Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду\~ з позовом, в якому зазначила, що 18 червня 2016 року вона уклала шлюб з [PERSON], який вони зареєстрували у Сватівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 54. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO] Вони проживали за адресою: [INFO], який належить бабусі відповідача на праві приватної власності. Після укладення шлюбу та народження доньки, сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сімю. Відповідач нехтує сімейними цінностями, між ними постійно виникають сварки. Крім того відповідач іноді вчиняє насильство в сімї, про що вона зверталась до Сватівського ВП ГУНП в Луганській області. 07 грудня 2016 року після чергової сварки, вона забрала свої речі та переїхала жити до своїх батьків. На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено. Крім того, вона, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоровя, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання їхньої дитини разом з нею. Вона любить свою доньку і разом зі своєю сімєю спроможна забезпечити її всім необхідним. Вона постійно слідкує за її станом здоровя, її розвитком, виховує та піклується про неї, у неї з донькою психологічний контакт, привязаність один до одного. З огляду на досвід, який є у суспільстві, проживання дитини саме з матірю є для дитини більш прийнятним, оскільки в матері більше емоційно вольової мотивації можливостей та часу приділяти дитині увагу. Просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем та зареєстрований18 червня 2016 року у Сватівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 54 та визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з матірю та стягнути з відповідача судовий збір. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, до початку розгляду справи по суті подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, на позові наполягає (а.с.30). Відповідач [PERSON] в судове засідання також не зявився, до початку розгляду справи по суті надав суду заяву про визнання позову в повному обсязі та про розгляд справи без його участі (а.с.31). Представник третьої особи Ради опіки та піклування Свистунівської сільської ради [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, заперечень не має (а.с.32). У звязку з розглядом справи за відсутністю осіб, які беруть участь, судове засідання проводиться без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.\~\~\~\~\~\~ На підставі викладеного суд, вважає, можливим розглянути справу за відсутності сторін по наявним матеріалам в справі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 18 червня 2016 року Сватівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 54. Шлюб позивача з відповідачем не склався через відсутність взаєморозуміння, сім'я розпалася остаточно та поновленню не підлягає. Шлюбні відносини між сторонами припинилися. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Суд бере до уваги положення ст. 24 СК України, яка визначає однією з основних ознак шлюбу його добровільність, передбачивши, що примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечитиме інтересам одного з них. Як вбачається із п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя»\~ проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зазначено, що "суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права". Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року, заява №44647\\98). При вирішенні спору про розірвання шлюбу суд враховує, що позивач та відповідач уже тривалий час не проживають сім'єю, мають різні погляди на життя на сімейні цінності, між сторонами припинилися шлюбні стосунки, вони перестали вести спільне господарство й проживають окремо. За таких обставин суд приходить до висновку, що причини, які викликали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше сумісне проживання подружжя і збереження сім'ї стали неможливими, їх сім'я існує формально. Суд вважає, що сім'я розпалась, а тому шлюб між ними слід розірвати. Крім того, позивачем заявлено вимогу про визначення місця проживання їхньої малолітньої дитини разом з нею. Відповідно до довідок Свистунівської сільської ради Сватівського району Луганської області, малолітня [PERSON] проживає разом зі своєю матірю у с. Свистунівка Сватівського району Луганської області (а.с.11,12). Відповідач [PERSON] негативно ставиться до своєї дружини, проявляє до неї неповагу, за що був притягнутий до адміністративної відповідально за ст.. 173-2 КУпАП за заявою позивача [PERSON] (а.с.13,14). Згідно витягів з протоколу № 3 від 26.04.2017 р. та № 3 від 02.11.2017 р. засідання комісії з питання захисту прав дитини, комісія вирішила дати згоду на призначення місця проживання дитини з матірю (а.с.15-17). Згідно ст. 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно 161 СК України встановлено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини, обовязковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розвязання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні , а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При вирішенні даного спору між сторонами [PERSON] та [PERSON] про визначення місця проживання їх малолітньої доньки, суд враховує наданий суду висновок, викладений у акті контрольного обстеження житлово побутових умов від 20 листопада 2017 року, відповідно до якого можливо визначити місце проживання малолітньої доньки разом з матірю [PERSON] (а.с.34). Крім того, відповідач у своїй заяві позовні вимоги визнав у повному обсязі, а відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Таким чином суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Крім того, як вбачається із ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При подачі позову, позивачем [PERSON] було сплачено судовий збір: 640 грн. за вимогу про розірвання шлюбу та 640 грн. за вимогу про визначення місця проживання дитини (квитанції № 12,13 від 03.11.2017 року) на: рахунок отримувача: 31215206700271, код отримувача: 37928384, банк отримувача: 804013 ГУ ДКСУ у Луганській області, а відтак, враховуючи визнання позову відповідачем до розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А відтак, з огляду на задоволення позовних вимог та повернення з державного бюджету 50 відсотків судового збору, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути по 320 грн. судового збору за кожну позовну вимогу, сплаченого позивачем при зверненні до суду із вказаним позовом, а всього 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved