Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позову зазначено, що 26 серпня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, предметом якого були грошові кошти у сумі 220 000 (двісті двадцять тисяч) гривень 00 копійок, що є еквівалентом суми 22 000 (двадцять дві тисячі) доларів США, виходячи з узгодженого між сторонами курсу 1 USD = 10 гривень, які позикодавець передав у власність позичальникові, а позичальник прийняв їх у власність та зобов'язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів на умовах, визначених цим договором, у строк до 01 вересня 2014 року включно. В обумовлену умовами договору дату повернення позики [PERSON] суми позики не повернула. Відповідно до п.5 умов договору позики - якщо позичальник своєчасно не поверне позикодавцю суму позики та/або не в повному обсязі, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, тобто несплачену у строк суму боргу. Відповідно до п.6 умов договору позики - сплата штрафних санкцій не звільняє сторони від виконання взятих на себе по договору обов'язків. За таких обставин та виходячи з умов договору, позивач вважає, що на дату подання позову до суду відповідач повинен йому сплатити грошові кошти у розмірі 221 193,42 гн., що складається із суми боргу за договором позики грошових коштів від 26.08.2014р. в розмірі 220 000, 00 грн., що є еквівалентом суми 22 000, 00 доларів США, виходячи з узгодженого між сторонами курсу 1 USD = 10 гривень, пені у вигляді трьох процентів річних від простроченої суми, а саме суми у розмірі 162,74 грн. та процентів, які визначені на рівні облікової ставки Національного банку України, а саме суми у розмірі 1030,68 грн. В забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 26 серпня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Іпотечний договір, який був посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Шефель Д.С. та зареєстрований в державному реєстрі правочинів за № 919. На предмет договору іпотеки було накладено заборону відчуження нерухомого майна, про що свідчить запис в державному реєстрі заборон та обтяжень за № 920. Відповідно до умов, визначених в пункті 1.1 Договору іпотеки, Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю наступне нерухоме майно, що належить йому на праві приватної власності, а саме: земельну ділянку, площею 0,1500 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер: [NUMBER], цільове признання земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що є власністю іпотекодавця. Відповідно до відомостей, викладених у Звіті про ринкову вартість складеному суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] від 21.08.2014р. - оціночна (ринкова) вартість предмета іпотеки складає 240 000,00 грн. Оцінка предмету іпотеки проведена за згодою сторін з урахуванням ринкових цін на день укладання Договору та обсягу можливих витрат, пов'язаних з його продажем. В договорі Іпотеки містяться застереження стосовно можливого задоволення вимог іпотекодержателя, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, у випадку невиконання відповідачем умов договору позики від 26 серпня 2014 року. Отже, посилаючись на невиконання відповідачем умов вказаного договору позики, умови договору іпотеки від 26 серпня 2014 року, норми Закону України «Про іпотеку», позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку, площею 0,1500 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача - [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та зазначили, що не зважаючи на визнання відповідачами факту наявності у них заборгованості перед позивачем за договором позики від 26 серпня 2014 року, Законом України «Про іпотеку» передбачено порядок звернення стягнення на предмет іпотеки - за рішенням суду, у зв`язку з чим позивач і звернувся до суду. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі довіреності, у судовому засіданні визнав позовні вимоги у повному обсязі та пояснив, що дійсно між сторонами був укладений договір позики, за умовами якого [PERSON] отримала 220 000,00 грн., проте відповідач взяті на себе обов`язки за договором позики не виконала, та не вбачає можливості й в подальшому виконати такі обов`язки, у зв`язку з чим погоджується з пред`явленими до неї позовними вимогами. Відповідач [PERSON] в адресованій суду заяві просив справу слухати без його особистої присутності, позовні вимоги визнав. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинно виконуватись належним чином, згідно умов договору та вимог цивільного законодавства. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 527 ЦК України, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до вимог ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Суду не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення відповідача [PERSON] від відповідальності за порушення зобов'язання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Згідно з положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, та на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити останньому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а якщо за порушення зобов'язання встановлена неустойка (штраф, пеня), то вона підлягає стягненню з боржника в повному розмірі, незалежно від стягнення збитків, передбачених ст.624 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з вимог ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до вимог ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. В порядку ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. Відповідно до визначення термінів в ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частиною 1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до вимог ст.7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до приписів ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь- який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Згідно до положень статті 38 Закону України «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Якщо особи, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, не висловили наміру його придбати, іпотекодержатель вправі продати предмет іпотеки будь-яйій іншій особі на власний розсуд. Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки. Судом встановлено, що 26 серпня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до п. 1 якого, предметом договору є грошові кошти у сумі 220 000,00 грн., що є еквівалентом суми 22 000 доларів США, виходячи з узгодженого між сторонами курсу 1 USD = 10 гривень, які позикодавець передав у власність позичальникові, а позичальник прийняв їх у власність та зобов'язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів на умовах, визначених цим договором, у строк до 01 вересня 2014 року включно (а.с. 24). Відповідно до п.5 умов вказаного договору позики якщо позичальник своєчасно не поверне позикодавцю суму позики та/або не в повному обсязі, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, тобто несплачену у строк суму боргу. Відповідно до п.6 умов цього Договору позики - сплата штрафних санкцій не звільняє сторони від виконання взятих на себе по договору обов'язків. В обумовлену договором дату повернення позики - 01.09.2014 року - [PERSON] суми позики Позивачу не повернула, в зв'язку з чим у неї перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 221 193,42 грн., яка складається з: суми боргу за договором позики грошових коштів від 26.08.2014р. в розмірі 220 000,00 грн., що є еквівалентом суми 22 000 (вісімдесят тисяч) доларів США, виходячи з узгодженого між сторонами курсу 1 USD = 10 гривень; пені у вигляді трьох процентів річних від простроченої суми - 162,74 грн. (220 000,00 х 3 х 8 : 365 : 100 = 162,74 грн., де: 220 000,00 - сума заборгованості, 9 - кількість прострочених днів (02.09.2014р. - 10.09.2014р. включно); та відсотків, які визначені на рівні облікової ставки Національного банку України - 1030,68 грн.(сума боргу - 220000.0 грн., період прострочення: 02.09.2014 - 10.09.2014, кількість днів прострочення - 9, розмір подвійної облікової ставки НБУ в день - 0.052%). В забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 26 серпня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Шефель Д.С. та зареєстрований в державному реєстрі правочинів за № 919 (витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (про реєстрацію іпотеки) інд.номер №26018369, номер запису про іпотеку №6791448). На предмет договору іпотеки було накладено заборону відчуження нерухомого майна, про що свідчить запис в державному реєстрі заборон та обтяжень за № 920 (витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (про реєстрацію обтяження) інд.номер №26016645, номер запису про іпотеку №6790988) (а.с. 25-30). Відповідно до умов, визначених в пункті 1.1 Договору іпотеки, іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю земельну ділянку, площею 0,1500 га, що знаходиться за адресою: Харківська обл., місто Харків, [ADDRESS]. Кадастровий номер: [NUMBER], цільове признання земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що є власністю іпотекодавця. Як зазначено вп.1.1. Договору іпотеки, предмет іпотеки є власністю іпотекодавця на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки посвідченого Клопотовим С.Д., приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області 21 серпня 2012 року за реєстровим № 1417 зареєстрованого в державному реєстрі правочинів 21.08.2012р. згідно витягу № 11731086 виданого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Клопотовим С.Д., номер правочину: 5161605. Проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером: 25885320 від 21 серпня 2014 року, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 187309063101. Відповідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6301247642014, виданого Управлінням Держземагентства у м. Харкові Харківської області 15.08.2014 року, відомості про обмеження у використанні земельної ділянки, встановлені Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 17.10.2012р. № 1051, не зареєстровані (а.с. 25). З Договору іпотеки вбачається, що відповідно до відомостей, викладених у Звіті про ринкову вартість складеному суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] від 21.08.2014р. - оціночна (ринкова) вартість предмета іпотеки складає 240 000 (двісті сорок тисяч) гривень 00 копійок. Оцінка предмету іпотеки проведена за згодою сторін з урахуванням ринкових цін на день укладання Договору та обсягу можливих витрат, пов'язаних з його продажем. Згідно з пунктом 1.1 Договору іпотеки, згода чоловіка Іпотекодавця - [PERSON] на передачу в іпотеку майна, яке є предметом цього договору, що є їх спільною сумісною власністю, викладена у заяві, підпис [PERSON] на якій засвідченій у нотаріальному порядку 26 серпня 2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Шефель Д.С. за реєстром № 918. Відповідно до приписів статті 60 Сімейного кодексу України, яка кореспондується з приписами статті 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Тож, передане в іпотеку майно належить відповідачам [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, і чоловік [PERSON] - [PERSON] надав свою згоду на передачу зазначеного майна в іпотеку. Згідно із застереженнями про задоволення вимог іпотекодержателя, визначеними в пунктах 5,6 Договору іпотеки, звернення стягнення здійснюється іпотекодержателем у випадках та на підставах, передбачених законодавством України: у разі порушення будь-якого основного зобов'язання, що забезпечене іпотекою за цим Договором, та/або будь-якого зобов'язання іпотекодавця за цим Договором; в інших випадках відповідно до законодавства України. Звернення стягнення здійснюється на підставах: рішення суду; або виконавчого напису нотаріуса; або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя; або за договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя. У випадках порушення іпотекодавцем за цим Договором будь-якого основного зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим Договором, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю повідомлення, оформлене відповідно до вимог законодавства України. У разі невиконання іпотекодавцем вимог, зазначених в повідомлені, про яке йдеться в п.5.3 Договору, іпотекодержатель здійснює звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення за рішенням суду та виконавчим написом нотаріуса здійснюється відповідно до законодавства України, у тому числі Закону України «Про іпотеку». У разі настання обставин, зазначених в п. 5.1 цього Договору, іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо інше не передбачено законодавством України. В Повідомленні зазначається який із способів задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачені законодавством України, у тому числі Законом України «Про іпотеку», застосовується іпотекодержателем для задоволення своїх вимог. У разі передачі Предмету іпотеки у власність іпотекодержателя як способу звернення стягнення/задоволення вимог іпотекодержателя, даний договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. У разі застосування права іпотекодержателя від свого імені продати Предмет іпотеки як способу звернення стягнення/задоволення вимог іпотекодержателя, іпотекодержатель реалізує норми законодавства України, у тому числі Закону України «Про іпотеку» і повідомлення, про яке йдеться в п.6.2 цього Договору, вважається повідомленням іпотекодавцю про намір укласти договір купівлі-продажу предмету іпотеки (а.с. 28). Отже, сума позики відповідно до умов договору позики від 26 серпня 2014 року відповідачем не повернена, у зв`язку з чим позовні вимоги Позивача про реалізацію предмету іпотеки у спосіб, передбачений ст.38 Закону України «Про іпотеку», а саме: звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажі предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу за ціною, встановленою за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем та визначеної в п.1.1 Договору іпотеки від 26.08.2014р. - підлягають задоволенню. Відповідно до роз`яснень, що містяться в Листі Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України від 07.10.2010р. "Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009 - 2010 роки)" Щодо звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду відповідно до ст. 39 Закону N 898-IV, то суд у своєму рішенні може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону N 898-IV. Крім того, одне з спірних питань, що виникає в судів при розгляді справ про звернення стягнення на іпотечне майно, стосується оцінки майна - предмета іпотеки. В одних випадках за ціну позову береться початкова вартість, що зазначена у договорі, в інших - встановлена вартість предмета іпотеки на час розгляду справи при видачі витягу із державного реєстру. Вирішуючи ці питання, суди мають виходити з того, що ціна предмета іпотеки встановлюється в самому договорі. Якщо при розгляді справи сторони з такою оцінкою погоджуються, то в суду немає підстав її не брати до уваги, оскільки вона є умовою договору. Якщо між сторонами виникає спір щодо такої оцінки, то залежно від того, яка сторона її оспорює, вона зобов'язана за змістом ч. 3 ст. 10 ЦПК довести інший його розмір, зокрема подати клопотання про призначення та проведення відповідної судової експертизи. Позивачем було направлено відповідачам вимогу в якій зазначено, що у зв'язку з невиконанням умов договору позики від 26 серпня 2014 року позивачем прийнято рішення про реалізацію предмета іпотеки у спосіб визначений ст.38 Закону України «Про іпотеку». Крім того, позивачем запропоновано відповідачам в місячний термін звільнити предмет іпотеки. Підтвердженням факту обізнаності відповідачів про настання строків виконання позичальником свого зобов`язання та невиконання такого зобов`язання, наміру позивача задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 26 серпня 2014 року в судовому порядку, необхідності звільнення об`єктів нерухомого майна, які є предметом іпотеки, є вимоги вручені відповідачам, про що міститься відмітка про отримання ними такої вимоги, та відповідь на вимогу (а.с. 34-38). Враховуючи факт невиконання [PERSON] своїх зобов'язань щодо своєчасного та у повному обсязі повернення суми позики, наявність серед умов Іпотечного договору від 26 серпня 2014 року застереження про можливість задоволення своїх вимог за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, суд вважає, що позов є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 509, 526, 527, 530, 546-552, 611, 625, 651, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 1,7, 11, 33, 35, 38 Закон України "Про іпотеку",

Outcome: approved