Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

І. Вимоги позову та стислий виклад позицій учасників справи. У квітні 2018 р. [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивачка) звернулася до суду з позовомпро усунення перешкод у користуванні спільною сумісною власністю шляхом визнання нікчемним договору купівлі-продажу нежилого приміщення (колишньої колясочної) площею 26,7 кв.м., розташованого у будинку [ADDRESS] , укладеного 18.07.2007 між Фондом приватизації комунального майна Дарницького району м. Києва та [PERSON] (далі також - [PERSON] , відповідачка 1), визнання незаконним з моменту прийняття пункту 33 Додатку до рішення Дарницької районної в м. Києві ради від 14.06.2007 № 15 - Переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади Дарницького району м. Києва, дозволених до приватизації у 2007 році, визнання недійсним та скасування рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Разумової Ольги Іванівни (далі також - приватний нотаріус Разумова О. І. державний реєстратор, відповідач 3) від 16.02.2018, індексний номер: 39784277, про державну реєстрацію права власності [PERSON] на допоміжне приміщення будинку (підвалу) - групу приміщень № 95 «А» площею 187,2 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1490833680000, та запису про проведену державну реєстрацію за [PERSON] права власності на вказане допоміжне приміщення, зобов`язання [PERSON] як фізичної особи-підприємця звільнити приміщення № 1, № 2 (групи приміщень 90) площею 26,7 кв.м., зобов`язання [PERSON] як фізичної особи та товариства з обмеженою відповідальністю «Альфамарис Плюс» (далі також - ТОВ «Альфамарис Плюс») звільнити допоміжне підвальне приміщення - групу приміщень № 95, «А», площею 187,2 кв.м. Позов обґрунтований такими обставинами. Позивачка є співвласником квартири [ADDRESS] . 04.12.2016 у даному будинку було створене об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Княже 14» (далі також - ОСББ «Княже 14», об`єднання, третя особа 1). Під час створення об`єднання позивачці стало відомо, що приміщення загального користування у їх будинку, яке запроектовано, побудовано та прийнято в експлуатацію як колясочна, тобто призначене для спільного користування співвласників, зареєстроване на праві власності за фізичною особою-підприємцем [PERSON] та використовується нею як перукарня. Підставою для реєстрації права власності на дане приміщення послугувало рішення Дарницької районної в м. Києві ради від 01.06.2007 та укладений 18.07.2007 між Фондом приватизації комунального майна Дарницького району м. Києва та [PERSON] договір купівлі-продажу нежилого приміщення. Окрім того з`ясувалося, що за [PERSON] також зареєстроване право власності на допоміжне приміщення будинку (підвалу) - групу приміщень № 95 «А» площею 187,2 кв.м. Позивачка зазначає, що Дарницька районна рада не мала права розпоряджатись спільним майном співвласників багатоквартирного будинку, приміщення колясочної та підвалу призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир у будинку, у підвалі до того ж розташовані загальнобудинкові мережі, а тому їх передача у приватну власність без згоди усіх співвласників суперечить закону та порушує її права. Відповідачка [PERSON] в особі представника Баховського М. М. позов не визнала та мотивувала свої заперечення тим, що з огляду на відсутність у позивачки формалізованих майнових прав відносно спірного майна її права та інтереси не порушені, вимоги заявлені щодо неіснуючих приміщень та до неналежного відповідача - державного реєстратора, позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог та обрано неправомірний спосіб захисту. Окрім того [PERSON] заявила про застосування позовної давності до вимоги про нікчемність правочину вказуючи, що відкрито володіє своїм майном впродовж 11 років, а тому задоволення даного позову порушить її право на мирне володіння майном. Відповідач ТОВ «Альфамарис Плюс»заперечував проти позову посилаючись на те, що комерційна діяльність у спірних приміщеннях ним не здійснюється і доказів протилежного позивачем не надано, позивачкою не обґрунтовано та не доведено належними доказами порушення її прав, обрано неналежний спосіб захисту та пропущено строк позовної давності. Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Разумова О. І. правом на подання відзиву на позовну заяву не скористались, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач Київська міська рада правом на подання відзиву не скористалась, в судовому засідання її представник [PERSON] заперечував проти вимог позову з підстав їх необґрунтованості, оскаржуване рішення Дарницької районної у м. Києві ради вважав таким, що прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом. Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, правонаступником якого на час розгляду справи є Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), надало пояснення щодо позову, просило ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства та розглянути справу за відсутності його представника. Треті особи об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Княже 14», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які вступили у справу на стороні позивача, надали пояснення щодо позову, зі змісту яких вбачається, що вони підтримують вимоги [PERSON] з наведених у позовній заяві підстав. ІІІ. Рух справи, заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду. Ухвалою суду від 04.05.2018 позов залишено без руху з підстав його подання без додержання вимог статті 175 ЦПК України, а саме: залучення до участі у справі як відповідача ліквідованої юридичної особи Дарницької районної в м. Києві ради (т. 1 а.с. 52). 22.05.2018 від позивачки надійшла позовна заява у новій редакції (т. 1 а.с. 55-62). Ухвалою суду від 25.06.2018 відкрито провадження за даним позовом, та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання (т. 1 а.с. 65-66). 27.07.2018 від представника відповідачки 1 надійшов відзив на позов (т. 1 а.с. 75-78). 02.08.2018 від відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву та заява про застосування позовної давності (т. 1 а.с. 94-98. 99-100). 13.08.2018 від Головного територіального управління юстиції у м. Києві надійшли пояснення щодо позову (т. 1 а.с. 114-117). 11.12.2018 від [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , о, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надійшли заяви про залучення їх до участі у справі як третіх осіб на стороні позивача (т. 1 а.с. 129-208). В підготовчому засіданні 17.12.2018 позивачкою заявлене клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача Київської міської ради (т. 1 а.с. 215). Протокольними ухвалами суду від 17.12.2018 до участі у справі залучено співвідповідача Київську міську раду та третіх осіб на стороні позивача (т. 1 а.с. 216-218). 09.01.2019 від третіх осіб [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] надішли пояснення щодо позову (т. 1 а.с. 223-226), 10.01.2019 від представника відповідача 2 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності (т. 1 а.с. 229). 29.01.2019 від позивачки надійшла відповідь на відзив відповідачки 1 (т. 1 а.с. 231-236). 30.01.2019 від третіх осіб [PERSON] та [PERSON] надійшла заява про забезпечення позову (т. 2 а.с. 30). Ухвалою суду від 30.01.2019 відмовлено у задоволенні заяви третіх осіб про забезпечення позову, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по сутіна 03.06.2019 (т. 2 а.с. 42-44). Постановою Київського апеляційного суду від 25.04.2019 ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 03.06.2019 в частині відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову скасовано та постановлено нову ухвалу про забезпечення позову - накладено арешт на нежилі приміщення в (літ. А) з № 1, № 2 (групи приміщень 90), загальною площею 26,7 кв.м, які розташовані за адресою: [ADDRESS] та допоміжне приміщення (група приміщень № 95) «А», площею 187,2 кв.м. - частина основної (підвал), вхід у підвал, за адресою: [ADDRESS] (виділені матеріали). 03.06.2019 в судове засідання з`явились представники відповідачів та треті особи, від позивачки надійшла заява про відкладення розгляду справи, яку суд задовольнив та відклав розгляд справи на 05.11.2019 (т. 2 а.с. 52, 54). 04.11.2019 від позивачки надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 753/9938/19 за її позовом до Київської міської ради та Департаменту комунальної власності м. Києва про визнання незаконним додатку до рішення Київської міської ради, визнання незаконним наказу про оформлення права власності та визнання недійсним свідоцтва про право власності (т. 2 а.с. 141-144). Ухвалою суду від 05.11.2019 відмовлено у задоволенні заяви позивачки про зупинення провадження у справі та відкладено розгляд справи на 17.03.2020 (т. 2 а.с. 154-156, 157). 16.03.2020 від представника відповідачки 1 надійшов розрахунок судових витрат (т. 2 а.с. 165). В судове засідання 17.03.2020 позивачка та її представник не з`явилися, від представника позивачки надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке суд задовольнив та відклав розгляд справи на 06.08.2020 (т. 2 а.с. 174, 175). 01.07.2020 від представника відповідача 2 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності (т. 2 а.с. 190). 10.07.2020 від відповідача 3 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності (т. 2 а.с. 192). В судове засідання 06.08.2020 позивачка та її представник не з`явилися, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 10.11.2020 (т. 2 а. с. 199). 04.11.2020 від представника відповідачки 1 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та/або залишення позову без розгляду уразі чергової неявки позивачки в судове засідання (т. 2 а.с. 206). В судове засідання 10.11.2020 позивачка не з`явилась, від її представника надійшло клопотання про оголошення перерви на 3 год. у зв`язку з її зайнятістю в іншому процесі (т. 2 а.с. 207). Ухвалою від 10.11.2020 позов було залишено без розгляду з підстав повторної неявки позивачки в судове засідання (т. 2 а.с. 221-224). Постановою Київського апеляційного суду від 07.04.2021 ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 10.11.2020 про залишення позову без розгляду скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (т. 3 а.с. 60-62). 27.04.2021 справа повернулась до Дарницького районного суду м. Києва та була призначена до розгляду в судове засідання на 04.08.2021 (т. 3 а.с. 70, 72-73). В судовому засіданні 04.08.2021 представником третьої особи ОСББ «Княже 14» заявлено відвід судді (т. 3 а.с. 93-95). Протокольною ухвалою від 04.08.2021 заяву про відвід судді залишено без розгляду з підстав пропущення строку на її подання, розпочато розгляд справи та оголошено перерву в судовому засіданні до 01.10.2021 (т. 3 а.с. 96-97). У зв`язку з відпусткою судді судове засідання 01.10.2021 не відбулося та було перенесене на 12.11.2021 (т. 3 а.с. 102). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 11.12.2006 та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16.09.2010 (т. 1 а.с. 10. 11, 12, 13). Згідно з розпорядженням Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 04.11.2002 № 744 [PERSON] як орендарю нежитлового приміщення по [ADDRESS] дозволено виконати перепланування цього приміщення із збереженням його загальної площі 23,46 кв.м. (т. 2 а.с. 1). Після перепланування та переобладнання приміщення Дарницька районна в м. Києві державної адміністрація на підставі акту державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкту - орендованого нежитлового приміщення по [ADDRESS] видала розпорядження від 24.10.2003 № 714, яким надала згоду на введення даного об`єкта в експлуатацію (т. 2 а.с. 2). Рішенням Київської міської ради від 25.01.2007 № 16/677 «Про внесення змін до рішення Київради від 27.12.01 № 208/1642 з питань формування комунальної власності міста Києва» до відання Дарницької районної в м. Києві ради було передано будинок [ADDRESS] (т. 1 а.с. 246-247). 04.04.2007 Дарницька районна в м. Києві рада звернулася до Головного управління комунальної власності міста Києва із заявою про оформлення права районної комунальної власності не нежиле приміщення першого поверху № 90площею 26,70 кв.м., яке розташоване в м. Києві за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 244). 25.04.2007 Головним управлінням комунальної власності міста Києва видано наказ № 481-В про оформлення права комунальної власності на даний об`єкт, на підставі якого територіальній громаді Дарницького району м. Києва видано свідоцтво про право власності на нежилі приміщення № І, № 1, № 2 (групи приміщень № 90) загальною площею 26,70 кв.м., які розташовані в [ADDRESS] (т. 1 а.с. 239, 240). Рішенням Дарницької районної в м. Києві ради від 14.06.2007 № 15 «Про приватизацію об`єктів комунальної власності територіальної громади Дарницького району м. Києва» затверджено перелік об`єктів комунальної власності територіальної громади Дарницького району м. Києва, дозволених до приватизації у 2007 році згідно з додатком (т. 1 а.с. 32). У додатку до цього рішення - Переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади Дарницького району м. Києва, дозволених до приватизації у 2007 році, під пунктом 33 значиться нежитлове приміщення по [ADDRESS] , орендарем якого зазначено суб`єкта підприємницької діяльності-фізичну особу [PERSON] , а способом приватизації - викуп (т. 1 а.с. 33). 18.07.2007 між Фондом приватизації комунального майна Дарницького району м. Києва (продавцем) та [PERSON] (покупцем) укладено договір купівлі-продажу нежилого приміщення, орендованого суб`єктом підприємницької діяльності-фізичною особою [PERSON] ,відповідно до умов якого продавець передав, а покупець прийняв у власність нежилі приміщення (в літ. А) з № І, № 1, № 2 групи приміщень № 90) загальною площею 26,70 кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS] і зобов`язався сплатити за нього визначену договором ціну(т. 1 а.с. 84-85). Договір був зареєстрований Фондом приватизації комунального майна Дарницького району м. Києвата нотаріально посвідчений державним нотаріусом Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори за реєстраційним номером 2-3048. На виконання умов договору нежилі приміщеннябули передані покупцю за актом приймання-передачі від 27.07.2007 (т. 1 а.с. 85). Право власності [PERSON] на вищевказані нежилі приміщення було зареєстроване Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що підтверджується реєстраційним посвідченням № 0388150 (а.с. 83). У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності [PERSON] на нежилі приміщення (в літ. А) з № І, № 1, № 2 (групи приміщень № 90) загальною площею 26,70 кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS] , було зареєстроване за рішенням державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Разумової О. І. від 16.02.2018, індексний номер: 39725812, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1487976480000 (т. 1 а.с. 79-82). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що цієї ж дати (16.02.2018) державний реєстратор Разумова О. І. зареєструвала за [PERSON] право власності на допоміжні приміщення (групу приміщень № 95) «А» площею 187,2 кв.м.- частина основної (підвал), вхід в підвал, вхід в підвал, розташовані за адресою: [ADDRESS] , індексний номер рішення: 39784277, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1490833680000. Згідно з внесеними до державного реєстру відомостями підставою для проведення цієї реєстраційної дії послугувала довідка про показники об`єкта нерухомого майна, серія та номер: 418 (НЖ-2018), видана: 30.01.2018, видавник: ТОВ «Техінвентаризація». Дослідженням технічного паспорту, виготовленого за замовленням [PERSON] ТОВ «Техінвентаризація» станом на 30.01.2018, установлено, що допоміжні приміщення (група приміщень № 95) мають загальну площу 187,2 кв.м.і складаються з тринадцяти приміщень, а саме: тамбура площею 4, 2 кв.м.; підсобного площею 21,2 кв.м.; підсобного площею 27,8 кв.м.; підсобного площею 15,5 кв.м.; коридору площею 9,7 кв.м.; тамбура площею 1,5 кв.м.; підсобного площею 39,5 кв.м.; підсобного площею 31,5 кв.м.; вбиральні площею 1,3 кв. м.; тамбура площею 6,4 кв.м.; підсобного площею 13,9 кв.м.; підсобного площею 12,4 кв.м.; санвузла площею 2,3 кв.м.(т. 1 а.с. 87-90) IV. Мотивувальна частина рішення. Одним з основних конституційних прав людини є право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю (стаття 41 Конституції України), яке знайшло своє закріплення у Цивільному кодексі України (далі - ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 ЦК України). Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до положень статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Частина третя статті 11 ЦК України визначає, що цивільні права і обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відносини щодо здійснення права власності у багатоквартирному будинку врегульовані нормою частини другої статті 382 ЦК України, якою передбачено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Визначення поняття допоміжних приміщень багатоквартирного будинку наведене у статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», відповідно до якої допоміжними приміщеннями є приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення). Цією ж нормою визначено поняття нежитлового приміщення як ізольованого приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна. Отже в різних випадках одне і те ж приміщення може відноситись до житлового фонду і мати статус допоміжного або бути самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, у зв`язку з чим у власників квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку право власності на такі приміщення не виникає. У статтях 15, 16 ЦК України закріплене право кожного на захист свого цивільного (особистого немайнового або майнового) права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За приписами частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 5 ЦПК України визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Аналіз змісту наведених законодавчих норм дає підстави для висновку, що захисту підлягає лише порушене або оспорюване право або інтерес, у спосіб, який не суперечить закону, при цьому за змістом принципів змагальності (стаття 12, 81 ЦПК України) та диспозитивності (стаття 13 ЦПК України) саме позивач повинен, зокрема, обґрунтувати та довести наявність у нього суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, факт його порушення або оспорення, обрати правомірний та ефективний захисту порушеного права та визначити особу (осіб), до якої пред`являє вимоги. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення (пункт 57 постанови нежилі приміщення Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17). За обставинами справи установлено, що у 2007 році нежилі приміщення № І, № 1, № 2 (групи приміщень № 90) загальною площею 26,70 кв.м., які розташовані в [ADDRESS] , відповідно до встановленого на той час порядку були передані у комунальну власність територіальної громади Дарницького району м. Києва. Правомірність набуття територіальною громадою Дарницького району м. Києва права власності на спірні нежилі приміщення ніким не оспорювалась. Наведене означає, що у позивачки [PERSON] як співвласника квартири, розташованої у буд. [ADDRESS] , відсутнє суб`єктивне матеріальне право на нежилі приміщення № І, № 1, № 2 (групи приміщень № 90). Право, яким особа не володіє, порушити неможливо, а тому вимоги позову про визнання незаконним рішення Дарницької районної в м. Києві ради в частині включення нежилих приміщень № І, № 1, № 2 (групи приміщень № 90) до переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади Дарницького району м. Києва, дозволених до приватизації, визнання нікчемним договору купівлі-продажу, на підставі якого право власності на вказані нежилі приміщення перейшло до [PERSON] , та зобов`язання останньої їх звільнити є явно необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Питання правомірності і ефективності обраного позивачкою способу захисту та строку позовної давності у цьому спорі суд не досліджував, оскільки відсутність порушеного права є визначальною і достатньою підставою для відмови у задоволенні позову. Вирішуючи вимоги позову про скасування рішення і запису про реєстрацію права власності [PERSON] на допоміжне приміщення (група приміщень № 95),суд керується положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» № 1952-VI від 01.07.2004 (далі - Закон № 1952-IV), який встановлює умови та порядок здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно. Так, згідно з частиною першою статті 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже за змістом цієї норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав. Положеннями статті 27 Закону № 1952-VI (в редакції, чинній на час вчинення оспорюваних реєстраційних дій) визначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно чи його дубліката, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедура взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначені Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 (надалі - Порядок № 1127). Відповідно до пунктів 78, 79 Порядку № 1127 (в редакції, чинній на час вчинення оспорюваних реєстраційних дій) для державної реєстрації права власності на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо), розміщене в об`єкті нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб, власником такого майна подаються: документ, що підтверджує набуття у власність особою закріпленого за особою об`єкта інвестування, передбачений законодавством (інвестиційний договір, договір про пайову участь, договір купівлі-продажу майнових прав тощо); у разі участі особи у фонді фінансування будівництва - видана управителем такого фонду довідка про право довірителя на набуття у власність об`єкта інвестування; у разі придбання особою безпроцентних (цільових) облігацій, за якими базовим товаром є одиниця нерухомості - договір купівлі-продажу облігацій та за наявності документ, згідно з яким здійснилося закріплення відповідного об`єкта інвестування за власником облігацій; у разі придбання майнових прав на об`єкт нерухомості - договір купівлі-продажу майнових прав; технічний паспорт на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо); документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна до його реконструкції, - у разі державної реєстрації права власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав або коли законодавством не передбачено оформлення та видачу документа на такий об`єкт нерухомого майна). Дослідженням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно установлено, що державному реєстратору не було надано передбачених Законом № 1952-VI та Порядком № 1127 документів, наявність яких могла слугувати підставою для реєстрації за [PERSON] права власності на допоміжні приміщення (групу приміщень № 95), розташовані за адресою: [ADDRESS] , а відтак законних підстав для реєстрації за нею права власності на вказані приміщення не було. Згідно з положеннями статей 12, 76-82 ЦПК України, які визначають загальні правила доказування у цивільному процесі, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, проте доказів, які б свідчили, що відповідач [PERSON] у встановленому законом порядку набула право власності на вказані допоміжні приміщення, суду також не надано. Зважаючи на викладене, суд визнає обґрунтованими доводи позову про те, що державну реєстрацію права власності на допоміжні приміщення (групу приміщень № 95)було здійснено безпідставно, з порушенням вимог Закону № 898-IV та Порядку № 1127. В результаті прийнятого з порушенням закону рішення про реєстрацію права власності на вказані приміщення відбулося протиправне заволодіння майном усіх власників квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку [ADDRESS] ,а відтак є очевидним факт порушення суб`єктивного матеріального права позивачки, на захист якого подано цей позов. Відповідно до частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Зважаючи на викладене, суд вбачає підстави для захисту порушених прав позивачки у спосіб, передбачений чинним законодавством, шляхом скасування рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на допоміжне приміщення (група приміщень № 95) таприпинення її права власності на вказане приміщення. За змістом положень цивільного процесуального закону позивачем є особа, яка звернулася до суду у встановленому законом порядку та стверджує про порушення, невизнання або оспорювання своїх прав, свобод чи інтересів іншими учасниками цивільних відносин, а відповідач - це особа, яка має нести установлену договором або законом відповідальність. Наведене означає, що належний суб`єктний склад учасників спору є тоді, коли у сторін спору існує зв`язок із предметом позову, тобто щодо предмету позову у сторін виникають суб`єктивні права. Від належного суб`єктивного складу сторін залежить питання про задоволення позовних вимог з підстав їх законності. Аналіз змісту законодавчих норм, які визначають порядок здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та обтяжень таких прав, зокрема, норм статей 3, 4, 10, 18 Закону № 1952-IV, дає підстави для висновку, що сторонами у цивільно-правовому спорі щодо реєстрації майна, майнових прав та обтяження такого права єз одного боку особа, яка оспорює реєстраційну дію, а з іншого - особа, на користь якої вчинено оспорювану реєстраційну дію. Правова позиція з даного питання викладена у постановах Верховного Суду від 04.09.2018 по справі № 823/2042/16, від 01.04.2020 по справі № 520/13067/17 та від 17.02.2021 по справі № 320/9049/18. У спірних правовідносинах безпосередній зв`язок з предметом позову існує у [PERSON] , на користь якої була вчинена оспорювана реєстраційна дія, а відтак вимоги [PERSON] до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Разумової О. І. є безпідставними, тобто такими, що заявлені до неналежного відповідача. Правовою підставою вимог позову про зобов`язання [PERSON] та ТОВ «Альфамарис Плюс» звільнити допоміжне допоміжне приміщення (група приміщень № 95) є положення 391 ЦК України, яка визначає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже на підставі цієї норми здійснюється захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння. В даному ж випадку допоміжне приміщення (група приміщень № 95) вибуло з володіння усіх власників квартир та нежитлових приміщень у будинку [ADDRESS] в результаті рішення про реєстрацію права власності на нього за відповідачем [PERSON] , яка набула щодо цього майна всі правомочності власника, що виключає застосування до спірних правовідносин положень 391 ЦК України. Не відповідає змісту спірних правовідносин і застосування інших способів захисту права власності, зокрема, передбаченого статтями 387, 388 ЦК України, оскільки правом витребування майна з чужого незаконного володіння наділена особа, права та інтереси якої порушені відчуженням такого майна третім особам. До того ж спірне майно можливо витребувати із чужого незаконного володіння лише на користь усіх співвласників (власників квартир та нежитлових приміщень у будинку [ADDRESS] ), а вони з такими вимогами до суду не зверталися. V. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позову та апеляційної скарги у цій справі позивачка сплатила судовий збір в загальному розмірі 3 273 грн (т. 1 а.с. 9, т. 3 а. с. 36). Відповідно до договорів про надання професійної допомоги адвокатом від 18.07.2018 адвокати Баховський М. М. та Славянін М. О. прийняли на себе зобов`язання надавати правову допомогу [PERSON] (т. 2 а.с. 170, 171). Умовами договору, укладеного між Баховським М. М. та [PERSON] , розмір гонорару адвоката не визначено, проте належними та допустимими доказами підтверджується факт сплати відповідачкою на користь адвоката Баховського М. М. коштів в сумі 11 700 грн. (т. 2 а.с. 166, 167, 169, т. 3 а.с. 116). Згідно з умовами договору, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , гонорар адвоката за підготовку процесуальних документів становить 15 600 грн, а вартість участі адвоката в одному судовому засіданні - 1 500 грн. Дослідженням наданих відповідачкою платіжних документів знайшов підтвердження факт сплати нею на користь адвоката [PERSON] коштів в сумі 15 000 грн (т. 2 а.с. 167, 169). Клопотання про зменшення розміру витрат відповідачки на професійну правничу допомогу позивачкою не заявлялось, і на їх неспівмірність вона не посилалась. У цій справі позивачкою було заявлено чотири вимоги немайнового характеру (про усунення перешкод у користуванні спільною сумісною власністю шляхом визнання нікчемним договору купівлі-продажу; про визнання незаконним рішення; про визнання недійсним та скасування рішення державного реєстратора та запису про реєстрацію права власності; про зобов`язання вчинити дії), з яких суд задовольняє одну (про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав), а відтак позов задоволено на ј частину від заявлених вимог. Отже з огляду на результат розгляду справи суд покладає на відповідачку [PERSON] сплачений позивачкою судовий збір в розмірі 818,30 грн (3 273/4), а на позивачку - витрати відповідачки [PERSON] на професійну правничу допомогу в розмірі 20 025 грн (26 700/4х3). Здійснивши залік взаємних вимог, суд стягує з позивачки на користь відповідачки [PERSON] 19 206,70 грн судових витрат (17 596-3 286,39). VІ. Вирішення питання про вжиті судом заходи забезпечення позову. Частиною 9 статті 158 ЦПК України передбачено, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Відтак, зважаючи на зміст ухваленого судом рішення, підстави для збереження вжитих судом заходів забезпечення позову щодо нежилих приміщень в (літ. А) з № 1, № 2 (групи приміщень 90) відпали, у зв`язку з чим їх арешт слід скасувати. На підставі викладеного,

Outcome: partial