Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, який в подальшому уточнила, просить надати їй дозвіл оформити проїзний документ для тимчасового виїзду за межі України неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] без згоди батька [PERSON] , надати їй дозвіл на виїзд з України із дитиною [PERSON] [INFO] без згоди та супроводу батька [PERSON] на період з 01.09.2019 по 30.12.2019 до Іспанії. В позовній заяві посилається на те, що з 19.07.2012 по 01.04.2019 перебувала у шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу у сторін є син [PERSON] , [INFO] . Шлюб міє сторонами розірвано на підставі рішення Сихівського районного суду м. Львова від 01.04.2019 та прийнято рішення про стягнення аліментів з відповідача. Вказує, що починаючи з лютого 2018 між ними були припинені подружні відносини і вона з дитиною проживала одна. Відповідач з власної ініціативи самоусунувся від викоання своїх батьківських обов`язків, мотивуючи зайнятістю на роботі, мало спілкується з сином, приймає часткову участь у його житті. Позивачка має намір забезпечити повноцінний відпочинок сину для покращення стану його здоров`я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов`язків. Вказує, що має можливість вивезти дитину на лікування та відпочинок за кордон в Іспанію, місто Мадрид, де працюють та проживають її батьки [PERSON] та [PERSON] . ЇЇ батьки орендують квартиру на площі Санто Домінго, №2-8, Алькоркорн (Мадрид), що підтверджується договором оренди помешкання. Позивачка неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини, проте він категорично відмовляє в цьому. Дитина на даний час є повністю на утриманні позивачки, часто хворіє взимку та восени простудними захворюваннями, тому позивачка має намір закріпити імунітет дитини відпочинком на морі. А відтак просить позов задовольнити. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 27.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовне провадження з повідомленням ( викликом сторін). Позивач та її представник у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог. Відповідач у судовому засіданні уточнені позовні вимоги заперечив у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву, в якому зазначає, що сімейні відносини не склалися, після розірвання шлюбу син [PERSON] проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , вказує, що не самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, як зазначає позивачка, навпаки намагається брати участь у вихованні сина та його забезпеченні, однак колишня дружина не дозволяє спілкуватися йому з сином. У зв`язку з чим 24.06.2019 ним було подано заяву до відділу служби у справах дітей стосовно визначення способу його участі у вихованні та спілкуванні з сином. 08.07.2019 Сихівською районною адміністрацією було винесено розпорядження №502, яким визначено спосіб участі у вихованні та спілкуванні з сином. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 01.04.2019 було прийнято стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи від 14.02.2019. Незважаючи на те, що виконавче провадження по стягненню аліментів на цей час не відкривалося, відповідач самостійно надсилав позивачці грошові кошти поштою та бере активну участь у вихованні дитини, просить у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи відділу "Служби у справах дітей" Сихівського району, управління " Служба у справах дітей" департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради Дрозда Г.М. у судовому засіданні 22.07.2019 не заперечила наданню дозволу на виїзд дитини за кордон терміном до 1 місяця. З`ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов до наступного висновку з огляду на таке. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції 24 вересня 2014 року, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Як стверджується позивачем у судовому засіданні дитина потребує оздоровлення у зв`язку із незадовільним станом здоров`я. Позивачем надано суду виклик [PERSON] , яка являється матір`ю позивачки про запрошення [PERSON] та її сина на відпочинок в Іспанію, місто Мадрид (а.с.33). Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. При цьому батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України). Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 СК України). Згідно з ст. 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України встановлено, зокрема, Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (далі - Правила). З вказаних вище правил встановлено, що якщо один із батьків дитини, який надає дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України, має право володіти інформацією про те, до якої держави виїжджає дитина та на який час. Тобто при постановленні рішення щодо надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди та супроводу батька та посиланні на Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» суду слід зазначати дозвіл на конкретний виїзд (одноразовий), з визначенням його початку й закінчення. Оскільки діюче в Україні законодавство передбачає наявність згоди другого з батьків, якщо він не супроводжує дитину, на конкретний виїзд дитини за межі України, із зазначенням у цій письмовій згоді держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, то і рішення суду при відсутності такої згоди може ухвалюватися лише щодо дозволу на конкретний виїзд дитини за межі України. Саме до такого застосування вказаних норм права зводиться правовий висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 12 квітня 2017 року у справі № 6-15цс17. Відповідно до ч.5 ст. 157 СК Україеи той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк до одного місяця та більше з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, у разі: наявності заборгованості зі сплати аліментів. Аналізуючи зазначені норми права, суд прийшов переконання, що діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків, батька і матері у всіх правах і обов`язках відносно своїх дітей. Повертаючись до матеріалів справи, яка розглядається, суд вбачає, що відповідач заперечує проти надання дозволу на виїзд дитини за кордон в інтересах дитини, оскільки позивачка не надала доказів про потребу виїзду за кордон дитини для оздоровлення, а в своїй уточненій позовній заяві просить надати дозвіл на виїзд дитини за кордон на період з 01.09.2019 по 30.12.2019, що буде перешкодою для відвідування дитиною дошкільного навчального закладу. Враховуючи наведене вище, суд зважає на обставину ненадання позивачем підтвердження дійсної мети поїздки дитини за кордон, які підтверджують дійсність намірів такої поїздки, вказує, що дитина буде відпочивати на морі, однак з матеріалів справи вбачається значна територіальна віддаленість м. Мадрид ( Іспанія) від моря, не надано доказів того, що дитина потребує оздоровлення, а також на те, що вона буде здійснена в інтересах сина та носить одноразовий характер, суд приходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, що позивачем не доведено у відповідності до ст. ст. 79-80 ЦПК України необхідність надання дозволу на виїзд дитини за кордон без дозволу батька. Враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, що у позові необхідно відмовити повністю.

Outcome: dismissed