Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], третя особа - Орган опіки та піклування Соледарської міської ради, у якому просить позбавити відповідача батьківських прав, стосовно її дитини [PERSON], [INFO]. Позивач обґрунтовує позов тим, що відповідач не спілкується з донькою, не проявляє до неї батьківської уваги, не турбується про її фізичний та духовний розвиток, не піклується про її здоров'я, не надає матеріальної допомоги на виховання. Позивач також зазначає, що відповідач ухиляється від покладених на нього обов'язків щодо сплати аліментів згідно виконавчого листа, виданого відповідно до рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13.08.2012 року. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Вважає, що відповідач не має права називатися батьком, оскільки нічим їй не допомагає у вихованні дитини, ухиляється від сплати аліментів на дитину, хоч і був повідомлений про наявність судового рішення про стягнення аліментів. Також в неї є побоювання, що відповідач може викрасти дитину у будь-який час та не дати їй вивезти дитину до Росії. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений через оголошення в газету. Представник Органу опіки та піклування Соледарської міської ради Вілкова О.О. надала суду заяву, у якій просила розглянути справу без її участі та прийняти рішення на розсуд суду (вх. № 17784 від 02.10.2014 року). Суд визнав участь представника органу опіки та піклування обов'язковою. В судовому засіданні 19.11.2014 року представник Органу опіки та піклування Соледарської міської ради Вілкова О.О. пояснила, що засідання комісіі з питань захисту прав дитини виконкомі Соледарської міської ради щодо розгляду питання про надання згоди [PERSON] на позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], було проведено 05.03.2014 року. [PERSON] надала пояснення до заяви та підтвердила, що [PERSON] проживає окремо від родини у м. Горлівці Донецької області. Він не приймає участі у вихованні та утриманні своєї дитини з 2010 року; не надає матеріальної допомоги, не сплачує аліменти, має заборгованість по аліментах. Також вона зазначила, що перебуває у другому шлюбі. «За» надання згоди на позбавлення батьківських прав проголосувало 8 чол., «проти» - 0 чол., «утримались» - 4 чол. Також вона вказало, що були сумніви у наданні згоди на позбавлення батьківських прав у 4 осіб, оскільки фактично комісія прийняла рішення за відсутності [PERSON] Прокурор вважає, що позов підлягає задоволенню. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, прокурора, показання свідків, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні, враховуючи наступне. [PERSON] народилась [INFO], її батьками є [PERSON] та [PERSON], про що видано повторно Свідоцтво про народження [NUMBER] від 24.03.2010 року ( арк.с.9). З пояснень позивача суду стало відомо, що при народженні дитини батько був записаний відповідно до ч.1 ст. 135 СК України зі слів матері дитини, тобто позивачки. Позивачка не проживала з батьком дитини майже до 2009 року. Потім вони з відповідачем зустрілися знову, почали разом жити однією сім'єю, він визнав [PERSON] своєю донькою, дав доньці своє прізвище, а тому в 2010 році було видано нове свідоцтво про народження дитини. Позивач в судовому засіданні пояснювала, що з 2010 року відповідач почав вживати алкогольні напої, потрапив в аварію. Вона взяла кредит, щоб були кошти на ремонт автомобіля. Він практично не працював. Втім, 09.11.2011 року між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб, про що свідчить Свідоцтво про шлюб серія [NUMBER], видане Соледарською міською радою м. Артемівська у Донецькій області. Після реєстрації шлюбу позивачу присвоєно прізвище [PERSON]. Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду від 13.08.2012 року у справі № 2-2320-2012 р. стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO], аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи з 15.05.2012 року до досягнення дитиною, про що виданий виконавчий лист (арк.с.12). 10.04.2013 року рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. В рішенні суду зазначається, що з січня 2012 року між позивачем та відповідачем вже були припинені сімейно-шлюбні відносини і примирення між ними неможливе (арк.с.11). Органом опіки та піклування Соледарської міської ради складений висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його доньки [PERSON] (арк.с.20) на підставі документів, наданих СКВРЖП «Ремонтник», загальноосвітньої школи I-III ступенів № 13, рішення суду про розірвання шлюбу. Однак, з побутової характеристики, виданої Соледарським комунальним виробничим ремонтно-житловим підприємством «Ремонтник» 22.01.2014 року, вбачається, що вона підписана невідомою особою (із зазначенням, що вона підписана мастером з утримання та експлуатації житла [PERSON], містить риску та підпис невідомої особи, а також не надано повноважень цієї особи на підписання характеристики) (арк.с.15). Виробнича характеристика не містить дати її підписання (арк.с.16). Тому, вказані характеристики суд не може вважати приймає в якості належних доказів. [PERSON] навчається в 5-а класі Соледарської загальноосвітньої школи I-III ступенів № 13. Згідно довідки від 27.01.2014 року № 64 батько участі у вихованні дитини не приймає, не спілкується з вчителями, не відвідує батьківські збори (арк.с.18). Орган опіки та піклування при ухваленні свого висновку взяв також до уваги довідку Відділу державної виконавчої служби № 1504 від 11.02.2014 року, з якої вбачається, що у період з 15.05.2012 року по 01.02.2014 року згідно з дублікатом виконавчого листа № 0503/4502/2012, який видано 11.02.2014 року, позивач не отримувала аліменти від відповідача (арк.с.14). Однак, в судовому засіданні було встановлено, що зазначену довідку було видано саме тому, що на час видачі довідки 11.02.2014 року виконавче провадження щодо стягнення аліментів не відкривалося, а висновок про злісне ухилення боржника (відповідача) від сплати аліментів зроблений передчасно. Як встановлено в судовому засіданні та при дослідженні матеріалів справи № 2-2320-2012, стягувач [PERSON] зверталась до суду 19.11.2012 року з приводу внесення до виконавчого листа ідентифікаційного коду та дати народження боржника. Оригінал виконавчого листа знаходиться в матеріалах справи. 27.01.2014 року стягувач (позивач) звернулася до суду з заявою про видачу дублікату виконавчого листа щодо стягнення 2500 грн. аліментів на дитину у зв'язку з втратою оригіналу. Однак, в заяві не було зазначено ким втрачено виконавчий лист. При цьому, згідно довідки № 5498 від 27.01.2014 року виконавчий лист щодо стягнення аліментів з відповідача у виконавчій службі Артемівського міськрайонного управління юстиції не перебував. Ухвалою суду від 27.01.2014 року у справі № 6/219/70/2014 виконавчий лист видано судом. В судовому засіданні позивач пояснювала, що відповідач не виконує рішення суду та ухиляється від сплати аліментів на дитину. Втім, під час ознайомлення з матеріалами справи № 0503/4502/2012 провадження 2/0503/2320/2012 було встановлено, що заочне рішення суду щодо стягнення аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн. прийнято за відсутності відповідача - [PERSON]. Суд також критично сприймає доводи позивача про те, що вона при розгляді цивільної справи щодо розірвання шлюбу між нею та відповідачем повідомила останнього про вищевказане рішення щодо стягнення аліментів, а тому він знає про це рішення суду та повинен сплачувати аліменти, оскільки з рішення суду у справі № 219/1166/2013 - ц (провадження 2/219/937/2013) вбачається, що відповідач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю і проти розлучення не заперечує. 12.02.2014 року [PERSON] звернулась до ВДВС з заявою про стягнення аліментів з [PERSON], 1979 року народження, на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] до досягнення нею повноліття (арк.с.68) 12.02.2014 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження відносно [PERSON], [INFO], щодо стягнення на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], аліментів (арк.с.71). [PERSON] повідомлено про відкриття виконавчого провадження листами державного виконавця від 12.05.2014 року, 12.02.2014 року. Згідно інформації, отриманої з інформаційно-ресурсного центру, державним виконавцем було встановлено, що боржник працює в ДП «Торезантрацит», яке розташоване 86600, Донецька область, м. Торез, вул. Енгельса, буд.88. Згідно листа № 33130 від 21.08.2014 року до ВДВС Торезького МУЮ, м. Торез, вул. Енгельса, 90 державним виконавцем направлено за належністю виконавчий документ: виконавчий лист № 6/219/70/2014 від 13.08.2012 року, що видав Артемівський міськрайонний суд, та постанову про закінчення виконавчого провадження від 19.08.2014 року (арк.с.64, 65). Однак, доказів прийняття до провадження та стягнення за виконавчим листом Торезьким МУЮ суду не надано. З наданих ВДВС Артемівського МРУЮ суду документів, суд дійшов висновку, що фактично виконавче провадження зі стягнення аліментів було відкрито 12.02.2014 року, але відомості про належне повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження відсутні, як відсутні відомості про нараховану та виплачену заробітну плату боржнику в період як з 15.05.2012 року по 01.02.2014 року, так і в період з 01.02.2014 року по 01.12.2014 року. Згідно усного запиту до ДП «Торезантрацит» за телефоном [NUMBER] судом встановлено, що [PERSON], 1979 року народження, працював на шахті «Лутугинська» ДП «Торезантрацит» з 13.05.2013 року по 25.11.2014 року. 25.11.2014 року він звільнився з шахти за власним бажанням. За усною довідкою інспектора відділу кадрів ДП «Торезантрацит» [PERSON] в особовій картці працівника підприємства на ім'я [PERSON] зазначається, що він зареєстрований за адресою [ADDRESS], фактичне місце проживання [ADDRESS]. В цій же картці він зазначив, що одружений на [PERSON]. Виконавчий лист щодо стягнення аліментів з [PERSON] на адресу ДП «Торезантрацит» не надходив, стягнення аліментів не проводилося. Відповідно до положень ст. 19 СК орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Дослідивши документи, на підставі яких зроблено висновок органом опіки та піклування, суд вважає, що вказаний висновок є передчасним та недостатньо обґрунтованим, оскільки прийнятий без встановлення дійсного місцезнаходження відповідача [PERSON] та його участі, без обстеження умов проживання, на підставі характеристик, оформлених неналежним чином, з урахуванням довідки ВДВС без підтвердження наявності документів виконавчого провадження, тощо. Помилковими є і висновок державного виконавця про те, що боржник [PERSON] злісно ухиляється від сплати аліментів (довідка від 11.02.2014 року, арк.с.14) , оскільки рішення про стягнення аліментів у справі № 2-2320-2012 від 13.08.2012 року прийнято судом заочно, повідомлення про вручення рекомендованого листа № 84511031142420 на ім'я [PERSON] за адресою [ADDRESS] з судовим рішенням повернулося з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання». Крім того, з судового рішення не вбачається даних щодо працевлаштування боржника та середньої заробітної плати. В судовому засіданні неповнолітня [PERSON] в присутності матері та педагога пояснила, що батька давно не бачила, не спілкується з ним, телефонного зв'язку з ним не має. Також в судовому засіданні судом з'ясовувалося питання чи не пов'язані вимоги позивача щодо позбавлення батьківських прав відповідача з тим, що вона вдруге уклала шлюб, в цьому шлюбі в неї народилася дитина та чи не бажає чоловік удочерити її доньку. На це позивач пояснила, що донька заперечує з тих підстав, що не хоче змінювати прізвище, бо один раз воно вже змінювалося і їй було важко до цього звикнути. Свідок [PERSON] показала суду, що з 2009 року вона працює на підприємстві «Артемсіль», де познайомилась з позивачем [PERSON] Знає, що її колишній чоловік [PERSON] матеріально їй не допомагає, коли він потрапив в аварію та розбив автомобіль, [PERSON] (позивач) взяла кредит, щоб відремонтувати авто, а потім погашала кредит з заробітної плати і грошей постійно не вистачало. Свідок [PERSON], вчителька у школі, повідомила суду, що знає дитину позивача- [PERSON] з 3 класу, батько в школу ніколи не приходив. Вже протягом року вихованням дитини цікавиться відчим [PERSON], іноді допомагає по ремонту в школі. Згідно ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Відповідно до ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачає право кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно вимог ст. 14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Статтею 150 СК України визначені обов'язки батьків, зокрема, по вихованню своєї дитини, піклуванню про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, освіту. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Законодавчо встановлений принцип повної рівності обох батьків у сфері виховання дітей, і жоден із них не має будь-яких переваг. Цілеспрямованість названих дій має бути направлена перш за все на забезпечення фізичного, духовного, і морального і розумового розвитку дитини. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст.164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав у тому разі, коли вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. В п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» надано роз'яснення про те, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, обов'язково здійснювати необхідні дії для залучення відповідача у справі та з'ясування його позиції та обґрунтувань. Крім того, суд повинен з'ясувати думку дитини, якщо вона здатна її висловити. Також згідно із ч. 4 ст. 19 СК обов'язковою є участь у справі органу опіки та піклування. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як вбачається із матеріалів справи, позивач та відповідач проживають окремо, в різних населених пунктах, на значній відстані. З урахуванням місця проживання дитини разом з позивачем у м. Соледар, а також того, що батько проживає у інший місцевості - у м. Торез, який перебуває під контролем самопроголошеної ДНР, де ведуться дії АТО, що ускладнює його пересування, а також того, що рішення судів щодо стягнення аліментів на дитину, розірвання шлюбу не доведені до відома відповідача, виконавче провадження щодо стягнення аліментів за місцем його працевлаштування не надходило, суд не може констатувати, що невиконання батьківських обов'язків про які йдеться в позові, було свідомим та умисним. З огляду на викладене, позивач не надав належних доказів та не переконав суд в тому, що відповідач самоусунувся від виховання дитини та ухиляється від виконання батьківських обов'язків свідомо та умисно. Тому, в задоволенні позову [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed