Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

Позивач 23.02.18 р. звернулась до суду з вказаним вище позовом, просить змінити, а саме: збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини сторін сина [PERSON], 20.03.02 р. н., за виконавчим листом (далі в/л) Ковельського міськрайсуду Волинської області від 20.04.12 р., з 350 грн. до 3\~000 грн. і стягувати їх у такому розмірі до повноліття дитини чи до закінчення завчання. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони зареєстрували шлюб 14.10.01 р.. За час шлюбу у сторін народилась спільна дитина син [PERSON], 20.03.02 р. н., який проживає разом з нею. 31.01.05 р. сторони шлюб розірвали. 20.04.12 р. в/л Ковельського міськрайсуду Волинської області з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання вказаної вище дитини сторін у розмірі 350 грн.. Покликаючись ст. 180, ч. 2 ст. 182 СК України, ст. ст. 3, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.89 р., Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», зазначає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, є меншим встановленого законодавчо мінімуму, їй одній важко у повному обсязі забезпечити дитину сторін. Остання навчається на платній формі у Ковельському промислово економічному коледжі Луцького НТУ. Відповідач має задовільний стан здоров»я, є працездатним, може сплачувати аліменти у більшій, вказаній нею сумі. Просить позов задовольнити. За ухвалою суду від 16.03.18 р. розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач копію вказаної вище ухвали суду отримав 26.03.18 р.. За станом на 16.04.18 р. відповідач письмового відзиву на позовну заяву до суду не подав. Суд, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підставні та підлягають до часткового задоволення. Як вбачається з копії свідоцтва про одруження серії 1 ЕГ № 047793, виданого 14.10.01 р. відділом РАГСу Ковельського МУЮ Волинської області, сторони як [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 14.10.01 р. та обоє подружжя стали носити спільне прізвище «Овадюк». Як вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1 ЕГ № 000415, виданого 01.03.05 р. відділом рацс по м. Ковелю Ковельського МУЮ Волинської області, виданого позивачеві, сторони шлюб розірвали та після розірвання шлюбу дружині присвоєно її дошлюбне прізвище - «Панечко». Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії 1 - ЕГ № 087724, виданого відділом РАГСу Ковельського МУЮ Волинської області, сторони мають спільну вказану вище неповнолітню дитину сина [PERSON], 20.03.02 р. н.. Хоча позивач не надала суду доказу зміни нею після розірвання шлюбу з відповідачем свого прізвище "Панечко" на "Андросюк", але, відповідно до наданоъ позивачем копії паспорта, нею 29.07.09 р. було зареєстровано шлюб з [PERSON]. За рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської обл. від 20.04.12 р. у цивільній справі № 0306/1 960/12 року провадження № 2/0306/605/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, що набрало законної сили 30.04.12 р., а не за в/л від 20.04.12 р., як про це зазначає у своїй позовній заяві позивач, дійсно, з відповідача на користь позивача як [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання вищезазначеної дитини сторін як неповнолітньої, у розмірі 350 грн. щомісячно, починаючи з 27.03.12 р. і до досягнення дитиною повноліття, що стверджується копією в/л, виданого Ковельським міськрайсудом Волинської обл. 06.06.12 р.. Відповідно до копії довідки № 106 від 14.02.18 р., виданої Ковельським ПЕК Луцького НТУ, дитина сторін, дійсно, навчається у вказаному вище навчальному закладі з 01.09.17 р. на платній формі. Як зазначено у ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності із ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Як зазначено у ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 - 1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Сторонами не надано у розпорядження суду доказів того, що маються обставини, що передбачені ст. 182 СК України, що підлягають до врахування судом, крім тієї, що вони мають на своєму утриманні вказану вище неповнолітню дитину. У відповідності із ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Отже, судом встановлено, що у сторін на даний час є вищезазначена спільна неповнолітня дитина, яка проживає разом з позивачем; аліменти на утримання якої з відповідача на користь позивача стягнуто в судовому порядку за рішенням суду від 20.04.12 р. у твердій грошовій сумі по 350 грн. щомісячно. На час ухвалення рішення суду про стягнення аліментів у розпорядженні суду не було відомостей про те, що сторони працювали та мали той чи інший розмір доходу. На даний час сторони також не надали суду доказів того, що відповідач, зокрема, має доход. Будь яких доказів на підтвердження погіршення стану свого чи дитини сторін здоров»я, позивач суду також не надала. Покликання позивача на ту обставину, що дитина сторін навчається та у зв»язку з цим вона має майнові витрати для оплати навчання дитини, судом при вирішенні спору взяті до уваги бути не можуть, так як позивач не надала доказів про розмір своїх доходів та те, з ким саме було укладено угоду про платне навчання дитини сторін тощо. Таким чином, ту обставину, що змінився в сторону погіршення її матеріальний стан, позивач обґрунтовує збільшенням розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що встановлений законодавчо. А тому, з врахуванням наведеного вище, позов слід задовольнити частково, врахувавши, що розмір стягуваних на утримання дитини сторін аліментів, безсумнівно, є меншим, ніж той, що передбачений законодавчо як мінімальний. Вимога про стягнення аліментів до закінчення навчання, до задоволення не підлягає як така, що не ґрунтується на чинному законодавстві. З відповідача слід стягнути на доход держави суму судового збору у розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір». На підставі наведеного,

Outcome: partial