Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ( ХМНО) [PERSON], вказавши наступне. 17.06.2014 року вона звернулася до приватного нотаріуса ХМНО [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка [PERSON], померлого 25.04.2014 року. Поміж ними було встановлено що належну оплату вже було здійснено її дочкою [PERSON], яка звернулася із заявою про відмову про прийняття спадщини. 29.10.2014 року вона прибула до [PERSON] для отримання відповідного свідоцтва, але нотаріус пояснила про необхідність додаткової оплати. Вона вимушена була сплатити нотаріусу [PERSON] 1500,00 грн. з подальшим отриманням відповідних квітанцій. Оскільки відповідач проігнорувала 'язок щодо надання квітанцій для підтвердження платежів, вона звернулася із скаргою до Міністерства юстиції України, на що їй було запроновано звернутися до суду. Таким чином вона просить стягнути з урахуванням уточнених вимог з приватного нотаріуса [PERSON] кошти, які вона вважає були стягнути з неї під впливом обману в подвійному розміірі, а саме - 3000,00 грн., стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн., понесені при зверненні до суду судові витрати в подвійному розміірі - 564, 60 грн., та витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги, наполягала на їх задоволенні. \~\~ Приватний нотаріус [PERSON] до суду не з'явився, про день час, місце розгляду справи повідомлений належним чином. \~\~ Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справі, приходить до наступного. \~\~Відповідно до статті 15 ЦК України «Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання». Для чого, особа згідно ст.\~\~3 ЦПК України «має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів». Статтею 31 Законом України «Про нотаріат» встановлений порядок сплати приватним нотарісамза вчинення нотаріальних дій. Так, плата визначається за домовленістю між нотаріусом та громадянином або юридичною особою. Оплата додаткових послуг правового характеру, що надаються приватними нотаріусами і не належать до вчинюваної нотаріальної дії, провадиться за домовленістю сторін. Як вбачається з Довідки від 29.10.2014 року, наданої приватним нотаріусом ХМНО за відкриття спадкової справи та видачу свідоцтва на спадщину з урахуванням з урахуванням обов'язкових платежів з банківською комісією за № 1712 від 29.10.2014 року, а також засвідчення копії від 29.10.2014 року за р.№ 1713 [PERSON] була сплачена сума в розмірі 2500,00 грн. (а.с.18). Згідно Довідки (вихідні дані відсутні) за видачу свідоцтва про право на спадщину за законом та нотаріальне засвідчення копії з нього 29 жовтня 2014 року за реєстровими №№ 1712, 1713 [PERSON] було сплачено 2300,00 грн. (а.с.17). Але квітанцій прос плату нотаріальних послуг суду не надано. Згідно листа Міністерства юстиції України № Д-151/01-41/2 від 18.12.2014 року, щодо розгляду скарги [PERSON], було виявлено нотарісом [PERSON] порушення вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотарісами України і до неї було вжиті заходи реагування віддповідно до вимог ст. 21 ЗУ "Про нотаріат" шляхом тимчасового зупинення її приватної нотаріальної діяльності на строк проходження нотаріусом підвищення кваліфікації (а.с. 27-29). Згідно листа Міністерства юстиції України № Д-160/01-19/2 від 15.01.2015 року [PERSON] було рекомендовано звернутися до суду для встановлення підстав для відшкодування заподіяної шкоди (а.с.29). Статтею 27 ЗУ "Про нотаріат" передбачено, що шкода, заподіяна особі внаслідок незаконних дій або недбалості приватногонотаріуса, відшкодовується в повному обсязі. Таким чином, приведене дозволяє суду зробити висновок про те, що права [PERSON]\~\~порушені та належать поновленню. Але суд не вбачає підстстав, щодо стягнення з відповідача сплаченої суми в подвійному розмірі, які на думку позивача [PERSON] сплачені під впливом обману. \~\~\~\~\~\~Правові наслідки вчинення правочину під впливом обману визначені законодавцем у статті 230 ЦК України, на яку також посилалась позивач в обґрунтування своїх позовних вимог. За приписами вказаної коментованої норми цивільного права у разі, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела іншу сторону в оману щодо обставин, які мають істотні значення (частина перша статті 229 ЦК), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоди вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину, тобто внутрішнього спонукання особи до здійснення правочину, не має істотного значення. Таким чином, правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. При цьому, саме позивач як сторона, яка діяла під впливом обману, повинен довести наявність умислу з боку відповідача, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману, і сам факт обману. Звернення позвича [PERSON] саме до приватного нотаріуса [PERSON], а не до державного нотаріуса є свідченням того, що сторони дійшли повного порозуміння і визначили, що договірні умови є зрозумілими та обов'язковими для виконання сторонами. Відповідно до ч.3 ст. 10 та ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вимоги позивача щодо стягнення судових витрат, які складаються з коштів на листування та оформлення довіреності не підлягають задоводленню, тому як ст. 79 ЦПК України встановлений перелік судових витрат, а саме судовий збір та витрати, повязані з розглядом справи. \~\~\~\~ В частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди суд позовні вимоги задовольняє частково, так як діями відповідача була спричинена моральна шкода. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивача, його похилий вік, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 3000 грн. Вимоги позивача, щодо зобовязання позивача в подальшому не вчиняти відповідних дій, не може бути задоволеними, тому як вони не грунтуються на законі. Статтею 88 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат між сторонами. За загальним правилом, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (ч.1 ст.88 ЦПК України). Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню частина судових витрат (судового збору), сплачена позивачем при поданні позовної заяви до суду, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме - у розмірі 450,00 грн. \~\~\~\~\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: partial