Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

Орган опіки та піклування Звенигородської райдержадміністрації звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], а також стягнути з неї аліменти на утримання дітей на особовий рахунок [PERSON] та [PERSON]. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідачка є матір'ю дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], відносно яких вона є матір'ю - одиначкою. З 2015 року діти поставлені на облік служби у справах дітей Звенигородської райдержадміністрації, як діти, які потрапили в складні життєві обставини з причини злісного ухиляння матері від виконання своїх батьківських обов'язків. У вересні 2016 року [PERSON] в черговий раз притягнута до відповідальності за ч.2ст.184 КУпАП. Сім'ю [PERSON]. взято під соціальний супровід, але вимоги соціального фахівця районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді виконувались частково, а потім взагалі ігнорувалися. Згідно наданих довідок від дошкільної установи «Малятко» та Звенигородської загальноосвітньої школи-інтернат І-ІІ ступенів-спортивний ліцей, дітьми опікується їх бабуся [PERSON]. За власні кошти вона придбала дітям необхідне канцелярське приладдя, одяг, іграшки, сплачує спонсорські кошти, батьківську плату. Поведінка матері, яка свідомо ігнорує сина та не приймає участі в його житті, психологічно травмує дитину, що відображається на його поведінці. Мати також не приймає участі і у вихованні молодшої доньки, не відвідує заходи в яких приймає участь дитина, не цікавиться у вихователів її життям. Неодноразово приходила забирати дитину з дитячої установи в нетверезому стані. З довідки- характеристики [PERSON] (бабусі дітей), виданою заступником головного лікаря Звенигородського центру первинної медико-санітарної допомоги від 14.09.2016, [PERSON],, [INFO], постійно проживає з бабою, та перебуває на її утриманні. Під час хвороби дітей до лікарів звертається та займається їх лікуванням саме вона, а не мати. По місцю проживання, [PERSON] за адресою [ADDRESS], де вона проживає з співмешканцем [PERSON], зі слів сусідів, постійно проходять бурхливі сварки та бійки. Неодноразово [PERSON] перебувала в стані алкогольного сп'яніння, поведінка її була неадекватною та агресивною. Відповідачка протягом тривалого часу не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти. На засіданні Комісії з питань захисту прав дитини Звенигородської райдержадміністрації від 24.10.2016 року відбувся всебічний та повний розгляд зібраних матеріалів стосовно доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON]. відносно сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO]. На засідання Комісії [PERSON] не з'явилась, хоча була завчасно попереджена. В судове засідання представник позивача органу опіки та піклування Звенигородської райдержадміністрації Павлова Ю.О. та представник служби у справах дітей Звенигородської районної державної адміністрації Жмурко О.С. не з'явилися, але направили через канцелярію суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просили повністю задоволити, позбавити батьківських прав гр. [PERSON] та стягнути з неї аліменти на утримання малолітніх [PERSON], [PERSON] Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась. Причини неявки суду не повідомила. Про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що є підтвердження в матеріалах справи, з заявою та клопотанням не зверталася. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення з таких підстав. Судом встановлено такі факти і відповідні їх відносини: Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є матір'ю є матір'ю дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], відносно яких вона є матір'ю - одиначкою, що підтверджується повними витягами з державними реєстрами актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00017307052 від 09.11.2016 р. та № 00017307119 від 09.11.2016 р. (а.с. 12-14, 19-21). З 2015 року діти поставлені на облік служби у справах дітей Звенигородської райдержадміністрації, як діти, які потрапили в складні життєві обставини з причини злісного ухиляння матері від виконання своїх батьківських обов'язків, згідно довідки КМСД Звенигородського РВ від 07.09.2015 р. № 6462 (а.с.5). У вересні 2016 року [PERSON] в черговий раз притягнута до відповідальності за ч.2ст.184 КУпАП. Сім'ю [PERSON]. взято під соціальний супровід, але вимоги соціального фахівця районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді виконувались частково, а потім взагалі ігнорувалися. Згідно наданих довідок від дошкільної установи «Малятко» та Звенигородської загальноосвітньої школи-інтернат І-ІІ ступенів-спортивний ліцей, дітьми опікується їх бабуся [PERSON]. За власні кошти вона придбала дітям необхідне канцелярське приладдя, одяг, іграшки, сплачує спонсорські кошти, батьківську плату. Поведінка матері, яка свідомо ігнорує сина та не приймає участі в його житті, психологічно травмує дитину, що відображається на його поведінці, як вбачається з протоколу бесіди від 08.11.2016 р. практичного психолога [PERSON] з дитиною (а.с.18). З матеріалів справи вбачається, що мати також не приймає участі і у вихованні молодшої доньки, не відвідує заходи в яких приймає участь дитина, не цікавиться у вихователів її життям. Неодноразово приходила забирати дитину з дитячої установи в нетверезому стані. З довідки- характеристики [PERSON] (бабусі дітей), виданою заступником головного лікаря Звенигородського центру первинної медико-санітарної допомоги від 14.09.2016, [PERSON],, [INFO], постійно проживає з бабою, та перебуває на її утриманні. Під час хвороби дітей до лікарів звертається та займається їх лікуванням саме вона, а не мати. По місцю проживання, [PERSON] за адресою [ADDRESS], де вона проживає з співмешканцем [PERSON], зі слів сусідів, постійно проходять бурхливі сварки та бійки. Неодноразово [PERSON] перебувала в стані алкогольного сп'яніння, поведінка її була неадекватною та агресивною. Відповідачка протягом тривалого часу не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти (а.с.6-11, 15-17). На засіданні Комісії з питань захисту прав дитини Звенигородської райдержадміністрації від 24.10.2016 року відбувся всебічний та повний розгляд зібраних матеріалів стосовно доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO]. На засідання Комісії [PERSON] не з'явилась, хоча була завчасно попереджена. Висновок органу опіки і піклування Звенигородської райдержадміністрації від 08.11.2016 № 380/01-01-25 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO] (а.с.26). Служба у справах дітей вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO] та стягнути аліменти на їх утримання. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Оцінюючи надані позивачем докази, суд вважає встановленим той факт, що відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до малолітніх дітей сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO], а тому позов про позбавлення її батьківських прав підлягає задоволенню. Статтею 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Такими особами є один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла 14 років. Відповідно до роз'яснення в пунктах 15, 16, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму та наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної ради Української РСР №798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, статтею 12 Закону "Про охорону дитинства" передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватись про їх здоров'я, фізичний, духовний, моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати їх до самостійного життя та праці. Частиною 4 статті 155 Сімейного кодексу України встановлено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. В ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402 зазначено, що «Кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних доля всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Згідно статті 12 цього ж Закону вказано, що «Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Відповідно до статті 15 цього ж Закону встановлено, що «Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею». Стаття 150 СК України визначає ряд обов'язків батьків щодо виховання та розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані надавати своїй неповнолітній дитині матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 2, ст. 193 СК України, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. В силу статті 166 СК України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до роз'яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (п. 17) розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України, а це не меншу ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення позову. Згідно ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави 1600 грн. судового збору.

Outcome: approved