Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

До Лисичанського міського суду Луганської області звернувся позивач, [PERSON], із позовною заявою до [PERSON], третя особа - Служба у справах дітей Лисичанської міської ради, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що [INFO] народився її онук - [PERSON]. Після смерті його матері малолітня дитина мешкає з позивачем. Відповідач вихованням дитини не займається, його життям не цікавиться, ніякої матеріальної допомоги на утримання сина не надає. У зв'язку з викладеним просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON]. Стягнути з [PERSON], на її користь, аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON], в судове засідання не прибули, представник надав заяву про розгляд справи за їх відсутності. В судовому засіданні 15.03.2017 року позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити. Відповідач - [PERSON] , у судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи та заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Судові повістки були надіслані відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення, на адресу місця реєстрації, однак, ним не були отримані з незалежних від суду причин, про що свідчать конверти з позначкою "через незапит", які містяться в матеріалах справи. Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається, зокрема, фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Розглянувши відомості про належне повідомлення відповідача про час, дату та місце розгляду справи,суд вважає за можливе розгляд справи провести за його відсутності. Представник третьої особи Служба у справах дітей Лисичанської міської ради - Кокорєва Ю.О., в судове засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. В судовому засіданні 15.03.2017 року позовні вимоги підтримала та просила суд позов задовольнити. Допитана в якості свідка в судовому засіданні 15.03.2017 року [PERSON] пояснила, що вона проживає за адресою: [ADDRESS], та є сусідкою позивача. Працює у Дитячій міській лікарні №1 медсестрою. Отже, їй відомо, що позивач [PERSON] з дитиною [PERSON] ходить до лікарні, гуляє з ним біля будинку, вже біля року. [PERSON] вона бачила тільки один раз, він проходив біля будинку де мешкає його син. У гості до позивача вона заходила не часто, тому підтвердити те , що відповідач часто заходив чи ні не може. Допитана в якості свідка в судовому засіданні 15.03.2017 року [PERSON] пояснила, що вона проживає за адресою: [ADDRESS], та є сусідкою позивача . Підтвердила, що позивач [PERSON] з дитиною [PERSON] ходить до лікарні, гуляє з ним біля будинку. [PERSON], також гуляє з дитиною, тому вони разом з позивачем та її онуком часто гуляють на дитячому майданчику. Відповідач не приймає будь-якої участі у вихованні сина , зловживає спиртними напоями. Відповідача вона бачить іноді, десь раз у пів року, він приходив та вчиняв сварки з позивачем. Дитина знаходиться на утримання бабусі, батько дитини не забезпечує сина матеріально, це їй відомо зі слів позивача. Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно із копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого, повторно, 23 листопада 2016 року Лисичанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, [PERSON] народився [INFO], про що зроблено відповідний актовий запис № 357, батьком дитини записаний [PERSON], а матір'ю - [PERSON]. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 23 листопада 2016 року Лисичанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, [PERSON] померла 2015 року у віці 29 років, про що 08 квітня 2016 року складено відповідний актовий запис 542. З копії довідки № 8069/1002від 29.11.2016 року, виданої відділом адміністративна послуг Лисичанської міської ради, за адресою: [ADDRESS] до складу сім'ї/зареєстрованих входять: [PERSON], [PERSON]. Відповідно до копії довідки № 534 від 29.11.2016 року, виданою КП ЛЖЕК №3, [PERSON], [INFO], мешкає за адресою: [ADDRESS] разом зі своєю бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON]. Згідно із копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого, повторно, 28 березня 2017 року Лисичанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, [PERSON] народився [INFO], про що зроблено відповідний актовий запис № 1579, батьком дитини записаний [PERSON], а матір'ю - [PERSON]. Отже, [PERSON] та [PERSON] є бабусею та дідусем малолітнього [PERSON], [INFO]. Згідно копії характеристики від 24.11.2016 року, виданої головою вуличного комітету, [PERSON], зарекомендував себе з негативного боку, ніде не працює, постійно перебуває в стані алкогольного сп'яніння, дім в якому він мешкає брудний та не опалюється, з сином не спілкується. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Лисичанської міської ради про позбавлення батьківських прав № 4723/01-16 від 23.12.2016 року, відповідач [PERSON], зловживає спиртними напоями, будинок в якому він мешкає утримується в антисанітарному стані, для дитини не створено умов для проживання та розвитку. Малолітня дитина перебуває на утриманні бабусі. Враховуючи інтереси дитини, необхідність умов виховання на належному рівні, Орган опіки та піклування Лисичанської міської ради просить позбавити батьківських прав [PERSON], стосовно його малолітнього сина - [PERSON]. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Встановленим судом фактичним обставинам справи, відповідають правовідносини, пов'язані з особистими немайновими правами і обов'язками батьків і дітей, які регулюються главою 13 Розділу ІІІ Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 15 СК України, сімейні обов'язки є такими, що тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов'язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим кодексом або домовленістю (договором сторін). Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Стаття 27 Конвеції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року передбачає, що батько (ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 3, п. 2 ст.6 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ч.4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою покладення на них відповідальності, передбаченої законом. Статтею 157 СК України передбачено обов'язок того із батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні і право на особисте спілкування з нею. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, а також сама дитина, що досягла чотирнадцяти років. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З вищеописаних документальних доказів та з пояснень позивача та представника Служби у справах дітей Лисичанської міської ради вбачається, що [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування дитини, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, що негативно впливає на фізичний та духовний розвиток дітей як складову їх виховання, зловживає спиртними напоями. Враховуючи те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, суд вважає, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав стосовно його малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини, суд зазначає наступне. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно приписів ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, визначається судом ( ч. 1 ст. 183 СК України ). Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України). Згідно із ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Судом на підставі аналізу вищенаведених письмових доказів, показань свідків, пояснень сторін встановлено, що малолітній [PERSON], [INFO], фактично проживає за адресою: [ADDRESS], разом зі своїми дідусем та бабусею, які утримують його, забезпечують харчування і охайний вигляд. Разом з тим, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не надає регулярної матеріальної допомоги дитині. Отже, позивач разом із своїм чоловіком фактично утримують малолітнього [PERSON], в той час як відповідач доказів належного утримання дитини не надав, у зв'язку із чим суд вважає, що стягнення аліментів на утримання дитини саме на користь позивача [PERSON] відповідатиме інтересам дитини та не суперечитиме положенням Сімейного кодексу України щодо стягнення аліментів. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. Вказаний розмір аліментів на думку суду є справедливим з огляду на фактичні обставини справи та таким, що забезпечить належне виконання відповідачем свого обов'язку по утриманню дитини після позбавлення батьківських прав. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Позивачем заявлено дві позовні вимоги немайнового характеру, а саме - про позбавлення батьківських прав та про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір за одну позовну вимогу немайнового характеру - про позбавлення батьківських прав. Оскільки, позивач не зазначила про стягнення з відповідача на її користь судового збору, суд не вбачає підстав для його стягнення з відповідача. Проте, щодо другої позовної вимоги - про стягнення аліментів на утримання [PERSON], [INFO], суд зазначає. Відповідно до підп. 3 п. 5 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір у сумі 551,21 грн. у відповідності до Закону України "Про судовий збір" станом на момент подання позову. У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved