Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

Позивач 31.08.2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та усунення перешкод в користуванні власністю. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що квартира [ADDRESS] належить йому на підставі договору дарування, посвідченого 30 грудня 2003 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Базилєвим С.П. за реєстром №6974. Квартира складається з трьох кімнат, загальна площа квартири становить 72,7 кв.м., житлова площа - 47,4 кв.м. В даний час у вказаній квартирі зареєстровано п'ять осіб: позивач, його дружина - [PERSON], їх син [PERSON], [INFO], їхня неповнолітня дочка - [PERSON], [INFO] та відповідач - [PERSON], який доводиться рідним братом позивачу та який був зареєстрований в квартирі в 1995 році. Так, відповідач в квартирі [ADDRESS] був зареєстрований в 1995 році, однак з 30 грудня 2003 року і до теперішнього часу в ній не проживає та його речей в квартирі немає. Реєстрація відповідача в зазначеній квартирі була здійснена попереднім власником квартири [PERSON], який помер [INFO]. Незважаючи на неодноразові нагадування та прохання добровільно знятися з реєстраційного обліку за зазначеною адресою, відповідач з невідомих причин ухилився від цього. Таким чином, відповідач фактично не проживає в спірній квартирі більше ніж 11 років, не має в ній своїх речей, не сплачує комунальні послуги. На підставі вищевикладеного, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] та просить усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] з боку відповідача, шляхом зняття останнього з реєстраційного обліку в вищезазначеній квартирі. Позивач письмово просить розглядати справу у його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином через засоби масової інформації газету «Вісті Придніпров'я» . В судове засідання представник третьої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області не з'явився, надали до суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника. В судове засідання треті особи [PERSON] та [PERSON] не з'явилися. Про місце, дату та час судового засідання сповіщені належним чином. Зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира що квартира [ADDRESS] належить позивачу на праві власності на підставі договору дарування квартири, посвідченого 30 грудня 2003 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Базилєвим С.П. за реєстром №6974 (а.с.7). Станом на день розгляду справи, за адресою: [ADDRESS] постійно проживають та зареєстрованими значаться: позивач, його жінка - [PERSON], син - [PERSON], донька - [PERSON]. [PERSON], 1974 р.н. в вищезазначеній квартирі зареєстрован, однак в ній не проживає (а.с.12). Отже, даний факт, що відповідач в спірній квартирі не проживає з грудня 2003 року підтверджується актом обстеження квартири, виданого "Житлово-будівельним кооперативом" №148 "Связист" в якому вказано, що в квартирі [ADDRESS] [PERSON], [INFO] був зареєтрований з 1995 року, однак з 30.12.2003 року в квартирі не проживає та речей його в квартирі немає. Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності - це право володіння, користування і розпорядження майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Також, в силу ст. 6 вищезазначеного Закону, громадянин України зобов'язаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання проводиться за рішенням суду. Однією з підстав зняття з реєстрації є позбавлення права користування жилим приміщенням. Згідно з ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача в квартирі [ADDRESS] порушує право позивача, як власника, відповідач за зазначеною адресою не проживає з грудня 2003 року та відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України не є членом сім'ї позивача, і тому суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial