Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом (з урахуванням збільшених позовних вимог) до відповідача про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що вони мають дочку [PERSON], [INFO]. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 09.11.2012р., відповідач зобов'язаний був сплачувати аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 14 частини з усіх видів його заробітку (доходу) до повноліття дитини. Однак, з 15.10.2012року по 05.11.2014року у відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів в сумі 27661,30грн. На підставі викладеного позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом, просить стягнути з відповідача на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів на загальну суму 105487,34грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримала позовні вимоги з урахуванням збільшених позовних вимог, посилаючись на обставини зазначені у позові, просила задовольнити, стягнути на її користь з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів на загальну суму 105487,34грн. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, пояснювала, що заборгованість по сплаті аліментів утворилась з незалежних від відповідача причин, тому, що він не міг влаштуватися на роботу, як влаштується офіційно на роботу почне сплачувати аліменти. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак на попередніх судових засіданнях визнав, що має заборгованість по сплаті аліментів та надав розрахунок заборгованості по аліментах станом на 01.11.2014р. №1028/22 від 07.11.2014р. Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі мають дочку [PERSON], [INFO]. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 09.11.2012р., з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 14 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з 15.10.2012р. до повноліття дитини. На виконання судового рішення позивачці був виданий виконавчий лист № 2-5619 від 21.11.2012р., який перебуває на виконанні у ВДВС Деснянського районного управління юстиції у місті Києві. Як встановлено при розгляді справи, за період з жовтня 2012року по листопад 2014року у відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів на загальну суму 27661,30грн, що підтверджується довідкою державного виконавця №1028/22 від 07.11.2014р. Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного Кодексу України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно із п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованості утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасної виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд критично ставиться до тверджень представника відповідача про не правомірне нарахування державним виконавцем суми заборгованості по сплаті аліментів, оскільки як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] визнав суму заборгованості, яка зазначена в довідки-розрахунок заборгованості по аліментах, станом на 01.11.2014р. №1028/22 від 07.11.2014р. Крім того, судом встановлено, що як останній так і попередні розрахунки заборгованості по аліментам, відповідачем не оскаржувалися. Отже, з урахуванням вимог діючого законодавства, суд вважає, що розмір заборгованості по аліментах, яку зазначає позивачка, відповідає дійсному розміру, оскільки з боку державного виконавця порушень у нарахуванні аліментів не було. Всі питання щодо погашення заборгованості по аліментах вирішуються державним виконавцем при виконанні судового рішення про стягнення аліментів, а шляхи вирішення даного питання передбачені вимогами Закону України "Про виконавче провадження". Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 195 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору -судом. Крім того, представником відповідача та самим відповідачем не надані докази, на підтвердження зазначених обставин, які викладені відповідачем в запереченнях та в ході розгляду справи не підтверджені належними доказами, про те, що у відповідача [PERSON] заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Жодного переконливого доказу, який вказував би на те, що у відповідача були поважні причини, які позбавляли його можливості систематично сплачувати аліменти на дитину, останній суду не надав. Заперечуючи проти позову у цій частині, представник відповідача посилалася на відсутність у відповідача постійного заробітку, а також на те, що у нього тяжке матеріальне становище, але відповідних доказів не надала та дану обставину нічим не підтвердила. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно із ч. 1 ст. 20 СK України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 72, ч. 2 ст. 129, ч. 3 ст. 138, ч. 3 ст. 139 цього Кодексу, а тому на правовідносини, які регулюються ст. 196 СK України, не поширюється дія норм ЦK України про позовну давність. Суд погоджується із розрахунком позивача, оскільки розрахунок неустойки (пені) відповідає вимогам чинного законодавства, а саме вирахуваний в розмірі одного відсотка від суми за кожен місяць несплачених аліментів за кожен день прострочення. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в сумі 105487,34грн. Так, в судовому засіданні встановлений та доведений доказами той факт, що відповідач тривалий час не сплачує аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], у зв'язку з чим за період з 15.10.2012р. по 05.11.2014р. у нього створилась заборгованість, а тому суд вважає позовні вимоги позивача про стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів законними та обґрунтованими, і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно із ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 243,60грн судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved