Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості до відповідача [PERSON] Зазначив, що 19 вересня 2015 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №37800. Відповідно до п.1 договору позики [PERSON] було передано грошові кошти в сумі 113750,00 грн., що є еквівалентом 5000,00 доларів США строком користування до 19.09.2016 року. Факт отримання грошових коштів підтверджується розпискою про отримання. [PERSON] свій обовязок по договору позики щодо надання [PERSON] позики виконав, а саме надав грошові кошти в сумі 113750,00 грн., що є еквівалентом 5000,00 доларів США. Однак, [PERSON], отримавши суму позики, свої зобовязання, передбачені умовами договору позики не виконав, а саме не погасив частину суми позики в сумі 77750,00 грн., в обумовлений в договорі строк, тобто до 19.09.2016 року. Вважає, що в звязку із заборгованістю [PERSON] по сплаті процентів, у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України, позичальник зобовязаний сплатити суму процентів з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, оскільки інший розмір процентів не встановлений кредитним договором. В порушення своїх зобовязань за договором позики [PERSON] не повертає грошові кошти в обумовлений договором строк, в звязку з чим станом на 01.10.2016 року, [PERSON] утворена заборгованість в розмірі 77750,00 грн. Вважає, що згідно розрахунків рівня облікової ставки НБУ підлягають до стягнення проценти за період від 19.09.2015 року по 19.09.2016 року в сумі 19300,00 грн. та три проценти річних за період з 19.09.2016 року по 30.09.2016 року в сумі 76,68 грн. Загальна заборгованість [PERSON] перед [PERSON] станом на 01.10.2016 року становить 97126,81 грн., яка складається з: 77750,00 грн. +19300,03 грн. +76,68 грн. Просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики від 19 вересня 2015 року в сумі 97126,71 грн. та судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилався на обставини викладені в позові, просив позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилався на обставини викладені в позові, просив їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, зазначив, що дійсно укладав договір позики та отримав від позивача грошові кошти в сумі 113750,00 грн., що еквівалентно 5000,00 доларів США, отриману позику частково погасив, сума несплаченого боргу становить 1650,00 грн., просив позовні вимоги задовольнити в цьому розмірі. Суд, заслухавши позивача та його представника, відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що 19 вересня 2015 року між позивачем [PERSON], як позикодавцем та відповідачем [PERSON], як позичальником, було укладено договір позики, відповідно до п.1 якого позикодавець, при укладенні цього договору передав у власність, а позичальник прийняв строком до 19 вересня 2016 року грошові кошти у розмірі 113750,00 грн., що є еквівалентом 5000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на 19 вересня 2015 року, що підтверджується копією договору позики, Серія НАР 722224, посвідченого 19.09.2015 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №37800. Відповідно до п.п.2, 3 договору позики від 19.09.2015 року, грошові кошти, які є предметом цього договору, передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього договору. Факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником у момент передачі йому суми позики. Таку саме суму грошових коштів без відсотків позичальник зобовязується повернути позикодавцеві до 19.09.2016 року. З розписки від 19.09.2015 року вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON], 113750,00 грн., що є еквівалентом 5000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на 19.09.2015 року. Відповідно до п.4 договору позики від 19.09.2015 року, позичальник зобовязаний повернути позику повністю, а також раніше строку, зазначеного в пункті 3 цього договору, а позикодавець зобовязується прийняти борг також раніше строку, передбаченого цим договором. Після повернення позики у повній сумі позикодавець повинен повернути позичальнику розписку. У разі неможливості повернення розписки позикодавець повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність розписки у позичальника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Відповідно до п.6 договору позики від 19.09.2015 року, позика вважається повернутою у момент передання позикодавцеві грошей готівкою або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. У разі відмови прийняти гроші позичальник має право внести суму у депозит нотаріусу. На підставі ч.2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі якщо він підписаний стороною або сторонами. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року (справа № 6-1967цс15), досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобовязанням її повернення та дати отримання коштів. Відповідно до ст.360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Судом встановлено, що у встановлений строк, тобто, як саме було зазначено в договорі позики від 19.09.2015 року до 19 вересня 2016 року зобов'язань за договором позики відповідач [PERSON] належним чином не виконав, та не повернув борг позивачу [PERSON] в сумі 77750,00 грн., що підтвердили в судовому засіданні позивач та його представник. Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з'ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами у справі доказів, враховуючи, що відповідач [PERSON] не виконав належним чином зобовязання перед [PERSON], суд, вважає, що з [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 19.09.2015 року в сумі 77750,00 грн. на користь [PERSON] Згідно з вимогами ст. 1050 ЦПК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦПК України. Відповідно до п.7 договору позики від 19.09.2015 року, у разі, коли позичальник не поверне позичені гроші у встановлений строк, позикодавець вправі стягнути заборгованість в порядку і в терміни, передбачені чинним законодавством України. Документом, що підтверджує безспірність заборгованості позичальника та встановлює прострочення виконання зобовязання буде вважати цей договір позики та розписка позичальника, котра знаходиться у позикодавця. Відповідно до п.8 договору позики від 19.09.2015 року, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України: боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно зі ст. 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" - індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики. Оскільки, як встановлено договором, та у відповідності до положень постанови Вищого господарського суду України від 05.04.2011 року № 23/466 та листа Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97 р., сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Відповідач [PERSON] зобовязався повернути позику до 19.09.2016 року, прострочення зобовязань наступило саме після вказаної в договорі дати, а тому вимоги позивача щодо стягнення процентів на рівні облікової ставки НБУ за період з 19.09.2015 року по 19.09.2016 року в сумі 19300,03 грн. задоволенню не підлягають. Відповідач [PERSON] повинен сплатити позивачу 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення, що складає 76,00 грн., із наступного розрахунку: Розрахунок 3 % річних розраховується за формулою: Сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де С сума заборгованості, Д кількість днів прострочення, В нашому випадку сума заборгованості складає 77750,00 грн. Кількість днів прострочення складає: з 19 вересня 2016 року по 30 вересня 2016 року 12 днів. Таким чином, три проценти річних розраховуємо відповідно до формули : 77750,00 х 3 х 12 : 365 : 100 = 76,68 грн., які підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а ч.2 ст.10 ЦПК України передбачає, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст.59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стосовно посилань відповідача [PERSON] відносно того, що станом на час розгляду справи у суді заборгованість за невиконане зобовязання становить 1650,00 грн., суд відноситься критично, оскільки відповідачем не надано та не підтверджено належними та допустимими доказами сплати заявлених сум в рахунок повернення отриманої у позивача [PERSON] позики. Інших доказів відповідачем не надано. Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] заборгованість за договором позики від 19 вересня 2015 року в сумі 77826,68 грн., яка складається із заборгованості за договором позики в сумі 77750,00 грн. та три відсотки річних в сумі 76,68 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути судовий збір в сумі 778,27 грн. Суд також приходить до висновку, що вимога про стягнення з відповідача [PERSON] витрат на правову допомогу у сумі 10500,00 грн. підлягає частковому задоволенню, а саме, в сумі 1500,00 грн. виходячи з наступного. На підтвердження понесених витрат до позовної заяви додано квитанцію адвоката [PERSON] від 30.09.2016 року про сплату [PERSON] 10000,00 грн. за надання послуг передбачених договором про надання правової допомоги від 22.09.2016 року та додатків до нього та квитанцію №8 від 18.10.2016 року про сплату [PERSON] за представництво у судовому засіданні Вижницького районного суду, яке відбулось 18.10.2016 року о 12-30 год. Також надано акт виконаних робіт №1 від 30.09.2016 року з даних якого вбачається, що адвокат надав, а клієнт прийняв послуги, у вигляді правової допомоги передбачені Додатком №1 до договору про надання правової допомоги від 22.09.2016 року, а саме: за вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, надання правової інформації, консультацій та розяснень з правових питань стосовно стягнення заборгованості за договором позики, загальної кількості витраченого часу 7,5 годин, вартість яких становить 4350,00 грн. та підготовка та подача позовної заяви до Вижницького районного суду Чернівецької області із комплексними (трьома і більше) позовними вимогами (викладення обставин справи з посиланням на норми закону, які регулюють стягнення заборгованості за договором позики, аналіз судової практики), загальної кількості витраченого часу 10 годин та вартістю наданих послуг у сумі 5800,00 грн. На думку суду, зазначений адвокатом в розрахунку затрачений час та вчинені дії не відповідають часу фактично наданої правової допомоги та відповідно діям вчинених адвокатом, а тому на думку суду підлягає зменшенню розмір такої допомоги. Крім того, надано акт виконаних робіт №2 від 18.10.2016 року з даних якого вбачається, що [PERSON] Сплатив адвокату [PERSON] кошти за надану правову допомогу в сумі 500,00 грн. за представництво інтересів клієнта у судовому засіданні Вижницького районного суду Чернівецької області, яке відбулось 18.10.2016 року о 12-30 год. До складу судових витрат віднесені витрати на правову допомогу (п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України). Частиною 1 статті 84 ЦПК України визначено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», який набрав чинності з 01.01.2012 року, передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Мінімальний розмір заробітної плати було визначено Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» з 1 січня 2016 року в сумі 1378,00 грн., а з 01.05.2016 року по листопад 2016 року в сумі 1450,00 грн. Враховуючи, що витрати на правову допомогу є витратами пов'язаними з розглядом справи та відносяться до судових витрат, їх розмір необхідно стягнути з [PERSON] Враховуючи положення Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням (підготовка позовної заяви, збирання доказів, участь в судовому засіданні), суд вважає обґрунтованим та реальним розмір витрат на правову допомогу в цій цивільній справі 1500,00 грн. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача розмір витрат на правову допомогу в сумі 1500,00 грн. На підставі ст.ст. 11, 16, 202, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: partial