Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

Згідно поштового відправлення 23.03.2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» через свого представника за довіреністю, звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.07.2012 року в сумі 11 280 грн. 31 коп., відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 30 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Позичальник зобовязався сплачувати заборгованість по кредиту, проценти та винагороди, проте порушив свої зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість. В судове засідання представник позивача не зявився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши про підтримання позовних вимог. Відповідач під час судового засідання 18 травня 2017 року позовні вимоги визнав частково, не заперечуючи, що має заборгованість в сумі 5436 грн 70 коп., зазначив, що користується пільгами як військовослужбовець щодо нарахування процентів, пені та штрафів. В подальшому відповідач в судове засідання не з"явився. Враховуючи те, що сторони в судове засідання не з"явились, подальше фіксування судового процесу не здійснювалось. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши обставини справи, судом встановлено наступне. 14.07.2012 року [PERSON] та ПАТ КБ "ПриватБанк" уклали кредитний договір № б/н, згідно якого банк зобов'язувався надати позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік. Банк свої зобов'язання за кредитним договором № б/н від 14.07.2012 року виконав і надав кредитні кошти позичальнику в повному обсязі, що підтверджується заявою позичальника від 14.07.2012 року (а.с.8). Обставини укладення кредитного договору не заперечувались відповідачем. [PERSON] в судовому засіданні не заперечувалось, що він має заборгованість перед банком за кредитом в сумі 5436,70 грн, яка підлягає стягненню з останнього на користь позивача. Згідно з п.1 ч.1\~ст.3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»\~дія цього\~Закону\~поширюється на: військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов'язок за межами України, та членів їх сімей. Як передбачено ст. 6 Закону України «Про Державну прикордонну службу України»\~, Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення, який забезпечує державну безпеку України. Кадри Державної прикордонної служби України складають, закрема, військовослужбовці. У системі Державної прикордонної служби України є також навчальні заклади, науково-дослідні установи, підрозділи спеціального призначення та органи забезпечення. За положеннями ст. 13 Закону України «Про Державну прикордонну службу» органами забезпечення Державної прикордонної служби України є підприємства, установи, а також підрозділи технічного, матеріального, медичного та інших видів забезпечення її діяльності, які функціонують як самостійно, так і в складі відповідно центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, його територіальних органів, Морської охорони, інших органів охорони державного кордону, навчальних закладів Державної прикордонної служби України. Довідкою № 95 від 04 травня 2017 року підтверджується, що військовослужбовець [PERSON] проходить військову службу в Центральному клінічному госпіталі Державної прикордонної служби України з 09 жовтня 2013 року по теперішній час. ( а.с.47) Виходячи з вимог ч.15\~ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов'язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов'язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про оборону України»\~особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Поняття «особливого періоду» міститься також у\~статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», де зазначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року\~оголошено часткову мобілізацію. Вказаний Указ затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року за № 1126-VІІ, який набрав чинності 18 березня 2014 року. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2016 року встановлено, що особливий період в Україні діяв з 18 березня 2014 року по 2 травня 2014 року; з 7 травня 2014 року по 21 червня 2014 року; з 24 липня 2014 року по 7 вересня 2014 року; з 20 січня 2015 року по 22 серпня 2015 року. Враховуючи наведене на відповідача [PERSON] поширюються пільги, передбачені ч.15\~ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»\~ щодо нарахування процентів за користування кредитом, пені та штрафних санкцій на час дії особливого періоду. Таким чином, з [PERSON] підлягають стягненню відсотки, які нараховані до 08 червня 2014 року, коли Закон № 1275-УІІ про пільги для військовослужбовців стосовно зобов»язань банків набрав чинності та в період після 23 серпня 2015 року, період закінчення часткової мобілізації, у зв»язку з чим з цього часу особливий період не діяв. Розмір відсотків з графи «Нараховані на поточну заборгованість за кредитом проценти» по 08 червня 2014 року становить 1191,18 грн, з графи «Нараховані на прострочену заборгованість за кредитом проценти» становить 1,76 грн. За період з 01.09.2015 по 28.02.2017 розмір відсотків з графи «Нараховані на поточну заборгованість за кредитом проценти» становить 2545,35 грн, з графи «Нараховані на прострочену заборгованість за кредитом проценти» 2774,59 грн. Загальна сума нарахованих відсотків на поточну та прострочену заборгованість складає 6\~512,88 грн. Сплачено відсотків з графи «Погашені процентів» - 3777, 25 грн. Таким чином, заборгованість по процентам за користування кредитом становить 2735,63 грн ( 6512,88-3777,25) та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Заборгованість з пені та комісії в сумі 100 грн нарахована поза межами дії особливого періоду, а отже підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Що стосується стягнення штрафів, у відповідності до п.2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг, то суд зважає на наступне. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Додані до заяви позичальника Умови не містять підпису відповідача. А отже, суд позбавлений можливості встановити, що надані умови Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника. За таких підстав, суд не вважає, що складовою частиною договору є Умови і правила надання банківських послуг, оскільки останні позичальником не підписувались. Зазначений висновок містить правова позиція Верховного суду України№ 6-2320цс16 від 22 березня 2017 року. Разом, з тим, відповідно до правової позиції від 21 жовтня 2015 року, висловленої Верховним Судом України у справі №6-2003цс15, відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов»язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності. За таких підстав, позовні вимоги в частині стягнення штрафу в сумі 500 грн ( фіксована частина) та 513, 35 грн ( процентна складова) задоволенню не підлягають. Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, судовий збір з відповідача на користь позивача стягується пропорційно до частини задоволених позовних вимог в сумі 1173,35 грн ( 8272,33х1600/11280,31). На підставі викладеного,

Outcome: partial