overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

До суду з позовом звернулася [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. 11 жовтня 2014 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , видане 11 жовтня 2014р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новомиргородського районного управління юстиції в Кіровоградській області, актовий запис №78. В період шлюбу та сумісного проживання у них народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане 03.06.2015р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новомиргородського районного управління юстиції в Кіровоградській області, актовий запис №59, де в графі "батько" зазначений відповідач. Сімейні стосунки та спільне проживання між сторонами припинились з 20 червня 2021р. і на даний час позивачка разом з сином проживають за адресою по [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач не з`явилася. До суду направила письмову заяву про розгляд справи без її участі та просила суд задовольнити позов, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з`явився. До суду направив письмову заяву про розгляд справи без його участі та не заперечував проти задоволення позовних вимог. Дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за такими підставами. В судовому засіданні беззаперечно встановлено, що з 11 жовтня 2014 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , видане 11 жовтня 2014 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новомиргородського районного управління юстиції в Кіровоградській області, актовий запис №78. В період шлюбу та сумісного проживання у них народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане 03.06.2015р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новомиргородського районного управління юстиції в Кіровоградській області, актовий запис №59, де в графі "батько" зазначений відповідач. Сімейні стосунки та спільне проживання між сторонами припинились з 20 червня 2021 р. і на даний час позивачка разом з сином проживають за адресою по [ADDRESS] . В судовому засіданні з`ясовано, що шлюбні відносини між сторонами припинені. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, беручи до уваги наявність спільної неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, суд безспірно встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них (дружини), що має істотне значення. Суд вважає викладені мотиви розлучення дійсними, що відповідає фактичним взаєминам подружжя. Шлюб необхідно розірвати, оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали не можливими. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя суд не знаходить. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

До суду із заявою звернувся лікар протитуберкульозного диспансеру про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу [PERSON], в зв'язку з тим, що [PERSON] хворіє на заразну форму туберкульозу, що встановлено результатами обстеження, від подальшого лікування ухиляється та заклад лікування залишив. В судовому засіданні представник лікарні підтримав заявлені вимоги та пояснив суду, що хворий за станом свого здоров'я потребує постійного лікування в стаціонарному закладі, в зв'язку з небезпекою для оточуючих та відмовою його від госпіталізації. Вислухавши думку учасників судового розгляду, зокрема, представника лікарні, який просить задовольнити заяву, вважає, що є всі підстави для задоволення судом заяви, оскільки хворий не бажає добровільно лікуватися, чим створює небезпеку для оточуючих. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява лікаря протитуберкульозного диспансеру Житомирської обласної ради підлягає задоволенню. Суд, при цьому, бере до уваги мотивований висновок комісії лікарів, висновок центральної лікувально-консультативної комісії обласного протитуберкульозного диспансеру Житомирської обласної ради №4 від 14 січня 2014 року за яким хворий, на даний час знаходиться в тяжкому стані хвороби туберкульоз і потребує постійного лікування, від добровільного лікування відмовляється. У разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Невиконання рішення суду про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу чи про продовження строку примусової госпіталізації тягне кримінальну відповідальність відповідно до закону. (ч. 1 ч. 3 ч. 7 ст. 11 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз"). Аналіз вищезазначених норм, приводить до висновку, що заява про примусову госпіталізацію хворого, підлягає до повного задоволення, оскільки ухилення хворого від добровільного лікування створює небезпечні умови для оточуючих, несе за собою загрозу його здоров'ю та здоров'ю оточуючого суспільства. Враховуючи вищевикладене, на підставі ч. 1 ч. 3 ч. 7 ст. 11 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз", ст. 286 ЦПК України, суд,--

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

До суду із заявою звернувся лікар протитуберкульозного диспансеру про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу [PERSON], в зв'язку з тим, що [PERSON] хворіє на заразну форму туберкульозу, що встановлено результатами обстеження. В судовому засіданні представник лікарні підтримав заявлені вимоги та пояснив суду, що хворий за станом свого здоров'я потребує постійного лікування в стаціонарному закладі, в зв'язку з небезпекою для оточуючих та відмовою його від госпіталізації. Вислухавши думку учасників судового розгляду, зокрема, представника лікарні, який просить задовольнити заяву, вважає, що є всі підстави для задоволення судом заяви, оскільки хворий не бажає добровільно лікуватися, чим створює небезпеку для оточуючих, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява лікаря протитуберкульозного диспансеру Житомирської обласної ради підлягає задоволенню. Суд, при цьому, бере до уваги мотивований висновок комісії лікарів від 8 січня 2014 року, висновок центральної лікувально-консультативної комісії обласного протитуберкульозного диспансеру Житомирської обласної ради № 99 від 25 грудня 2013 року за яким хворий, на даний час знаходиться в тяжкому стані хвороби туберкульоз і потребує постійного лікування, від добровільного лікування відмовляється. Хворі на заразні форми туберкульозу, які ухиляються від лікування і становлять загрозу розповсюдження хвороби серед населення, за рішенням суду підлягають обов'язковій госпіталізації до протитуберкульозних закладів, визначених місцевими органами виконавчої влади. Рішення про обов'язкову госпіталізацію до протитуберкульозних закладів хворих на заразні форми туберкульозу приймається судом за місцем виявлення зазначених хворих або за місцем знаходження цих закладів. Заява про обов'язкову госпіталізацію хворого на туберкульоз подається до суду протитуберкульозним закладом, який здійснює медичний (диспансерний) нагляд за цим хворим (ст. 12. Закону України "Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз"). Аналіз вищезазначених норм, приводить до висновку, що заява про примусову госпіталізацію хворого, підлягає до повного задоволення, оскільки ухилення хворого від добровільного лікування створює небезпечні умови для оточуючих, несе за собою загрозу його здоров'ю та здоров'ю оточуючого суспільства. Враховуючи вищевикладене, на підставі Закону України "Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз", ст. 286 ЦПК України, суд,--

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

До суду із заявою звернувся лікар протитуберкульозного диспансеру про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу [PERSON], в зв'язку з тим, що останній хворіє на заразну форму туберкульозу, що встановлено результатами обстеження, від подальшого лікування ухиляється та заклад лікування залишив. В судовому засіданні представник лікарні підтримав заявлені вимоги та пояснив суду, що хворий за станом свого здоров'я потребує постійного лікування в стаціонарному закладі, в зв'язку з небезпекою для оточуючих та відмовою його від госпіталізації. Вислухавши думку учасників судового розгляду, зокрема, представника лікарні, який просить задовольнити заяву, вважає, що є всі підстави для задоволення судом заяви, оскільки хворий не бажає добровільно лікуватися, чим створює небезпеку для оточуючих. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява лікаря протитуберкульозного диспансеру Житомирської обласної ради підлягає задоволенню. Суд, при цьому, бере до уваги мотивований висновок комісії лікарів, висновок центральної лікувально-консультативної комісії обласного протитуберкульозного диспансеру Житомирської обласної ради № 26 від 26 січня 2015 року за яким хворий, на даний час знаходиться в тяжкому стані хвороби туберкульоз і потребує постійного лікування, від добровільного лікування відмовляється. У разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Невиконання рішення суду про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу чи про продовження строку примусової госпіталізації тягне кримінальну відповідальність відповідно до закону. (ч. 1 ч. 3 ч. 7 ст. 11 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз"). Аналіз вищезазначених норм, приводить до висновку, що заява про примусову госпіталізацію хворого, підлягає до повного задоволення, оскільки ухилення хворого від добровільного лікування створює небезпечні умови для оточуючих, несе за собою загрозу його здоров'ю та здоров'ю оточуючого суспільства. Враховуючи вищевикладене, на підставі ч. 1 ч. 3 ч. 7 ст. 11 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз", ст. 286 ЦПК України, суд,--

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

До суду із заявою звернувся лікар протитуберкульозного диспансеру про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу [PERSON], в зв'язку з тим, що останній хворіє на заразну форму туберкульозу, що встановлено результатами обстеження, від подальшого лікування ухиляється та заклад лікування залишив. В судовому засіданні представник лікарні підтримав заявлені вимоги та пояснив суду, що хворий за станом свого здоров'я потребує постійного лікування в стаціонарному закладі, в зв'язку з небезпекою для оточуючих та відмовою його від госпіталізації. Вислухавши думку учасників судового розгляду, зокрема, представника лікарні, який просить задовольнити заяву, вважає, що є всі підстави для задоволення судом заяви, оскільки хворий не бажає добровільно лікуватися, чим створює небезпеку для оточуючих. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява лікаря протитуберкульозного диспансеру Житомирської обласної ради підлягає задоволенню. Суд, при цьому, бере до уваги мотивований висновок комісії лікарів, висновок центральної лікувально-консультативної комісії обласного протитуберкульозного диспансеру Житомирської обласної ради №37 від 16 вересня 2014 року за яким хворий, на даний час, знаходиться в тяжкому стані хвороби туберкульоз і потребує постійного лікування, від добровільного лікування відмовляється. У разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Невиконання рішення суду про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу чи про продовження строку примусової госпіталізації тягне кримінальну відповідальність відповідно до закону. (ч. 1 ч. 3 ч. 7 ст. 11 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз"). Аналіз вищезазначених норм, приводить до висновку, що заява про примусову госпіталізацію хворого, підлягає до повного задоволення, оскільки ухилення хворого від добровільного лікування створює небезпечні умови для оточуючих, несе за собою загрозу його здоров'ю та здоров'ю оточуючого суспільства. Враховуючи вищевикладене, на підставі ч. 1 ч. 3 ч. 7 ст. 11 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз", ст. 286 ЦПК України, суд,--

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

До суду із заявою звернувся лікар протитуберкульозного диспансеру про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу [PERSON], в зв'язку з тим, що останній хворіє на заразну форму туберкульозу, що встановлено результатами обстеження, від подальшого лікування ухиляється та заклад лікування залишив. В судовому засіданні представник лікарні підтримав заявлені вимоги та пояснив суду, що хворий за станом свого здоров'я потребує постійного лікування в стаціонарному закладі, в зв'язку з небезпекою для оточуючих та відмовою його від госпіталізації. Вислухавши думку учасників судового розгляду, зокрема, представника лікарні, який просить задовольнити заяву, вважає, що є всі підстави для задоволення судом заяви, оскільки хворий не бажає добровільно лікуватися, чим створює небезпеку для оточуючих. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява лікаря протитуберкульозного диспансеру Житомирської обласної ради підлягає задоволенню. Суд, при цьому, бере до уваги мотивований висновок комісії лікарів, висновок центральної лікувально-консультативної комісії обласного протитуберкульозного диспансеру Житомирської обласної ради №37 від 16 вересня 2014 року за яким хворий, на даний час знаходиться в тяжкому стані хвороби туберкульоз і потребує постійного лікування, від добровільного лікування відмовляється. У разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Невиконання рішення суду про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу чи про продовження строку примусової госпіталізації тягне кримінальну відповідальність відповідно до закону. (ч. 1 ч. 3 ч. 7 ст. 11 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз"). Аналіз вищезазначених норм, приводить до висновку, що заява про примусову госпіталізацію хворого, підлягає до повного задоволення, оскільки ухилення хворого від добровільного лікування створює небезпечні умови для оточуючих, несе за собою загрозу його здоров'ю та здоров'ю оточуючого суспільства. Враховуючи вищевикладене, на підставі ч. 1 ч. 3 ч. 7 ст. 11 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз", ст. 286 ЦПК України, суд,--

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

До суду із заявою про встановлення факту батьківства звернулась [PERSON] в інтересах [PERSON], яка обґрунтовуючи заявлені вимоги зазначила, що проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON]. Під час спільного проживання в них народилась дочка [PERSON] ([INFO]). Запис про батька дитини в актовому записів був вчинений за вказівкою матері. 08.08.2018 року помер [PERSON], що стало приводом для звернення заявника до суду із зазначеною заявою, оскільки іншого способу встановити факт батьківства не має, при цьому встановлення вказаного факту обумовлено призначенням пенсії у зв'язку із втратою годувальника Заінтересовані особи в судовому засіданні визнали факт про встановлення якого просить заявник. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали суд встановив, що 13.08.2005 року народилася [PERSON], матірю якої записана [PERSON], а відомості про батька записані зі слів матері як "Обець Микола Антонович", тобто згідно ч.1 ст. 135 СК України. 08.08.2018 року помер [PERSON], який проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON], підтвердженням чого є покази свідків - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також відомості вказані в повідомленні Липовецької міської ради від 25.09.2018 року (а.с. 15). У разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір'ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні (пункт 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", далі - Постанова). Встановити факт, що батьком [PERSON] є [PERSON], заявнику необхідно для отримання права на пенсію у звязку з втратою годувальника, оскільки іншого порядку чи можливості встановити зазначений факт заявник не має. Відповідно до частини 2 статті 315\~ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно зі статтею 128\~СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Суд вважає, що факт батьківства підтверджується показами свідків - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які вказали, що [PERSON] за життя визнавав [PERSON] своєю дочкою, приймав участь в її утриманні та вихованні. Таким чином, суду надано достатньо доказів, які підтверджують факт про встановлення якого просить заявник, з огляду на що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

До суду надійшла заява від [PERSON], в якій він просить суд ухвалити додаткове рішення у справі, в якому вирішити питання про стягнення на його користь понесених судових витрат. В судове засідання надійшли заяви від [PERSON] та [PERSON], згідно до яких вони просять справу розглянути без їх участі. Інші учасники не зявилися в судове засідання. Згідно ч. 3 ст. 220 ЦПК України, суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що заява не підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 08.10.2015 року було відмовлено у задоволенні позову позову [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] про скасування виконавчого напису приватного нотаріуса та визнання його таким, що не підлягає виконанню; та відмовлено в задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] про скасування виконавчого напису приватного нотаріуса та визнання його таким, що не підлягає виконанню. Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 26.01.2016 року рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 08.10.2015 року було скасоване. Постановлене рішення про задоволення заявлених вимог. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Рівненським районним судом Рівненської області не ухвалювалося судове рішення про задоволення заявлених позовів. В разі відмови в задоволенні позову судові витрати на користь позивача з відповідача не стягуються. Тому за рішенням суду від 08.10.2015 року судові витрати й не стягувалися на користь позивача. А тому у Рівненського районного суду Рівненської області немає законних підстав для ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на користь позивача. Заявник не взяв до уваги ту обставину, що рішення про задоволення позову приймав Апеляційний суд Рівненської області. За вказаних обставин суд не вбачає підстав для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на користь позивача.

Outcome: dismissed