Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернувся [PERSON], посилаючись на те, що він є власником житлового будинку [ADDRESS]. Однак, відповідач на даний час прописаний (зареєстрований) за вищевказаною адресою, хоча фактично, понад одного року та даний час в зазначеному житловому будинку не проживає та не з'являється. Позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме [ADDRESS] та примусово зняти його з реєстраційного обліку в його житловому будинку. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, підтвердив обставини викладені в його позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, суду пояснив, що він зареєстрований у [ADDRESS], проте там не проживає. Даний будинок був придбаний на його власні грошові кошти, в той час, коли позивач перебував у шлюбі з його дочкою. Проте, позивачу вдалося оформити право власності на будинок на себе. Свідок [PERSON] в суді показала, що проживає в [ADDRESS], навпроти домогосподарства позивача. Відповідач колись проживав у житловому будинку позивача, проте це було давно. Останніх 5 - 7 років відповідач у будинку позивача не проживає. Свідок [PERSON] в суді показала, що проживає в [ADDRESS], по сусідству з домогосподарством позивача. Останній живе в будинку з дружиною. Відповідач раніше проживав у житловому будинку позивача. Останні 9 років відповідач у будинку позивача не проживає. Свідок [PERSON] в суді показала, що проживає в [ADDRESS], по сусідству з домогосподарством позивача. Останній живе в будинку з дружиною. Відповідач раніше проживав у житловому будинку позивача. Останні 10 років відповідач у будинку позивача не проживає. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, покази свідків та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини. На підставі договору купівлі - продажу житлового будинку від 27.06.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Ставищенського районного нотаріального округу Київської області Кошинською Л.О., зареєстрованого в реєстрі за № 2408, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] (а. с. 5-10). В даному житловому будинку з 2009 року зареєстрований [PERSON], який не проживає у ньому, що підтверджується копією довідки виконкому Ставищенської селищної ради № 2453/6 від 13.08.2018 року (а.с. 12), копією акту від 06.08.2018 року (а. с. 11). Крім того, той факт не проживає в [ADDRESS], визнає сам відповідач [PERSON], а також підтверджується показами свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивача. Збереження реєстрації відповідача в будинку без фактичного проживання суперечить вимогам Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та створює позивачу, як власнику, перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Згідно статті 29 Цивільного Кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому особа проживає постійно, переважно або тимчасово. За ст. 405 Цивільного Кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Сервітутні правовідносини виникають в силу закону згідно з ч. 1 статті 402 ЦК України за наявності факту проживання особи разом із власником обтяженого сервітутом житла та спільного з ним користування цим житлом. У Цивільному кодексі України право членів сім'ї власника житла на користування ним визнається сервітутним правом. Це право є особистим сервітутом, оскільки виникає в інтересах певної особи - члена сім'ї власника житла. Таким чином, суб'єктами даного сервітутного правовідношення є, з одного боку, власник житла, а з іншого - член його сім'ї. Згідно з положеннями Житлового кодексу України до членів сім'ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла у подружжя не виникло право спільної власності), їх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство (ч. 2 ст. 64, ч. 3 ст.156 ЖК України). Об'єктом цього сервітуту є право обмеженого користування частиною житлового приміщення, визначеною власником житла. Відповідно до статті 2, 3, 6, 7 Закону "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування є юридичною процедурою обліку фізичних осіб за обраним ними місцем проживання, наявність або відсутність якої не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених законами, або підставою для їх обмеження. Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 167 Житлового Кодексу України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що відповідач в будинку позивача не проживає понад рік та не веде спільне з позивачем господарство, суд вважає, що [PERSON] втратив право користування належним позивачу вищезазначеним житловим будинком. Судові витрати по справі позивач просить покласти на нього, про що подав до суду письмову заяву.

Outcome: approved