Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

Позивач [PERSON] 24 лютого 2016 року звернувся до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. На обґрунтування позову зазначив, що [INFO] року померла його бабуся [PERSON] та згідно заповіту від 01 вересня 2004 року, він є спадкоємцем всього її майна. Після смерті бабусі відкрилася спадщина на іменні акції, право на вклади, які він успадкував отримавши свідоцтво на право на спадщину за заповітом. Але разом з тим, у бабусі у приватній власності перебував житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться в [ADDRESS]. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок позивачу відмовлено через ненадання правовстановлюючих документів на нього, а тому просив суд визнати за ним, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], після померлої [INFO] року [PERSON]. Ухвалою суду від 03 березня 2016 року до участі у справі було залучено в якості третіх осіб які не заявляють самостійних вимог - [PERSON] та [PERSON], оскільки вони були спадкоємцями померлої за законом. Крім того, під час розгляду справи судом було з'ясовано, що окрім [PERSON] та [PERSON] спадкоємцем за законом був і син померлої - [PERSON]. Ухвалою від 21 березня 2016 року [PERSON] був залучений до участі у справі в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Даючи пояснення в якості представника позивача [PERSON] пояснила, що спірний будинок знаходився в частковій власності її батьків - [PERSON] та [PERSON] [INFO] року [PERSON] помер, залишивши заповіт, яким все своє майно заповів сину [PERSON]. Після смерті спадкодавця заяву про прийняття спадщини за законом подала лише його дружина - [PERSON] На час смерті [PERSON] разом з ним проживали його дружина та повнолітній син - [PERSON], інвалід дитинства. Крім того, спадкоємцями першої черги були і діти померлого [PERSON] та [PERSON] У передбачений законом строк [PERSON] заяву про прийняття спадщини не подавав, під час розгляду справи відмовлявся від своєї частки та визнавав первинний позов. Зважаючи на це наголошувала, що її довірителю належить право власності на весь будинок. Під час судового засідання [PERSON] діючи як третя особа пояснював, що на момент смерті [PERSON] разом із ним проживали дружина померлого [PERSON] та син [PERSON] Син - [PERSON] інвалід дитинства по слуху, є довірливою та необізнаною людиною, знаходиться під впливом сестри, тому і склав заяви з визнанням позову. Вказав, що спірний будинок та господарські приміщення будували батьки та він їм допомагав. Батько залишив заповіт на [PERSON], який прийняв спадщину фактично. Мати подала заяву про прийняття спадщини лише через 5 років. У письмовому клопотанні просив суд врахувати, що він на момент смерті матері був непрацездатним, отже, має право на обов'язкову частку у спадщині, не зважаючи на зміст заповіту. Після роз'яснення судом права на заявлення зустрічного позову, такою можливістю не скористався. В судовому засіданні діючи як третя особа [PERSON] проти задоволення позову заперечував, пояснив, що копію позову він віддав сестрі - [PERSON] та не знайомився із ним. Вважав, що зробив заповіт на свого племінника - позивача по справі, і вважав, що предметом розгляду даної справи є право племінника спадкувати спірний будинок після його смерті. Вказав, що він є спадкоємцем за заповітом [PERSON] На час смерті батька проживав та був зареєстрований у спірному будинку, крім нього проживала і його мати. Ухвалою суду від 08 квітня 2016 року було задоволено клопотання представника позивача про залучення до участі у справі в якості належних відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. 19 квітня 2016 року позивач [PERSON] подав заяву про зменшення позовних вимог, зважаючи на те, що під час розгляду справи з'ясувалось, що після смерті діда за заповітом ? частину спірного будинку успадкував [PERSON], та просив визнати за ним, право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], після померлої [INFO] року [PERSON]. У відповідності до ч.2 ст. 33 ЦПК України справа розглядалась з початку, адже відповідач [PERSON] виявив бажання скористатись своїм право на звернення із зустрічним позовом. На обґрунтування зустрічного позову [PERSON] вказав, що він є спадкоємцем за заповітом його батька - [PERSON], якому належала ? частина спірного будинку. Просив суд визнати за ним, право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], після померлого [INFO] року [PERSON]. Позивач за первісним позовом у судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи належним чином повідомлений, подав заяву, у якій позов підтримав, зустрічний позов визнав та просив розглядати справу за його відсутності (а.с. 223). Відповідач за первинним позовом [PERSON] в судове засідання не з'явився, первинний позов визнав, підтримав зустрічний позов та просив суд розглядати справу за його відсутності (а.с.221). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, первинний та зустрічний позов визнала та просила розглядати справу за її відсутності (а.с.222). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача - Варвинської селищної ради Варвинського району Чернігівської області в судове засідання не з'явився. Про день місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, від селищного голови Саверської - Лихошви В.В. надійшла заява, про визнання позовних вимог та розгляд справи за відсутності представника відповідача. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, робить висновок, що позови підлягають задоволенню. Судом встановлені наступні обставини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 лютого 1950 року (а.с. 19). Згідно договору купівлі - продажу від 25 травня 1962 року [PERSON] придбав будинок в [ADDRESS] у [PERSON], що належав останній на підставі свідоцтва про право на спадщину (а.с. 20-22). Згідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім»ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Статтею 28 того ж кодексу передбачалась рівність часток подружжя у праві спільної сумісної власності. На місці старого будинку у 1970 році подружжя звело новий будинок прибудову і погріб. У 1984 році збудували гараж, у 1991 році сарай. Однак, право власності на спірний будинок в органах БТІ за життя не зареєстрували (а.с.117). Втім, будинок є закінченим будівництвом, придатним для проживання, що підтверджується технічно робочим проектом газифікації будинку (а.с. 28-33), та технічною документа технічним паспортом (а.с.24). Земельна ділянка площею 0,10 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд , на якій розташований спірний будинок належить територіальній громаді селища Варва (а.с. 118). Так, згідно до технічного паспорту на житловий будинок, розташований за адресою:[ADDRESS], виконаного на замовлення [PERSON] станом на 07 жовтня 2015 року на земельній ділянці містяться: будинок - літ.А-1 (1970 року побудови), прибудова - літ. а-1 (1970 року побудови), сараї - літ. Б-1 (1962 року побудови),В-1 (1991 року побудови), гараж - літ. Г-1 (1991 року побудови), вбиральня - літ. У-1, навіс літ. б-1, огорожа N1, погріб - літ.-Пг1 (1970 року побудови), погріб - літ. Пг1, вбиральня - літ. У-1, навіс - літ. - б-1. Нумерація спірного домогосподарства неодноразово змінювалася з №14 на №16 та №18, і остаточно закріпилася під номером 18 вже з 1987 року, що підтверджується відповідною довідкою Варвинської селищної ради (а.с. 23). Рішення п'ятої сесії 24 скликання Варвинської селищної ради від 05 грудня 2000 року [ADDRESS] була перейменована на [ADDRESS] (а.с. 23). [INFO] року [PERSON] помер (а.с.14). Після його смерті спадкоємцями першої черги за законом були - дружина [PERSON] (а.с. 19), син - [PERSON] (а.с. 204), син - [PERSON] (а.с. 175), донька - [PERSON] (а.с. 114, 115). [PERSON] залишив заповіт від 17 березня 1997 року (а.с. 149), яким все своє майно заповів сину - [PERSON]. У відповідності до довідки із спадкового реєстру вказаний заповіт є чинним та не скасованим (а.с. 166). [PERSON] є інвалідом дитинства третьої групи (а.с. 126). Згідно до копії домової книги (а.с. 34-40), оригінал якої оглянуто судом в судовому засіданні, копії паспорту [PERSON] на момент смерті [PERSON] за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані та проживали - [PERSON] та [PERSON]. Варвинською РДНК 02 квітня 2003 року було заведено спадкову справу після померлого [PERSON], на підставі заяви про прийняття спадщини [PERSON] (а.с.102). При цьому, нотаріус Зеленська Н.М. перевірила місце відкриття спадщини та перевірила факт прийняття спадщини, вказавши підставою - «по прописці в будинку із спадкодавцем». Згадувана спадкова справа не містить заяв про відмову від прийняття спадщини, подану будь-ким із інших спадкоємців у строк, передбачений для прийняття спадщини. 02 квітня 2003 року нотаріусом Варвинської РДНК Зеленською Н.М. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім'я [PERSON] на прості іменні акції ВАТ «Укрнафта» у кількості 63 штук, вартістю 15 грн. 75 коп. (а.с. 104). У відповідності до ст. 524 ЦК УРСР (1963 року), який діяв на момент виникнення спірних відносин, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Як передбачали положення ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Статтею 535 ЦК УРСР визначалось, що неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. При цьому, відповідно до п.п. "в" п. 11 Постанови Пленуму ВСУ від 31.01.1992 року №2 "Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні" передбачалось, що «фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном, яке спадкодавець заповів іншій особі (якщо вона не відмовилась від спадщини), не може розглядатись як вчинення передбачених законом дій по прийняттю спадщини», зважаючи на що, спадкоємець, який претендує на обов'язкову частку у спадщині повинен протягом встановленого строку подати заяву про прийняття спадщини. Фактичне прийняття обов'язкової частки у спадщині законодавством не передбачалось. Порядок прийняття спадщини та дії що свідчать про прийняття спадщини закріплені у ст. 548, 549 ЦК УРСР які передбачали, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відмова від спадщини регламентувалась ст. 553 ЦК УРСР відповідно до якої спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Зважаючи на наведене, суд вважає, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді ? частини спірного домоволодіння. За життя [PERSON] залишив заповіт, яким все своє майно заповів сину - [PERSON], який на день його смерті був зареєстрований та проживав разом із спадкодавцем, у передбачений 6 місячний строк заяв про відмову від прийняття спадщини не подав, навпроти фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, адже був пов'язаний із померлим спільним побутом, користувався та розпоряджався речами померлого, в межах своїх можливостей опікувався майном, в подальшому був замовником проекту технічної документації на спірний будинок (а.с. 24-26). Більш того позивачем за первісним позовом будь-яким чином не доведено, що [PERSON] фактично відмовлявся від спадщини та не прийняв її. Спадкоємець за законом, яка мала право на обов'язкову частку у спадщині - [PERSON] хоча і проживала разом із спадкодавцем, однак, згідно до діючого на час виникнення спірних правовідносин законодавства та правової позиції вищих судових інстанцій, не могла вважатись такою що заявила про бажання отримати обов'язкову частку у спадщині, адже відповідної письмової заяви до нотаріальної контори у передбачений 6 місячний строк не подала. Більш того, як встановлено судом, [PERSON] звертаючись до нотаріальної контори не зазначила у письмовій заяві про існування заповіту та спадкоємця, який прийняв спадщину, отримала свідоцтво про право власності за законом на іменні акції ПАТ «Укрнафта», що належали [PERSON], а спадкоємець та позивач за первісним позовом [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, в якому набув права на вклади з належними відсотками та компенсацією у АД «Державний ощадний банк України», що належали [PERSON] (а.с.121). [INFO] року померла [PERSON] (а.с.13). Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді ? частини спірного будинку, акцій ПАТ «Укртелеком», права на вклади в АТ «ДОБУ», права на вклади в АТ «ДОБУ» що належали [PERSON] [PERSON] 01 вересня 2004 року залишила заповіт, яким все своє майно заповіла онуку - [PERSON] (а.с.120). Вказаний заповіт на момент розгляду справи є чинним, що підтверджується інформаційною довідкою із спадкового реєстру (а.с. 108). Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були її діти - відповідачі за первісним позовом. 07 серпня 2015 року із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернувся [PERSON] (а.с. 105) і Варвинською районною державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу №57788577 (а.с.109). Заяв про прийняття спадщини від спадкоємців за законом або про відмову від спадщини згадувана спадкова справа (а.с.105-122) не містить. 01 грудня 2015 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с.121) на: 1) прості іменні акції ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ», 2) право на вклади у відділенні АТ «ДОБУ», що належало спадкодавиці, 3) право на вклади у відділенні АТ «ДОБУ» що належало [PERSON], і «спадкоємцем за законом якого була [PERSON]». Однак, постановою від 01 грудня 2015 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спірний будинок, через відсутність правовстановлюючих документів (а.с. 17). У відповідності до довідки (а.с. 116) та копії домової книги (а.с.34-40) [PERSON] проживала на момент смерті за адресою: [ADDRESS] Умови, порядок та черговість спадкування передбачені положеннями Цивільного Кодексу України. Так, ст. 1216 ЦК України визначає спадкуванням, як перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України, про що зазначено у ч.ч. 1,2 ст. 1223 згадуваного Кодексу. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини у строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, що передбачено ст.ст. 1269, 1270 ЦК України. Згідно до ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Суд критично ставиться до тверджень відповідача [PERSON] про наявність у нього права на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON], оскільки умовою для спадкування такої частки є по-перше наявність статусу особи, яка має таке право, і суд визнає, що на момент смерті спадкодавця [PERSON] дійсно був непрацездатною особою (а.с. 176-179), а по-друге, факту прийняття спадщини, що відповідачем здійснено не було. Аналізуючи наведені правові норми, правовідносини та обставини справи суд доходить висновку про обґрунтованість первинних та зустрічних позовних вимог. Так, обґрунтованими є твердження позивача за первинним позовом, що він -[PERSON] є спадкоємцем за заповітом померлої [INFO] року спадкодавиці - [PERSON] Позивач подав до нотаріальної контори у визначений законом строк заяву про прийняття спадщини. Заповіт від 01 вересня 2004 року є чинним. Інші спадкоємці за законом заяв про прийняття спадщини для отримання обов'язкової частки у спадщині не подавали та разом із спадкодавцем не проживали. Згодом, позивач подав заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, але отримав нотаріальну відмову про неможливість оформлення спадкових прав у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. ? частина спірного будинку належала спадкодавиці, підлягає включенню у спадкову масу та відповідно спадкуванню. Крім того, обґрунтованим є і зустрічний позов [PERSON] оскільки він є спадкоємцем за заповітом померлого [INFO] року спадкодавця - [PERSON] Позивач прийняв спадщини фактично, протягом 6 місяців після смерті заяв про відмову від спадщини до нотаріальної контори не подавав. Заповіт від 17 березня 1997 року є чинним. Інші спадкоємці за законом заяв про прийняття спадщини для отримання обов'язкової частки у спадщині не подавали. Оформлення спадкових прав неможливо у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. ? частина спірного будинку належала спадкодавцю, підлягає включенню у спадкову маси та відповідно спадкуванню. Зважаючи на наведене, суд вважає, що позови підлягають задоволенню.

Outcome: approved