Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

Лікар - психіатр Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні Сулько О.В. звернулася в Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO] жителя [ADDRESS] у примусовому порядку в психіатричний заклад без його згоди. В обґрунтування поданої заяви посилається на те, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад, 14 липня 2017 року поступив на стаціонарне обстеження та лікування в Тернопільську обласну амбулаторно-поліклінічного відділення ТОККПНЛ в супроводі матері, з приводу діагнозу, важка розумова відсталість. Тому він потребує стаціонарного обстеження та лікування у зв'язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу та не спроможності самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні представник Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні лікар-психіатр Сулько О.В. заяву підтримала і просить її задовольнити. Прокурор Галас Н.В. в судовому засіданні підтримав заяву про госпіталізацію [PERSON] у примусовому порядку в Тернопільську обласну комунальну клінічну психоневрологічну лікарню без його згоди. В судовому засіданні законний представник особи відносно якої подано заяву [PERSON] не заперечила щодо примусової госпіталізації [PERSON] у психіатричний заклад для проходження лікування стаціонарно, та пояснила, що її син неадекватно поводить себе вдома та не може самостійно задовольняти свої життєві потреби. Судом встановлено, що [PERSON] поступив на стаціонарне обстеження та лікування в Тернопільську обласну комунальну клінічну психоневрологічну лікарню 14.07.2017 року по направленню амбулаторно-поліклінічного відділення ТОККПНЛ в супроводі матері, з приводу - діагноз: Важка розумова відсталість. С-м емоційно-вольової нестійкості Висновком комісії лікарів - психіатрів Тернопільської ОККПНЛ від 14.07.2017 року, встановлено, що гр. [PERSON] народився в сім'ї службовців 3-м із 3-х дітей. Психопатологічна спадковість не обтяжена. З дитинства відставав в розвитку від ровесників, пізно почав ходити і говорити. В школу пішов з 7-ми років та навчальний матеріал не засвоював, був переведений в допоміжну школу-інтернат, де також не справився, тому після 1-го класу був відрахований із школи. Читати, писати, рахувати не вміє. Себе не обслуговує, побутові і практичні навики відсутні. В зв'язку з порушенням поведінки, які з'явились в 2007 році, неодноразово лікувався в Донецькій психоневрологічній лікарні №2. Остання виписка із ТОККПНЛ від 15.08.2016 р. Не одружений. Проживає з матір'ю. [PERSON] став неспокійним, збудженим, конфліктним, не реагує на зауваження матері і односельчан, лається, розкидає речі, за собою не стежить. Доступний малопродуктивному мовному контакту. Анамнестичні відомості надає вкрай обмежено. Дезорієнтований в часі і місці перебування. Розуміння мови обмежена виконанням елементарних прохань та інструкції. Різко обмежений запас слів і понять, порушена побудова простих фраз. Не здатний до навчання, у нього різко недорозвинені пам'ять, увага, вольові процеси. Емоційно напружений, злостивий, дратівливий, до свого стану критика відсутня. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, думку прокурора, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що заяву слід задовольнити. Відповідно до вимог ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" від 22.02.2000 року, особа, яка страждає на психічний розлад може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди, якщо її обстеження або лікування можливе лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до вимог ст. 282 ЦПК України залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. Рішенням Конституційного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 1-1/2016, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року № 1489-ІП з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Відповідно до частини другої статті 70 Закону України «Про Конституційний Суд України», Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Закон України «Про психіатричну допомогу» виходить із презумпції психічного здоров'я особи і таких принципів надання психіатричної допомоги, як законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями. Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п."е" цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану. Так, у ст.5 Конвенції встановлено, які вимоги повинні бути дотримані, при затриманні особи, як душевнохворої а саме: необхідно довести стан психічного розладу; розлад повинен бути таким і такої інтенсивності, щоб було виправданим поміщення особи до лікарні; знаходження в лікарні не може продовжуватися при припиненні такого розладу. Ці ж принципи повинні бути дотримані і при вирішенні питання про госпіталізацію особи в психіатричний заклад в примусовому порядку. Таким чином, враховуючи подану законним представником [PERSON] заяву, за наявності висновку комісії лікарів-психіатрів з якого вбачається, що госпіталізація [PERSON] до психіатричного закладу є доцільною та відповідає його інтересам, оскільки внаслідок захворювання, [PERSON] безпорадний та неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби, на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, а тому на думку суду наявні всі підстави для його госпіталізації у психіатричну лікарню в примусовому порядку без його згоди, а тому заяву представника Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні слід задовольнити. На підставі наведеного,

Outcome: approved