Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього [PERSON] про визнання осіб такими,що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначили, що відповідачі не мешкають в спірній квартирі без поважних причини, але є зареєстрованими у вказаній квартирі, та у відповідності до ст.405 ЦК України втратили право користування житловим приміщенням. Просить визнати відповідачів [PERSON] , [PERSON] , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою судді від 14.09.2020 року справа прийнята до провадження, визначено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Відповідачі в судове засідання не з`явились, причину відсутності суду не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Повідомлень щодо поважності причин їх відсутності, заяви про слухання справи за їх відсутністю та відзиву на позов до суду не надходило. Відповідно до вимог ст. 44 ЦПК України учасники судового розгляду повинні добросовісно користуватися своїми правами. Тому, суд вважає, що відповідачі не з`явились в судове засідання без поважаних причин, в зв`язку з чим суд, урахуванням положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідачі повідомлені належним чином про час та місце судового розгляду. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя. В той же час, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відповідно до ст. 130 ч.9 ЦПК України, у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Відповідно до ст. 131 ч.1 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Позивач та її представник просять проводити розгляд справи без участі відповідачів. В судовому засідання позивач [PERSON] пояснила , що квартира [ADDRESS] належить на праві спільній частковій власності їй та її чоловікові - [PERSON] . Вони є зареєстрованими у вказаній квартирі , крім них в квартирі зареєстровані її син з онуками - відповідачі по справі, які з часу реєстрації у цій квартирі жодного дня не проживали. Ніяких речей відповідачів у квартирі не має. Перешкод у користуванні житловим приміщенням їм ніхто не чинив, комунальні послуги за квартиру не сплачують. Позивач та представник позивача просять визнати відповідачів такими що, втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Проти задоволення позовних вимог не заперечує, просить задовольнити. Представник третьої особи департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради у судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Представник третьої особи Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі. Просить розглядати справу на підставі наявних матеріалів справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням положень ст.ст.223, ч.4ст.280 ЦПК України , думки позивача і його представника щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, вислухавши пояснення сторін, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"роз`яснено, що відповідно до ст.55,124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81,83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільній частковій власності позивачу [PERSON] та її чоловікові - [PERSON] , який є третьою особою , що підтверджується договором купівлі продажу від 22.08.2003 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, технічним паспортом, копії яких знаходяться в матеріалах справи. Позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] є зареєстрованими у спірній квартирі. Крім них в квартирі зареєстровані відповідачі - син позивача - [PERSON] з його синами - [PERSON] , [PERSON] , відповідачі по справі, що підтверджується відповіддю Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради. Як зазначено позивачем, син [PERSON] з онуками [PERSON] та [PERSON] - відповідачі по справі, є лише зареєстрованими у спірній квартирі , але ніколи у спірній квартирі не проживали, речей їх у квартирі не має, комунальні послуги не сплачують, що ставить позивача у скрутне становище. За приписами ст. ст. 3, 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» під реєстрацією місця проживання розуміється - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного спеціально уповноваженого органу виконавчої влади з питань реєстрації. При зміні місця проживання в межах адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюється повноваження органу реєстрації, особа, яка змінила місце проживання повинна письмово повідомити про це відповідний орган реєстрації протягом семи днів. Таким, кожна особа має зареєструвати своє місце проживання, а у разі зміни цього місця вона повинна у семиденний строк знятися з зареєстрованого місця мешкання. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право зайняти, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник користується, володіє, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник згідно вимог ст.16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Факт не проживання відповідача у спірній квартирі, крім тверджень позивача та її представника , підтверджується показами свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які в судовому засіданні пояснили, що син позивача - [PERSON] , [PERSON] з його синами в квартирі [ADDRESS] ніколи не мешкали , їх речей у квартирі не має, де мешкають відповідачі їм не відомо. Враховуючи, що відповідачі у спірній квартирі не проживають без поважних причин понад один рік , але залишаються бути зареєстрованими за вказаною адресою, тому, відповідно до ст. 405 ЦК України відповідачів необхідно визнати такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] .

Outcome: approved