Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що з відповідачем у справі перебуває у шлюбі, зареєстрованому 17 серпня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис №1066. Від шлюбу в них народилась дитина: [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалось через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги. Відповідач її ображає, принижує честь і гідність. Між ними втрачені всі фізичні та духовні зв`язки. Живуть окремо, шлюбні відносини носять формальний характер. Вважає, що сім`я розпалась остаточно і збереженою бути не може. Просить шлюб розірвати, дитину залишити проживати з нею, прізвище залишити «[PERSON]». До початку розгляду справи по суті у сторін був спір щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON]. Ухвалою суду від 30.08.2018 залучено до участі у справі орган опіки та піклування Дубенської міської ради. Проте, згідно поданої заяви, позивач погодився на те, щоб дитина залишити проживати з матір`ю, спір про місцепроживання дитини відсутній (а.с. 31). Представник органу опіки і піклування підтвердив, що на засіданні комісії батьки повідомили. що спір щодо місця проживання дитии відсутній, при цьому матір зібрала усі необхідні документи, а батько - ні. Позивачка, згідно поданої заяви, просить розглянути справу без її участі, позов підтримує повністю, категорично наполягає на розірванні шлюбу (а.с. 32). В підготовчому судовому засіданні повідомляла, що намагались зберегти шлюб, навіть їздили разом з дитиною і чоловіком на море, проте ситуація ще більше погіршилась. Вона страждає в шлюбі і просить розлучити. Відповідач в судовому засіданні наполягав на збереженні сім`ї, оскільки вважає, що підстав для розірвання шлюбу немає: він не вживає алкогольні напої, не палить, не піднімає руку на дружину. Розлучення негативно вплине на психічний стан дитини, тому він проти. При цьому визнає, що примирення не відбулось, компроміс з дружиною знайти не вдалось і налагодити відносини не можуть. У разі розлучення не бажає, щоб позивачці залишили його прізвище. У Відзиві також просив відмовити у задоволені позову (а.с. 15-16). Судом встановлено, що подружжя перебуває у шлюбі з 17 серпня 2013 року, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 1066, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Дитина зареєстрована за адресою: [ADDRESS] і проживає разом з матір"ю (а.с. 6-8). Батько дитини зареєстрований і проживає в іншому населеному пункті за адресою: [ADDRESS], за місцем проживання характеристика позитивна (а.с. 11, 19). Відповідач працює у Волиській філії концерну радіомовлення, радіозв"язку та телебачення, характеризується позитивно (а.с. 17-18). Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. 24.05.2018 Дубенським міськрайонним судом Рівненської області подружжю [PERSON] надано трьохмісячний строк на примирення (а.с. 24), після спливу якого позивачка настоює на розірванні шлюбу, а відповідач заперечує проти цього. Цивільний позов про розірвання шлюбу надійшов до суду 29.03.2018, з того часу минуло майже 6 місяців, сторонам надавалась можливість примиритись, але подружжям згоди не досягнуто. Відповідно до ч.1 ст. 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Також СК України містить статтю 24 під назвою «Добровільність шлюбу», частина перша якої визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, а примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Стаття 111 СК України передбачає, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Суд звертає увагу відповідача на те, що шлюб - це саме добровільний союз, а проти волі особи, будь-то чоловік чи жінка, - в шлюбі перебувати неможливо, більше того - примушування до шлюбу прямо заборонено чинним законодавством. Звичайно, суд має вживати заходи для збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Судом вживались заходи з ціллю збереження сім`ї, в тому числі надавався трьохмісячний строк на примирення. Але після спливу даного строку позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач у судовому засіданні показав, що налагодити відносини не вдалось. Очевидно, що примирення не відбулось. За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, яка не бажає перебувати в шлюбі з відповідачем, а тому шлюб має бути розірваний. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Право надалі іменуватися прізвищем, яке присвоєно при реєстрації шлюбу, або відновити своє дошлюбне прізвище, належить саме особі, яка його носить. Тобто не бажання відповідача, щоб позивачка носила прізвище "[PERSON]" в даному випадку значення не має, адже право вирішувати яким прізвищем іменуватись належить саме позивачці. Тож, суд вважає необхідним позивачці залишити прізвище «[PERSON]». Враховуючи, що дитина: [PERSON], [INFO], проживає з матір`ю, спору щодо її місця проживання між сторонами немає, відповідно до ст.160 СК України, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити її проживати разом з позивачкою. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ч.1 ст.133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Позивачкою було сплачено судовий збір у розмірі 704, 80 грн. (а.с.1), оскільки позовні вимоги задоволено, то судовий збір має бути стягнено з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved