Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

Звернувшись до суду, позивач зазначає, що 5 листопада 2014 року була прийнята на роботу продавцем продовольчих товарів сектору гастрономія відділу ФРЕШ магазину м. Дніпропетровськ\~ТОВ «[PERSON] України». Під час оформлення трудових відносин нею було надано ТОВ «[PERSON] України» оригінал трудової книжки. 10 вересня 2015 року її було звільнено за власним бажанням. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року, зобов'язано ТОВ «[PERSON] України» видати їй, [PERSON], дублікат трудової книжки із зазначенням загального стажу роботи до роботи у ТОВ «[PERSON] України», а також стягнуто з ТОВ «[PERSON] України» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 8109 грн. 92 коп. та моральну шкоду 2000 грн. Зазначене рішення в частині видачі дублікату трудової книжки із зазначенням загального стажу роботи до роботи в ТОВ «[PERSON] України» до теперішнього часу відповідачем не виконано. Відповідно до частини 5 статті 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. За цих підстав позивач просить стягнути з ТОВ «[PERSON] України» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.12.2015 року по 06.03.2017 року в розмірі 34077,26 грн., а також витрати на правову допомогу. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та наполягав на його задоволенні в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «[PERSON] України» [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що позивач неодноразово запрошувалася отримати дублікат трудової книжки, про що їй надсилалися повідомлення, однак до теперішнього часу позивач дублікат трудової книжки не забрала. Вважала, що позивач навмисно не отримує дублікат трудової книжки з метою стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Зі свого боку ТОВ «[PERSON] України» вжило всі можливі заходи для видачі [PERSON] дублікату трудової книжки, про що також було повідомлено державного виконавця шляхом надсилання йому на виконання рішення суду копії дублікату трудової книжки. Просила в задоволенні позову [PERSON] відмовити. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне: Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала з відповідачем у трудових відносинах. 8 вересня 2015 року позивача було звільнено з посади продавця продовольчих товарів сектору гастрономія відділу ФРЕШ магазину м. Дніпропетровськ\~ТОВ «[PERSON] України». При звільненні відповідач не видав позивачу належним чином оформлену трудову книжку. Зазначені обставини встановлені рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року, яким зобов'язано ТОВ «[PERSON] України» видати [PERSON] дублікат трудової книжки із зазначенням загального стажу роботи до роботи у ТОВ «[PERSON] України», а також стягнуто з ТОВ «[PERSON] України» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 8109 грн. 92 коп. та моральну шкоду в розмірі 2000 грн. Дане рішення суду в частині видачі [PERSON] дублікату трудової книжки із зазначенням загального стажу роботи до роботи в ТОВ «[PERSON] України» до теперішнього часу відповідачем не виконано. Факт затримки видачі позивачу дублікату трудової книжки з боку відповідача підтверджується постановою державного виконавця Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста [PERSON] територіального управління юстиції у м. Києві [PERSON] від 29.12.2016 року про закінчення виконавчого провадження з виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2015 року на підставі пункту 11 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження". Доводи представника відповідача про те, що ТОВ «[PERSON] України» вжило всі заходи для видачі [PERSON] дублікату трудової книжки, але остання ухиляється від його отримання, суд вважає необґрунтованими, оскільки з долученої до матеріалів справи копії дублікату трудової книжки позивача вбачається, що відповідачем не було зроблено запису про роботу позивача в ТОВ "Милосердя" в 2014 році, про що відповідач повідомлявся безпосередньо представником позивача. У відповідності до ст. ст. 10, 60 ЦПК України належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності своєї вини у затримці видачі [PERSON] належно оформленого дублікату трудової книжки ТОВ «[PERSON] України» суду не надало. Згідно з вимогами частини 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Частиною 5 статті 235 КЗпП України визначено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Враховуючи, що до теперішнього часу ТОВ «[PERSON] України» не видало [PERSON] дублікат трудової книжки із зазначенням загального стажу роботи до роботи у ТОВ «[PERSON] України» суд вважає, що позов є обґрунтованим та з відповідача на користь позивача на підставі частини 5 статті 235 КЗпП України необхідно стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 грудня 2015 року по 06 березня 2017 року в розмірі 23471 грн. 98 коп., розрахований згідно з абз. 2 пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, виходячи із середньоденної заробітної плати позивача в розмірі 77 грн. 98 коп. (а.с. 17) помноженої на число робочих днів у розрахунковому періоді (77,98 х 301 = 23471,98). Таким чином, позов [PERSON] необхідно задовольнити частково. Згідно з частиною 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено\~рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені\~судові витрати. Статтею 79 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.\~\~ Між тим, суду не було надано належних доказів понесення позивачем витрат на правову допомогу, оскільки долучений до матеріалів справи рахунок на оплату № 2017/48 на суму 550 грн. не є платіжним документом про оплату таких послуг. Крім того, у справі відсутній належний розрахунок цих витрат із зазначенням часу, витраченого адвокатом або іншою особою, яка надає правову допомогу. Тому підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу відсутні. Відповідно до частини 3 статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено\~рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У зв'язку з частковим задоволенням позову [PERSON] суд присуджує стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 379 грн. 67 коп. (551,20 х 68,88%).

Outcome: partial