Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 22 вересня 2014 року у сумі 12 510, 42 гривень. На обґрунтування позову зазначає, що 22 вересня 2014 року [PERSON] звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву, згідно з якою отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. Банк на підставі договору відкрив картковий рахунок із початковим кредитним лімітом. Позивачем умови кредитного договору були виконані в повному обсязі. Однак відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого у неї виникла заборгованість у загальному розмірі 12 510, 42 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8 708, 80 гривень; заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 3 751, 62 гривень; заборгованість за перею у розмірі 50, 00 гривень. На підставі наведеного позивач звернувся до суду для захисту свого майнового права та інтересу. Зважаючи на викладене вище, просить позов задовольнити. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 23 листопада 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження та призначено судове засідання. У судове засідання представник позивача АТ КБ «Приватбанк» не прибув, однак до позову долучено заяву про розгляд справи за відсутності представника Банку, заявлені вимоги підтримує, просить їх задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] не прибула, про розгляд справи повідомлялася належним чином, що підтверджується розпискою про відкладення розгляду справи, наявною в матеріалах справи. Також про причини неявки суд не повідомила, своїх заперечень та відзиву на позов не подала. Зважаючи на викладене вище, суд вважає за можливе розглянути заяву за відсутності учасників справи. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, зважаючи на таке. Судом встановлено, що [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», з метою отримати банківські послуги. Для реалізації зазначеної мети відповідач підписала заяву від 22 вересня 2014 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, складає між нею та Банком договір, що підтверджується її підписом у заяві від 22 вересня 2014 року. За розрахунком позивача заборгованість відповідача по кредитному договору станом на 20 вересня 2020 року складала 12 510, 42 гривень, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8 708, 80 гривень; заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 3 751, 62 гривень; заборгованість за перею у розмірі 50, 00 гривень. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно зі ст. ст. 526, 529 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події Згідно із ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони та, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно із ч. 1 ст. 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) викладено правову позицію про те, що Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 Цивільного кодексу України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений. Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Матеріали справи не містять підтвердження того, що відповідач розуміла Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву, а тому вони не можуть бути розцінені як належні докази, оскільки повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити відповідні зміни до Умов та Правил споживчого кредитування. За таких обставин, додані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг та витяг з Тарифів банку є неналежними доказами у справі. Однак, підписана відповідачем Анкета-заява при приєднання до умов кредитування, розрахунок заборгованості, виписка по особову рахунку та довідка про видані відповідачу кредитні картки та зміну кредитного ліміту, є належними і допустимими доказами та підтверджують про наявність між сторонами кредитних відносин. Враховуючи підтвердження позивачем описаними вище доказами отримання відповідачем [PERSON] кредиту, користування кредитними коштами та порушення нею грошових зобов`язань, що останньою не спростовано, суд дійшов до висновку про правомірність позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8 708, 80 гривень. Зазначені обставини, які описано вище, на думку суду, є достатньою підставою для часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно з ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви АТ КБ "Приватбанк" сплатило судовий збір в розмірі 2102,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 19 жовтня 2020 року № PROM5B1BCY. Судовий збір сплачено в розмірі, встановленому ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Оскільки суд ухвалив рішення про часткове задоволення позовних вимог, з [PERSON] слід стягнути на користь АТ КБ "Приватбанк" судові витрати із сплати судового збору в розмірі 1463, 25 гривень (8 708, 80 : 12 510, 42 х 2102, 00 = 1463, 25).

Outcome: partial