Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулася [PERSON], посилаючись на те, що житловий будинок [ADDRESS], 1964 року побудови, належав до майна колгоспного двору, на час припинення якого його членами були вона та її чоловік [PERSON], які набули право власності на житловий будинок як майно колгоспного двору в рівних частках. В дворі були зареєстровані їхня дочка [PERSON] та внуки [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які після придбання власного житлового будинку, з двору вибули в 1989 році в с. Розкішна та протягом строку, передбаченого статтею 71 ЦК УРСР не зверталися за витребуванням частки з майна двору. [INFO] [PERSON] помер, спадщину після смерті якого прийняла вона, його дружина, подавши до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Спадкоємцями за законом першої черги, які в силу ч.1 статті 1272 ЦК України вважаються такими, що спадщину не прийняли є діти спадкодавця - [PERSON] та [PERSON] Бесідська сільська рада свідоцтва про право власності на ім'я померлого не видала, що позбавляє її можливості оформити свої спадкові права в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі. Реєстрація права власності на вищевказаний житловий будинок до 01.01.2013 року не проводилася. Вважає, що [PERSON] за життя набув права власності на ? частину вищезазначеного житлового будинку як частку в майні колгоспного двору, і це право увійшло до складу спадщини, яка відкрилася [INFO] внаслідок смерті останнього. Відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, вказаний будинок загальною площею 65,60 кв. метри житловою площею 45,90 кв. метри вартістю 102127 гривень. На земельній ділянці розташовані: житловий будинок «А-1», погріб «В/п», прибудова «а», сарай-прибудова «б», сарай-літня кухня «Б», сарай-прибудова «в», сарай «В», убиральня «Г», ганок «а1», колодязь питний №1, огорожа №2, ворота з хвірткою №3. Земельна ділянка під будинком приватизована. Позивач просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] чоловіка [PERSON] на ? частину вказаного житлового будинку та право власності, як частку в майні колгоспного двору, на ? частину вищевказаного житлового будинк. В судове засідання позивач та її представник [PERSON] не з'явилися, представник позивача подала до суду заяву з зазначенням, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати у її відсутність та відсутність позивача (а. с. 57). Представник відповідача Бесідської сільської ради в судове засідання не прибув, до суду сільська рада подала заяву про визнання позовних вимог та слухання справи у відсутність представника сільської ради (а. с. 55). Треті особи: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не прибули, подали до суду заяви, в яких не заперечили проти задоволення позову, просять справу розглядати без їх участі (а. с. 46, 50, 51) Третя особа [PERSON] в судове засідання не прибув, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином (а. с. 54). Суд, розглянувши матеріали справи, письмову заяву відповідача Бесідської сільської ради про визнання позову та перевіривши письмові докази, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до погосподарських книг Бесідської сільської ради за 1986-1990, 1991-1995 та довідки Бесідської сільської ради, житловий будинок [ADDRESS], 1964 року побудови, належав до майна колгоспного двору. На час припинення колгоспного двору (станом на 15 квітня 1991 року) в ньому проживали та відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК України (1963 р.) не втратили права на частку в його майні позивач та її чоловік [PERSON], які набули право власності на житловий будинок як майно колгоспного двору в рівних частках, кожен на ? частину. Проте, свідоцтво про право власності Бесідською сільською радою на вищевказаний будинок на ім'я [PERSON] та позивачки не видавалось (а. с. 59), реєстрація права власності на даний житловий будинок згідно відповіді КП КОР Південне БТІ до 01.01.2013 р. не проводилась (а. с. 15) та в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про речові права на вказане нерухоме майно відсутні(а. с. 44). Також станом на 15 квітня 1991 року в дворі були зареєстровані дочка останніх [PERSON] та її діти [PERSON], [INFO], та [PERSON] (після одруження [PERSON]), [INFO], які згодом відповідно до виписки за 1991-1995 роки вибули з двору в с. Розкішна Ставищенського району Київської області та після вибуття із вказаного двору не зверталися за витребуванням частки з майна колгоспного двору, і через сплив трирічного строку давності, передбаченого статтею 71 ЦК України (1963 р.), втратили право на її витребування. [INFO] [PERSON] помер, спадщину після смерті якого прийняла його дружина - позивач відповідно до ст. ст. 1223 ч. 2, 1261, 1269, 1270 ЦК України, подавши до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк. Спадкоємці за законом першої черги, діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON], в силу ч.1 статті 1272 ЦК України, вважаються такими, що спадщину не прийняли. Відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) загальна площа вказаного будинку - 65,60 кв. метри, житлова площа 45,90 кв. метри, вартість його становить 102127 гривень. Земельна ділянка, на якій розташований будинок, приватизована (а. с. 28). Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК України (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом. Відповідно до ч. 5 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до статті 2 вказаного Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54 цс 12). З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] та позивач за життя набули право власності на вказаний житловий будинок, як члени колгоспного довору, кожен на ? його частину, а після смерті [INFO] [PERSON], позивач набула також право на спадщину за законом на ? частину житлового будинку, і оскільки відповідачем позов визнається, то він підлягає задоволенню. Оскільки Бесідська сільська рада до пред'явлення позову про визнання права власності в порядку спадкування за законом і в судовому засіданні не оспорювала цього права, відповідно до змісту ст. 88 ЦПК України на неї не може бути покладений обов'язок по відшкодуванню судових витрат.

Outcome: approved