Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

Позивач [PERSON] до Деснянського районного суду м. Києва з позовом довідповідача [PERSON] про захист прав споживачів, розірвання договору підряду та стягнення коштів. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. 23.05.2017 року позивачем [PERSON] у місті Києві було укладено договір підряду з відповідачем фізичною особою-підприємцем [PERSON] . Згідно з умовами цього договору, ФОП [PERSON] брав на себе обов`язки розробити технологічну документацію та виготовити комплект меблів для салону краси позивача у строк до 14 липня 2017 року. Безпосередньо після підписання договору 23.05.17 року позивачем на виконання пункту 2.2.1 договору було передано відповідачу [PERSON] завдаток по договору в сумі 52 200 гривень, про що [PERSON] власноручно розписався у примірнику договору позивача. У подальшому, відповідач [PERSON] своїх зобов`язань по укладеному договору не виконав. У телефонних розмовах він називав різні причини невиконання зобов`язань, зокрема: брак робочого часу, ресурсів, несвоєчасне постачання сировини для виготовлення меблів. Кошти повертати категорично відмовлявся. Невиконання зобов`язань відповідачем продовжувалось майже рік. У відповідь на таку протиправну поведінку відповідача позивач [PERSON] 03 травня 2018 року звернувся із заявою про вчинення можливих шахрайських дій до Дарницького УП ГУНП у м. Києві. Дану заяву від 03.05.2018 року було зареєстровано в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за №30430. (ЄО №30430). Під час поліцейської перевірки, на тверде переконання позивача тільки задля уникнення кримінальної відповідальності, [PERSON] повернув частину коштів в сумі 25 000 грн., іншу частину зобов`язувався повернути протягом найближчих днів. Пізніше, позивач [PERSON] отримав письмовий висновок Дарницького управління поліції Головного Управління Національної поліції в місті Києві про відсутність кримінального правопорушення від 10.05.2018 року. Згідно цього висновку перевірку по матеріалу ЄО №30430 від 03.05.2018 було вирішено припинити у зв`язку із тим, що тут працівники поліції вбачають лише цивільно-правові відносини. Іншу частину коштів в сумі 27 200 грн. [PERSON] так і не повернув по даний час. Визначаючи характер спірних правовідносин між сторонами, суд приходить до висновку, що фактично між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено оплатний, двосторонній, консенсуальний договір про виконання робіт за винагороду - договір побутового підряду, тому ці відносини регулюються положеннями глави 61 ЦК України «Підряд», Закону України «Про захист прав споживачів», що також відповідає п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів». Позивач в своїй позовній заяві зазначає, що саме з вини відповідача сталося порушення зобов`язання, а тому він у відповідності до ч.1 ст.571 ЦКУ зобов`язаний повернути завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку. Сума завдатку становила 57 200 грн., з яких відповідач повернув позивачу 25 000 грн. Отже, відповідач повинен повернути 27 200 грн. залишку завдатку та сплатити ще 57 200 грн. вартості завдатку. Щодо пені, позивач зазначає, що, вартість робіт та послуг за договором визначена у пункті 2.1 договору та становить 82 500 гривень, що згідно з вимогами ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» повинно братись за основу для розрахунку пені. Строк виконання зобов`язання встановлений у пункті 3.2. Договору - це 14 липня 2017 року.Отже, прострочення зобов`язання почалось з 15 липня 2017 року і на дату підготовки цього позову, а саме на 30.11.2018 року становить - 1 р. 4 міс. 15 дні або 503 дні. Розмір пені: 82500 грн. X 503 дні X 3% / 100 = 1 244 925 грн. Зазначив, що право на стягнення неустойки є правом позивача, а не обов`язком, а тому законодавство дозволяє позивачу з урахуванням цих обставин самостійно зменшити неустойку, яку він проситиме суд стягнути з відповідача. Зважаючи на ці обставини, позивач вважає за необхідне зменшити розмір пені з 1244 925 грн. до 100 000 грн. Посилаючись на викладені обставини справи, позивач просить суд: 1.Розірвати договір побутового підряду від 23.05.2017 року, укладений між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] з підстав грубого порушення умов договору [PERSON] 2.Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 27 200 гривень сплаченого завдатку; 52 200 гривень вартості завдатку як штрафної санкції відповідно до ч.1 ст.571 ЦКУ; 100 000 гривень пені за порушення зобов`язання. 3.Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 3 200 гривень сплаченої позивачем за надання правової допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин. Згідно з правилами ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначена справа є малозначною, як справа незначної складності, враховуючи, що ціна позову в цій справі не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17 грудня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження в справі з повідомленням (викликом) сторін (а.с.21-22). Позивачв судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, не заперечував щодо заочного порядку розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судові засідання неодноразово не з`являвся. Відповідачу надіслана судова повістка відповідно до вимог ст.128-130 ЦПК України за місцем реєстрації, рекомендованим поштовим відправленням про час та місце розгляду справи. Поштова кореспонденція, надіслана відповідачу в порядку ст. 130 ЦПК України не вручена з відміткою - «за закінченням встановленого строку зберігання». Відзив на позовну заяву, в порядку ст. 178 ЦПК України Відповідачем подано не було. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за її участю, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З огляду на вищезазначені обставини, та з урахуванням того, що Відповідач будучи повідомлений належним чином про день та час судового засідання, двічі поспіль не з`являвся в судове засідання, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності Відповідача. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності Відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства" та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Судом встановлено, що 23 травня 2017 року між ФОП [PERSON] , в подальшому іменується «Постачальник», з однієї сторони та іменований в подальшому «Покупець», в особі [PERSON] уклали Договір (а.с.12). Предмет договору, згідно п.п.1 Договору - «Постачальник» розробляє технологічну документацію і виготовляє меблеву продукцію - комплект меблів/салон краси. Згідно п.п.1.2. Договору - «Покупець» зобов`язується оплатити роботи «Постачальника» в строк визначений в цьому договорі (при доставці меблевої продукції). Згідно п.п.2.1. Договору - вартість матеріалів і робіт, вказаних в п.1.1. цього Договору становить 82900 грн. Згідно п.п.2.2. Договору - «Покупець» вносить суму замовлення, зазначену в пункті 2.1 в 2 етапи: 2.2.1 - 1-й етап - завдаток в сумі, яка становить 62 000 грн. 1.2.2 - 2-й етап - оплата суми, що залишилася в розмірі 20900 грн. безпосередньо перед установкою виробу чи в момент Доставки (за погодженням). Згідно п.п.3.1. Договору - розміщене «Покупцем» замовлення приймається «Постачальником» до виготовлення протягом 3-х днів, з моменту оплати постачальнику суми, вказаної в пункті 2.2.1. Згідно п.п.3.1. Договору - термін виконання робіт, зазначених в пункті 1.1 цього Договору з 23.05.2014 по 14.07.2017 року. Згідно п.п.3.3. Договору - в разі затримки виготовлення продукції «Постачальник» сплачує «Покупцю» штраф, передбачений законодавством України, якщо не вступає в силу пункт 5.2. Договору. Крім того, на самому Договорі міститься запис, наступного змісту: «Аванс в размере 52200 (пятьдесят две тысячи) грн. 00 коп. Дата: 23.05.2017 г. [PERSON] , подпись». Також в матеріалах справи наявний Висновок про відсутність кримінального правопорушення від 10.05.2018 року, згідного якого перевірку по матеріалу ЄО №30430 від 03.05.2018 року припинено. Матеріали ЄО №30430 від 03.05.2018 року списано до справи Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві (а.с.13). Позивач, [PERSON] в своїй позовній заяві стверджує, що після поліцейської перевірки відповідач, [PERSON] повернув частину коштів в сумі 25 000 грн. Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Відповідно до ч.1,3 ст.865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених органів державної влади за захистом порушених прав; 7) об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів). Споживачі також мають інші права, встановлені законодавством про захист прав споживачів. Статтею 846 ЦК України визначено строки виконання роботи. Так, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту. Позивач стверджує, що відповідачем не розроблено технологічну документацію та не виготовлено меблеву продукцію - комплект меблів/салон краси, в строк зазначений в договорі та на день розгляду справи. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. Згідно ч. 2 ст. 849 ЦК України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. У відповідності до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно ч. 5 ст. 653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на викладене, суд вважає істотним порушення відповідачем вимог укладеного договору від 23.05.2017 року, у зв`язку з чим, договір підлягає розірванню. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача подвійної суми завдатку, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до вимог ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Ознакою завдатку є те, що він виступає одночасно і способом платежу, і способом забезпечення виконання зобов`язання. У відповідності до вимог ч.1 ст. 571 ЦК України, якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Правовим висновком, що викладений у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 13.02.2013 року у справі № 6-І76це12 визначено, що внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору. Внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, тобто договору між сторонами, яким визначено предмет та істотні умови. Відповідно до ч.3 ст. 571 ЦК України, у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. У відповідності до вимог ст.. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно ч.1ст. 612 ЦК Україниборжник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ч. 1ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця. Відповідно дост. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору на виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що мали місце порушення прав позивача як споживача з боку відповідача. Щодо вимог про стягнення пені, то суд вважає їх частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Вартість робіт та послуг за договором визначена у п.2.1 договору та становить 82 500 грн., сума завдатку становила 57 200 грн.,отже саме сума завдатку отриманого відповідачем повинна братися за основу для розрахунку пені. Строк виконання зобов`язання встановлений у п. 3.2 договору - 14 липня 2017 року. Отже, прострочення зобов`зання почалося з 15.07.2017 року і до 30.11.2018 року - 1 р. 4 міс. 15 дн. Або 503 дні. Розмір пені 57 200 грн. х 503 дні х 3%/100 = 8 631.48 грн. Отже, враховуючи викладене та за своїм власним переконанням, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову. Крім того, що стосується стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на правничу допомогу, то судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи належать крім інших витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 1 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Як вбачається з письмових матеріалів справи, позивач задля забезпечення захисту власних законних прав та інтересів звернувся за отриманням правової допомоги до фахівців у галузі права, а саме адвоката Мельника О.В., про що було складено договір про надання правничої допомоги №1 від 02.12.2018 року. Загальна вартість отриманих позивачем послуг на правову допомогу складає 3 200.00 грн., що підтверджується квитанцією №1 від 10.12.2018 року про здійснення відповідної оплати послуг адвоката. (а.с. 17). Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню частково. Згідно ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial