Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

В вересні 2015 р. позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просять визнати за ними та малолітніми дітьми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], право користування кімнатою [ADDRESS]. Позов мотивований тим, що [PERSON] на протязі двадцяти одного року, проходив службу в органах внутрішніх справ, зокрема на різних посадах в Подільському РУ ГУ МВС України в м. Києві. 04.11.2010 року позивач звільнений з органів внутрішніх справ у запас відповідно до ст. 63 п. «в» (через обмежений стан здоров'я) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішні справ України, що підтверджується витягом з наказу № 189 о/с від 04.11.2010 року. На даний час позивач являється пенсіонером МВС України, що підтверджується пенсійним посвідченням [NUMBER]. Починаючи з 1996 року по теперішній час позивач, разом з сім'єю, а саме дочкою [PERSON], [INFO], дочкою [PERSON], [INFO] та онуком [PERSON], [INFO], проживають в кімнаті [ADDRESS], так як іншого житла не мають. За спільною згодою Подільської районної у місті Києві Державної адміністрації та Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві будинок [ADDRESS] на протязі довгих років використовується, як гуртожиток для проживання та реєстрації працівників районного управління міліції. Порядок поселення до гуртожитку відбувався на підставі рапортів діючих працівників міліції, щодо надання вільної кімнати для проживання у гуртожитку та рішень Житлово-побутової комісії Подільського РУ ГУ ВМС України в м. Києві для поселення, яке підтверджувалось протоколом засідань комісій. Відповідно до довідки форми №3, виданої житлово-експлуатаційною дільницею 701 «Центральний», позивач та члени його родини зареєстровані та проживають в кімнаті [ADDRESS] з 21.06.1996 року, що підтверджується вищевказаною довідкою та відмітками в паспортах громадян України. Крім того, згідно довідки, виданої Подільським РУ ГУ МВС України в м. Києві №55/С-1879 від 22 липня 2015 року, частина документів, на підставі яких працівники міліції, проживали в гуртожитку до 2004 року у Подільському районному управлінні фактично втрачена, рапорт, рішення та протокол засідання житлово-побутової комісії районного управління, щодо мого вселення до гуртожитку по [ADDRESS] в місті Києві разом з членами сім'ї не збереглось. Однак, Подільське РУ ГУ МВСУ країни в м. Києві не заперечує та припускає факт того, що дані документи були в наявності та поселення позивача із сім'єю відбулось на законних підставах. Крім того, розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 10.12.2010 року №1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві», житловий будинок [ADDRESS], було передано до сфери управління Подільської районної в місті Києві державної адміністрації та згідно з розпорядженням Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 08.02.2012 року № 60 передано та закріплено за Комунальним підприємством «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району» на праві оперативного управління та балансоутримувача. В подальшому відповідно до розпорядження №50 Подільської районної в місті Києві Державної адміністрації від 29.01.2015 року з балансу Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва» передано на баланс Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» житловий та нежитловий фонд, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва та переданий до сфери управління Подільської районної в місті Києві державній адміністрації. Починаючи з 1996 року, позивач та його родина несли постійні витрати на утримання вказаного житлового приміщення, в якому вони постійно проживали та проживають на даний час, оскільки не мають іншого житла. Зокрема на протязі тривалого часу, щомісячно з грошового забезпечення позивача регулярно утримувались грошові кошти, за проживання в житловому приміщенні по вулиці Житньоторзькій, 8 в м. Києві. Крім того, в червні 2013 року між позивачем та КП «Центральний» було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, в червні 2013 року між позивачем та КП «Центральний» укладено договір про надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, в листопаді 2014 року між позивачем та КП «Центральний Подільського району міста Києва» укладено договір про забезпечення споживача електричною енергією, всі вищевказані договори укладені строком на один рік з дня їх підписання і вважаються продовженими. З моменту укладання вищевказаних договорів позивач регулярно сплачував за рахунками які надходили за використання комунальних послуг. В зв'язку з тим, що протягом майже двадцяти років, позивач разом із сім'єю проживаємо в кімнаті [ADDRESS] та враховуючи те, що починаючи з 18 березня 1999 року позивач разом із членами його родини, перебуває на квартирному обліку, позивач звернувся із заявою до Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про видачу ордера на житлове приміщення, а саме кімнати [ADDRESS]. Однак, 03.07.2015 року на адресу позивача надійшов лист Подільської районної в місті Києві держаної адміністрації, відповідно до якого родині відмовлено у видачі ордера на вищевказане жиле приміщення у зв'язку з тим, що розпорядженням Подільської районної в м. Києві державної адміністрації від 27.09.2005 року №917 будинок [ADDRESS] визнаний непридатним для проживання. В судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги в повному обсязі та дали пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, просили задоволити позов з підстав, викладених у ньому. Доповнили, що мешкаючи у вказаній кімнати, ними було зроблено ремонт. Іншого житла, крім вказаної кімнати, їх родина не має. Крім того, при невизнанні за ними право на користування житловим приміщенням в гуртожитку, в якому вони проживають майже 20 років, позивачі позбавлені права на приватизування житла. Представник відповідача [PERSON] районної в м.Києві державної адміністрації у судове засіданні не зявився, через канцелярію суду надав письмові заперечення проти позову, де вказав, що позивачі посилаються на те, що відповідач начебто не визнав за ними право користування спірним житлом тим, що відмовився видавати на нього ордер. Однак, така позиція є необґрунтованою та не відповідає вимогам чинного житлового законодавства України з огляду на наступне. Як вбачається з довідки за формою № 3, що наявна в матеріалах справи, [PERSON] та [PERSON] з 1996 року, [PERSON] з 2006 року, [PERSON] з 2015 року, зареєстровані та проживають у спірному жилому приміщенні гуртожитку.Відповідно до ст. 128 Житлового кодексу УРСР, жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації (тобто Подільського РУГУ) чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. Згідно з ст. 129 ЖК УРСР, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації (тобто Подільське РУГУ) видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Таким чином, на момент поселення Позивачів до спірного житла повноваження щодо видачі ордеру належали виключно Подільському РУГУ, а не відповідачу. Як вбачається з розпорядження КМДА від 10.12.2010 року № 1112, що додається Позивачами до позову, будинок на вул. Житньоторзькій, 8 було передано Відповідачу лише в грудні 2010 року, тобто набагато пізніше ніж до нього були поселені Позивачі. Право користування спірним житлом виникло у Позивачів з моменту прийняття Подільським РУГУ спільного рішення про його надання (на яке вказує Позивач) і до цього часу взагалі ніким не оспорено. Подільська районна в місті Києві державна адміністрація жодним чином не створювала перешкод Позивачам у користуванні спірним жилим приміщенням та не вчиняла жодних дій по їх виселенню тощо. Більше того, посилання Позивачів на те, що Відповідач повинен був видати їм ордер на спірне жиле приміщення є необгрунтованими, оскільки Відповідач не видає ордери на поселення до гуртожитків, а по-друге, відповідно до ст. 58 ЖК УРСР ордер може бути виданий лише на вільне жиле приміщення і є лише підставою для вселення, а не для проживання. Як згадувалось вище, підставою для проживання є рішення про надання жилого приміщення. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що Позивачам надавалось в користування спірне житло. Із всіх викладених вище обставин вбачається, що Відповідач жодним чином не порушував право Позивачів на користування спірним житлом, а тому такий позов, спрямований до нього не може бути задоволений судом, у зв'язку з чим прошу відмовити в його задоволенні. Суд, заслухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про задоволення позову виходячи за таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] проходив службу в органах внутрішніх справ України, а саме у Подільському РУ ГУ МВС України у м. Києві, що підтверджується витягом з наказу ГУ МВС України у м. Києві № 189 від 04.11.2015р. На час розгляду справи встановлено, що [PERSON] перебуває на пенсії, є пенсіонером МВС, що підтверджується пенсійним посвідченням. Згідно з довідкою КП «Центральний Подільського району м. Києва» від 01.07.2015 року № 1622 позивачі зареєстровані за адресою [ADDRESS] починаючи з 1996 року. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Таке право реалізується в порядку визначеному законодавством. Згідно до ст. 127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Порядок надання та користування житловою площею у гуртожитках визначається законодавством (ст.ст. 128, 130 ЖК України). Відповідно до статей 9, 10 Примірного положення про гуртожитки, ст. ст.128, 129 Житлового кодексу жила площа у гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету. На підставі рішення про надання житлової площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на дану жилу площу. Інших підстав для вселення на жилу площу у гуртожитку положення не містить. Судом встановлено, що за спільною згодою Подільської районної у місті Києві Державної адміністрації та Подільського РУГУ ГУМВС України у м.Києві будинок [ADDRESS] використовувся як гуртожиток для проживання та місця реєстрації працівників районного управління. Порядок поселення до гуртожитку відбувався на підставі рапортів діючих працівників міліції щодо надання вільної кімнати для проживання у гуртожитку та рішень Житлово-побутової комісії районного управління для поселення, яке підтверджувалося протоколом засідання комісії. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 10.12.2010 року №1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві» вищезазначений житловий будинок [ADDRESS] було передано до сфери управління Подільської районної в м.Києві державної адміністрації та згідно з розпорядженням Подільської РДА в м.Києві від 08.02.2012 року № 60 передано та закріплено за комунальним підприємством «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району» на праві оперативного управління та балансоутримувача. В подальшому відповідно до розпорядження №50 Подільської районної в місті Києві Державної адміністрації від 29.01.2015 року з балансу Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва» передано на баланс Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» житловий та нежитловий фонд, що належить до комунальної власності території громади м. Києва та переданий до сфери управління Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, та приватизований житловий фонд станом на 01.02.2015 року, згідно з додатком, з метою його подальшого обслуговування, в тому числі і будинок №8 по вул. Житньоторзька в м. Києві, копії вказаних розпоряджень додаю до позовної заяви. Судом також встановлено, що позивач перебуває на квартирному обліку з 18.03.1999 року у складі сім'ї з 4-х осіб, що підтверджується довідкою відділу обліку та розподілу житлової площі Подільської РДА №381 від 01.07.2015 року 01.07.2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про видачу ордера на вищезазначене житлове приміщення, однак відповідач листом від 03.07.2015 року №106-106/ОП/С-444-1678 відмовив у видачі ордеру, посилаючись на своє розпорядження від 27.09.2005 року № 917 про визнання будинку по вул. Житньоторзькій, 8 непридатним для проживання. Причиною спору між сторонами стала відмова відповідача в добровільному порядку визнати за позивачами право на користування займаним житловим приміщенням. Як вбачається з листа Подільського районного управління МВС України від 22.07.2015 року № 55/1-1879, частина документів, пов'язаних з проживанням в гуртожитку працівників міліції до 2004 року, у Подільському районному управлінні фактично втрачені, рішення та протокол засідання Житлово-побутової комісії районного управління відносно їх поселення до гуртожитку разом з членами родини не збереглися. Однак, Подільське районне управління не заперечує та припускає факт того, що дані документи були в наявності і поселення позивач з сім'єю відбувалось на законних підставах. Судом встановлено, що спірне житлове приміщення було надано позивачу, як працівнику міліції, для проживання родиною. Згідно форми № 3, виданої ЖЕД 701 «Центральний» Подільського району м.Києва 01.07.2015 р. за вих.№ 1622, позивач [PERSON], [INFO], його дочка - позивач [PERSON], [INFO], мешкають з 21.06.1996 р., малолітня дочка позивача [PERSON], [INFO], - з 04.05.2006 р., малолітній син позивачки [PERSON], [INFO], - з 20.01.2015 р. Встановлено, що зі вказаного часу позивачі з дитиною постійно мешкають в кімнаті № 1 квартири № 3 вказаного гуртожитку. Наданими позивачами документами підтверджена реєстрація їх постійного місяця проживання у вказаному гуртожитку за адресою: [ADDRESS] зі вказаного часу. Як вбачається з наданих документів, комунальними службами з позивачем [PERSON] укладені відповідні договори. Із з'ясованих у судовому засіданні обставин справи вбачається, що позивачі вселилися у квартиру по вул. Житньоторзькій, буд.8 в м. Києві, тривалий час користуються спірним жилим приміщенням, яке є їх основним та єдиним місцем проживання, та несуть всі витрати по його утриманню у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.9 ч.4 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений в праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідачем, виходячи з принципу змагальності сторін, встановленого ст.10 ЦПК України, не спростовані доводи позивачів та надані ними документів про правомірність зайняття ними спірного житлового приміщення. Тому суд, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, приходить до висновку, що позивач [PERSON] та члени його родини, якими відповідно до ст.65 ч.2 ЖК України є позивач [PERSON], та малолітні [PERSON] та [PERSON], на законних підставах проживають в кімнаті [ADDRESS] Відповідно до ст.1 Закону України "Про забезпечення реалізації прав мешканців гуртожитків" сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Сфера дії цього Закону поширюється на гуртожитки, які є об'єктами права державної та комунальної власності, крім гуртожитків, що перебувають у господарському віданні чи в оперативному управлінні військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до закону, Міністерства внутрішніх справ України та державних навчальних закладів. У зв'язку з вищевикладеним, проаналізувавши всі наявні докази, які були долучені до матеріалів справи, суд прийшов до висновку, що вимоги позивачів підлягають задоволенню, оскільки вони обґрунтовані, засновані на законі та знайшли своє доведення в ході судового розгляду. На підставі викладеного, ст..47 Конституції України, ст.ст.6, 9, 64, 128, 129 ЖК України, ст.1 Закону України "Про забезпечення реалізації прав мешканців гуртожитків",

Outcome: approved