Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

До Токмацького районного суду Запорізької області звернувся [PERSON] в особі представника [PERSON] з заявою, зазначивши в якості заінтересованої особи Центральний районний у місті Маріуполі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про встановлення факту родинних відносин та факту смерті, а саме, просив встановити юридичний факт родинних відносин між фізичними особами, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] ; встановити факт смерті [PERSON] , громадянина України, [INFO] , який помер [INFO] у с.Староласпа Тельманівського району Донецької області, Україна. В обґрунтування заяви вказано, що [PERSON] є сином [PERSON] , який помер [INFO] на території с. Староласпа, Тельманівського району Донецької області. Його кровне споріднення із померлим підтверджується свідоцтвом (повторне) про народження серії [NUMBER] . Відповідно до тексту вказаного свідоцтва [PERSON] (мовою оригіналу, українською мовою - « [PERSON] ») народився [INFO] . В графі батьки батьком зазначений (мовою оригіналу, українською мовою - « [PERSON] ») При оформлені паспорту заявника, його прізвище було записано українською мовою як « [PERSON] », а при оформленні паспорта його батька, прізвище було записано українською мовою - « [PERSON] ». Їх прізвища у паспортах (російською мовою записані - « [PERSON] »). Встановлення цього факту заявнику необхідно для оформлення спадкових прав. Його батько [PERSON] помер [INFO] , відповідно до Довідки про причину смерті (до форми № 106/о № 41 від 23.03.2020р.), яку надали в Центральній районній лікарні Тельманівського району, причина смерті - Хронічна серцево-судинна недостатність. Хронічна ішемічна хвороба серця з артеріальною гіпертензією. Після смерті [PERSON] , заявником були отримані наступні документи: свідоцтво про смерть серія [NUMBER] , що видане 23.03.2020 року відділом запису актів цивільного стану Тельманівського районного управління юстиції міністерства юстиції Донецької народної республіки, довідка про причину смерті (до форми № 106/о № 41, що видається для погребіння) від 23.03.2020 р. та лікарське свідоцтво про смерть № 41 від 23.03.2020 року. Однак, зазначені документи не відповідають вимогам законодавства України, оскільки їх було видано на тимчасово окупованій території України, визначеній відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", постанови Верховної Ради України "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями". У зв`язку з цим наявні документи не можуть бути прийняті відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до підпункту 1 пункту 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Центральним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) було надано письмову відмову у реєстрації факту смерті (за вих. № 186/20.2-108 від 23.05.2020 року) його батька із посиланням на те, що заявником пред`явлено документи, видані на окупованій території України, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Встановлення факту смерті особи необхідно заявнику для отримання допомоги на поховання та отримання спадщини. Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 03.06.2020 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. У судове засідання заявник [PERSON] та його представник адвокат Залівной І.О. не з`явилися, представник заявника в заяві зазначив про розгляд справи без його участі та участі заявника. Представник заінтересованої особи Центрального районного у місті Маріуполі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, 04.06.2020 від начальника відділу надійшло клопотання, в якому вона просить розглянути справу без участі представника та винести рішення на розсуд суду. На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, у ході судового розгляду встановлено, що встановлення факту, якого вимагає заявник, породжує правові наслідки. Встановити такі факти іншим шляхом неможливо. Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд в порядку окремого провадження розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. З паспорту серія [NUMBER] , виданого 27.10.1997 Тельманівським РВ УМВС України в Донецькій області, вбачається, що заявник [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Прізвище заявника в паспорті українською зазначене як « [PERSON] », російською « [PERSON] ». Судом достовірно встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження (повторно) серії [NUMBER] , виданого 27.03.2007 року, актовий запис № 6, [PERSON] народився [INFO] , батьками є « [PERSON] » та « [PERSON] ». У паспорті серії [NUMBER] прізвище, ім`я та по батькові його батька українською « [PERSON] », російською « [PERSON] ». Крім того, згідно відмітки у паспорті про сімейний стан зазначено, що батько [INFO] одружився з [PERSON] , тобто ім`я та по батькові матері співпадає з тим, яке вказане у свідоцтві про народження заявника. У паспорті заявника серії [NUMBER] його прізвище було записано українською мовою як « [PERSON] », а російською « [PERSON] ». Тобто прізвища заявника та його батька у паспортах (російською мовою записані - « [PERSON] »). Як вказує заявник, віна [PERSON] є сином [PERSON] , який помер [INFO] . Однак, через ту обставину, що в документах, що посвідчує особу громадянина України - паспорті, їх прізвища українською вказані по різному, а саме: прізвище заявника як « [PERSON] », а його батька як « [PERSON] » (при цьому прізвища російською як у заявника, так і у його батька записані однаково « [PERSON] »), тому наявна підстава встановлення факту її родинних зв`язків з померлим [PERSON] . Постанова Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» розкриває зміст судової діяльності з розгляду справ даної категорії, при цьому факти, що мають юридичний характер це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Крім того, згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 7 вказаної постанови, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадського стану. Таким чином, аналізуючи докази у справі в їх сукупності, враховуючи, що встановлення вказаного факту має для заявника юридичне значення, суд приходить до висновку про повну обґрунтованість і доведеність заяви про встановлення факту родинних відносин, у зв`язку з чим даний юридичний факт підлягає встановленню. За таких обставин, суд вважає за необхідне встановити факт того, що заявник [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Що ж стосується вимоги заявника про встановлення факту смерті особи в певний час, суд зазначає наступне. Серед юридичних фактів у ст. 315 ч. 1 п. 8 ЦПК України визначений факт смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Як зазначено в ч.1 ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до ст. 316 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Так, заявник [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Розпорядження ВССУ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року «Про визначення територіальної підсудності справ», у зв`язку із проведенням АТО справи Старобешівського районного суду Донецької області підсудні Токмацькому районному суду Донецької області. Як встановлено судом, батько заявника [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 83 років в с.Староласпа Тельманівського району (після перейменування Бойківського району) Донецької області, причиною смерті є хронічна серцево-судинна недостатність, хронічна ішемічна хвороба серця з артеріальною гіпертензією, що вбачається з довідки про причину смерті №106/у № 41 від 23.03.2020 року. З наданої заявником довідки №463 від 06.05.2020 року вбачається, що [PERSON] провів поховання [PERSON] за свій рахунок. В заяві зазначено, що батько заявника помер в с.Староласпа Тельманівського району Донецької області, а саме на території, яка на теперішній час є тимчасово окупованою, де [PERSON] отримав свідоцтво про його смерть ( [NUMBER] ), однак отриманий документ перешкоджає йому скористатися законними правами про реєстрацію факту смерті для отримання свідоцтва про смерть, виданого державним органом України, оскільки він виданий на тимчасово окупованій території, де органи влади України не здійснюють свої повноваження. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Так, представник заявника звернувся до Центрального районного у місті Маріуполі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) з заявою про видачу свідоцтва про смерть, однак йому було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] , померлого [INFO] , з тих підстав, що ним на підтвердження факту смерті пред`явлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 р. №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження та смерті», зареєстрованими у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за №1150/13024, що підтверджується відмовою від 23.05.2020 № 186/20.2-108. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Згідно з вимогами ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ст. 77 ЦПК України). За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази, які заявник повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається, як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення заяви чи відмови у її задоволенні,- повинні бути виключно належними та допустимими. Відповідно до Інформаційного листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року № 990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України», питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватись положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи створені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Село Староласпа Бойківського району (до перейменування Тельманівського району) Донецької області визнано тимчасово окупованою територією відповідно до Постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 р. № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями». Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати і висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v Turkey». «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, як виняток суд бере до уваги та оцінює разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України свідоцтво про смерть від 23.03.2020 року ДНР № [NUMBER] , виданого відділом РАЦС Тельманівського районного управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, довідку про причину смерті №106/у № 41 від 23.03.2020, згідно яких [PERSON] помер [INFO] , причина смерті хронічна серцево-судинна недостатність, хронічна ішемічна хвороба серця з артеріальною гіпертензією та довідку Староласпинської сільської адміністрації №463 від 06.05.2020. Таким чином, суд вважає, що факт смерті [PERSON] в певний час і при певних обставинах підтверджений. Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Згідно з п.3.4 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил реєстрації актів громадянського стану в Україні» від 18 жовтня 2000 року № 52/5 судове рішення є підставою для реєстрації факту смерті особи, яка проводиться за місцем проживання заявника (ст. 257 ЦПК України) в державних органах запису актів цивільного стану. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності надають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи заявником було обґрунтовано доведені ті обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог, тому також задовольняє заяву [PERSON] в інтересах [PERSON] про встановлення факту смерті. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved