Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

із позовною заявою про визнання за законом права власності на спадкове майно, а саме: на 1/3 частину земельної ділянки загальною площею 1,6142 га, з яких: рілля 1,6142 га, у межах згідно з планом, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 258096, розташовану на території Олексіївщинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, у суд звернувся [PERSON] до Олексіївщинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області. В матеріалах справи міститься: - заява позивача про розгляд справи за його відсутності та визнання позовних вимог; - заява за підписом сільського голови Олексіївщинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області про розгляд справи за відсутності представника ради та визнання позовних вимог; - заява Відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі Чернігівської області за відсутності представника. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання позовних вимог відповідачем суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України з причин неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, суд дійшов наступних висновків. При судовому розгляді цивільної справи встановлено, що [PERSON] померла 07 листопада 2013 року, згідно копії свідоцтва про смерть І-ЕЛ № 224787. Після померлої [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме вищевказана земельна ділянка. Після смерті [PERSON] [PERSON] районною державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа, згідно з якою: -25 квітня 2015 року [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON]; -24 квітня 2015 року [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON]; -24 квітня 2015 року [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON]. Державним нотаріусом [PERSON] районної державної нотаріальної контори Чернігівської області [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], відповідно до якого спадкоємцями земельної ділянки площею 1,6142 га є [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку земельної ділянки видано на імя [PERSON]. Свідоцтво про право на спадщину на 2/3 частки земельної ділянки не видано. При судовому розгляді цивільної справи встановлено, що [PERSON] помер 13 лютого 2015 року, згідно копії свідоцтва про смерть І-БК № 324616. Після померлого [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме 1/3 частина вищевказаної земельної ділянки. Після смерті [PERSON] восьмою Київською державною нотаріальною конторою Головного територіального управління юстиції у м. Києві була заведена спадкова справа, згідно з якою: -20 червня 2015 року [PERSON] подала заяву про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON]; -20 червня 2015 року [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування розяснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. 04 серпня 2006 року на імя [PERSON] на підставі розпорядження № 145 [PERSON] районної державної адміністрації від 12 квітня 2006 року було виготовлено та видано державний акт на право власності на земельну ділянку загальною площею 1,61 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 258096. Згідно зі ст. ст. 81, 126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. У відповідності до ст. 152 ч.3 п. "а" ЗК України -" захист прав громадян та юридичних осіб здійснюється шляхом визнання прав". При розробленні технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки та внесенні до автоматизованої системи відомостей про земельні ділянки, належні [PERSON] на підставі: - Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 258096, було встановлено, що фактично загальна площа земельної ділянки становить 1,6142 га, з яких: рілля 1,6142 га (кадастровий номер 7422080200:07:006:0422). Відповідно до п. 2 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17 жовтня 2012 року, відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об'єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом, тому суд вважає, що саме в витягах з Державного земельного кадастру більш повно та достовірно визначено площі земельних ділянок. Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 24 червня 2015 року за земельною ділянкою (кадастровий номер: 7422080200:07:006:0422) зареєстровані відомості про оренду/суборенду земельної ділянки за ТОВ «Агро-Регіон Козелець» площею 1,6142 га, строком на 10 років; відомості про обмеження у користуванні не зареєстровані. Таким чином, суд дійшов висновку, що за позивачем в порядку спадкування підлягає визнанню право власності на 1/3 частку згаданої вище земельної ділянки.

Outcome: approved