Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

Заявниця, [PERSON], звернулася в Зіньківський районний суд Полтавської області із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. В судове засідання заявник, [PERSON], не з»явилася, направивши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання вимог. Представник заінтересованої особи Великопавлівська сільська рада Зіньківського району Полтавської області, в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву, в якій вимоги визнав в повному обсязі і просив розгляд справи провести без їх участі. Суд вирішив за можливе розглядати справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням норм ст.197 ЦПК України. Відповідно до ч. 4\~ ст. 174 ЦПК України\~ у разі визнання заінтересованою особою Великопавлівською сільською радою Зіньківського району Полтавської області суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення вимог заявника. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги і вони знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні, суд приймає вказане визнання позову, оскільки такі дії відповідача не суперечать закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, тому, відповідно до вимог ч. 4\~ ст. 174 ЦПК України, суд вважає, що вказані позовні вимоги є цілком доведеними, обґрунтованими і підлягають задоволенню у вказаному обсязі. У відповідності до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України. Відповідно ст. 213 ЦПК України, - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 Про судове рішення у цивільній справі, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON], [INFO], уроженка [INFO], отримала у приватну власність земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2, 66 га на території Великопавлівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області для ведення особистого селянського господарства, на підставі розпорядження голови Зіньківської районної державної адміністрації від 18 липня 2002 року. Великопавлівською сільською радою Зіньківського району Полтавської області 12 вересня 2002 року, [PERSON] було видано державний акт на право приватної власності на землю серії Р2 №617757, на земельну ділянку площею 2, 66 га на території Великопавлівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області для ведення особистого селянського господарства, який зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №818 (а.с.5). Однак з невідомих причин у вищезазначеному державному акті не вірно зазначено її побатькові «Іванівана» замість «Іванівна». Згідно листа Великопавлівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області від 10.10.2017 року вих. К№02-19/6, вбачається, що виправити зазначену помилку неможливо, оскільки виготовлення державних актів здійснювалось Гадяцьким приватним підприємством «Земельно-кадастровий центр», яке на даний час ліквідовано, а сільські ради не наділені повановаженнями виправляти такі помилки і рекомендовано заявниці звернутись до суду для вирішення зазначеного питання (а.с.7). Таким чином, внаслідок невірно зазначеного у державному акті побатькові заявниці, вона не має можливості зареєструвати своє право власності на землю в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно у встановленому законом порядку і виправити допущену помилку в позасудовому порядку не вбачається за можливе. А тому необхідно в судовому порядку встановти факт належності їй правовстановлюючого документа- державного акта на право приватної власності на землю серії Р2 №617757 особі, в якому зазначене її побатькові не збігається із зазначеним у її паспорті. Відповідно ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з вимогами ч.1 ст.256 Цивільного кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, та по батькові, місце і час народження якої, що зазначені у документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. На підставі викладеного та

Outcome: approved