Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-14 00:00:00

В серпні 2017 року позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, посилаючись на те, що 07.05.2014 року близько 23 години в м. Біла Церква по вул. Привокзальна відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу «ВАЗ 2016», державний номерний знак ВІ 8408, яким керував [PERSON] та транспортного засобу «Hyundai», державний реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON], в результаті якої автомобілі отримали механічні пошкодження. На момент дорожньо-транспортної пригоди позивач застрахував цивільну відповідальність відповідача перед третіми особами при використанні транспортного засобу «ВАЗ 2016», державний номерний знак [NUMBER] відповідно до Полісу АЕ № 1080227 від 27.07.2013 року. Зазначав, що Білоцерківським міськрайонним судом Київської області відповідача було визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди внаслідок порушення Правил дорожнього руху України та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124, ч.1 ст. 130 КУаАП. Посилаючись на те, що на підставі заяви про настання страхового випадку позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 18 329,12 грн., позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму страхового відшкодування в розмірі 18 329,12 грн., а також 1 600 грн. судового збору. 31.08.2017 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. 20.11.2017 року представник позивача за довіреністю звернувся до суду з клопотанням, в якому просив стягнути з відповідача витрати у розмірі 400 грн., які були понесені позивачем внаслідок подання оголошення в газеті. Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду повідомлялись належним чином. Представник позивача звернувся до суду із заявою, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розгляд справи проводити без участі представника позивача, щодо заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі шляхом розміщення відповідного оголошення в газеті «Час Київщини», тому суд вважає за можливе провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 224 ЦПК України. У силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ 2106», державний реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] була застрахована в ПАТ «Страхова група «ТАС» згідно Полісу № АЕ/1080227 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 26.07.2013 року із строком дії договору до 26.07.2014 року. Згідно постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.05.2014 року вбачається, що 07.05.2014 року близько 23 години [PERSON] керуючи транспортним засобом «ВАЗ 2106», держаний номерний знак [NUMBER], рухаючись по вул. Привокзальній м. Біла Церква, під час маневру повороту не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху та допустив зіткнення з автомобілем «Hyundai santa fe», державний реєстраційний номер ВІ8408, в. Внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Вказаною постановою [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та призначено покарання у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік. 08.05.2014 року [PERSON] звернулась до ПАТ «СГ «ТАС» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. Згідно довідки № 9383866 про дорожньо-транспортну пригоду від 13.05.2014 року, а також акту огляду транспортного засобу від 14.05.2014 року, транспортний засіб «Hyundai santa fe», державний реєстраційний номер ВІ8408, який належить [PERSON], отримав механічні пошкодження. Відповідно до страхового акту № 12002Р/34/2014 від 03.06.2014 року розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті становить 18 329,12 грн. Одержувачем страхового відшкодування вказано [PERSON] 26.05.2014 року постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області [PERSON] визнано винним за ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді одного року позбавлення права керування транспортними засобами. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що відповідач 07.05.2014 року близько 23 години керував автомобілем в стані алкогольного сп'яніння. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Як передбачено ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний, при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. Таким чином, відповідно до вказаних норм закону від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов`язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 року № 6-112 цс 13. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказів, які б спростовували викладені в позовній заяві обставини в матеріалах справи не містяться. З урахуванням наведених норм та з огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача суми сплаченого страхового відшкодування. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 1 600 грн. сплаченого судового збору та 400 грн. витрат повязаних з повідомленням відповідача про розгляд справи. Згідно пп. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаціної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. На підставі викладеного,

Outcome: approved