Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 24 квітня 2009 року виконкомом Молодогвардійської міської ради Луганської області, актовий запис № 40. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позов обґрунтовано тим, що з 2019 року між сторонами почалися постійні конфлікти та суперечки, через що спільне життя та ведення спільного господарства стало неможливим. Постійні конфлікти між ними призвели до того, що відповідач почала поводити себе по відношенню до позивача агресивно, постійно чинила моральний тиск, вдавалась до нецензурної лайки (образ) відносно позивача, принижуючи його як батька та чоловіка. Поряд із цим під час спільного перебування відповідач вишукувала нікчемні причини та підстави для сварок, результатом якого стало те, що позивач вимушений був припинити спільне проживання та винаймати житло окремо від відповідача. Фактично з цього моменту шлюбні стосунки остаточно було припинено та між сторонами повністю втрачено почуття любові та поваги, а також взаємопорозуміння. Продовжуючи проживати окремо позивач забезпечив себе самостійним веденням господарства окремо від відповідача та матеріально приймав участь у вихованні дітей та ви найманні житла для відповідача та спільних дітей. На підставі чого позивач просить розірвати шлюб між ним та відповідачем. 21 вересня 2021 року Сватівський районний суд Луганської області постановив ухвалу про надання строку для примирення та зупинення провадження, задовольнивши частково клопотання відповідача про надання строку для примирення та надав сторонам термін для примирення строком на один місяць (а.с.80). 21 жовтня 2021 року ухвалою Сватівського районного суду Луганської області було поновлено провадження у справі, однак сторони за термін наданий судом для примирення так і не поновили свої сімейні стосунки. Позивач в судове сідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить суд розглядати справу без його участі, свої вимоги щодо розірвання шлюбу підтримав повністю, додаткового часу на примирення просив не надавати, підстав для примирення та збереження шлюбу не вбачає (а.с.84). Відповідач в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по наявним матеріалам в справі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 24 квітня 2009 року зареєстрованому виконавчим комітетом Молодогвардійської міської ради міста Краснодона Луганської області, актовий запис № 40 (а.с.14). Від спільного сімейного життя, подружжя має двох дітей, що підтверджується свідоцтвом про народження: дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.15,16). З 2019 року фактично сімейні відносини стали не можливими на підставі чого позивач вважає збереження шлюбує недоцільним. Суд бере до уваги положення ст. 24 СК України, яка визначає однією з основних ознак шлюбу його добровільність, передбачивши, що примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечитиме інтересам одного з них. Як вбачається із п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зазначено, що "суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права". Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року, заява №44647\\98). При вирішенні спору про розірвання шлюбу суд враховує, що з 2019 року між сторонами фактично припинилися шлюбні стосунки. Також за термін наданий судом для примирення, сторони так і не поновили сімейні стосунки. За таких обставин суд приходить до висновку, що причини, які викликали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше сумісне проживання подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, їх сім`я існує формально. Суд вважає, що сім`я розпалась, а тому шлюб між ними слід розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved