Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-27 00:00:00

В травні 2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Державної казначейської служби України, Міністерства фінансів України та Прокуратури Київської області про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органу, що здійснює оперативно - розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури і суду, в якій просив стягнути з Державного бюджету України на його користь відшкодування моральної шкоди завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності у розмірі 500 000 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.11.2014 року прокуратурою Київської області розпочато розслідування у кримінальному провадженні № 42014110000000370 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. 12.11.2014 року слідчим в ОВС прокуратури Київської області Чорноблавським О.М. за погодженням з прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Київської області Чижом О. в ході розслідування вказаного провадження винесено повідомлення про підозру [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. З самого початку досудового розслідування [PERSON] свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнавав. За результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42014110000000370 складено обвинувальний акт за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, який направлено до Вишгородського районного суду Київської області. 26.01.2015 року [PERSON] звільнено із органів внутрішніх справ України за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, підставою для чого стало внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та повідомлення [PERSON] про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України у кримінальному провадженні № 42014110000000370. 01.10.2015 року Вишгородським районним судом Київської області у справі № 363/4882/15-к відносно [PERSON] постановлено виправдувальний вирок, яким позивача за пред`явленим обвинуваченням у вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, визнано невинуватим і виправдано в зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину. 09.12.2015 року колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області за скаргою прокурора прокуратури Київської області виправдувальний вирок Вишгородського районного суду Київської області у справі № 363/4882/15-к скасовано, а кримінальне провадження повернуто на розгляд в суд першої інстанції. 15.06.2017 року Вишгородським районним судом Київської області у справі № 363/1884/16-к відносно [PERSON] постановлено виправдувальний вирок, яким позивача за пред`явленим обвинуваченням у вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, визнано невинуватим і виправдано в зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину. 21.09.2017 року ухвалою колегії судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області апеляційну скаргу прокурора Київської області залишено без задоволення, а виправдувальний вирок без змін. 24.05.2018 року Верховним судом ухвалу Апеляційного суду Київської області від 21.09.2017 року скасовано і призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції. 18.07.2018 року ухвалою колегії судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області апеляційну скаргу прокурора Київської області залишено без задоволення, а виправдувальний вирок без змін. 19.03.2019 року постановою Верховного суду колегією суддів Другої судової палати касаційного кримінального суду вирок Вишгородського районного суду Київської області від 15.06.2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 18.07.2018 року щодо [PERSON] залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, без задоволення. Позивач зазначає, що станом на 19.03.2019 року під судом та слідством він незаконно перебував в період з 12.11.2014 року по 19.03.2019 року 4 роки 4 місяці та 7 днів, постійно приймав участь у всіх судових розглядах розглядах, доводячи свою невинуватість. На підставі викладеного, [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19.07.2019 року вищезазначену позовну заяву передано на розгляд до Вишгородського районного суду Київської області відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 13.09.2019 року вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 07.11.2019 року проведено підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судовому засіданні позовну заяву повністю підтримав та просив її задовольнити з викладених у позові підстав. Додатково пояснив, що врезультаті незаконного порушення кримінального провадження проти нього, були суттєво обмеженні його права, позбавлено можливості займати посаду в правоохоронних органах, а в подальшому взагалі звільнено з органів внутрішніх справ. Прокурор Кривошея С.В. у судовому засіданні позовну заяву не визнав, підтримав поданий прокуратурою Київської області письмовий відзив від 05.07.2019 року, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, надав до суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] та здійснювати розгляд справи без його участі. Представник відповідача Міністерства фінансів України в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Раніше надав до суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Заслухавши пояснення позивачата та представника прокуратури, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 12.11.2014 року прокуратурою Київської області розпочато розслідування у кримінальному провадженні № 42014110000000370 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. 12.11.2014 року слідчим в ОВС прокуратури Київської області Чорноблавським О.М. за погодженням з прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Київської області Чижом О. в ході розслідування вказаного провадження винесено повідомлення про підозру [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. За результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42014110000000370 складено обвинувальний акт за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, який направлено до Вишгородського районного суду Київської області. 26.01.2015 року [PERSON] звільнено із органів внутрішніх справ України за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу. 01.10.2015 року Вишгородським районним судом Київської області у справі № 363/4882/15-к відносно [PERSON] постановлено виправдувальний вирок, яким позивача за пред`явленим обвинуваченням у вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, визнано невинуватим і виправдано в зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину. 09.12.2015 року ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Київської області виправдувальний вирок Вишгородського районного суду Київської області у справі № 363/4882/15-к скасовано, а кримінальне провадження повернуто на розгляд в суд першої інстанції. 15.06.2017 року Вишгородським районним судом Київської області у справі № 363/1884/16-к відносно [PERSON] постановлено виправдувальний вирок, яким позивача за пред`явленим обвинуваченням у вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, визнано невинуватим і виправдано в зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину. 21.09.2017 року ухвалою колегії судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області апеляційну скаргу прокурора Київської області залишено без задоволення, а виправдувальний вирок без змін. 24.05.2018 року постановою Верховного суду ухвалу Апеляційного суду Київської області від 21.09.2017 року скасовано і призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції. 18.07.2018 року ухвалою колегії судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області апеляційну скаргу прокурора Київської області залишено без задоволення, а виправдувальний вирок без змін. 19.03.2019 року постановою Верховного суду колегією суддів Другої судової палати касаційного кримінального суду вирок Вишгородського районного суду Київської області від 15.06.2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 18.07.2018 року щодо [PERSON] залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, без задоволення. Тобто, станом на 19.03.2019 року позивач [PERSON] під судом та слідством незаконно перебував в період з 12.11.2014 року по 19.03.2019 року 4 роки 4 місяці та 7 днів. Відповідно до статей 55, 56 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до частин першої, другої статті 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Підстави, порядок та розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню встановлено Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». У статті 1 цього Закону наведено перелік підстав, за наявності яких фізичній особі може бути відшкодовано шкоду, завдану внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Згідно з статтею 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України та пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». З аналізу наведених норм законодавства убачається, що для відшкодування моральної шкоди в порядку, встановленому Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» необхідно встановлення незаконності дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури чи суду в ході розслідування кримінального провадження відносно особи, внаслідок яких останній спричинена моральна шкода. Незаконність перебування особи під слідством і судом, за правилом статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» має підтверджуватися постановленням виправдувального вироку, або встановленням в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду факту незаконних дій органів досудового розслідування та прокуратури в ході здійснення кримінального провадження, або закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення, або не встановленням достатніх доказів для доведення вини особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Судом зазначається, що відповідно до вищезазначених норм закону та наявності факту постановлення виправдувального вироку стосовно [PERSON] , позивач має право на відшкодування спричиненої йому незаконним притягненням до кримінальної відповідальності моральної шкоди. Вимоги частин другої та третьої статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобов`язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом (частина третя статті 13 Закону). Межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначені судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування, тобто на момент розгляду справи. Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» у 2020 році установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 4723 грн. Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Рішенням Конституційного Суду України від 3 жовтня 2001 року у справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів. Таким чином, відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави. Оскільки органи Державної казначейської служби України є єдиними розпорядниками коштів Державного та місцевих бюджетів, тому саме вони повинні відшкодовувати шкоду, завдану фізичній особі іншими органами державної влади в разі доведеності заподіяння такої шкоди. Посилання відповідача Державної казначейської служби на пункт 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів "N1774-УІІІвід 06.12.2016 року якими встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат і до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, суд вважає безпідставними, оскільки відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу не є його посадовим окладом, заробітною платою чи іншою виплатою, а відтак, підстави для застосування наведеної норми до спірних правовідносинах відсутні. Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" чітко визначено порядок відшкодування даної шкоди виходячи саме з мінімальної заробітної плати. Позивач просить стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 500000 (п`ятсот тисяч) грн., розрахунку зазначеного розміру позивач не подає, вважаючи, що саме такий розмір моральної шкоди підлягає до стягнення. Визначаючи розмір відшкодування суд, за обставин справи, виходить з мінімального розміру визначеного Законом. Доводи позивача про збільшення такого розміру, суд визнає непереконливими. Так, суд встановивши всі обставини справи, аналізуючи ступінь негативного впливу на життя та свідомість позивача як факту безпідставного кримінального переслідування в цілому, значні порушення життєвого укладу та моральні страждання, які поніс позивач через неможливість тривалого відновлення своїх прав, прийшов до обґрунтованого висновку, що належний розміром відшкодування моральної шкоди [PERSON] в даному випадку складає 245 596 грн., виходячи із наступного розрахунку (52 місяці (позивач перебував під слідством та судом) * 4723 грн. (розмір мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2020 року) = 245 596 грн. На підставі викладеного, суд вважає, що такий розмір відповідає принципу розумності та справедливості, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави, оскільки сторони звільненні від сплати судових витрат. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial