Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просить поновити його на роботі слюсарем по ремонту рухомого складу 6 розряду дільниці екіпірувального пункту та ПТО локомотивів у ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», стягнувши з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 9428,54 грн., та посилаючись на незаконне звільнення з роботи. В обґрунтування позову зазначив, що з 21.07.2003 р. він працював у ВАТ «КГМК «Криворіжсталь», з 08.11.2004 р. працював там в Залізничному цеху №2 на посаді слюсар по ремонту рухомого складу, з 01.12.2012 р. його посада була перейменована (реорганізована) на слюсар по ремонту рухомого складу ЦРПС екіпірувального пункту і ПТО локомотивів. Він став працювати на даній посаді на станції «Шихтова». З кожним роком праці йому підвищували слюсарський розряд та вже з 01.12. 2012 р. у нього був 6 розряд слюсаря. На станції «Шихтова» він працював до скорочення штату. 08.01.2019 р. його звільнили з роботи у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників згідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. Однак він вважає дане звільнення незаконним, оскільки порівняно з деякими іншими слюсарями ЦРПС, які залишились працювати на підприємстві, він має більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. Крім того, він довше ніж деякі інші працівники працював у товаристві на даній посаді і має на утриманні двох неповнолітніх дітей, а також тимчасово не працюючу дружину. До моменту його скорочення були звільнені дві вакансії на їх дільниці, на яких працювали слюсарі по ремонту рухомого складу, декілька разів він звертався в письмовій формі до керівництва про перевід на звільнення одне із місць, але йому відповіді до теперішнього часу ніхто не дав. На ці посади прийняли одного працівника як новоприйнятого на роботу, а іншого перевели з другої дільниці, у якого кваліфікація нижча, ніж у нього. Виходячи з цього, він має переважне перед ними право на залишення на роботі, однак при звільненні цього до уваги не взяли. Крім того, на день пред`явлення позову до суду він перебував у вимушеному прогулі 22 дні, з 08.01.2019 року по 29.01. 2019 року. За цей час відповідач зобов`язаний виплатити на його користь заробітну плату в сумі 9 428 гр. (18 000 грн. / фактична заробітна плата за останні два місяці роботи /18 000 : 42 дні кількість фактично відпрацьованих робочих днів за два останні місяці роботи / = 428,57 грн. / розмір середньоденної заробітної плати /428,57 х 22 дні /кількість днів вимушеного прогулу/). Тому виходячи з викладеного наполягає на задоволенні позову. Ухвалою суду від 30 січня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні позивач [PERSON] наполягав на задоволенні позову в підстав, викладених в позові та відповіді на відзив. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив. В обґрунтування відзиву зазначено, що наказ №29/л від 08.01.2019 року був підписаний начальником управління організаційного розвитку департаменту по персоналу [PERSON] відповідно до наданих йому повноважень. Згідно наказу №1471 від 19.10.2012 року [PERSON] був переведений на посаду «слюсар по ремонту рухомого складу» 6 розряду дільниці «екіпірувальні пункти та ПТО локомотивів» цеху ремонту рухомого складу. Згідно наказу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» №866 від 24.07.2018 року з 25.10.2018 року зі штатного розпису цеху ремонту рухомого складу виключена професія слюсаря по ремонту рухомого складу 6 розряду піддільниці «екіпірувальні пункти та ПТО локомотивів» дільниці «утримання підйомно-транспортного обладнання» в кількості 2-х одиниць, одну з яких на той момент займав [PERSON] На виконання наказу №866 від 24.07.2018 року роботодавцем розпорядженням №400 було створено відповідну комісію для виконання вимог ст. 492 КЗпП України щодо визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі під час вивільнення та працівників, що підлягають вивільненню. На засіданні комісії 27.07.2018 року було встановлено, що на посаді «слюсар по ремонту рухомого складу» працюють 12 осіб, у зв`язку з чим комісією було проведено оцінку їх кваліфікації та продуктивності праці для визначення осіб, що мають переважне право на залишення на роботі. За результатами проведеного аналізу та обговорення, комісія визначила, що працівниками, що підлягають вивільненню, є [PERSON] та [PERSON] Попередженням №1 від 30.08.2018 року [PERSON] був попереджений про наступне вивільнення із одночасним запропонуванням іншої роботи згідно списку вакансій станом на 30.08.2018 р. При цьому [PERSON] відмовився власним підписом засвідчувати факт свого попередження роботодавцем про можливе майбутнє звільнення, що підтверджено підписами членів комісії. На цьому ж засіданні комісії [PERSON] був особисто ознайомлений з наказом №866 від 24.07.2018 р. шляхом зачитування його вголос. Від ознайомлення з вказаним наказом під підпис [PERSON] відмовився, при цьому [PERSON] на бланку протоколу про ознайомлення вказав, що просить ознайомити «його» профспілку та ознайомити його з вказаним вище наказом в присутності «його» профспілки. Таким чином, роботодавець дійсно намагався під підпис ознайомити [PERSON] з наказом №866 від 24.07.2018 року, однак позивач по надуманим причинам відмовився від такого ознайомлення. 04.10.2018 р. комісією вдруге було запропоновано [PERSON] для переведення вакантні станом на 04.10.2018 року посади в кількості 40 одиниць, однак позивач не обрав для себе посаду для переведення. В акті про надання роботи від 04.10.2018 року зазначено, що «працівник визначиться до 05.10.2018 року до 16.00». Однак за результатами розгляду списку вакансій №511-362 від 04.10.2018 року, позивач ні 05.10.2018 р., ні пізніше не повідомляв роботодавця про обрану для переведення посаду. В заяві від 12.10.2018 року [PERSON] підіймав питання переведення його на посади, що вивільнились внаслідок припинення трудових договорів з двома іншими працівниками, на вказану заяву ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» надав відповідь за вих. №05- 1571 від 17.10.2018 року, в якій зазначив, що: «с целью обеспечения оптимальной загрузки персонала ЦПРС, для соблюдения штатной дисциплины, по решению администрации транспортного департамента, вакансии, на которые Вы указали, по состоянию на 12.10.2018 года укомплектованы. Поэтому удовлетворить Вашу просьбу, изложенную в заявлении от 12.10.2018, не предоставляется возможным». Вказана відповідь була направлена [PERSON] цінним листом, також вказана відповідь була вручена [PERSON] особисто 21.11.2018 року, що підтверджено його особистим підписом. Слюсар по ремонту рухомого складу [PERSON] . звільнився з підприємства 19.09.2019 р., за рішенням адміністрації підприємства для приведення штатного розпису до фактично виконуваних персоналом цеху робіт з 02.10.2018 року штатна одиниця, яку займав звільнений працівник, була виключена зі штатного розпису. В період з дати виникнення вакансії (20.09.2018 р.) і до її виключення зі штатного розпису структурного підрозділу (02.10.2018 р.) [PERSON] був відсутній на робочому місці, оскільки 20-21 вересня 2018 року були вихідними днями, а в період з 22 вересня по 01 жовтня 2018 року позивач був відсутній на роботі внаслідок тимчасової непрацездатності, що виключає можливість запропонування [PERSON] вказаної вакансії для переведення в період її існування. Трудові відносини з [PERSON] були припинені у зв`язку зі смертю останнього 12.10.2018 року. На вакантну посаду слюсаря по ремонту рухомого складу (ЦРРС, Ремонт локомотивів. Екіпірувальні пункти та ПТО локомотивів) був переведений [PERSON] , який до переведення займав посаду слюсаря по ремонту рухомого складу (ЦРРС, Ремонт локомотивів. Екіпірувальні пункти та ПТО локомотивів), на посаду якого в свою чергу було переведено [PERSON] , який до переведення займав посаду слюсаря по ремонту рухомого складу (ЦРРС, Ремонт локомотивів, Тепловозоремонтна дільниця). За рішенням адміністрації підприємства для приведення штатного розпису до фактично виконуваних персоналом цеху робіт з 12.10.2018 року штатна одиниця «слюсар по ремонту рухомого складу» Тепловозоремонтної дільниці локомотивного депо (денний персонал) виключена зі штатного розпису. Станом на 12.10.2018 року [PERSON] був відсутній на робочому місці внаслідок тимчасової непрацездатності, що виключає можливість запропонування йому вказаної вакансії для переведення в період її існування. 24.10.2018 р. комісією знову був запропонований [PERSON] для переведення список вакантних посад на підприємстві в кількості 54 одиниці, які позивач міг би виконувати, в тому числі з можливістю перенавчання за рахунок підприємства, однак він не обрав для себе жодну із запропонованих посад, тобто фактично відмовився від переведення на іншу роботу. При цьому, позивач знов на бланку акту зробив письмові зауваження, в яких вказав, що написав заяву на ім`я Генерального директора ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» щодо наявних вакантних посад. 21.11.2018 р. на засіданні комісії [PERSON] в черговий раз були запропоновані для переведення вакантні посади в кількості 55 одиниць, які позивач міг би займати, в тому числі з можливістю перенавчання за рахунок підприємства, однак позивач не обрав для переведення жодної із запропонованих посад. 29.11.2018 р. комісією знову були запропоновані [PERSON] вакантні посади для переведення, з якого позивач обрав для переведення посаду «підручний сталевара». При цьому, [PERSON] комісією було роз`яснено, необхідність відвідування структурного підрозділу, в якому він обрав роботу, для ознайомлення з умовами праці та необхідність подання особистої заяви про переведення до 03.12.2018 року, а також видано направлення за вих. №2312-251-262 від 29.11.2018 року для відвідування структурного підрозділу підприємства (мартенівського цеху). 04.12.2018 р. начальник мартенівського цеху Бельгер О.І. повідомив голову комісії про те, що в період з 29.11.2018 року по 04.12.2018 року [PERSON] для ознайомлення з умовами праці та оплати за професією «підручний сталевара» до адміністрації мартенівського цеху не звертався; особисту заяву про переведення на професію «підручний сталевара» мартенівського цеху не подавав. Таким чином позивач, хоча і обрав прийнятну для себе посаду для переведення, однак фактично не вчинив дій, які б дозволяли роботодавцю перевести [PERSON] на обрану ним посаду. Також повідомили, що [PERSON] протягом своєї трудової діяльності неодноразово притягувався роботодавцем до дисциплінарної відповідальності та позивачу не нараховувалась виробнича премія. Згідно даних протоколу №1 від 27.07.2018 року [PERSON] має найбільшу кількість днів відсутності на роботі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, що свідчить про найменшу продуктивність його праці. Щодо наявності у [PERSON] . повної вищої освіти, здобутої у Луцькому інституті розвитку людини вищого навчального закладу «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» за напрямом підготовки «Комп`ютерна інженерія» та здобуття кваліфікації техніка із системного адміністрування, то за час трудових відносин з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» позивач не надавав відповідачу копії документу, що б підтверджувало факт наявності у нього вказаної освіти та спеціальності. Підприємством було рекомендовано позивачу звернутись до відповідного структурного підрозділу підприємства для реєстрації документу про здобуття вищої освіти. Однак, станом на момент звільнення, вказані дії [PERSON] не вчинив, що свідчить про безпідставність доводів позивача про не врахування відповідачем наявності у [PERSON] вказаної вищої освіти під час процедури вивільнення працівників. В позовній заяві позивач не зазначав у порівнянні саме з ким з працівників він має переважне право на залишення на роботі, в чому ця перевага виражена, а отже його позиція щодо наявного переважного права на залишення на роботі є необґрунтованою та непідтвердженою. Щодо наявності у позивача другої дитини, то його син народився 26 вересня 2018 року, тобто станом на дату проведення оцінки кваліфікації та продуктивності праці працівників (27.07.2018 року), вказана дитина ще не була народжена, що виключає можливість врахування роботодавцем її існування при визначенні кола осіб, що підлягають вивільненню. 19.11.2018 р. адміністрація підприємства звернулась до Первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з поданням про надання згоди на звільнення [PERSON] на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. 07.12.2018 р. ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» була отримана копія протоколу №31 від 04.12.2018 р. засідання профкому Первинної профспілкової організації, в якому вказано про прийняте рішення: відмовити адміністрації ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в наданні згоди на звільнення [PERSON] на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. В наданому протоколі ППО ВП НПФ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» посилається на не врахування роботодавцем вимог ст. 42 КЗпП України та наявність у [PERSON] переважного права на залишення на роботі як у працівника що має більш високу кваліфікацію та продуктивність праці, оскільки [PERSON] має повну вищу освіту (Луцький інститут розвитку людини). Також в протоколі первинної профспілкової організації зазначено, що [PERSON] має переважне право на залишення на роботі на підставі ч. 2 ст. 42 КЗпП України як особа, що має тривалий безперервний стаж роботи на підприємстві, має на утриманні 3-х осіб, не має в родині інших працівників із самостійним заробітком. Ознайомившись зі змістом протоколу від 04.12.2018 року та мотивами, які були покладені в основу рішення профспілки про відмову в наданні згоди на звільнення [PERSON] , оцінивши їх на предмет обґрунтованості, Відповідач дійшов висновку про безпідставність доводів профспілки щодо відсутності у роботодавця підстав для звільнення позивача та щодо порушення роботодавцем приписів ст. 42 КЗпП України та у відповідності до приписів ч. 7 ст. 43 КЗпП України прийняв рішення про звільнення [PERSON] на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, про що видав наказ №29/л від 08.01.2019 року. Крім того, передумовою стягнення з відповідача на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу є прийняття судом рішення про поновлення працівника на роботі, передумовою прийняття якого, в свою чергу, є встановлення судом факту неправомірності звільнення такого працівника, оскільки згідно ч. 1 ст. 235 КЗпП України працівник поновлюється на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, у разі його звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу. Проте, в даному випадку трудовий договір з [PERSON] було розірвано на законних підставах, за наявності підстав для таких дій відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, та спростовує доводи позивача і унеможливлює задоволення його позовних вимог щодо стягнення з відповідача середнього заробітку. Враховуючи викладене просять в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування відповіді на відзив позивачем зазначено, що в обґрунтування свого позову він зазначив, що [PERSON] підписала наказ про його скорочення безпідставно, але не те, що вона не мала права його підписувати. Тому в разі задоволення його позову підприємство повинно йому відшкодувати шкоду, а саме сплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу по вині власника підприємства. А у зв`язку з тим, що саме [PERSON] підписала наказ, то керівництво підприємства, або суд може зобов`язати відшкодувати кошти саме з неї, тому він і просив залучити її в якості третьої особи. Відповідач у відзиві зазначає , що на виконання наказу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» № 866 від 24.07.2018 року «Про внесення змін в штатний розпис цеху ремонту рухомого складу» було видано розпорядження № 400 від 27.07.2018 року про створення комісії для виконання вимог ст. 49-2 КЗпП України, де в п.4. даного розпорядження зазначено, що комісії при проведенні засідань, метою яких є попередження працівника про передбачене можливе звільнення та пропозиції щодо другої роботи , залучати до роботи комісії представників цехового комітету профспілки, але без права підпису документів. В документах які створювала дана комісія, в списках присутніх не зазначено жодного прізвища представника профспілки. Тобто вони не були присутніми. І саме тому є підстави вважати, що була упередженість членів комісії, які є заінтересованими особами у виконанні рішення власника підприємства. Засідання комісії проводилося 27.07.2018 р. і тільки 30.08.2018 р. , майже через місяць, [PERSON] ознайомили з наказом № 866 від 24.07 2018 р. . В той час уже членам комісії було відомо саме про звільнення [PERSON] та [PERSON] згідно до протоколу №1 від 27.07.2018 р. Проте, профспілка підприємства про даний протокол нічого не знала. І тільки на момент попередження про можливе звільнення саме 30.08.2018 року [PERSON] відмовився підписувати дане попередження і наполягав у письмовій формі, повідомити профспілку про його можливе звільнення з підстав скорочення штату. Не зважаючи на це, комісія направила документи (представлення) щодо можливого звільнення працівників, на підставі скорочення штату (наказ № 866) , тільки 19.11.2018 р., тобто майже через 2 місяця. До цього приймали зайвих зусиль, щоб рішення про звільнення саме на підставі прийнятих комісією рішень та спланованих заходів, прийняв саме сам [PERSON] , мов би самостійно. Позивач впевнений, що саме із-за його правдоборства він і попав в список осіб, яких потрібно звільнити на підставі скорочення штату. З моменту засідання кваліфікаційної комісії з 27.07.2018 р. до вересня місяця, зі списку 12 працівників, які були надані для порівняльного аналізу кваліфікації, два працівника звільнилися . На вересень місяць 2018 року зі списку залишилося 10 чоловік разом з [PERSON] Тобто саме та кількість працівників, яку планувалося залишити роботі. Звільнився працівник [PERSON] який згідно рішення кваліфікаційної попав під скорочення та працівник [PERSON], який звільнився самостійно по власному бажанню. На підставі цього [PERSON] . 19.09. 2018 року звернувся з письмовою до керівництва підприємства щоб його зарахували на вивільнену посаду, замість [PERSON] Не зважаючи на це, позивачу 04.10.2018 р. знову надали список вакантних місць роботи не за професією. [PERSON] до наданих комісією актів в яких пропонувалися інша робота надав письмове зауваження про його звернення до керівництва щодо переведення на вивільнене місце роботи, на яке чекає відповідь. Але члени комісії всіляко намагалися спонукати останнього до звільнення. Таким чином на 04.10.2018 р., відповіді на письмову заяву [PERSON] про залишення його на роботі замість працівника, що звільнився, отримано не було. Документи про рішення кваліфікаційної комісії до профспілки були не надіслані. Поки комісія боролася з [PERSON] щоб його звільнити, 12.10.2018 р. із кваліфікаційного списку звільнилася ще одна посада у зв`язку зі смертю [PERSON] Позивач повторно надав заяву на ім`я керівництва про переведення його на посади, що вивільнилися. При цьому, перше вивільнене місце з'явилось не з 20.09.2018 року, а з 19.09.2018 року. Позивач надав заяву на переведення його на вивільнене місце саме 19.09.2018 року. Але захворів і був змушений піти на лікарняний. Друге вивільнене місце з'явилося 12.10.2018 р., позивач надав заяву на переведення його на вивільнене місце саме 12.10.2018 р . Тобто [PERSON] хоч і був на лікарняному, але знаходився на роботі щоб надати на ім`я керівництва заяву. Але заяву прийняли на розгляд, а запропонувати вивільнене місце не змогли в зв`язку із знаходженням останнього на лікарняному. Тобто вважає, що бажання відповідача запропонувати вивільнену вакансію [PERSON] є сумнівним. Після того, як вивільнені місця роботи були заповненими іншими працівниками, позивач отримав відповідь від керівництва 21.11.2018 року , що задовольнити його прохання перевести його на вивільнені місця не можливо , в зв`язку з тим що вакантні посади зайняті. І вже після того , коли була отримана відповідь з відмовою, керівництво ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» направило документи до профспілки підприємства на узгодження звільнення [PERSON] тобто 19.11.2018 року. Відповідь профспілки з протоколом на ім'я керівництва підприємства надіслана 06.12.2018 року, в якій профспілка не погоджується з рішенням кваліфікаційної комісії про звільнення на підставі скорочення штату [PERSON] з наданням обґрунтування. Коли йому стало зрозуміло що його хочуть цілеспрямовано звільнити, що вивільнені посади пропонують кому завгодно але не йому, [PERSON] обрав запропоновану йому роботу, а саме посаду «підручний сталевара». Але, коли йому необхідно було з'явитися на запропоноване місце роботи 29.11.2018 р., то його просто з екіпірувального пункту, де він працював в цей день в зміні, ніхто не відпустив. А з наступного дня він знову пішов на лікарняний. Таким чином він хоча і обрав прийнятну для себе посаду для переведення , однак фактично йому не дали можливість вчинити дії та перейти на обрану ним посаду. До того ж вважає, що мав переважне право на підставі того що у нього тривалий безперервний стаж роботи на даному підприємстві, у нього в порівнянні з іншими працівниками є вища освіта. Він є сімейною людиною та має двох неповнолітніх дітей та не працюючу дружину( дружина в декретній відпустці). В його сім`ї не має інших працівників з самостійним заробітком. Але не зважаючи на це, відповідач вирішив скоротити саме його. Відповідач стверджує що вони зробили все правильно згідно вимог ст. 49-2 КЗпП України. Згідно вимог даної статті, дійсно зроблено все правильно, але з порушенням вимог статті 42 КЗпП, та з порушенням п.4 розпорядження № 400 від 27.07.2018 року. Відповідач у відзиві доводить, що кваліфікаційна комісія не знала про народження другої дитини у позивача, не знали, що його дружина на час засідання комісії була вагітна, не знали, що у нього є вища освіта. Але це не відповідає дійсності. В комісії було дві особи, які знали про це , чи могли знати, так як безпосередньо були працівниками цеху, де саме і працював [PERSON] Член комісії [PERSON] , яка займає посаду інженера по виплаті труда та роботі з персоналом ТД, та член комісії [PERSON] начальник цеху РПС, де працював [PERSON] Додаткові відпустки на сесії та екзамени до Вищого навчального закладу де навчався позивач, надавалися та підписувалися відпускні документи з обов`язковим попередженням начальника ЦРПС. Про те, що дружина [PERSON] знаходиться в декретній відпустці і про те що в нього є маленька донька , члени комісії також знали. Крім того позивач 14.09.2018 р. надавав заяву з підтверджуючими документами про сімейний стан. Дана заява була прийнята канцелярією підприємства за номером 8263/23. Щодо лікарняних, то всі люди хворіють, та він не є виключенням, тим паче, що робота у нього завжди на вулиці та в будь-яку погоду. Щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності, то вони всі практично створені штучно охороною підприємства, оскільки у нього була відсутня перепустка на підприємство, а отже він кожного разу потрапляв на роботу виписуючи у відділі перепусток разові перепустки. Охорона про це знала та кожного місяця складала про нього акт про порушення, за що він і притягувався до дисциплінарної відповідальності. Тому наполягає на задоволенні позову. В обґрунтування заперечень на відповідь на відзив представником відповідача зазначено, що позивачем пропущено встановлений судом строк подання відповіді на відзив та порушено порядок її подання. Разом з тим, ознайомившись з відповіддю на відзив, вважає необхідним зазначити, що наказ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» № 866 від 24.07.2018 р. не підписувався [PERSON] , а містить підпис генерального директора підприємства П. Кахлона. Підписи [PERSON] . на додатках № 1 та № 2 до вказаного наказу свідчать лише про погодження вказаною посадовою особою їх змісту. Такого документу як «наказ про скорочення [PERSON] .» за підписом [PERSON] матеріали справи взагалі не містять. У відповіді на відзив [PERSON] зазначає, що комісія під час процедури перепрацевлаштування намагалася спонукати його до звільнення. Вказані твердження позивача є безпідставними, не підтвердженими жодними доказами. Комісія вчиняла дії, спрямовані на переведення [PERSON] на іншу посаду в межах підприємства шляхом запропонування йому переліків вакантних посад, і жодним чином не спонукала позивача до звільнення. А твердження позивача щодо упередженого ставлення до нього з боку роботодавця є взагалі надуманими та суб`єктивними. Твердження позивача про відкриття 19 вересня 2018 р. вакансії «слюсар по ремонту рухомого складу» у зв`язку зі звільненням [PERSON] , є безпідставними, оскільки 19.09.2018 р. трудові відносини із зазначеним працівником ще тривали, вакансія виникла лише 20 вересня 2018 р. Направлення № 2312-251-262 було видано комісією [PERSON] 29 листопада 2018 року та йому було роз`яснено пор необхідність відвідування мартенівського цеху та встановлено строк для подання заяви про переведення до 03.12.2018 р. Йому також було роз`яснено, що у випадку, якщо він без поважних причин до 03.12.2018 р. не повідомить у письмовому вигляді кадрове адміністрування про своє рішення відносно переведення на запропоновану вакансію, то така бездіяльність буде розцінена як відмова від запропонованої роботи. Згідно табелю обліку використаного робочого часу, [PERSON] 29 листопада та 30 листопада 2018 року міг відвідати мартенівський цех, для чого йому було видано відповідне направлення, а під час тимчасової непрацездатності міг повідомити кадрове адміністрування про наявність поважних причин для неможливості відвідування мартенівського цеху для ознайомлення з умовами праці, однак навіть після завершення періоду тимчасової непрацездатності позивач жодних заяв з цього приводу не зробив, як і не подав заяву про переведення на обрану посаду «підручний сталевар» мартенівського цеху. Вказані обставини свідчать про небажання самого [PERSON] переводитись на обрану ним же вакантну посаду, що спростовує його доводи про те, що йому не дали здійснити переведення. Той факт, що у позивача наявна вища освіта за напрямом підготовки «Комп`ютерна інженерія» та здобута кваліфікація техніка із системного адміністрування у Луцькому інституті розвитку людини вищого навчального закладу «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» не впливає на його кваліфікацію як працівника за посадою «слюсар по ремонту рухомого складу» 6 розряду дільниці «екіпірувальні пункти та ПТО локомотивів» цеху ремонту рухомого складу. Відповідно до наказу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» №866 від 24.07.2018 року «Про внесення змін в штатний розпис цеху ремонту рухомого складу» з 25.10.2018 року зі штатного розпису цеху ремонту рухомого складу виключені 2 штатні одиниці за професією «слюсаря по ремонту рухомого складу» 6 розряду піддільниці «екіпірувальні пункти та ПТО локомотивів`дільниці «утримання підйомно-транспортного обладнання», на якій працював [PERSON] . Відповідно до Класифікатора професій ДК 003:2010, кваліфікація - здатність виконувати дання та обов`язки відповідної роботи. А оскільки скорочення штатних одиниць відбувалось саме за професією «слюсар з ремонту рухомого складу», то і порівняння кваліфікації працівників, що працювали за вказаною посадою здійснювалось з точи зору займаної посади. [PERSON] має професійно-технічну освіту за спеціальністю «слюсар з ремонту автомобілів», здобуту у Професійно-технічному училищі №45, тобто не профільну освіту. Тобто, наявність у працівника кваліфікації «технік із системного адміністрування» не свідчить про наявність у нього в порівнянні з іншими працівниками більшої кваліфікації за професією «слюсар з ремонту рухомого складу», оскільки вказані професії є різними за своїм функціональним призначенням та змістом посадових обов`язків. Щодо доводів [PERSON] стосовно змісту вчинених ним порушень, на підтвердження яких відповідачем до матеріалів справи були додані належним чином засвідчені копії відповідних розпоряджень по структурному підрозділу, то, як свідчить зміст викладених в них обставин, вказані розпорядження стосуються порушення позивачем різних положень його Робочої інструкції, Інструкції з охорони праці та стандартів підприємства. Так, позивачу неодноразово було зменшено розмір премії (від 50% до 100%) за те, що позивач до завершення робочого часу покинув своє робоче місце. Тобто, позивач прибував на своє робоче місце, а потім протягом робочої зміни без попередження власного керівництва покидав своє робоче місце. Такі факти були зафіксовані в періоді 1 час 30 хв - 7 год, після початку робочої зміни, тобто твердження позивача, що вказані факти пов`язані з тривалим оформленням ним разових перепусток під час прямування на роботу не відповідають дійсності. Вислухавши доводи учасників справи, дослідивши матеріали справи та інші докази, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Як встановлено судом, [PERSON] в період з 21 липня 2003 року по 08 січня 2019 року перебував в трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «АрселорМіттал Кривий Ріг», що підтверджується наданою суду копією трудової книжки позивача (а.с. 15-16). Наказом №29/л від 08.01.2019 року [PERSON] звільнений з посади слюсаря по ремонту рухомого складу 6 розряду екіпіровочні пункти та ПТО локомотивів, ПТО локомотивів» цеху ремонту рухомого складу в зв`язку зі скороченням штату на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України (а.с. 7 - копія наказу). Наказ №29/л від 08.01.2019 року був підписаний начальником управління організаційного розвитку департаменту по персоналу [PERSON] на підставі п. 1.10 наказу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» «Про перерозподіл обов`язків по підписанню розпорядчих документів» №1329 від 02.11.2017 року, з урахуванням змін, внесених наказом ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» «Про внесення змін до розпорядчих документів, що стосуються питань управління персоналом» №1064 від 13.09.2018 року та довіреності №14-555 від 20.12.2018 р., що підтверджують наявність у [PERSON] повноважень на підписання наказів про звільнення працівників ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та, відповідно, підтверджують законність наказу про звільнення позивача (а.с. 62-71- копії довіреності та наказів). Згідно наказу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» №866 від 24.07.2018 року «Про внесення змін в штатний розпис цеху ремонту рухомого складу» з 25.10.2018 року зі штатного розпису цеху ремонту рухомого складу виключена професія слюсаря по ремонту рухомого складу 6 розряду піддільниці «екіпірувальні пункти та ПТО локомотивів» дільниці «утримання підйомно-транспортного обладнання» в кількості 2-х одиниць, одну з яких на той момент займав [PERSON] (а.с.72-75 - копія наказу з додатками). На виконання наказу №866 від 24.07.2018 року ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» розпорядженням №400 від 27.07.2018 року було створено відповідну комісію для виконання вимог ст. 492 КЗпП України щодо визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі під час вивільнення та працівників, що підлягають вивільненню(а.с. 76 - розпорядження). На засіданні комісії 27 липня 2018 року (а.с. 77- копія протоколу №1) було встановлено, що на посаді «слюсар по ремонту рухомого складу» працюють 12 осіб, у зв`язку з чим комісією було доведено оцінку їх кваліфікації та продуктивності праці для визначення осіб, що мають переважне право на залишення на роботі. За результатами проведеного аналізу та обговорення, враховуючи персональну кваліфікацію та продуктивність праці, комісія визначила, що працівниками, що підлягають вивільненню, є [PERSON] та [PERSON] Попередженням №1 від 30 серпня 2018 року [PERSON] був попереджений про наступне вивільнення із одночасним запропонуванням іншої роботи згідно списку вакансій станом на 30.08.2018 р. . При цьому, [PERSON] відмовився власним підписом засвідчувати факт свого попередження роботодавцем про можливе майбутнє звільнення, що підтверджено підписами членів комісії (а.с. 82-84. 85-86 - копії попередження №1 від 30.08.2018 року, списку вакансій №511-330 від 30.08.2018 р.). [PERSON] був особисто ознайомлений з наказом №866 від 24.07.2018 р. шляхом зачитування його вголос. Від ознайомлення з вказаним наказом під підпис [PERSON] відмовився, що підтверджується актом №1 від 30.08.2018 року (а.с. 87 - копія акту). При цьому [PERSON] на бланку протоколу про ознайомлення вказав, що просить ознайомити «його» профспілку та ознайомити його з вказаним вище наказом в присутності «його» профспілки (а.с. 88 - копія бланку протоколу ознайомлення). 04 жовтня 2018 року комісією повторно було запропоновано [PERSON] для переведення вакантні станом на 04.10.2018 року посади в кількості 40 одиниць однак позивач не обрав для себе посаду для переведення. В акті про надання роботи від 04.10.2018 року зазначено, що «працівник визначиться до 05.10.2018 року до 16.00». Вказаний факт відмови [PERSON] від обрання посад для переведення підтверджено актом №3 про відмову від переведення від 04.10.2018 року (а.с. 91-96- копії акту про надання роботи від 04.10.2018 р., списку №511-362 від 04.10.2018 р., акту №3 від 04.10.2018 р.). На заяву від 12.10.2018 року [PERSON] щодо переведення його на посади, що вивільнились внаслідок припинення трудових договорів з двома іншими працівниками, ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» надано відповідь, в якій зазначено, що (мовою оригіналу): «с целью обеспечения оптимальной загрузки персонала ЦПРС, для соблюдения штатной дисциплины, по решению администрации транспортного департамента, вакансии, на которые Вы указали, по состоянию на 12.10.2018 года укомплектованы. Поэтому удовлетворить Вашу просьбу, изложенную в заявлении от 12.10.2018, не предоставляется возможным» (а.с.97 - копія листа) Вказана відповідь була направлена [PERSON] цінним листом з описом вкладення 17.10.2018 року (а.с. 98 - копія опису вкладення та поштового чеку) Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Статтею 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України Так, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який звільняється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець вважається таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протятої цього періоду і які існували на день звільнення (постанова Верховного Суду від 15 серпня 2018 року по справі № 479/567/17). Згідно матеріалів справи, слюсар по ремонту рухомого складу, [PERSON] звільнився з підприємства 19.09.2019 р. За рішенням адміністрації підприємства для приведення штатного розпису до фактично виконуваних персоналом цеху робіт з 02.10.2018 року штатна одиниця, яку займав звільнений працівник, була виключена зі штатного розпису. Трудові відносини з [PERSON] були припинені у зв`язку зі смертю останнього 12.10.2018 року. На вакантну посаду слюсаря по ремонту рухомого складу (ЦРРС, Ремонт локомотивів. Екіпірувальні пункти та ПТО локомотивів) був переведений [PERSON] , який до переведення займав посаду слюсаря по ремонту рухомого складу (ЦРРС, Ремонт локомотивів. Екіпірувальні пункти та ПТО локомотивів), на посаду якого в свою чергу було переведено [PERSON] , який до переведення займав посаду слюсаря по ремонту рухомого складу (ЦРРС, Ремонт локомотивів, Тепловозоремонтна дільниця). За рішенням адміністрації підприємства для приведення штатного розпису до фактично виконуваних персоналом цеху робіт з 12.10.2018 року штатна одиниця «слюсар по ремонту рухомого складу» Тепловозоремонтної дільниці локомотивного депо (денний персонал) виключена зі штатного розпису, що підтверджується змінами №5 до штатного розпису (мають силу наказу) Цеху ремонту рухомого складу за вих. №05-1574 від 18.10.2018 року. 24 жовтня 2018 р. комісією повторно було запропоновано [PERSON] для переведення список вакантних посад на підприємстві в кількості 54 одиниці, які позивач міг би виконувати, в тому числі з можливістю перенавчання за рахунок підприємства, однак позивач не обрав для себе жодну із запропонованих посад, тобто фактично відмовився від переведення на іншу роботу. При цьому, позивач знов на бланку акту зробив письмові зауваження, в яких вказав, що написав заяву на ім`я Генерального директора ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» щодо наявних вакантних посад (а.с. 109-112- копії акту №4 про відмову від переведення від 24.10.2018 року та списку за вих. №511-371 від 24.10.2018 року). 21 листопада 2018 р. на засіданні комісії [PERSON] в черговий раз були запропоновані для переведення вакантні посади в кількості 55 одиниць, які позивач міг би займати, в тому числі з можливістю перенавчання за рахунок підприємства, однак позивач не обрав для переведення жодної із запропонованих посад (а.с. 113-115 - копії акту №5 про відмову від переведення від 21.11.2018 року та списку за вих.№511 -393 від 21.11.2018 року). 29 листопада 2018 р. комісією в черговий раз були запропоновані [PERSON] вакантні посади для переведення, з якого позивач обрав для переведення посаду «підручний сталевара». При цьому, [PERSON] комісією було роз`яснено, необхідність відвідування структурного підрозділу, в якому він обрав роботу, для ознайомлення з умовами праці, та необхідність подання особистої заяви про переведення до 03.12.2018 року, а також видано направлення за вих. №2312-251-262 від 29.11.2018 року для відвідування структурного підрозділу підприємства (мартенівського цеху) (а.с. 116-119). 04 грудня 2018 р. начальником мартенівського цеху Бельгер О.І. повідомлено голову комісії про те, що в період з 29.11.2018 року по 04.12.2018 року [PERSON] для ознайомлення з умовами праці та оплати за професією «підручний сталевара» до адміністрації мартенівського цеху не звертався; особисту заяву про переведення на професію «підручний сталевара» мартенівського цеху не подавав (а.с.120 - копія записки) . 19 листопада 2018 року адміністрація підприємства звернулась до Первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з поданням (за вих. № 05-1659) про надання згоди на звільнення [PERSON] на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. До вказаного подання роботодавець надав пакет документів, що дозволяли б повно та неупереджено його розглянути в передбачені законом строки (а.с. 135-136 - копія подання). Додатково, листом роботодавцем було надано профспілковій організації копії акту №5 про відмову [PERSON] від переведення від 21.11.2018 р. та списку за вих. №511-393 від 21.11.2018 року (а.с. 137 - копія листа), та згідно письмових пояснень представника відповідача, викладених у відзиві на позов, 07 грудня 2018 року ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» була отримана копія протоколу №31 від 04.12.2018 р. засідання профкому Первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», в якому вказано про прийняте рішення: відмовити адміністрації ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в наданні згоди на звільнення [PERSON] на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.В наданому протоколі ППО ВП НПФ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» посилається на не врахування роботодавцем вимог ст. 42 КЗпП України та наявність у [PERSON] переважного права на залишення на роботі як у працівника що має більш високу кваліфікацію та продуктивність праці, оскільки [PERSON] має повну вищу освіту (Луцький інститут розвитку людини). Також в протоколі первинної профспілкової організації зазначено, що [PERSON] має переважне право на залишення на роботі на підставі ч. 2 ст. 42 КЗпП України як особа, що має тривалий безперервний стаж роботи на підприємстві, має на утриманні 3-х осіб, не має в родині інших працівників із самостійним заробітком. В аспекті положень частини сьомої статті 43 КЗпП України та частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні пілки, їх права та гарантії діяльності» та з урахуванням висновку про право роботодавця звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки слідує, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості. Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття З ЦК України, статті 1, 213 ЦПК України) та лексичного значення (тлумачення) самого слова «обґрунтований», яке означає «бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами». Отже, рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо, добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав. З огляду на те, що висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей, то посилання на відсутність у суду повноважень здійснювати перевірку та давати юридичну оцінку рішенню профспілкового комітету (яке відповідно до вимог статей 57, 212 ЦПК є одним із доказів у справі і не має для суду наперед встановленого значення), не можна визнати правильним. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року у справі № 6-703цс15 На підставі вищевикладених правових норм ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», отримавши від ППО ВП НПФ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» копію протоколу від 04.12.2018 року», в якому вказано про прийняте рішення у вигляді відмови роботодавцю в наданні згоди на розірвання трудового договору з [PERSON] , мав право оцінити вказану відповідь на предмет обґрунтованості. За результатами такої оцінки роботодавець прийшов до висновку про необґрунтованість вказаної відмови та у відповідності до приписів частини сьомої статті 43 КЗпП України прийняв рішення про звільнення [PERSON] на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, про що видав наказ №29/л від 08.01.2019 року. Разом з тим, суд не може погодитись з такими висновками відповідача з наступних підстав. Відповідно до матеріалів справи та пояснень сторін, в період з дати виникнення вакансії (20.09.2018 р.) і до її виключення зі штатного розпису структурного підрозділу (02.10.2018 р.) [PERSON] був відсутній на робочому місці, оскільки 20-21 вересня 2018 року були вихідними днями згідно робочого графіка позивача. В період з 22 вересня по 01 жовтня 2018 року [PERSON] був відсутній на роботі внаслідок тимчасової непрацездатності. Станом на 12 жовтня 2018 року [PERSON] був відсутній на робочому місці внаслідок тимчасової непрацездатності, саме тому йому не запропонували вакантну посаду слюсаря по ремонту рухомого складу (ЦРРС, Ремонт локомотивів. Екіпірувальні пункти та ПТО локомотивів), яка вивільнилась у зв`язку зі смертю 12.10.2018 р. [PERSON] Вказані доводи представника відповідача суд вважає необгрунтованими та такими, що порушують трудові права позивача, оскільки однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Перебування працівника на лікарняному не звільняє роботодавця від передбаченого законом вищезазначеного обов`язку. Зазначене потягло за собою порушення прав позивача на можливість отримання вивільненої посади, яку він міг виконувати, враховуючи рівень знань, кваліфікації та освіти, раніше виконуваних обов`язків та попередньої посади, тощо. Судом відхиляються доводи представника відповідача щодо ненадання позивачем документів про вищу освіту, народження дитини. тощо, оскільки самим же представником відповідача у відзиві на позов зазначено, що в протоколі первинної профспілкової організації зазначено про наявність у [PERSON] повної вищої освіти (Луцький інститут розвитку людини) та той факт, що він має тривалий безперервний стаж роботи на підприємстві, має на утриманні 3-х осіб, не має в родині інших працівників із самостійним заробітком, а отже вказані відомості були відомі роботодавцю на момент звільнення позивача. Щодо нез`явлення позивача за направленням до мартенівського цеху, то позивачем в судовому засіданні зазначалося, з чим погоджується і суд, що в направленні роботодавця не було зазначено право [PERSON] залишати своє робоче місце в період робочого часу для ознайомлення з умовами праці на новому робочому місці в мартенівському цеху. До того ж, позивачем зазначалося, що не спростовано представником відповідача, що кожен цех має свій контроль пропуску, задля чого для того, щоб потрапити до іншого цеху, необхідна відповідна перепустка, яка не була надана роботодавцем [PERSON] , що унеможливило його потрапляння до мартенівського цеху. В світлі розпоряджень ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про порушення [PERSON] правил трудового розпорядку 14 липня 2014 р. та 14 лютого 2017 року саме з підстав залишення робочого місця (а.с. 123, 124-125), суд вважає вказані доводи позивача обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу. Крім того, представником відповідача наголошувалось на тому, що [PERSON] протягом своєї трудової діяльності неодноразово притягувався роботодавцем до дисциплінарної відповідальності та йому не нараховувалась виробнича премія, про що зазначено в порівняльній таблиці працівників (а.с. 121-131). [PERSON] має найбільшу кількість днів відсутності на роботі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю - 156 днів, що свідчить про його найменшу продуктивність праці. Однак як вбачається з матеріалів справи, вказані порушення позивачем були вчинені в 2014 році, одне в лютому 2017 року та 18 і 25 травня 2018 року, з чого суд не вбачає систематичність невиконання позивачем правил трудового та внутрішнього розпорядку підприємства. Згідно з вимогами ст. 235 КЗпП України, при винесення рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш, як за один рік. Відповідно до п. 2 Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року зі змінами, якою був затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Постанови нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні, а у випадках, передбачених чинним законодавством,- на число календарних днів за цей період. Відповідно до довідки ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг", наданої на виконання ухвали суду від 30 січня 2019 року, середньогодинний заробіток [PERSON] складає 49,82 грн. Згідно графіку роботи [PERSON] . (бригада № 2), за період з 08.01.2019 р. по 02.05.2019 р. кількість робочих годин, які мають бути оплачені за середнім заробітком, складають 695 годин. Таким чином, виходячи з розрахунку 49,82 грн. * 695 годин = 34624,90 грн., вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Положеннями статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку до обґрунтованість вимог та їх задоволення. Згідно частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI, за вимогу про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі; він підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі 768 грн. 40 коп. В частині вимоги немайнового характеру, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки сплачений останньою при подачі позову (а.с.16). На підставі викладеного та

Outcome: approved