Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

Головний лікар Хмельницької обласної психіатричної лікарні № 1 (далі - ХОПЛ №1) звернувся до суду з заявою про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку [PERSON] , посилаючись на те, що він страждає на психічний розлад, а лікування та обстеження хворого можливе тільки в умовах стаціонару. На обґрунтування заяви головний лікар ХОПЛ №1 зазначив, що [PERSON] страждає на шизофренію, параноїдну форму, безперервний тип перебігу із стійким параноїчним дефектом, що створює небезпеку для нього та оточуючих. Згідно ухвали Деражнянського районного суду від 11 лютого 2019 року [PERSON] було обрано запобіжний захід у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги, що виключає його небезпечну поведінку, в ХОПЛ №1 терміном до 25 березня 2019 року включно. Ухвалами Деражнянського районного суду від 13 березня 2019 року та 08 травня 2019 року був продовжений запобіжний захід у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги, що виключає його небезпечну поведінку, в ХОПЛ №1 терміном до 23 липня 2019 року. Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 28 березня 2019 року [PERSON] госпіталізовано у Хмельницьку обласну психіатричну лікарню № 1 у примусовому порядку до 24 травня 2019 року. 31.05.2019 року [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів ХОПЛ №1, яка підтвердила обґрунтованість рішення про необхідність госпіталізації хворого та лікування в умовах стаціонару, однак під час обстеження [PERSON] не дав усвідомленої згоди на госпіталізацію до психіатричного закладу. В судовому засіданні представник лікарні заяву підтримала пославшись на обставини, викладені в заяві та пояснила, що у [PERSON] встановлений тяжкий психічний розлад, а тому його лікування можливе лише в стаціонарних умовах, вказала також, що згідно рішення суду [PERSON] з 24 травня 2019 року не отримував лікування і за цей період суїцидальних та маячних ідей у нього не було, його стан покращився. Вказала, що продовження лікування йому потрібне і тому, що до 23.07.2019 р. він знаходиться ХОПЛ №1 в рамках кримінального провадження згідно ухвали суду про продовження запобіжного заходу у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги. [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти госпіталізації в ХОПЛ № 1, вказавши, що його психічний стан за час лікування покращився, однак, від цього лікування у нього біль у спині, зубний біль тощо. [PERSON] також вказав, що у нього найближчим часом мають бути судові засідання по кримінальному провадженню і дане лікування може спричинити неможливість в повній мірі брати участь в судовому засіданні і захищати себе. Захисник Клименка С.Г. заперечував проти задоволення заяви про примусове лікування терміном до 6-ти місяців, посилаючись на те, що підстав для цього немає. Прокурор не вважає необхідним задовольняти заяву про примусове лікування [PERSON] . Заслухавши пояснення представника лікарні, вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до\~ст.\~14\~Закону України\~"Про\~психіатричну допомогу"\~ особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи\~виявляє реальні\~наміри вчинити\~дії,\~що являють\~собою безпосередню\~небезпеку для\~неї чи\~оточуючих,\~або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Отже, виходячи із змісту вказаної статті, обов`язковими умовами для госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, крім наявності в неї тяжкого психічного розладу, є вчинення нею чи виявлення нею реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможність такою особою самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Судом встановлено, що 02 січня 2019 року [PERSON] був доставлений в\~ХОПЛ №\~1\~в супроводі\~швидкої медичної\~допомоги та\~поліції за\~направленням Деражнянської\~ЦРЛ та був госпіталізований в зв`язку з важкістю стану. Згідно ухвали Деражнянського районного суду від 11 лютого 2019 року [PERSON] було обрано запобіжний захід у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги, що виключає його небезпечну поведінку, в ХОПЛ №1 терміном до 25 березня 2019 року включно. Ухвалами Деражнянського районного суду від 13 березня 2019 року та 08 травня 2019 року був продовжений запобіжний захід у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги, що виключає його небезпечну поведінку, в ХОПЛ №1 терміном до 23 липня 2019 року. Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 28 березня 2019 року [PERSON] госпіталізовано у Хмельницьку обласну психіатричну лікарню № 1 у примусовому порядку до 24 травня 2019 року. 31.05.2019 року [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів ХОПЛ №1, яка підтвердила обґрунтованість рішення про необхідність госпіталізації хворого та лікування в умовах стаціонару. В той же час, в ході судового розгляду представником ХОПЛ №1 не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували обставини щодо будь-якої поведінки [PERSON] , що становила б небезпеку для нього та оточуючих. Посилання представника лікарні на те, що у [PERSON] до 23 липня 2019 року діє запобіжний захід у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги, не є підставою для його лікування в примусовому порядку. Таким чином, в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження обставини, викладені в заяві головного лікаря ХОПЛ №1 про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку, а тому у задоволенні заяви небхідно відмовити. На підставі\~ст.\~14,\~17,\~22\~Закону України\~"Про\~психіатричну допомогу",\~

Outcome: dismissed