Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом та просить стягувати з відповідача [PERSON] аліменти на його утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи із дня подання позовної заяви протягом строку інвалідності, а у разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності на відповідний строк без додаткового рішення суду про це. Свої вимоги мотивує тим, що 12 березня 2011 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, який рішенням Дубровицького районного суду від 31 жовтня 2012 року було розірвано. Ще до розірвання шлюбу 15 травня 2012 року, внаслідок злочину, передбаченого ст. 128 КК україни, який вчинила відносно нього відповідач, він отримав значні травми, в тому числі ускладнену спінальну травму - переломовивих тіла шостого шийного (С6) хребця з ушкодженням спинного мозку в шийному сегменті ускладненого тетраперезом (неповне порушення чутливості та рухів в обох верхніх та обох нижніх кінцівках), перелом остистих відростків шостого та сьомого шийних хребців (С6-С7), що в подальшому спричинило інвалідність першої групи. Вина відповідача підтверджується вироком Дубровицького районного суду Рівненської області від 13 серпня 2013 року, згідно якого відповідача було визнано винною у вчиненні зазначеного злочину та призначено покарання у виді 150 годин громадських робіт. Згідно ч. 6 ст. 75 СК України, той із подружжя, хто став непрацездатним у зв'язку з протиправною поведінкою другого з подружжя, має право на утримання незалежно від права на відшкодування шкоди. На сьогоднішній день, через проблеми із здоров'ям та постійною потребою у лікуванні, він ніде не працює, отримує пенсію по інвалідності. Інших джерел доходу не має, тому його матеріальне становище є вкрай тяжким, так як немає коштів для існування і він не може дозволити собі найнеобхідніше, тому потребує матеріальної допомоги. Його колишня дружина, відповідач по справі, матеріально йому не допомагає. Йому відомо, що відповідач має мінливий нерегулярний дохід, а тому взмозі сплачувати аліменти на його утримання. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Богельський І.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задоволити з підстав, зазначених у позові та на підставі наданих доказів. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала повністю. При цьому, відповідач скористалася своїм правом та подала до суду відзив на позовну заяву, в якому посилається на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 76 СК України, після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. На даний час вона ніде не працює, в центрі зайнятості на обліку не перебуває також не перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення та не отримує будь-якої соціальної допомоги. Відсутність у неї регулярного заробітку (доходу) впливає на її майновий стан та є недостатнім для забезпечення її проживання, а також повноцінного та достатнього утримання їхньої спільної дитини [PERSON], [INFO]. Внаслідок цього, вона змушена була звернутися до суду з позовом до батька дитини [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання. Рішенням Дубровицького районного суду від 16 липня 2018 року її позов було задоволено. Отже, можливості надавати матеріальну допомогу колишньому чоловіку у неї немає. Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 75 СК україни, права на утримання не має той із подружжя, хто негідно поводився у шлюбних відносинах, а також той, хто став непрацездатним у зв'язку із вчиненням ним умисного злочину, якщо це встановлено судом. Саме негідна поведінка її колишнього чоловіка [PERSON], в тому числі зловживання спиртними напоями, стала підставою для її звернення з позовом до суду про розірвання шлюбу. Позивач посилається на те, що відносно нього нею вчинено злочин за ст. 128 КК україни, внаслідок чого він отримав значні травми, що в подальшому спричинило інвалідність першої групи. Проте, [PERSON] є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. З дитинства страждає хворобою Бєхтєрєва, про що зазначено в епікризі Рівненської центральної міської лікарні. Згідно виписки із акта огляду МСЕК [PERSON] встановлена перша група інвалідності, причина інвалідності захворювання пов'язане з наслідками Чорнобильської катастрофи з ураженням ОРА. Крім того, відповідач звертає увагу на те, що згідно вироку Дубровицького районного суду від 13 серпня 2013 року нею вчинено злочин з необережності за ст. 128 КК України (необережне тяжке тілесне ушкодження). Суд дійшов висновку, що саме потерпілий [PERSON] спровокував даний конфлікт. Зокрема, її колишній чоловік [PERSON], згідно актів судово-медичних досліджень, спричинив легкі тілесні ушкодження їй та її бабі [PERSON] Тому, як колишня дружина, вона не має змоги надавати матеріальну допомогу її колишньому чоловіку [PERSON], так як на даний час вона не працевлаштована, не має постійного доходу, на її утриманні та вихованні перебуває їхня спільна неповнолітня дитина дочка [PERSON] Крім того, вважає, що [PERSON] не має права на утримання, так як негідно поводився у шлюбних відносинах. До того ж, [PERSON] має постійний дохід у вигляді пенсії по інвалідності ЧАЕС І групи. Просить у задоволенні позову відмовити повністю. У свою чергу, позивач подав відповідь на відзив. Зазначив, що факти, на які у своєму відзиві посилається [PERSON] частково не відповідають дійсності. Зокрема, відповідач зазначає, що саме його негідна поведінка, в тому числі зловживання спиртними напоями, стала підставою для її звернення з позовом до суду про розірвання шлюбу. Однак, розірвання шлюбу відбулося 31 жовтня 2012 року, і уже після тілесних ушкоджень, які завдала йому відповідач та порушення відносно неї кримінальної справи. Саме в результаті вчинення нею злочину, передбаченого ст. 128 КК України, він отримав значні травми в тому числі ускладнену спінальну травму - переломо-вивих тіла шостого шийного (С6) хребця з ушкодженням спинного мозку в шийному сегменті ускладненого тетраперезом (неповне порушення чутливості та рухів в обох верхніх та обох нижніх кінцівках), перелом остистих відростків шостого та сьомого шийних хребців (С6-С7), що в подальшому спричинило інвалідність першої групи. Вина його колишньої дружини [PERSON] підтверджується вироком Дубровицького районного суду від 13 серпня 2013 року. Так, дійсно, він є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, з дитинства страждає хворобою Бєхтєрєва і йому встановлена перша група інвалідності та вказана причина інвалідності захворювання, пов'язане з наслідками Чорнобильської катастрофи. Про все це достеменно знала його колишня дружина. Але до вчинення нею злочину щодо нього, він був повноцінною людиною, міг вільно рухатися, незважаючи на хворобу, а після завдання йому тілесних ушкоджень він став прикутим до інвалідного візка і його стан здоров'я погіршується з кожним днем. Крім того, позивач на твердження відповідача про те, що він спричинив легкі тілесні ушкодження їй та її бабі [PERSON] зазначив, що в момент спричинення йому тілесних ушкоджень він змушений був захищатися від колишньої дружини. До того ж, щодо спричинення ним легких тілесних ушкоджень колишній дружині справи порушено не було. Просить задоволити позовні вимоги у повному обсязі. Вислухавши сторони, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 12 березня 2011 року, який рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області було розірвано (а.с.11). Рішення суду набрало законної сили 30 листопада 2012 року. Частиною 1 ст. 75 та ч. 1 ст. 76 СК України чітко визначено загальний обов'язок дружини та чоловіка матеріально підтримувати один одного, який не припиняється після розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним, у відповідності до ч. 3 ст. 75 СК України, вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Як вбачається з копій виписки із акту огляду МСЕК до довідки Сер. РВН №0216034 (а.с.9), довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0408448 (а.с.10) та довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0959336 (а.с.46) [PERSON] є інвалідом І групи та отримує пенсію по інвалідності, що стверджується копією посвідчення серії [NUMBER] (а.с.8). Відповідно до ч. 6 ст. 75 СК України, той із подружжя, хто став непрацездатним у зв'язку з протиправною поведінкою другого з подружжя, має право на утримання незалежно від права на відшкодування шкоди відповідно до Цивільного кодексу України. Так, у судовому засіданні встановлено, що за час перебування сторін у шлюбі, відповідачем [PERSON] були вчинені протиправні дії відносно позивача [PERSON] Зазначене підтверджується наявною у матеріалах справи копією вироку Дубровицькго районного суду Рівненської області від 13 серпня 2013 року, яким [PERSON] визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України та призначено покарання у виді 150 годин громадських робіт. Фактичними обставинами вчинення протиправного діяння є те, що 15 травня 2012 року біля 23 год. [PERSON] перебуваючи на сходинковому майданчику першого поверху біля квартири [ADDRESS], під час сварки, яка виникла між нею та її чоловіком [PERSON], умисно обома руками штовхнула останнього в груди, внаслідок чого [PERSON] впав спиною на бетонні сходинки, що ведуть до виходу з під'їзду та отримав тілесні ушкодження у вигляді ускладненої спінальної травми: переломо-вивиху 6-го шийного хребця з ушкодженням спинного мозку в шийному сегменті, ускладненого тетраперезом (неповне порушення чутливості рухів в обох верхніх та обох нижніх кінцівках), які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння. У результаті отриманих [PERSON] вказаних вище тілесних ушкоджень, останній знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні нейрохірургії Рівненської центральної міської лікарні з 16.05.2012 року по 12.06.2012 року, з 25.06.2012 року по 05.07.2012 року, з 21.08.2012 року по 03.09.2012 року, з 24.09.2012 року по 16.10.2012 року, з 19.10.2012 року по 01.11.2012 року, з 14.12.2012 року по 27.12.2012 року та в травматологічному відділенні КЗОЗ "Дубровицька ЦРЛ" з 21.09.2012 року по 24.09.2012 року, що підтверджується копіями епікризів (а.с.13-19). Окрім того, те, що вищевказані ушкодження [PERSON] отримані в результаті травми, яка сталася у травні 2012 року також значиться і в зазначених епікризах. Відповідач, на заперечення причинно-наслідкового зв'язку між отриманими 15 травня 2012 року тілесними ушкодженнями та інвалідністю в результаті отриманих ушкоджень вказує те, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та з дитинства страждає хворобою Бєхтєрєва і причина інвалідності у нього значиться як захворювання пов'язане з наслідками Чорнобильської катастрофи. На думку відповідача [PERSON], вказана причина інвалідності виключає її вину у наданні такої інвалідності саме у зв'язку з її протиправними діями по відношенню колишнього чоловіка [PERSON] Однак така позиція відповідача спростовується медичними даними, які містяться у вказаних вище епікризах, в яких значиться основний діагноз так і супутній діагноз, тобто хвороба Бєхтєрєва. До того ж, суд зважає на встановлені в судовому засіданні відомості, що до моменту отримання тілесних ушкоджень 15 травня 2012 року, позивач [PERSON] був повноцінною людиною, міг вільно рухатися, незважаючи на те, що з дитинства він страждає хворобою Бєхтєрєва і лише після завдання йому тілесних ушкоджень, він потребує постійного стороннього догляду та нагляду, так як прикутий до інвалідного візка. Вказані відомості не заперечувалися у судовому засіданні відповідачем [PERSON] та не були нею спростовані. Згідно ч. 2 ст. 76 СК України, після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Відповідач [PERSON] також вказала на відсутність у неї можливості надавати матеріальну допомогу колишньому чоловіку [PERSON], так як вона ніде не працює, в центрі зайнятості на обліку не перебуває також не перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення та не отримує будь-якої соціальної допомоги та підтверджує вказане довідками (а.с.27, 28). Однак, зазначена відповідачем причина відсутності у неї будь-якого заробітку є недостатньою для обґрунтування неможливості надавати матеріальну допомогу, оскільки відповідач є особою молодого віку, працездатною і не позбавлена можливості влаштуватися на роботу. У судове засідання не надано жодних доказів щодо неспроможності нею сплачувати аліменти на утримання колишнього чоловіка у зв'язку з вадами здоров'я, які унеможливлюють працевлаштуватися. Крім того, відповідач вважає, що її колишній чоловік не має права на утримання, так як негідно поводився у шлюбних відносинах, так як зловживав алкогольними напоями, в результаті чого шлюб розпався та посилається на ч. 5 ст. 75 СК України, згідно якої права на утримання не має той із подружжя, хто негідно поводився у шлюбних відносинах, а також той, хто став непрацездатним у зв'язку із вчиненням ним умисного злочину, якщо це встановлено судом. Проте, у ході судового розгляду справи, фактів негідної поведінки позивача [PERSON] по відношенню до відповідача [PERSON] у період перебування їх у шлюбі, не підтвердився, будь-яких належних та допустимих доказів не надано, а саме довідки з відповідних лікувальних установ, які свідчили б про зловживання алкогольними напоями, постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності тощо. Суд також залишає поза увагою те, що в ході подій, які сталися 15 травня 2012 року, відповідачу [PERSON] та її бабі [PERSON] позивачем [PERSON] були спричинені легкі тілесні ушкодження, що стверджується поданими відповідачем копіями актів судово-медичного дослідження №148 та №149 (а.с.33, 34), оскільки по вказаних фактах будь-які судові рішення не ухвалювалися. Поряд з цим, суд приймає до уваги матеріальне становище відповідача та зважає на перебування на її утриманні неповнолітньої дитини, а тому рахує, що достатнім розміром аліментів на утримання колишнього чоловіка - позивача по справі [PERSON] буде по 1000 грн. щомісячно. Зважаючи на те, що в ході останнього огляду 22 грудня 2018 року позивачу встановлена інвалідність довічно (а.с.46), а тому аліменти на його утримання слід стягувати довічно. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються: позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved