Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-04 00:00:00

До Тульчинського районного суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання втрати права користування жилим приміщенням, усунення перешкод у здійсненні права власності. Позов мотивовано тим, що позивачу на праві власності належить житловий будинок, за адресою: [ADDRESS], у якій зареєстровано відповідача [PERSON] Однак останній, з 26.06.2010 не проживає за вказаною адресою і добровільно знятися з реєстраційного обліку відмовляється. Будучи зареєстрованим у будинку позивача, відповідач порушує її право користування власністю, а також, вона не має змоги отримати субсидію, оскільки він є працездатною особою. Позивачу відомо, що відповідач в даний час проживає в іншому місці. Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду з даним позовом, просить суд: визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком, за адресою: [ADDRESS]; зобов"язати його знятися з реєстраційного обліку з вказаного житлового будинку; Тульчинській міській раді Вінницької області зняти з реєстраційного обліку [PERSON] з житлового будинку за вказаною адресою; судові витрати стягнути відповідно до закону. Позивач у судове засідання не з'явилася, у позовній заяві вказала, що справу просить розглядати у її відсутність, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України і відомостей про причини своєї неявки суду не повідомив. Представник третьої особи - Тульчинської міської ради Вінницької області у судове засідання не з"явився, на адресу суду надіслав лист, у якому міська рада просить розгляд справи здійснювати у відсутність представника. За таких обставин, суд ухвалив, розглянути справу заочно за відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних і доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що позивачу, відповідно до договору дарування від 20.11.2009 подаровано житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Відповідно до витягу КП "Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.12.2009, власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS], є позивач [PERSON] (а.с. 8). Технічний паспорт на житловий будинок, за адресою: [ADDRESS], також підтверджує, що власником зазначеного будинку є позивач [PERSON] (а.с. 15-18). Відповідно до домової книги житлового будинку за адресою: [ADDRESS], відповідач [PERSON] зареєстрований за даною адресою з 26.06.2010 (а.с. 10-14). Як свідчить довідка голови вуличного комітету від 27.02.2017, відповідач [PERSON] зареєстрований за вказаною вище адресою, але не проживає (а.с. 9). Статтями 13, 41 Конституції України, закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності. Згідно ч. 1 ст. 20 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), право на захист особа здійснює на свій розсуд. Поняття права власності визначено ст. 316 ЦК України, згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Також, згідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зобов'язані зареєструвати місце свого проживання. Відповідач не проживає у будинку позивача починаючи з 26.06.2010. Відповідно до ст. 386 ЦК України, власник має право на судовий захист свого права власності та на підставі ст. 391 ЦК України, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Нормами ст. 71 ЖК України, визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. На підставі статей 12, 81 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки, під час розгляду справи не встановлено підстав для збереження жилого приміщення за відповідачем, суд вважає, що є підстави для визнання його особою, що втратила право користування жилим приміщенням, так як він тривалий час, понад шість місяців, у ньому не проживає. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача суму судового збору 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved