Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа Приватний нотаріус Кременецького районного нотаріального округу Тернопільської області Бурлак Алла Володимирівна про визначення частки у спільній сумісній власності на квартиру. В обґрунтування вимог зазначає, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на належну йому частину квартири [ADDRESS] , яка належала йому на праві спільної сумісної власності. Проте, звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, їй було відмовлено у вчиненні вказаної нотаріальної дії, через те, що вказана вище квартира перебуває у спільній сумісній власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , частка кожного з них у праві власності не визначена, відповідно і не встановлена частка померлого [PERSON] , а тому не можливо видати свідоцтво про право на спадщину за законом та провести державну реєстрацію права власності на успадковане нерухоме майно. З огляду на викладене просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 січня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 09 лютого 2021 року. В підготовчому судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Істеревич А.З. позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві, просили суд позов задоволити. В підготовчому судовому відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] позовні вимоги визнали та не заперечили, щодо їх задоволення. Приватний нотаріус Кременецького районного нотаріального округу Тернопільської області Бурлак Алла Володимирівна в судове засідання не з`явилася, із невідомих на те суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. [INFO] помер [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] повторно виданим 23 червня 2020 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), актовий запис №33. Відповідно до ч.1 ст.1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/5 частину квартири [ADDRESS] , яка належала йому на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч.2 ст.1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. 02 липня 2020 року позивач, [PERSON] , звернулася до приватного нотаріуса Кременецького районного нотаріального округу Тернопільської області Бурлак Алли Володимирівни із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , на що відповідно було заведено спадкову справу № 37/2020. Відповідно до матеріалів спадкової справи спадкоємцями за законом, крім позивача, [PERSON] є ще такі спадкоємці: син спадкодавця - [PERSON] , дочка спадкодавця - [PERSON] , дочка спадкодавця - [PERSON] , які відмовилися від прийняття спадщини в користь позивача, подавши заяви у встановлений законом строк. Інших спадкоємців немає. 25 листопада 2020 року позивач, [PERSON] , звернулася до приватного нотаріуса Кременецького районного нотаріального округу Тернопільської області Бурлак Алли Володимирівни із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлової квартири [ADDRESS] , яка належала померлому чоловікові [PERSON] . Однак листом приватного нотаріуса Кременецького районного нотаріального округу Тернопільської області Бурлак Алли Володимирівни № 151/01-16 від 25 листопада 2020 року позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у квартирі [ADDRESS] , через те, що зазначена вище квартира перебуває у спільній сумісній власності: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , частка кожного з них у праві власності не визначена, відповідно і не встановлена частка померлого [PERSON] , а тому неможливо видати свідоцтво про право на спадщину за законом та провести державну реєстрацію права власності на успадковане нерухоме майно. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого і зареєстрованого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, 19 липня 1999 року, квартира [ADDRESS] належить за правом спільної сумісної власності: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а частка кожного з них у праві власності не визначена. У частині 1 статті 355 ЦК України наведено загальне визначення поняття права спільної власності, яке стосується тих випадків, коли майно належить на праві власності не одній, а кільком особам (суб`єктам права власності) одночасно. У такому разі між вказаними суб`єктами виникає спільна власність. Право спільної власності - це право двох чи більше осіб на один об`єкт (на одну річ або сукупність речей). Із аналізу змісту ч. 1 ст. 368 ЦК України, випливає, що спільною сумісною власністю є та спільна власність двох чи більше осіб, у якій завідомо не визначені частки кожної з них. Головною ознакою сумісної власності як різновиду права спільної власності є факт відсутності існування в об`єкті власності ідеальних часток кожного із співвласників, які б давали можливість виявити обсяг їх прав за наявності бажання одержати конкретну частину у спільному майні та розпорядитися нею. Як спільна часткова, так і спільна сумісна власність можуть виникати або на підставі прямої вказівки закону, або на підставі правочину. Законодавством в окремих випадках надасться право особам на власний розсуд визначати для спільного майна режим часткової або сумісної власності. Окремою нормою ч. 2 ст. 369 ЦК України, законодавець визначає порядок розпорядження сумісним майном. Воно має здійснюватися лише за згодою всіх співвласників, яка може бути виражена у будь-якій формі, встановленій ЦК для правочинів. Однак у випадках вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який вимагає нотаріального посвідчення та (або) державної реєстрації, згода всіх співвласників на його вчинення має бути висловлена письмово й нотаріально посвідчена в порядку, встановленому законодавством. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки - співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (ст. 372 ЦК України). Оскільки, між померлим та іншими співвласниками зазначеної вище квартири, що належить їм на праві спільної сумісної власності, не здійснювався поділ, будь-якій формі, передбаченій чинним законодавством, то при визначені ідеальних часток кожного із співвласників необхідно виходити із засад рівності. Тобто, всім співвласникам квартири [ADDRESS] , належить (належало) по 1/5 частці даної квартири. Нормами ст.1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Отже, до складу спадщини за законом після померлого [PERSON] , входить право власності на 1/5 (одну п`яту) частину квартири [ADDRESS] . Згідно п.5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. На допустимості обраного позивачами способу захисту цивільного права наголошує Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справі у п.3.4. Інформаційного листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", де зазначає, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З приписів ч.1 ст.5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Таким чином, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки зазначені позивачем обставини унеможливлюють іншим способом захистити її права та інтереси, таким чином слід визначити, що частка спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] , в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , становить 1/5 частки.

Outcome: approved