Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство "УкрСиббанк" звернувся 22.06.2016 року в суд з цим позовом, вказуючи, що 26.10.2007 р. між АКІБ «УкрСиббанк» (відповідно до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-УІ від 17.09.2008 р. змінено найменування Банку на [PERSON] акціонерне товариство «УкрСиббанк». Відповідно до Цивільного кодексу України та Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-УІ від 17.09.2008 р. данні зміни не є реорганізацією або ліквідацією юридичної особи АКІБ «УкрСиббанк») та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №11242162000 (далі - Кредитний договір). Відповідно до умов п. п. 1.1 - 1.3. Кредитного договору Банк надав позичальнику кредит у розмірі 19 500,00 дол. США на строк до 26.10.2022 р. під 12,9 % річних. Позичальник, в свою чергу, зобовязався повернути кредит та сплатити нараховані проценти в строки, порядку та на умовах, які визначені пп. 1.2.2. п. 1.2., п. 1.3 та 1.6 Кредитного договору. Проте, Позичальник ухиляється від належного виконання боргових зобовязань визначених умовами Кредитного договору, у звязку з чим станом на 14.06.2016 р. за Кредитним договором нараховується заборгованість у розмірі 32 502,60 дол. США (тридцять дві тисячі пятсот два долари США 60 копійок), що за курсом НБУ станом на 14.06.2016 становить 813 063,69 грн. (вісімсот тринадцять тисяч шістдесят три гривні 69 копійок), в тому числі: -15 031,42 дол. США (еквівалент в грн. по курсу НБУ станом на 14.06.2016р. - 376 016,13) - заборгованість по кредиту; -10 581,02 дол. США (еквівалент в грн. по курсу НБУ станом на 14.06.2016р. - 264 687,84 грн.) - заборгованість по процентам за користування кредитом; -2 750,44 дол. США (еквівалент в грн. по курсу НБУ станом на 14.06.2016р. - 68 803,20 грн.) - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; -4 139,72 дол. США (еквівалент в грн. по курсу НБУ станом на 14.06.2016р. - 103 556,52 грн.) - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам. Водночас, 26.10.2007 р. в забезпечення боргових зобовязань Позичальника за Кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено Іпотечний договір, відповідно до умов якого відповідач передав в іпотеку Банку квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (п. 1.4. Іпотечного договору). Відповідно до умов п. 4.1 Іпотечного договору, звернення стягнення здійснюється Іпотекодержателем у випадках зазначених в пп. пп. 2.1.1 та 2.1.2 п. 2.1 цього іпотечного договору. Умовами пп. 2.1.1. п. 2.1 Іпотечного договору встановлено, що Іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем зобовязань за Кредитним договором задовольнити свої вимоги за рахунок Предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими боржниками. Умовами п. 4.2 Іпотечного договору встановлено, що звернення стягнення щодо предмета іпотеки здійснюється: - на підставі рішення суду; - на підставі виконавчого надпису нотаріуса; - застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя. Іпотечний договір, який укладено між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] містить застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя. Відповідно до змісту п. 4.6. Іпотечного договору Іпотекодержатель вправі застосувати для задоволення своїх вимог способи задоволення вимог Іпотекодержателя, які передбачені ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» N 898-ІУ. Водночас, п. 5.2. Іпотечного договору від 26.10.2007 р. встановлено, що під застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, Сторони розуміють ініціювання застосування Іпотекодержателем права від свого імені продати предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку встановленому законодавством. ПАТ "УкрСиббанк" просив суд ухвалити рішення, яким в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед [PERSON] акціонерним товариством «УкрСиббанк» за Договором про надання споживчого кредиту №11242162000 у розмірі, станом на 14.06.2016 р. - 32 502,60 (тридцять дві тисячі пятсот два) долари США 60 центів, в тому числі: 15 031,42 дол. США - заборгованість по кредиту; 10 581,02 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 750,44 дол. США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 4 139,72 дол. США- пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам, звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором, укладеним між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] 26.10.2007 р., за реєстровим № 148/2007, а саме: на квартиру, загальною площею 54,8 кв. м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом її продажу [PERSON] акціонерним товариством «УкрСиббанк» (проспект Московський, 60, м. Харків, 61050) від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, установленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» N 898-IV за початковою ціною у розмірі 650 000,00 грн., з можливістю здійснення АТ «УкрСиббанк» всіх передбачених нормативно - правовими актами України дій, необхідних для продажу предмета іпотеки, зокрема: одержання АТ «УкрСиббанк» дублікатів правовстановлюючих документів, отримання витягу з реєстру прав власності, доступу до спірної квартири, отримання довідки про склад сім'ї, яка зареєстрована в указаній квартирі, здійснення оцінки нерухомого майна, замовляти виготовлення та одержувати витяг із реєстру прав власності, замовляти здійснення інвентаризації цієї квартири, одержувати копії технічного паспорта та інших правовстановлюючих документів на цю квартиру, за потреби виготовити та одержати новий технічний паспорт та інші правовстановлюючі документи на квартиру, здійснювати будь-які платежі, що стосуються предмета іпотеки; виселити [PERSON] та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають з квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири; стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судові витрати. Представник позивача, за довіреністю [PERSON], надав заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача, в якій на позові наполягав у повному обсязі та не заперечував проти заочного рішення. Відповідач [PERSON], [INFO], ІПН: [NUMBER], яка зареєстрована на постійне місце проживання за адресою: [INFO], у судовому засіданні позов не визнала. Вказувала, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки встановлений мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті. Крім того, відповідно до норм чинного законодавства пеня не може розраховуватись в іноземній валюті. Вислухавши пояснення відповідача та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як вбачається з матеріалів справи, 26.10.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (парвонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №11242162000. Відповідно до умов п. п. 1.1 - 1.3. Кредитного договору Банк надав позичальнику кредит у розмірі 19500,00 дол. США на строк до 26.10.2022 р. під 12,9 % річних. Позичальник, в свою чергу, зобовязався повернути кредит та сплатити нараховані проценти в строки, порядку та на умовах, які визначені пп. 1.2.2. п. 1.2., п. 1.3 та 1.6 Кредитного договору. В забезпечення боргових зобовязань Позичальника за Кредитним договором, між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] 26.10.2007 року було укладено Іпотечний договір, відповідно до умов якого відповідач передав в іпотеку Банку квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (п. 1.4. Іпотечного договору). Однак, [PERSON] не виконує належним чином свої зобов'язання та не дотримується терміну повернення наданого їй кредиту. Станом на 14.06.2016 року за Кредитним договором нараховується заборгованість у розмірі 32502,60 дол. США (тридцять дві тисячі пятсот два долари США 60 копійок), що за курсом НБУ станом на 14.06.2016 становить 813 063,69 грн. (вісімсот тринадцять тисяч шістдесят три гривні 69 копійок), в тому числі: -15 031,42 дол. США (еквівалент в грн. по курсу НБУ станом на 14.06.2016р. - 376 016,13) - заборгованість по кредиту; -10 581,02 дол. США (еквівалент в грн. по курсу НБУ станом на 14.06.2016р. - 264 687,84 грн.) - заборгованість по процентам за користування кредитом; -2 750,44 дол. США (еквівалент в грн. по курсу НБУ станом на 14.06.2016р. - 68 803,20 грн.) - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; -4 139,72 дол. США (еквівалент в грн. по курсу НБУ станом на 14.06.2016р. - 103 556,52 грн.) - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам. Відповідачка вказувала, що відповідно до норм чинного законодавства пеня не може розраховуватись в іноземній валюті. Так, відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій, пені за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами України. Отже, пеня, штраф може обчислюватись і стягуватись лише в національній валюті України - гривні. Відповідно до п. 4.1 Кредитного договору, за порушення позичальником термінів погашення будь-яких зобовязань, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в наступному порядку: в розмірі подвійної ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні; в розмірі подвійної ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті. Згідно з ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Враховуючи, що за розрахунками позивача пеню обчислено у доларах США, суд не погоджується з наданим розрахунком кредитної заборгованості, та вважає за неможливим стягнення пені. Таки чином, розмір заборгованості відповідача за кредитним договором №11242162000 від 26.10.2007 року, станом на 14.06.2016 року суд визначає у розмірі 25612,44 дол. США, з яких: -15031,42 дол. США - заборгованість по кредиту; -10581,02 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у строк, встановлений у зобов'язанні. За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку», У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки, передбаченого законом, покладається на іпотекодержателя. Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ст.36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону України «Про іпотеку». У пункті 4.2 договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріусу та застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя. Згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. За змістом статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Оскільки [PERSON] належним чином не виконує зобов'язання за кредитним договором, то відповідно до положень ст. 33 Закону України «Про іпотеку» та іпотечного договору банк не позбавлений права задовольнити свої вимоги щодо погашення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є жилий будинок або жиле приміщення. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР (далі - ЖК УРСР), у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина третя цієї статті регулює порядок виселення громадян. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити жилий будинок чи жиле приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють жилий будинок або жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Отже, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і положення статті 109 ЖК УРСР. Отже, за змістом зазначених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду. Судом встановлено, що [PERSON] передала в іпотеку банку житлове приміщення, а саме квартиру по вул. Самборського, 40/1 у м. Котовську, придбану нею за рахунок коштів, отриманих нею за кредитним договором від 26 жовтня 2007 року, що не передбачає обмежень щодо виселення власників з житла у разі неналежного виконання грошового зобов'язання, забезпеченого цим житлом. При таких обставинах, суд дійшов до висновку про задоволення позову у частині звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідача зі спірної квартири зі зняттям з реєстраційного обліку. Проте не підлягає задоволенню вимога щодо виселення інших мешканців з квартири, яка є предметом іпотеки, оскільки позивачем не надано суду відомостей хто саме мешкає у квартирі за адресою: вул. Самборського, 40/1 у м. Котовську. Відповідно позивач в установленому порядку не заявив позовні вимоги щодо кожного з осіб і не залучив їх до участі у справі у якості відповідачів. Тому суд не може приймати умовне рішення щодо не визначеного кола осіб, оскільки таке рішення не може бути виконано. 07 червня 2014 року набув чинності Закон № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м. для квартири та 250 кв. м. для житлового будинку. Таким чином, рішення суду в частині відчуження квартири та виселення на час дії Закону № 1304-VII не підлягає виконанню, оскільки встановлено, що кредит є споживчим, оскільки він видавався на споживчі цілі, про що зазначено у кредитному договорі, наданий у іноземній валюті - доларах США, відповідач є майновим поручителем, кредит забезпечено нерухомим майном, належним поручителю, яке ним використовується як місце постійного проживання, загальна площа такого нерухомого житлового майна (квартири) не перевищує 140 кв. м. Доказів про те, що відповідач має у власності інше житло чи не використовує спірний будинок як місце постійного проживання суду не надано. Згідно ст.88 ч.1 ЦПК України на Відповідача слід покласти понесені Позивачем судові витрати по справі пропорційно до задоволених вимог у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 10959,61 грн.

Outcome: partial