Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Червоноградського міського суду Львівської області з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», яким просить визнати протиправним та скасувати рішення реєстратора Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області: № 31746035 від 06.10.2016 року, яким зареєстровано право власності на житловий будинок, загальною площею 213 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] за Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», визнавши право власності на це майно за нею; № [NUMBER] від 06.10.2016 року, яким зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер 4611800000:03:012:0013, площею 0,1 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована за адресою: [ADDRESS] за Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», визнавши право власності на це майно за нею. Свої вимоги мотивує тим, що за результатами розгляду заяв відповідача від 06.10.2016 року: -рішенням реєстратора Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №31746035 від 06.10.2016 року за відповідачем зареєстровано право власності на житловий будинок, загальною площею 213 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1047577846118); -рішенням цього ж реєстратора № 31746513 від 06.10.2016 року за відповідачем зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер 4611800000:03:012:0013, площею 0.1 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1047616546118). Підставою виникнення у відповідача права власності на вказане майно, як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 93502684 є договір іпотеки, посвідчений 20.06.2007 року приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі нотаріуса за № 1469. У серпні 2017 року позивачка зверталась до Червоноградського міського суду з позовом до реєстратора Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області за участю третьої особи на стороні відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання протиправними та скасування вищеперерахованих рішень. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 23.02.2018 року, залишеного без змін постановою Апеляційного суду Львівської області 11.07.2018 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені, а рішення реєстратора № 31746035 та №31746513-скасовані (справа №459/2018/17). На виконання вказаного рішення, державним реєстратором Червоноградської міської ради Львівської області Вашків Ю. 17.09.2018 року рішенням № 43041526 скасовано запис про/внесено запис про скасування державної реєстрації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з реєстраційним номером 1047577846118 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та рішенням № 43044065 скасовано запис про/внесено запис про скасування державної реєстрації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 1047616546118. Постановою Верховного Суду від 10.06.2020 року за касаційною скаргою AT КБ «ПриватБанк» рішення Червоноградського міського суду Львівської області та постанову Апеляційного суду Львівської області скасовано, в задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що позов помилково пред`явлено до державного реєстратора, а не до іпотекодержателя. Вважає, що реєстрація права власності на належний позивачці будинок та земельну ділянку за відповідачем проведена з порушенням вимог Законів України «Про іпотеку», «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень», Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р.,"Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей", оскільки у реєстратора було більше ніж достатньо підстав для відмови у проведенні реєстраційних дій, а відповідач не набув права звернення стягнення на майно шляхом перереєстрації права власності на іпотечне майно. Відповідно до укладеного 20 червня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та позивачкою, як іпотекодавцем, договору іпотеки № CG0FCS/1 останньою було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до положень ст.6 Закону України «Про іпотеку» іпотека за цим договором поширювалася і на земельну ділянку площею 0,1 га, на якій розташований згаданий будинок (пункт 35.4 договору). Вказаний договір укладався з метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним Договором CGVPGA000000044 від 20.06.2007 року, що укладений між іпотекодержателем (банком) та іпотекодавцем (позивачкою) по поверненню кредиту наданого у вигляді відновлювальної лінії в сумі 268 750 доларів CLUA (пункт 35.2 Договору Іпотеки ). В ході розгляду справи № 459/2018 /17 позивачка дізналася , що державному реєстратору була подана копія так званої письмової вимоги датована 05.08.2016 року вихідний номер 2546781, в якій вказано, що нібито 20.06.2007 року між нею та банком було укладено кредитний договір № CGVPGA000000044, за яким нею був отриманий кредит в розмірі 268750 доларів США, і яка нібито надсилалася позивачці, що підтверджувалось квитанцією про рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 8010002789170 на підтвердження факту вручення цієї вимоги. Однак, в поштовому конверті № 80100 02789170 позивачці було скеровано банком копію касаційної скарги на рішення Радехівського районного суду від 18.01.2016 року. Позивачка вказує, що кредитний договір № CGVPGA000000044 між нею (іпотекодавцем ) та банком (іпотекодержателем) ніколи не укладався, а державний реєстратор цю обставину не перевірив, хоча зобов`язаний був це зробити з метою з`ясування факту виникнення у іпотекодержателя права звернення стягнення на майно. Крім того, позивачка вказує, що рішенням Радехівського районного суду Львівської області від березня 2015 року ( справа № 451/272/15-ц) задоволено позовні вимоги банку і стягнуто з [PERSON] на користь банку достроково до закінчення дії кредитного договору № CGVPGA000000044 від 20.06.2007 року кошти в сумі 835 694.15 грн, яка включала в себе: заборгованість за кредитом, заборгованість за процентами за користування кредитом, заборгованість по комісії за користування кредитом, пеня за несвоєчасне виконання зобов`яань за договором та штрафні санкції. Вказане рішення суду було реально виконаним (виконавче провадження закінчене повним виконанням ще на початку червня 2015 року). Однак, у вересні 2015 року банк повторно звернувся до Радехівського районного суду Львівської області з новим позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по тому ж кредитному договору CGVPGA00000044 від 20.06.2007 року, яка включала в себе заборгованість за кредитом, заборгованість за відсотками за користування кредитом, заборгованість по комісії за користування кредитом , пеню за несвоєчасне виконання зобов`яань за договором та штрафні санкції - штраф ( фіксована частина та процентна складова). Рішенням Радехівського районного суду від 18.01.2016 року банку відмовлено у стягненні з [PERSON] знову нарахованої заборгованості по кредитному договору, виходячи з того, що із ухваленням Радехівським районним судом Львівської області рішення від 11.03.2015 року про стягнення заборгованості по кредитному договору CGVPGA000000044 від 20.06.2007 року правовідносини сторін припинилися. Вказане рішення набрало законної сили. Одночасно, позивачка вказує, що спірний будинок підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце її постійного проживання, а загальна площа будинку становить 213 м.кв., тобто не перевищує 250 м.кв., а іншого нерухомого майна ані у неї, а ні у позичальника [PERSON] немає. Одночасно зазначає,що поза увагою державного реєстратора та посадових осіб відповідача також залишився і той факт, що в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 28.08.2007 року Червоноградською державною нотаріальною конторою, зареєстровано обтяження, реєстраційний номер 5558785. Підстава обтяження - постанова державної виконавчої служби м.Червонограда №1105-В-6 від 06.07.2007 року, що, згідно пункту 5 ст. 24 Закону № 1952-IV є підставою для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Зазначає, що на момент проведення державної реєстрації права власності за ПАТ КБ «ПриватБанк» у будинку [ADDRESS] був зареєстрованим та проживавав неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , відтак, на проведення державної реєстрації права власності за банком реєстратор або представник банку зобов`язаний був отримати дозвіл органу опіки та піклування, чого зроблено не було. Крім цього, позивачка вказує, що абз. 2 ч.3 ст. 26 Закону №1952-IV вказано, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав), а відтак, з врахуванням того, що у реєстрі прав власності на нерухоме майно власником житлового будинку та земельної ділянки в розмірі 1/1 зазначена позивачка [PERSON] , то для захисту її порушеного права, окрім визнання протиправним та скасування рішень реєстратора, необхідно визнати за нею право власності на вказане майно. Ухвалою від 11.09.2020 року позовну заяву залишено без руху. Після усунення недоліків, ухвалою від 23.09.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 15.10.2020 року на адресу суду надійшов відзив, яким відповідач заперечив проти позову, вказавши, що договір іпотеки не є припиненим, що підтверджено рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 20.04.2017 року, яким відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «Приватбанк» за участю третьої особи без самостійних вимог [PERSON] про визнання договору іпотеки припиненим. Крім того, просить застосувати строки позовної давності при вирішенні справи по суті, оскільки вважає, що позивачем такі пропущені. В підготовчому провадженні за клопотанням представника позивача залучено до участі в справі в якості співвідповідача реєстратора Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, якого в подальшому замінено правонаступником Сокільницькою сільською радою Пустомитівського району Львівської області за клопотанням представника позивача. Крім того, позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, якою вона просила визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду з позовом та стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою від 15.03.2021 року закрито підготовче провадження і справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засідання представник позивача Радик Б.А. позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення аналогічні викладеним в позові. Додатково вказав, що обраний позивачкою спосіб захисту права шляхом визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора вважає вірним незважаючи на те, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно виключений запис про право власності на спірні об`єкти за АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та власником майна значиться [PERSON] , оскільки, на його думку, без скасування рішення державного реєстратора, на підставі цього рішення відомості до реєстру можуть бути внесені повторно, наполягає, що рішення реєстратора не вичерпало свою дію, а відтак порушує право власності позивачки. В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник відповідача заперечив проти позову, вказавши, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки право позивачки жодним чином не порушено, записи про право власності відповідача на спірне майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно виключені державним реєстратором Червоноградської міської ради Львівської області Вашків Ю. 17.09.2018 року на підставі рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 23.02.2018 року, хоча вказане рішення було в подальшому скасоване постановою Верховного Суду від 10.06.2020 року. Внести нові записи про право власності АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на спірне майно неможливо і законом така можливість не передбачена, а відтак вважає, що предмет спору відсутній. Крім цього просить застосувати строки позовної давності при вирішенні спору у випадку, якщо суд буде вважати позов підставним. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали цивільної справи № 459/2680/16-ц, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про безпідставність позовних вимог виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1,2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Ч.1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вирішуючи спір в межах заявленого предмету позову та обраного позивачем способу захисту, суд вказує наступне: Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За змістом статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України. Ч.2 ст. 16 ЦК України визначає способи захисту особистого немайнового або майнового права чи інтересу і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18. Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. Судом встановлено, що 20 червня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № CGVPGA00000044, згідно якого останній отримав кредит на споживчі цілі в розмірі 250 000,00 доларів США на строк до 16 травня 2012 року (а. с. 17-23). Для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, в цей же день 20.06.2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та позивачем було укладено договір іпотеки №CG0FCS/1, згідно якого іпотекодавець передала в іпотеку Банку житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та у відповідності до пункту 35.4 іпотека за цим договором поширюється й на земельну ділянку, на якій розташований предмет іпотеки (а. с. 11-16). Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 11 березня 2015 року стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 835 694,15 грн та судовий збір в розмірі 3 654,60 грн (а. с. 31-33). Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 18 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 16 травня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 лютого 2017 року, у справі № 451/1250/15-ц у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено (а. с. 34-46). Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що оскільки рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 11 березня 2015 року із [PERSON] вже стягнуто всю суму заборгованості за кредитним договором станом на 03 лютого 2015 року, яка була сплачена боржником на користь банку до 12 червня 2015 року, тому заявлені банком позовні вимоги про стягнення заборгованості станом на 28 серпня 2015 року, яка включає в себе заборгованість, яку було стягнуто вищевказаним рішенням суду, призведе до подвійного стягнення. У свою чергу, позовних вимог щодо стягнення заборгованості, яка виникла в період з 03 лютого 2015 року до 12 червня 2015 року (дата фактичного виконання рішення суду) банком заявлено не було. 06 жовтня 2016 року реєстратор Годовицько-Басівської сільської ради прийняв рішення № 31746035, яким зареєстровано право власності на житловий будинок загальною площею 213 кв. м, що розташований за адресою: [ADDRESS] за АТ КБ «ПриватБанк» та рішення № 31746513, яким зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер 4611800000:03:012:0013, площею 0,1 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована за адресою: [ADDRESS] за АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджено інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 02.08.2017 року (а. с. 24,25,26-29). Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 23.02.2018 року, залишеного без змін постановою Апеляційного суду Львівської області 11.07.2018 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені, а рішення реєстратора № 31746035 та №31746513 - скасовано (справа №459/2018/17) (а.с.47-53). На виконання вказаного рішення, державним реєстратором Червоноградської міської ради Львівської області Вашків Ю. 17.09.2018 року рішенням № 43041526 скасовано запис про/внесено запис про скасування державної реєстрації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з реєстраційним номером 1047577846118 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та рішенням № 43044065 скасовано запис про/внесено запис про скасування державної реєстрації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 1047616546118, що підтверджується інформаційною довідкою № 238226882 від 22.12.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек,Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с.186-187,188-190). Постановою Верховного Суду від 10.06.2020 року за касаційною скаргою AT КБ «ПриватБанк» рішення Червоноградського міського суду Львівської області та постанову Апеляційного суду Львівської області скасовано, в задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що позов помилково пред`явлено до державного реєстратора, а не до іпотекодержателя (а.с.54-67). Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, забезпечення визнання та захисту державою таких прав, регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до п.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом. Вирішуючи питання щодо належності та ефективності обраного позивачем способу захисту свого права, суд враховує висновки Верховного Суду, викладені в п.74 постанови ВП ВС від 29.05.2019 в справі № 367/2022/15-ц (14-376цс18), зокрема Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису, скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. За певних умов таким належним способом може бути скасування запису про проведену державну реєстрацію права (див. пункт 5.17 постанови від 4 вересня 2018 року у справі № 915/127/18). Відповідно до ч.2 ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції до 16.01.2020 року, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції, зокрема ч.3 «відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Таким чином, способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є: 1) судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; 2) судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; 3) судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 23 червня 2020 року у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 16.09.2020 у справі №352/1021/19, від 03.09.2020 у справі №914/1201/19, від 03 лютого 2021 року у справі №278/3367/19 (провадження №61-13586св20). Враховуючи те, що рішення реєстратора Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №31746035 від 06.10.2016 року, яким за відповідачем зареєстровано право власності на житловий будинок, загальною площею 213 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1047577846118) та рішенням цього ж реєстратора № 31746513 від 06.10.2016 року, яким за відповідачем зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер 4611800000:03:012:0013, площею 0.1 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1047616546118), вичерпали свою дію після виконання, тобто після внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, але в подальшому ці записи були виключені рішеннями № 43041526 та № 43044065 від 17.09.2018 року державного реєстратора Червоноградської міської ради Львівської області Вашків Ю., то правових підстав для задоволення позову немає, оскільки сама по собі наявність цих рішень не свідчить про порушення права власності позивача. Позивачем не наведено правових обґрунтувань того, що оспорювані рішення державного реєстратора Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Тузяка П.Т. можуть бути звернуті до повторного виконання шляхом внесення на підставі таких рішень відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Крім того, суд вказує, що позивачем не наведено жодних правових підстав для визнання за позивачкою права власності на житловий будинок, загальною площею 213 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку кадастровий номер 4611800000:03:012:0013, площею 0,1 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована за адресою: [ADDRESS] , оскільки згідно інформації, що викладена в довідці № 238226882 від 22.12.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек,Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с188-190) власником вказаних об`єктів значиться саме позивачка. За таких обставин, суд відмовляє в задоволенні позову повністю за його безпідставністю.

Outcome: dismissed