Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Відділ ДВС Золотоніського МРУЮ в Черкаській областіпро стягнення заборгованості по аліментах та неустойки (пені). Свої позовні вимоги позивач пояснює тим, що згідно рішення Богуславського районного суду Київської області від 26.02.2014 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 17.01.2014р. до досягнення дитиною повноліття. Відповідач ухиляється від їх сплати, в результаті чого виникла заборгованість по аліментах за період з 01.04.2015р. по 01.04.2016р., яка становить 16\~391,26 грн. Просила, уточнивши позовні вимоги, стягнути з відповідача на її користь заборгованість по сплаті аліментів в сумі 16\~391,26 грн., неустойку за несплату аліментів в сумі 2\~575,55 грн. за період з 01.04.2015р. по 01.04.2016 року, витрати на правову допомогу в розмірі 1\~000 грн., витрати за її приїзд у судове засідання у розмірі 120,72 грн. та судовий збір у розмірі 551, 20грн. Позивач та її представник у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали повністю та просили суд їх задовольнити. Позивач скерувала до суду повідомлення про розгляд справи 09.11.2017р. без її участі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував з проти задоволення позовних вимог повністю, обґрунтовуючи свою позицію тим, що у жовтні 2016р. позивач відкликала виконавчий лист та виконавче провадження було закрите. Крім того пояснив, що із березня 2016р. відповідач влаштувався на роботу, тому розмір аліментів з цього часу розрахований неправильно, також невірним є розмір заборгованості за аліментами. У судове засідання 09.11.2017р. представник відповідача не зявився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник третьої особи ВДВС Золотоніського МРУЮ в Черкаській області [PERSON] у судове засідання не прибула, направила до суду заяву про розгляд справи без її участі, де позовні вимоги визнала. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що згідно рішення Богуславського районного суду Київської області від 26.02.2014 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 17.01.2014р. до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до розрахунку від 18.04.2016р., виданого ВДВС Золотоніського МРУЮ у Черкаській області, заборгованість по аліментах [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини за період з 01.04.2015р. по 01.04.2016р. становить 16\~391,26грн. Відповідно до уточненого розрахунку, виданого Золотоніським міськрайонним ВДВС, заборгованість по аліментах [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини станом на 01.11.2016р. становить 18\~291,73грн. Згідно ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в Постанові від 11.09.2013р. по справі № 6-81цс13 «Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.» У відповідності з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в Постанові від 01.07.2015р. по справі № 6-94цс15 Згідно з ч. 1ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Як вбачається з довідок-розрахунків заборгованість відповідача утворилася з січня 2014 року та на даний час залишається не погашеною. Розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів слід розраховувати за формулою: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Позивачем ставиться питання про стягнення неустойки із 01.04.2015р. по 01.04.2016. За квітень 2015 року нараховано 893,00 грн., сплачено 660грн., борг 233грн. пеня 69,90 грн.; травень 2015 року нараховано 893,00 грн., сплачено 0, пеня 276,83 грн. червень 2015 року нараховано 893,00 грн., сплачено 0, пеня 267,90 грн. липень 2015 року нараховано 893,00 грн., сплачено 0, пеня 276,83 грн. серпень 2015 року нараховано 893,00 грн., сплачено 0, пеня 276,83 грн. вересень 2015 року нараховано 893,00 грн., сплачено 700грн., борг 193,00грн., пеня 57,90 грн. жовтень 2015 року нараховано 893,00 грн., сплачено 0, пеня 276,83. листопад 2015 року нараховано 893,00 грн., сплачено 0, пеня 267,90 грн. грудень 2015 року нараховано 893,00 грн., сплачено 0, пеня 276,83. січень 2016 року нараховано 893,00 грн., сплачено 500грн., борг 393,00грн., пеня 121,83 грн. лютий 2016 року нараховано 893,00 грн., сплачено 0, пеня 250,04 грн. березень 2016 року нараховано 893,00 грн., сплачено 390грн., борг 503,00грн., пеня 155,93 грн. Разом сума пені складає сумі 2\~575,55 грн. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суму неустойки в розмірі 2\~575,55 грн. У відповідності із ч. 3, 4 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначено ст. 194-197 СК України та ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження». За змістом зазначених норм законодавства розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику. Відповідно до ч. 8 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Таким чином, діючим законодавством передбачено стягнення заборгованості із сплати аліментів не шляхом ухвалення судового рішення, а в межах виконавчого провадження. Спір щодо розміру заборгованості за аліментами виникає між стороною виконавчого провадження (стягувачем та/чи боржником) і державним виконавцем, до компетенції якого законодавець відніс обчислення розміру заборгованості за аліментами. Стягнення заборгованості за аліментами за рішенням суду сімейне законодавство (ч. 3 ст. 194 СК України) передбачає лише у випадку відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника (ст. 187 СК України). У даному випадку стягнення аліментів на утримання дитини з одного з подружжя відбувалося за рішенням суду. У такому разі законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів. Обчислена державним виконавцем заборгованість підлягає стягненню у рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів, по сплаті яких і виникла ця заборгованість. Враховуючи, що порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», то і заборгованість по аліментам стягується державним виконавцем відповідно до положень цього Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості по аліментам. Також суд зазначає, що повторне стягнення з боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів, недопустиме, тому відмовляє у задоволенні позову в цій частині. Відповідно до ч.1 ст. 85 ЦК України витрати, повязані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також наймання житла, несуть сторони. Зі змісту зазначеної норми вбачається, що витрати, повязані з переїздом до іншого населеного пункту стороні не відшкодовуються. Отже правові підстави для відшкодування позивачу 120,72 грн. витрат, повязаних з явкою до суду, відсутні. Суд також приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України, в сумі 551,00 грн. Згідно із ч. 1 ст. 88 цього Кодексу стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Ст. 79 ЦПК України визначені види судових витрат, до яких відносяться витрати пов'язані з розглядом справи, зокрема витрати на правову допомогу. У п. п. 47, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 10 від 17 жовтня 2014 р. «Про застосування законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження своїх вимог про стягнення витрат на правову допомогу позивачем надані квитанції про оплату послуг адвоката [PERSON] по договору про надання правової допомоги на загальну суму 1\~830 грн. Однак позивачем не було надано суду самого договору, ордер адвоката, розмір витрат та їх розрахунок, відповідно до норм законодавства та дана особа не була залучена до участі в процесі. Із копій розрахунку адвоката № 1 та № 2 за фактично виконану роботу вбачається, що адвокатом виконана робота з представництва клієнта у органах ДВС та Золотоніському відділі поліції, доказів витрат на правову допомогу по веденню справи відносно позивача [PERSON] суду не надано. Крім того, у матеріалах справи відсутні докази, а саме: копія диплома спеціаліста з правознавства з присвоєнням кваліфікації юриста, ордер адвоката, квитанція по оплаті цих послуг. Тому суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про стягнення витрат на правову допомогу.

Outcome: partial