Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся в суд з позовом про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права на спадкове майно у порядку спадкування за законом до відповідача [PERSON] сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, де третьою особою без самостійних вимог щодо предмету спору є Головне Управління Держгеокадастру у Чернівецькій області. Посилається на те, що 23.05.2000 року померла його матір [PERSON], яка проживала в [INFO]. Після її смерті залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки (паю) площею 0,80 га в умовних кадастрових гектарах, що належала матері на підставі сертифіката на земельну частку (пай) Серії №0104478, який виданий Вижницькою РДА 28.10.1998 року. Зазначив, що своєчасно прийняв спадщину, оскільки на момент смерті матері був прописаний та проживав в одному будинку з матірю. Він звернувся до приватного нотаріуса [PERSON] з відповідною заявою про оформлення спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,80 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території [PERSON] сільської ради. Згідно постанови приватного нотаріуса від 09.10.2017 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в звязку з тим, що у свідоцтві про смерть матері було зазначено прізвище «Курек» ( виправлено [PERSON]), а в його свідоцтві про народження прізвище матері вказано «Курик». Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 31.08.2017 року встановлено факт родинних відносин, а саме те, що він є сином [PERSON], яка померла 23.05.2000 року. Крім того, нотаріус йому розяснила, що ним не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на дану земельну ділянку. Він не має наміру оскаржувати постанову нотаріуса, оскільки матір за життя не встигла оформити державний акт на вказану земельну ділянку, оскільки раптово померла. Просить встановити факт належності [PERSON], яка померла 23.05.2000 року, правовстановлюючого документа, а саме, сертифіката на земельну частку (пай) Серії №0104478, який виданий Вижницькою РДА 28.10.1996 року, на право на земельну частку (пай), яка розташована на території [PERSON] сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, виданий на імя [PERSON] та визнати право на частину земельної частки (пай) в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], яка померла 23.05.2000 року, посвідчене Сертифікатом на право на земельну частку (пай) Серії №0104478, площею 0,80 га умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території [PERSON] сільської ради, Вижницького району Чернівецької області. В підготовче судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не зявились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку підготовчого судового засідання представник позивача [PERSON] скерував до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та у відсутність позивача [PERSON], позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. В підготовче судове засідання представник відповідача [PERSON] сільської ради, не зявився, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи від представника відповідача [PERSON] сільської ради надійшла заява, в якій вони позовні вимоги визнають в повному обємі та просять справу розглядати без участі представника сільської ради. В підготовче судове засідання представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області не зявився, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи від представника третьої особи Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області надійшла заява, в якій вони позовні вимоги визнають в повному обємі та просять справу розглядати без участі представника держгеокадастру. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, врахувавши визнання позову відповідачем, третьою особою, прийшов до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обємі. В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів . Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 23 травня 2000 року померла матір позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON] І-МИ №275520, виданого 24.05.2000 року виконкомом [PERSON] сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №11, рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 31.08.2017 року. З сертифіката на право на земельну частку (пай) Серія ЧВ №0104478, виданого 28.10.1998 року на підставі рішення Вижницької РДА від 04.09.1996 року №221, зареєстрованого 28.10.1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) №651 вбачається, що сертифікат на право на земельну частку (пай) видано [PERSON], яка перебуває у колективній власності колгоспу «Світанок» розміром 0,80 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). З довідки [PERSON] сільської ради №759 від 29.05.2017 року вбачається, що згідно даних погосподарських книг [PERSON] сільської ради за померлою [PERSON] обліковується земельна частка (пай) площею 0,57 га на території [PERSON] сільської ради. За життя [PERSON] державний акт на вказану земельну ділянку не отримувала. За правилами п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові,місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач [PERSON] надав докази того, що померлій 23.05.2000 року [PERSON], належав сертифікат на земельну частку (пай) Серії №0104478, який виданий Вижницькою РДА 28.10.1996 року, на право на земельну частку (пай) розміром 0,80 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка розташована на території [PERSON] сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, зареєстрований 28.10.1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) №651виданий на імя [PERSON]. Даний факт має для позивача юридичне значення і іншим порядком підтвердити його позивач [PERSON] не має можливості, тому позовні вимоги про встановлення факту належності правовстановлюючого документа є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Встановлення даного факту необхідно для оформлення спадщини. З довідки Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області №244/0/191-17 від 22.06.2017 року вбачається, що відповідно до розпорядження Вижницької РДА від 04.09.1996 року №221 вартість земельної частки (паю) згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) колгоспу «Світанок» с.Коритне, Вижницького району Чернівецької області площею 0,80 умовних кадастрових гектарів, виданий [PERSON] станом на 01.06.2017 року становить 9785,95 грн. З довідки [PERSON] сільської ради №973 від 08.06.2017 року вбачається, що [PERSON] на день смерті проживала і перебувала на реєстраційному обліку за місцем проживання в [INFO] по 23.05.2000 року, тобто по день смерті. На день смерті разом з нею був зареєстрований та проживав син [PERSON] Судом також встановлено, що крім позивача [PERSON] інших спадкоємців за законом чи за заповітом та осіб, які мають право на обовязкову частку у спадковому майні після смерті [PERSON] немає, що підтверджується копією спадкової справи №37/2017 року до майна померлої 23 травня 2000 року [PERSON] Згідно розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2007 року п.1 у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні норми ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Згідно ст.524 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) "Спадкування здійснюється за законом і за заповітом". Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на час спірних правовідносин, встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) позивачка [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] оскільки на час її смерті проживав разом із нею в житловому будинку. Позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON] із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але в звязку із розбіжностями: у свідоцтві про смерть прізвище померлої (спадкодавця) зазначено «Курек», а у правовстановлюючому документі сертифікаті на право на земельну частку (пай), бланк Серії ЧВ №0104478, виданим Вижницькою РДА Чернівецької області, 29.10.1996 року, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 29.10.1996 року за №651 прізвище власника (спадкодавця) зазначено «Курик», що суперечить ст.42 ЗУ «Про нотаріат» та підпунктами 4.12, 4.14 пункту глави 10 розділу ІІ Порядку. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. У відповідності до ст.152 ч.3 п.а ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб здійснюється шляхом визнання прав. Згідно ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до абзацу 3 ст. 1 Указу Президента України №720 від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі Указ), паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю (ст. 2 Указу). Згідно ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають громадяни спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Згідно ст.2 цього Закону, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є свідоцтво про право на спадщину. Статтею 3 Закону визначено, що підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. Відповідно до ст. 5 Закону сільські, селищні, міські ради чи районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); приймають рішення про видачу документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, власникам земельних часток (паїв). Відповідно до положень п.24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16 квітня 2004 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України). Член КСП, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Оскільки [PERSON] була членом колгоспу «Світанок» с.Коритне, Вижницького району Чернівецької області, однак до проведення розпаювання землі, тобто виділення її в натурі померла, в звязку з чим державний акт на зазначену земельну ділянку не видавався, а право власності на земельну частку (пай) виникає з моменту передачі Державного акта про право колективної власності на землю конкретному колгоспу, членом якого є певна особа, а тому на думку суду позивач [PERSON] як спадкоємець після смерті [PERSON] має право на успадкування лише на те, що належало покійній, а саме, права на земельну частку (Пай). Оскільки, судовим рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 3 31 серпня 2017 року, визначено ступінь спорідненості позивача [PERSON] з померлою, а саме те, що він є сином [PERSON], що дає йому право на спадкування майна померлої [PERSON] як спадкоємця першої черги за законом, а також встановлено належність померлій [PERSON], земельного сертифікату на право на земельну частку (пай), який був виписаний на [PERSON], Серія №0104478, який виданий Вижницькою РДА 28.10.1996 року, на право на земельну частку (пай) розміром 0,80 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка розташована на території [PERSON] сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, зареєстрований 28.10.1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) №651, що згідно вимог ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановленні рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи зазначені вимоги закону, а також з урахуванням наведених вище досліджених судом доказів, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права на спадкове майно у порядку спадкування за законом, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому судом не встановлено порушення нічиїх прав. Відповідно до п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ перехідних положень цивільно-процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Outcome: approved