Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

В листопаді 2018 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки [PERSON] , в якому просила суд: визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] , відповідно до договору купівлі - продажу від 15 вересня 1994 року. 26 квітня 2014 року [PERSON] , за спільною домовленістю з [PERSON] і лише задля отримання посвідки на постійне проживання, була зареєстрована за вищезазначеною адресою. В 2015 році відповідачка переїхала на постійне місце проживання до Сполучених Штатів Америки залишивши у добровільному порядку квартиру [ADDRESS] та не проживає в ній без поважних причин понад три роки; оплату за користування квартирою не здійснює; особистих речей у квартирі не залишила. Вказані обставини позбавляють її можливості розпоряджатися належним їй майном. До судового засідання, сторонами були подані на адресу суду клопотання про розгляд справи у їх відсутність, заявлені позовні вимоги сторона позивача підтримує в повному обсязі, а сторона відповідача визнає їх в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову. Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, що 15 вересня 1994 року державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Майхеркевіч О.І. посвідчено договір купівлі - продажу квартири, по [PERSON]., який діє від імені [PERSON] продав, покупець [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] (а.с.6). Із відповіді Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 12 жовтня 2018 року, вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 26 квітня 2014 року (а.с.8). Під час розгляду справи, судом, достовірно встановлено, що на даний час позивачка володіє та користується вищезазначеною квартирою, несе витрати по її утриманню, відповідачка в квартирі не проживає та не є родичем власника квартири. Відповідно до ч.3 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні ( ч.1 ст.321 ЦК України ). Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном ( ст.391 ЦК України). Пленум Верховного Суду України у постанові "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року №2 встановив, що реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно висновку, викладеного у Постанові ВСУ у справі № 6-57цс11 від 16 січня 2012року, визначено, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а положення статті 7 цього Закону правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Даних, які б свідчили, що [PERSON] не проживає за місцем реєстрації з поважних причин, як і даних про те, що йому чинились перешкоди у проживанні в квартирі, суду не надано, не було їх встановлено і під час розгляду справи. З урахуванням вищевикладеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що факт реєстрації відповідачки порушує права позивачки, як власника квартири, витрат на житлово-комунальні послуги відповідачка не несе, своїх речей в квартирі не зберігає, позивачка не бажає, щоб відповідачка була зареєстрована у квартирі, яка належить їй на праві приватної власності, відповідач [PERSON] не є членом сім?ї власника квартири та подала заяву про визнання позовних вимог [PERSON] , а тому суд, прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved