Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

До суду 03.02.2017 року надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: зобов'язати відповідача не чинити перешкод йому у спілкуванні та вихованні сина [PERSON] та визначити спосіб участі позивача у вихованні сина [PERSON] за наступним графіком побачень без присутності матері: щотижня по буднім дням почергово понеділок, середа, п'ятниця з 13 год. 30 хв. по 20 год. 30 хв., вівторок, четвер з 13 год. 30 хв. по 20 год. 30 хв.; вихідні дні: ІІ та IV субота та неділя (з 09 год. суботи по 21 год. неділі); у святкові дні (Новий рік, Різдво Христове, Великдень, Перше Травня, День незалежності України, День знань, День захисника України (14 жовтня) з 13 год. 00 хв. по 21 год. 00 хв. (або за згодою з 08 год. 00 хв. по 13 год. 00 хв.), дні народження батька та найближчих родичів батька; на час літнього відпочинку терміном на 24 календарних дні за вибором позивача; канікули сина: з 08 год. 00 хв. 31 жовтня до 21 год. 00 хв. 02 листопада, з 08 год. 00 хв. 27 березня до 21 год. 00 хв. 31 березня, з 08.00 год. 31 жовтня до 21 год. 2 листопада. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що перебуваючи в шлюбі з відповідачем у сторін народився син. Після припинення спільного проживання відповідач, з якою проживає син не надає можливості спілкуватися з ним, а тому позивач вимушений звернутись до суду із зазначеним позовом. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив встановити графік спілкування з дитиною згідно з висновком служби у справах дітей. Відповідач не заперечувала проти задоволення позовних вимог з врахуванням графіку, визначеного службою у справах дітей, проте просила задовольнити їх в визначеному нею порядку, зокрема визначивши період перебування сина у батька під час зимових канікул з 10 години 02 січня по 20 годину 07 січня та під час літніх канікул з 10 години 04 серпня до 20 години 25 серпня. Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала та просила встановити дні спілкування згідно з їх висновком від 05.04.2017 року №109/03/40-2600. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених вимог за наступних підстав. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Такі ж гарантії для батьків, що проживають окремо від дітей, та для самих дітей, встановлені ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства". Відповідно до ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, питання щодо способів участі одного із батьків має вирішуватися судом не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками, права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками, що є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 09.12.1995 року. Під час шлюбу в сторін народився син [PERSON], [INFO] Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 29.10.2002 року шлюб між сторонами було розірвано. Судом в судовому засіданні встановлено та не заперечувалося сторонами по справі, що після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом з відповідачем. Як встановлено в судовому засіданні, між позивачем та відповідачем виникли конфліктні стосунки на ґрунті особистих неприязних стосунків, які призвели до спірних питань щодо участі позивача у спілкуванні та вихованні дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст. 1). Відповідно до ч.2 ст. 6 Конвенції про права дитини передбачено, що Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання та здоровий розвиток дитини. Конвенція про права дитини, виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Відповідно до Конвенції ООН про права дитини діти мають право на належне спілкування та допомогу. Дані гарантії закріплені і в інших нормативних документах щодо охорони дитинства. Так, відповідно до ч. 4 ст. 150 СК України, батьки повинні поважати дитину; ст. 155 цього ж Кодексу встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. З викладеного випливає, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства" контакт з дитиною - це реалізація матір'ю, батьком, іншими членами сім'ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Як встановлено в суді, між сторонами по справі склалися конфліктні стосунки, які самі по собі не можуть впливати, та як наслідок, усунути позивача від спілкування з дитиною. З пояснень позивача вбачається, що він прагне приймати участь у вихованні дитини та створювати для нього необхідні умови для розвитку, підтримання нормального здоров'я та відпочинку. Суд вважає, що відповідачем не надано допустимих та беззаперечних доказів того, що [PERSON], як батько дитини, несе загрозу та його спілкування суперечить інтересам дитини. Крім того сторони пояснили, що позивач приймає участь у вихованні дитини, проте часу протягом якого він з ним спілкується недостатньо. Як встановлено судом, сторони намагались вирішити питання спілкування батька з дитиною, проте згоди досягнуто не було. Частиною 4 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Частиною 5 даної норми визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно Висновку Служби у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 05.04.2017 року №109/03/40-2600 вбачається, що орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації підтримує позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення графіку побачень, та вважає що дні та години для зустрічей громадянину [PERSON] з малолітнім [PERSON], [INFO], можливо встановити наступним чином: -ІІ та IV тиждень місяця з 10 год. 00 хв. суботи до 20 год. 00 хв. неділі; -осінні канікули, друга половина зимових канікул, 24 дні під час літніх канікул. Відповідач в судовому засіданні просила визначити період перебування сина у батька під час зимових канікул з 10 години 02 січня по 20 годину 07 січня та під час літніх канікул з 10 години 04 серпня до 20 години 25 серпня. Представник позивача не заперечував проти визначення цих годин та дат. Тому суд вважає, що такий порядок узгоджується з вимогами чинного законодавства, відповідає інтересам дитини та обставинам справи. Суд також вважає, що вказаний порядок зустрічі позивача з дитиною не призведе до порушення прав останнього, прав відповідача по справі. Приймаючи до уваги вимоги чинного законодавства та оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що визначення способу участі у вихованні та спілкуванні дитини з батьком у формі встановлення порядку спілкування та проведення спільного відпочинку відповідає інтересам дитини та вимогам чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини. З огляду на викладене, приймаючи до уваги вік дитини, особливості його розвитку та відпочинку, місце проживання позивача, суд вважає за доцільне визначити способи участі у спілкуванні та вихованні [PERSON] з неповнолітнім [PERSON], [INFO], шляхом: -Другий та четвертий тиждень кожного місяця : з 10.00 год. суботи до 20.00 год. неділі -Осінні канікули, друга половина зимових канікул - з 10.00 год 02 січня до 20.00 год. 07 січня; 21 день під час літніх канікул - з 10.00 год. 04 серпня до 20.00 год. 25 серпня. Таким чином, вимоги позивача [PERSON] в цій частині підлягають частковому задоволенню. Крім того, оскільки в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] чинила перешкоди [PERSON] у спілкуванні з сином, тому суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача в частині зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні з сином [PERSON], [INFO]. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial