Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом до [PERSON] , яка діє в інтересах малолітніх: [PERSON] , [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради про усунення перешкод в користування власністю, та визнання малолітніх такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: за адресою: [ADDRESS] , так як спірне житло не є місцем проживання батьків малолітніх. Ухвалою суду від 16 квітня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони та третя особа повторно не з`явилися. Представник позивача [PERSON] до суду надав заяву про розгляд справи у її відсутність та у відсутність позивача, на позовних вимогах наполягає, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилась, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, що вбачається із оголошення про виклик відповідача, яке було розміщено на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступних мотивів. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Як встановлено судом, що [PERSON] на праві приватної власності належить домоволодіння за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 12 - копія договору, а.с. 13 - копія витягу). В спірному домоволодінні станом на 24.02.2021 рік зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ( а.с. 21). Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно частини 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 вересня 2019 року визнано [PERSON] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04.09.2020 року визнано малолітнього [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 23,24-33). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, наданого позивачем видно, що відповідачу [PERSON] на праві власності належить 1/2 частка двокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с.34). Згідно ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків. Практика Європейського суду з прав людини (висловлена зокрема, у справі "Глоба проти України", рішення набуло статусу остаточного 19.11.2012 року, пункти 37, 38, 40), свідчить про те, що питання, чи є конкретне приміщення житлом, яке захищається п.1 ст.8 Конвенції, залежатиме від фактичних обставин, а саме - існування достатнього та тривалого зв`язку з певним місцем. Стаття 8 Конвенції захищає право особи на повагу до її існуючого житла. Саме лише прагнення заявниці переселитися у житлове приміщення в майбутньому, за відсутності будь-якого істотного зв`язку з ним, не є достатньою підставою вважати, що це було її "житло" у розумінні ст.8 Конвенції. Зважаючи на те, що спірне житло не є місцем проживання батьків малолітніх: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , суд дійшов висновку про те, що цей будинок не може вважатися місцем їх проживання. Отже, малолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] не мають достатнього та тривалого зв`язку з домоволодінням за адресою: [ADDRESS] та місцем їх проживання є місце проживання батьків, у даному випадку матері [PERSON] , а тому, з урахуванням того, що позивач [PERSON] , категорично заперечує проти реєстрації у належному йому будинку малолітніх, суд вважає що наявні правові підстави для захисту прав позивача, як власника цього домоволодіння, на вільне користування та розпорядження своєю приватною власністю, шляхом визнання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування спірним будинком, що буде найефективнішим способом захисту порушеного права позивача та у жодному разі не призведе до порушення житлових прав малолітніх дітей. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи ухвалення судом рішення на користь позивача,

Outcome: approved