Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позов, в якому просив суд Скасувати арешт (заборону) з квартири [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 23.08.2017 р., виданого Відділом приватизації житлового фонду управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, накладений Першою київською державною нотаріальною конторою, на підставі листа серії та номер 3-К виданий 24.03.1998 р. прокурора Московського району м.Києва, реєстраційний номер обтяження: 1409698, 25.10.2004 р., номер реєстру 3-887, внутрішній номер 5901162725EF4С313453, вх. 1553. В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], згідно свідоцтва про право власності [NUMBER] від 23.08.2017р. Відділу приватизації житлового фонду управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації. Для вирішення питання щодо розпорядження даним нерухомим майном позивач звернувся до державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради Київської міської державної адміністрації Володковича В.В. Згідно листа Першої київської державної нотаріальної контори від 14 листопада 2017 року №11039/01-30 та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна вбачається, що належна мені на праві власності квартира [ADDRESS] перебуває під обтяженням, а саме арештом, підставою виникнення якого є лист прокурора Московського району (зараз Київська місцева прокуратура №1 Голосіївського району), серія та номер 3-К виданий 24.03.1998 р. Рішення про заборону відчуження квартири було прийняте Опікунською радою Московської районної державної адміністрації м. Києва (наданий час Служба у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації), в його інтересах та інтересах його сестри, [PERSON], у зв'язку з позбавленням батьківських прав моєї матері [PERSON], та відсутності батька, що підтверджується листом Опікунської ради №18 ор від 06.04.1998 р. З 1997 року по 2002 рік позивач перебував на утриманні в Санаторнійзагальноосвітнійшколі-інтернат №21. 16.01.2018 р. позивач звернувся до Служби у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації з листом в якому просив вжити заходів щодо скасування заборони з нерухомого майна, а саме з [ADDRESS], оскільки, він є повнолітнім, та підстави для заборони відчуження об'єкту нерухомого майна, а саме квартири відпали. Згідно відповіді Служби у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 19.01.2018 р. №100/09-210, зазначено про необхідність звернутися до суду з позовною заявою про зняття обтяження з квартири. 16.01.2018 р. адвокат позивач Панькова С.М. звернулася до Київської місцевої прокуратури №1 з запитом щодо отримання інформації про накладення арешту (заборони) на зазначену квартиру. Згідно відповіді Київської місцевої прокуратури №1від 19.01.2018 р. №37/67-17 вбачається, що запитувану інформацію з приводу листа 3-К від 24.03.1998 р. прокурора Московського району м. Києва надати немає можливості у зв'язку зі знищенням відповідної документації за 1998 рік. Разом з тим, позивачу рекомендовано звернутися до Першої київської державної нотаріальної контори Київського міського нотаріального округу та до Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, яка могла звертатися у 1998 році за захистом прав дитини-сироти [PERSON] до прокуратури Московського району м. Києва. З відповіді Першої Київської Державної нотаріальної контори від 14.11.2018 р. №11039/01-30 вбачається, що вказаний орган був реєстратором арешту на майно, а не обтяжувачем. У судовому засідані позивач позовні вимоги підтримав та провив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представники відповідачів Служби у справах дітей Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації та Київської місцевої прокуратури №1 не заперечували проти задоволення позовних вимог. Представники третіх осіб Санаторназагальноосвітньої школи-інтернат №21 та Першої київської державної нотаріальної контори не з'явилися про день, час та місце розгляду справи повідомлялись судом в установленому законом порядку. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України серед інших способів захисту цивільних інтересів є припинення дії, яка порушує право. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], згідно свідоцтва про право власності [NUMBER] від 23.08.2017р. Відділу приватизації житлового фонду управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації. Згідно листа Першої київської державної нотаріальної контори від 14 листопада 2017 року №11039/01-30 та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна вбачається, що належна мені на праві власності квартира [ADDRESS] перебуває під обтяженням, а саме арештом, підставою виникнення якого є лист прокурора Московського району (зараз Київська місцева прокуратура №1 Голосіївського району), серія та номер 3-К виданий 24.03.1998 р. Рішення про заборону відчуження квартири було прийняте Опікунською радою Московської районної державної адміністрації м. Києва (наданий час Служба у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації), в його інтересах та інтересах його сестри, [PERSON], у зв'язку з позбавленням батьківських прав моєї матері [PERSON], та відсутності батька, що підтверджується листом Опікунської ради №18 ор від 06.04.1998 р. З 1997 року по 2002 рік позивач перебував на утриманні в Санаторнійзагальноосвітнійшколі-інтернат №21. 16.01.2018 р. позивач звернувся до Служби у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації з листом в якому просив вжити заходів щодо скасування заборони з нерухомого майна, а саме з [ADDRESS], оскільки, він є повнолітнім, та підстави для заборони відчуження об'єкту нерухомого майна, а саме квартири відпали. Згідно відповіді Служби у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 19.01.2018 р. №100/09-210, зазначено про необхідність звернутися до суду з позовною заявою про зняття обтяження з квартири. 16.01.2018 р. адвокат позивач Панькова С.М. звернулася до Київської місцевої прокуратури №1 з запитом щодо отримання інформації про накладення арешту (заборони) на зазначену квартиру. Згідно відповіді Київської місцевої прокуратури №1від 19.01.2018 р. №37/67-17 вбачається, що запитувану інформацію з приводу листа 3-К від 24.03.1998 р. прокурора Московського району м. Києва надати немає можливості у зв'язку зі знищенням відповідної документації за 1998 рік. Разом з тим, позивачу рекомендовано звернутися до Першої київської державної нотаріальної контори Київського міського нотаріального округу та до Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, яка могла звертатися у 1998 році за захистом прав дитини-сироти [PERSON] до прокуратури Московського району м. Києва. З відповіді Першої Київської Державної нотаріальної контори від 14.11.2018 р. №11039/01-30 вбачається, що вказаний орган був реєстратором арешту на майно, а не обтяжувачем. У відповідності до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 15.05.2013 року № 6-26 цс 13 вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з - під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна. Відповідно до ч. 2 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем, у тому числі, шляхом проведення опису майна боржника і накладання на нього арешту. Згідно ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до ст. 317 ЦК України зміст права власності становлять три складові - право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Володіння майном - це юридично закріплена можливість фактично мати майно, впливати на нього в будь-який момент, здійснювати щодо такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, мати з цього певний зиск та вигоду. Право розпорядження - це можливість власника встановлювати, змінювати та припиняти юридичне існування майна. У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Аналізуючи вищенаведені обставини в даний час дія арешту на належне позивачеві майно, порушує права позивача, як власника. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення. Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Таким чином, наявність безпідставно накладеного обтяження на рухоме та нерухоме майно [PERSON] порушує його право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, що дає підстави для захисту його права шляхом задоволення позовних вимог. Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Аналогічне визначене статтею 321 ЦК України щодо непорушності права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі вищевикладеного суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також сплачена позивачем при зверненні до суду грошова сума судового збору.

Outcome: approved