Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

До Слов'янського міськрайонного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Долинської сільської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Дана позовна заява мотивована тим, що вона та відповідач є батьками неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Позивач перебувала у шлюбі з відповідачем з 29.04.2011 року. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 05.03.2014 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач забрав свої речі та виїхав на інше місце мешкання, свою нову адресу позивачеві не повідомив, будь-яке спілкування з нею та дитиною припинив. Таким чином, з 2014 року та по теперішній час відповідач дитиною не цікавиться, не спілкується з нею, не приймає участі в її вихованні та утриманні. Вважає, що відповідача потрібно позбавити батьківських прав по відношенню до їх сина, оскільки він ухиляється від утримання та виховання дитини. Крім того, оскільки особи, позбавлені батьківських прав, не позбавлені обов'язку утримувати дитину, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на свою користь на утримання сина. Просить суд позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно його сина - [PERSON], [INFO], та стягнути з [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Позивач в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, наполягала на задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, зазначив, що після розірвання шлюбу в нього з позивачем склалися неприязні стосунки, наразі він не має змоги бачитися з дитиною, оскільки позивач одразу вчиняє скандали. В задоволенні позову просив відмовити. Третя особа, Орган опіки та піклування Долинської сільської ради, в судове засідання надав заяву про розгляд справи без свого представника, рішення просив ухвалити на розсуд суду. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05 вересня 2011 року, виданого виконкомом Долинської сільської ради Слов'янського району Донецької області, [PERSON] народився [INFO] року, батьком дитини є [PERSON], матір'ю - [PERSON]. Заочним рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 05.03.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно з довідкою Долинського сільського голови Бахмут М.І. від 30.11.2016 року за №653, син [PERSON], [PERSON], [INFO], дійсно зареєстрований та фактично мешкає з матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до акту від 28.11.2016 року в ході обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON],[INFO], встановлено, що [PERSON], [INFO], зареєстрована та фактично проживає з дочкою [PERSON], [INFO], сином [PERSON], [INFO], та сином [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS]. [PERSON], [INFO], за вказаною адресою не зареєстрований та фактично з липня 2014 року по теперішній час не проживає. Неповнолітня дитина, [PERSON], [INFO], контакту з батьком не має. Батько, [PERSON], жодної допомоги дитині не надає, матеріально не забезпечує, жодного інтересу до життєдіяльності дитини не виявляє. З серпня 2014 року по теперішній час дитина відвідує Долинський дитячий садок «Ромашка». Згідно з частиною 8 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з нормами статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, а також ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з частинами 1-3 статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 164 СК України однією з підстав для позбавлення батьківських прав батьків є ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 1 статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками (п. 16). Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) - або з інших не залежних від неї причин. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" слід врахувати рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України", де зазначено, що такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов'язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою. Висновком Органу опіки та піклування виконкому Долинської сільської ради від 25.04.2017 р. № 01-31/141 з проведеної бесіди з матір'ю [PERSON] встановлено, що ні мати ні дитина не мають контакту з батьком - [PERSON], який ніякої матеріальної допомоги дитині не надає, не проявляє інтересу щодо життєдіяльності сина, в зв'язку з чим Орган опіки та піклування виконкому Долинської сільської ради вважає можливим позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітньої дитини [PERSON] Згідно із ч.ч. 4,5,6 ст. 19 СК України - при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини з огляду на те, що відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд не пов'язаний висновками певних органів, експертів та оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні заявлених у справі доказів та обставин справи. Жоден доказ, у тому числі і висновок органу опіки та піклування, не має для суду наперед встановленої сили. Отже, суд може не погодитись із даним висновком і не взяти його до уваги. Тобто, як вбачається зі змісту позову та пояснень позивача, які вона надала в судовому засіданні, підставою для позбавлення батьківських прав відповідача по відношенню до їхньої дитини є несплата коштів на її утримання. Всі інші доводи позивача спростовуються показаннями відповідача з приводу перешкоджань йому з боку позивача у спілкуванні та побаченнях з дитиною, з якими суд погоджується з огляду на встановлення судом, під час допиту сторін в судових засіданнях, стійких і неприязних стосунків між собою колишнього подружжя, що безумовно негативно впливає на моральний стан малолітньої дитини, яка має беззаперечне право бачитися зі своїм батьком, який, в свою чергу має таке саме право на побачення з дитиною як і матір дитини (позивач), закріплене нормами СК України, а згідно з приписами п.п. 15,16 Постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав - є крайнім заходом впливу, який застосовується судом у виняткових випадках. В даному конкретному випадку, суд вважає недоцільним позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO], незважаючи на позитивний висновок з приводу цього питання, зроблений Органом опіки та піклування виконкому Долинської сільської ради від 25.04.2017 р. № 01-31/141, з яким суд не погоджується і вважає його передчасним, необґрунтованим і таким, що суперечить інтересам дитини, враховуючи, що вказаний висновок органу опіки та піклування не містить в собі вагомих, суттєвих та достатніх підстав, підтверджених документально для позбавлення відповідача батьківських прав, а несплата коштів відповідачем на утримання своєї малолітньої дитини не може вважатися достатньою підставою для позбавлення відповідача батьківських прав з урахуванням вищевказаних неприязних відносин, що склалися між колишнім подружжям. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не було доведено суду факт злісного ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховування, утримання та піклування про свою малолітню дитину, права та інтереси якої є найвищим пріоритетом при розгляді вказаної справи, а тому в задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав слід відмовити. Згідно з ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, у зв'язку з чим суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Згідно з ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як зазначено у ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, у зв'язку з тим, що дитина, [PERSON], [INFO], мешкає разом із матір'ю та знаходиться на її утриманні, а відповідач є батьком дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме: з відповідача можливо стягнення аліментів на користь позивача у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. Відповідно до ст. 214 п. 7 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в один місяць Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп., оскільки позивач, при зверненні до суду з даним позовом в частині вимог щодо стягнення аліментів звільнений від сплати судового збору.

Outcome: partial