Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про виселення з житлового будинку та усунення перепон в користуванні будинком, в якому вказав наступне. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивач [PERSON] є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], в якому на даний момент проживає Відповідач [PERSON]. Відповідач [PERSON] перешкоджає позивачу у здійсненні його права користування майном, що належить йому на праві приватної власності, змінив замки від дверей житлового будинку і хвіртки, у зв'язку із чим позивач не має можливості попасти в свій будинок. Оскільки житловий будинок належить позивачу на праві приватної власності, а укладати договір найму з відповідачем він не бажає, то у відповідача немає жодних правових підстав для проживання в будинку, який належить позивачу, і тому позивач просить його виселити з вказаного будинку та зобов'язати його не чинити перепони у користуванні цим будинком. Крім того, він просить суд стягнути з відповідача на його користь витрати на правову допомогу в розмірі 2 тис.грн. та за оплату судового збору в розмірі 114,70 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, але від нього до суду надійшла заява з проханням розглянути справу у його відсутність. Відповідач [PERSON] до суду не з'являється, про причини неявки суд не повідомляє, в поштовому відділенні зв'язку судові повістки не отримує, але був судом своєчасно повідомлений про дату та час розгляду вказаної цивільної справи, про що свідчать оголошення в газетах, приєднаних до матеріалів справи. Тому, справа розглянута в порядку ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали по справі, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступного. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.ст. 319,321 ЦК України, власник володіє, користується,розпоряджається свої майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. До матеріалів справи приєднане свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 23 липня 2013 року, за яким позивач [PERSON] є єдиним власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с.7). Вказана спірний будинок зареєстрований за позивачем [PERSON] у встановленому законом порядку в КП "БТІ м. Донецька", що підтверджується доданими до справи технічним паспортом та витягом з реєстру права власності (а.с.9). Судом встановлено, що на цей час назване свідоцтво про право на спадщину за законом на імья позивача [PERSON] не відмінено, не змінено та не скасоване в установленому законом порядку. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно довідки КП "Керуюча компанія Будьоннівського р-ну м. Донецька", у спірному будинку на цей час значаться зареєстрованим відповідач [PERSON], який за діючим законодавством є наймачем цього будинку, оскільки не є його власником. За ст.158 ЖК України договір найму житлового приміщення між власником будинку та наймачем укладається в письмовій формі. З позовної заяви вбачається, що такий договір між власником будинку - позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] на укладався. Тому, суд вважає, що реєстрація відповідача [PERSON] у вказаному будинку створює перешкоди у реалізації позивачем [PERSON] права власності на вказане майно. Оскільки ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, то відповідач [PERSON] підлягає виселенню з будинку [ADDRESS]. Згідно зі статтею 109 ЖК України, виселення із займаного житлового приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Таким чином, враховуючи, що відповідач [PERSON] відмовляється від добровільного виселитися з займаної ним будинку, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача та виселити його за судовим рішенням та зобов'язати [PERSON] не чинити перепони позивачу [PERSON] в користуванні вказаним будинком. Оскільки суд прийшов до висновку, що позов підлягає повному задоволенню, то на підставі ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] сплачений позивачем судовий збір при поданні позову до суду в розмірі 114,70 грн., що підтверджується доданою до справи квитанцією (а.с.1), та понесені витрати на надання правової допомоги в розмірі 2 тис.грн., що підтверджується доданими до справи договором про правову допомогу від 17.06.2013р., квитанцією до касового ордеру від 17.06.2013 р., а всього 2114,70 грн. ( 114,70+2000,00=2114,70). На підставі ст.ст. 99, 109, 150 , 156 ЖК України, ст. ст. 319, 321, 383, 391 ЦК України та

Outcome: approved