Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

До Слов'янського міськрайонного суду Донецької області звернулася позивач з позовом до ВАТ «Содовий завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що її чоловік, [PERSON], працював у відповідача з 14.04.1997 року по 11.06.1998 року. При звільненні з ним відповідач не розрахувався. [INFO] її чоловік помер. Тому вона просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі, що належала до виплати її чоловікові у сумі 1778,16 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку з 12 липня 1998 року по [INFO] включно у сумі 14954,76 грн., а також моральну шкоду у сумі 2000 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Представник відповідача, в судове засідання не з'явився, направив в адресу суду заяву в якій вказав, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі визнає, а інші вимоги позивача не визнає, оскільки відносно ВАТ «Содовий завод» порушено 03.01.2001 року справу № 5/174Б про банкрутство, в 2003 році відкрито ліквідаційну процедуру, яку було продовжено до 17.04.2014 року, та на підставі ст.ст.1, 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, зупинення економічних санкцій у відношенні банкрута. Тому просить в задоволенні частки вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та стягнення моральної шкоди відмовити, справу розглянути у відсутності представника ВАТ «Содовий Завод». Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 116 ч. 1 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. З копії трудової книжки та довідки вбачається, що [PERSON] працював у відповідача з 14.04.1997 року, наказ №116 від 14.04.1997 року. 11.06.1998 року його було звільнено на підставі наказу про звільнення №244 від 11.06.1998 року (а.с. 4-5, 6). Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого виконкомом Райгородоцької селищної ради Слов'янського району Донецької області, [PERSON] помер [INFO], про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за №36 (а.с. 6). Зі свідоцтва про укладення шлюбу від 22.01.1971 року, вбачається, що чоловіком [PERSON] є [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до ст. 1227 ЦК суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Згідно ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до запису в паспорті [PERSON], в розділі «Сімейний стан» значаться данні про реєстрацію шлюбу з [PERSON] (а.с. 8) Відповідно до довідки, виданої Райгородоцькою селищною радою Словянського району Донецької області, [PERSON], проживала з [PERSON] до часу його смерті, а саме з 02.02.1981 року по [INFO] (а.с. 10). Таким чином, оскільки [PERSON], який помер [INFO], був чоловіком [PERSON], проживала з [PERSON] до часу його смерті, то відповідно до вимог чинного законодавства має право на отримання суми заробітної плати, яка належала її чоловікові. Відповідач позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітній платі не оспорює. Згідно наданої ВАТ «Содовий завод» довідки, заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] становить 1778,16 грн. (а.с. 7), тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості по заробітній платі у розмірі 1778,16 грн. Відповідно до п. 6 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян, авторської винагороди. Пункт 4 ст. 12 зазначеного Закону передбачає заборону стягнення на підставі виконавчих документів та заборону нарахування неустойки, інших санкцій за неналежне виконання грошових зобов'язань, тобто в даному випадку Законом не передбачено заборону винесення судових рішень про стягнення належних працівникам сум в разі порушення їх трудових прав. Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено, що у відповідності до правил глави XV КЗпП України, порушення справи про банкрутство юридичної особи не позбавляє її працівника права звернутись із заявою в органи по розгляду трудових спорів, у томі числі в районний (міський) суд. Оскільки на час звільнення та на теперішній час заборгованість по заробітної платі відповідачем ВАТ "Содовий завод" не погашена, то процесуальний строк звернення до суду позивача з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не сплив. Разом з тим, суд приходить до переконання, що вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню з наступних підстав. Відносно ВАТ «Содовий завод» порушено 03.01.2001 року справу № 5/174Б про банкрутство, в 2003 році відкрито ліквідаційну процедуру, яку було продовжено до 17.04.2014 року Частиною шостою ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено , що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю, життю громадян, авторські винагороди, на невикористані та своєчасно повернуті кошти Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. За структурою КЗпП України, ст.117 цього Кодексу, якою визначені підстави стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відноситься до розділу 7 «Оплата праці» вказаного Кодексу. Отже, виплата за затримку розрахунку при звільненні пов'язано з трудовими правовідносинами, а тому положення наведеного Закону України щодо його дії мораторію на правовідносини, пов'язані із виплатою середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку, не поширюються. Та обставина, що відносно відповідача порушена справа про банкрутство не може безумовно свідчити про відсутність його вини у виплаті працівникові належних йому при розрахунку коштів, як і сама по собі їх відсутність у роботодавця не виключає його відповідальності. Тому з підприємства - ВАТ "Содовий завод" на користь позивача слід стягнути середній заробіток за весь час затримки виплати розрахунку - з 17.09.2001 року по день смерті 15.05.2012 року. У відповідності до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 ( зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року №348) середньоденний заробіток позивача складає 140,66 грн., зазначена сума визначена з урахуванням довідки відповідача №8-132 від 18.02.2014 року (а.с.7). Враховуючи розрахунок розміру середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з 12.07.1998 року по [INFO], який надав позивач, вбачається, що загальна сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні складає 14954,76 грн. Таким чином, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати розрахунку підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 2000 тис. грн., то суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Виходячи з наведеного, обставин, які встановлені в ході розгляду справи, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди не обґрунтованими, оскільки крім наведення загальних фраз визначених законодавством, вони не підтверджені доказово. Крім того відповідно до ст.ст. 80,88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial