Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

Позивач, [PERSON], в особі представника [PERSON], звернулася до суду з позовом, який в подальшому уточнила, та в якому просила суд встановити факт прийняття [PERSON], спадщини за заповітом, а саме: квартири [ADDRESS], після смерті [PERSON], померлого 06 грудня 2001 року. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що батькам Позивача: [PERSON] та [PERSON] за життя належала квартира, розташована за адресою : [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на житло. 07 вересня 1999 року помер [PERSON], після його смерті ? частку вищевказаної квартири успадкувала його дружина [PERSON] 16 березня 2001 року померла [PERSON] Спадщину після смерті своєї матері прийняв [PERSON], єдиним подавши відповідну заяву про прийняття спадщини за законом. Враховуючи, що 06 грудня 2001 року [PERSON] помер, прийнявши спадщину після смерті своєї матері, не встиг оформити своїх спадкових справ, але 01 листопада 2001 року він склав заповіт, посвідчений завідуючою Сьомої криворізької державної нотаріальної контори [PERSON], яким квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], заповів своїй сестрі [PERSON] Позивач, будучи спадкоємцем за заповітом, не знала про необхідність звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, ще й у встановлений законодавством шестимісячний строк. Починаючи з дня смерті [PERSON] і по сьогоднішній день зазначеною квартирою опікується Позивач, має ключ, проживає там, сплачує комунальні та інші платежі за користування даною квартирою, приймає участь у життєдіяльності будинку. Маючи намір зайнятися оформленням спадщини позивач звернулася до державного нотаріуса Сьомої Криворізької Державної нотаріальної контори [PERSON] та 09 червня 2016 року отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій зазначено, що відповідно до ст.1270 ЦК України строк для прийняття спадщини пропущено. Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], спорів між спадкоємцями не має, позивач прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Оскільки, на сьогоднішній день вона позбавлена можливості в іншому, ніж судовому порядку оформити спадщину, вона звернулась до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнену позовну заяву підтримав з мотивів, викладених в ній та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача, у судовому засіданні не був присутнім, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за зареєстрованою в установленому порядку адресою, \~заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, тому суд розглядає справу \~у відсутність відповідача з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши учасників процесу та допитавши свідків, приходить до висновку, що подана заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження IАВ № 048602, виданим Олександрівським с/с, Широківського району Дніпропетровської області актовий запис № 39, батьками позивача [PERSON] ([PERSON]Г.) є [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). Встановлено, що позивач [PERSON] (до шлюбу [PERSON]Г.) зареєструвала шлюб з [PERSON] 18.09.1981 року, що вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-КИ № 450152, виданого Дзержинським відділом реєстрації м. Кривого Рогу, актовий запис №1039 (а.с.14). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № 882 від 01.12.1993 року, квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належала на праві приватної, спільної сумісної власності батькам позивача [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] помер 07.09.1999 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим виконкомом Христофорівської селищної ради Криворізького району Дніпропетровській області, серія І-КИ № 272822, актовий запис № 31 від 08.09.1999 року (а.с.9). Після смерті останнього відкрилася спадщина у вигляді ? частки вищевказаної спірної квартири. Як вбачається з копії спадкової справи, а саме з свідоцтва про право на спадщину по закону від 09.01.2001 року серії АВО № 781907, спадкоємцем ? частки квартири, що знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, пр. Гагаріна, 16/9 є [PERSON]. В подальшому 16 березня 2001 році мати позивача - [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського районного управління юстиції міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, серія І-КИ № 557128, актовий запис № 317 від 26.04.2004 року (а.с.10). Судом встановлено, та як вбачається з спадкової справи № 469/2002 р. [PERSON] прийняв спадщину після смерті його матері [PERSON], померлої 16.03.2001 року, яка складається з спірної квартири що знаходиться в [ADDRESS], єдиним подавши відповідну заяву про прийняття спадщини за законом, але її юридично не оформив. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику в справах про спадкування", відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; однак якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Крім того, пунктом 4 "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України передбачено, що положення зазначеного Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, які виникли після набрання ним чинності. Оскільки на момент смерті [PERSON] діяв ЦК УРСР 1963 року, суд до правовідносин зі спадкування застосовує положення цього кодексу. Судом встановлено, що постановою державного нотаріуса Сьомої криворізької державної нотаріальної контори [PERSON] від 09.06.2016 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлого 06.12.2001 року [PERSON] квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], відмовлено у звязку з тим, що спадкоємиця пропустила шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини (а.с.7). Таким чином, позивач позбавлена можливості реалізувати своє право у зв'язку з відмовою нотаріуса. Відповідно до акту б/н від 29.06.2016 року у вищевказаній спірній квартирі проживає [PERSON], [INFO], користується вказаним житлом, опікується вказаною квартирою, сплачує комунальні та інші платежі, приймає участь у життєдіяльності будинку у період з грудня 2001 року (а.с. 24). За змістом статті 524 ЦК Української РСР, який був чинним на час смерті [PERSON] та прийняття після його смерті спадщини [PERSON], спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] помер 06.12.2001 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Саксаганського районного управління юстиції міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, серія І-КИ № 401002, актовий запис № 1985 від 06.12.2001 року (а.с.11). Судом встановлено, що 01 листопада 2001 року [PERSON] склав заповіт, який посвідчено [PERSON] завідуючою Сьомої криворізької державної нотаріальної контори за реєстром № 2-4736, відповідно до якого він заповів гр. [PERSON] позивачу у справі належну йому вищевказану квартиру (а.с.12). Зазначений заповіт є дійсним, доказів його оскарження в судовому порядку не встановлено, тому суд виходить з презумпції правомірності правочину. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно ч. 1-2 ст. 549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що є сусідкою Позивача, проживає за адресою [INFO] з 2011 року, та на момент її переїзду до вищезазначеної квартири [PERSON] вже проживала за адресою: [INFO], підтримує майно в належному стані, здійснює поточний ремонт, сплачує за квартиру комунальні платежі. Допитана в судовому засіданні [PERSON], пояснила, що з 1976 року позивач дійсно проживає в [INFO], спочатку з батьками, потім з дітьми, на даний час проживає одна, підтримує майно в належному стані, здійснює поточний ремонт, сплачує за квартиру комунальні платежі. Вищевказані свідчення є логічними та послідовними, надані під присягою, свідки повідомлені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, не є родичами позивача, не є заінтересованими особами, у звязку з чим визнають судом достовірними та правдивими. На підставі викладеного, суд, оцінивши пояснення свідків , дослідивши письмові матеріали справи, з урахуванням положень ст. 236, 256 ЦПК України, ст. 548, 549, 560 ЦК УРСР, приходить до висновку, що [PERSON] в установлений законом строк дійсно прийняла спадщину після смерті [PERSON], померлого 06.12.2001 року, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, а кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вибір способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Суд, приходить до висновку, що позивач позбавлений можливості оформити спадщину за заповітом, дійсність якого не оспорюється, та яка залишилась після смерті [PERSON], вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, що буде відповідати положенням ст. 55 Конституції України, норми якої мають пряму дію, та ст. 6 Конвенції. З урахуванням викладеного, суд вважає встановленим факт прийняття спадщини за заповітом [PERSON], у вигляді квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], після смерті [PERSON]. На підставі викладеного, відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. ст. 529, 548, 549, 560 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), ст. ст. 3, 10, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved