Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу [PERSON], в якому просить визнати виконавчий напис №3943, про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] грошових коштів у розмірі 1540000,00 грн. вчинений 15 грудня 2009 року, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] - таким що не підлягає виконанню. В обґрунтування внесеного позову покликається на те, що з грудня 2008 року, між нею та [PERSON] було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] за №1555. Відповідно до умов даного договору Позикодавець - [PERSON], надав у власність Позичальника - [PERSON] кошти в сумі 200000,00 доларів США, що по курсу Національного Банку України на день посвідчення договору становило 1540000,00 гривень, строком до 20 січня 2009 року. 15 грудня 2009 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено Виконавчий напис №3943, про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] грошових коштів у розмірі 1540000,00 грн. В подальшому, з виконання даного виконавчого документу було відкрито виконавче провадження. Вважає виконавчий напис №3943 від 15 грудня 2009 року незаконним та таким що не підлягає виконанню, оскільки вимога про усунення порушень, складена у формі заяви, датується 07 грудня 2009 року, тобто була складена за 7 днів до вчинення оспорюваного напису, причому з самої заяви неможливо встановити коли саме така була направлена на адресу Боржника, крім цього дану заяву Боржник не отримував. Звертає увагу на те, що факт наявності безспірної заборгованості станом на дату вчинення оспорюваного напису і в розмірі зазначеному в даному написі не відповідає дійсності, оскільки станом на 15 грудня 2009 року, залишок боргу становив 50000,00 доларів США, що згідно курсу Національного Банку України становило 399000,00 гривень. В подальшому, 26 листопада 2010 року, в порядку повернення позики, позивач передала відповідачу 25000,00 доларів США, що становило суму еквівалентну 200000,00 гривень.28.10.2011р., в порядку повернення позики, відповідач отримав від позивача 10000,00 доларів США, що становило суму еквівалентну 80000,00 гривень. Зазначає, що спорюваний виконавчий напис вчинено з грубими порушеннями вимог ЗУ «Про нотаріат», Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а також те, що на момент вчинення напису сума заборгованості була значно меншою, ніж зазначено в виконавчому документі, і сума заборгованості в подальшому змінювалась в 2010 році та 2011 році у зв'язку з добровільним погашенням боржником заборгованості, а тому оспорюваний напис є незаконним, та не підлягає виконанню В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] надали пояснення, аналогічні викладеному, просили позовні вимоги задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Крім цього додатково зазначили, що позивач вимогу про усунення порушень умов договору а також оспорюваний виконавчий напис не отримувала, натомість про наявність виконавчого напису а відтак і про порушення своїх прав дізналась 26 березня 2012 року, коли ознайомилась з матеріалами виконавчого провадження. Представник відповідача [PERSON], подав письмові заперечення проти позову, в яких зазначав, що застосування тридцятиденного строку не повинно застосовуватися, оскільки предметом вчинення виконавчого напису було стягнення заборгованості згідно договору позики від 3 грудня 2008 року, а питання про звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у даній ситуації не вирішувалося, також зазначав що приватним нотаріусом [PERSON] долучено до матеріалів цивільної справи копії повідомлень про вручення поштових відправлень з яких вбачається, що заяву із вимогою про необхідність повернення суми позики Позивач отримувала. Вважає, що приватний нотаріус під час вчинення виконавчого напису дотримався вимог передбачених Законом України «Про нотаріат», чинної на той момент Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Крім цього, приватний нотаріус виходив із переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а відтак, в задоволенні позову просив відмовити. Крім цього, представником відповідача було подано заяву про застосування позовної давності. Третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу [PERSON], у судове засідання не з'явилась, про час та місце судового засідання була належним чином повідомлена, надала суду письмові пояснення, в яких зазначила, що на момент вчинення виконавчого напису [PERSON] повідомив про наявність заборгованості [PERSON] на суму 1540000,00 грн., відомостей про часткове погашення [PERSON] своїх зобов'язань по договору позики у неї не було. Просить суд розглядати справу без її участі. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у слухання справи, дослідивши інші а матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 50 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Статтями 34, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчий напис за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса і що з дня виникнення права на вимогу минуло не більше трьох років. Судом встановлено, що 03 грудня 2008 року, між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №1555. Відповідно до умов договору [PERSON], надав у власність [PERSON] кошти в сумі 200000,00 доларів США, що по курсу Національного Банку України на день посвідчення договору становило 1540000,00 гривень, строком до 20 січня 2009 року (а.с.11). 15 грудня 2009 року, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено Виконавчий напис №3943, про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] грошових коштів у розмірі 1540000,00 грн. (а.с.10). Як вбачається з матеріалів справи, вимога про усунення порушень (складена у формі заяви) датується 07 грудня 2009 року, тобто така була складена за 7 днів до вчинення виконавчого напису, з даної заяви неможливо встановити коли саме така була направлена на адресу позивача (а.с.12). Розділом 32 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, в редакції від 16 листопада 2009 року (яка діяла на момент вчинення виконавчого напису) передбачено порядок вчинення виконавчих написів, зокрема, п. 283 передбачено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, має бути зазначено: відомості про найменування і адресу стягувача та боржника; дата та місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код в ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформація, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу буде необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень. Судом встановлено і сторонами не оспорюється, що станом на 15 грудня 2009 року, залишок боргу становив не 200000,00 доларів США, як зазначено в виконавчому написі, а 50000,00 доларів США, що згідно курсу Національного Банку України становило 399000,00 гривень. В подальшому, 26 листопада 2010 року, в порядку повернення позики, відповідач отримав від позивача 25000,00 доларів США, що становило суму еквівалентну 200000,00 гривень, а 28 жовтня 2011 року, - 10000,00 доларів США, що становило суму еквівалентну 80000,00 гривень (а.с.15, 16). Пунктом 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, в редакції від 16 листопада 2009 року (яка діяла на момент вчинення виконавчого напису) визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. За таких обставин, суд приходить до висновку, що розмір заборгованості на момент вчинення виконавчого напису не був безспірним, крім цього нотаріусом були допущені порушення Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, щодо обов'язкового надсилання боржнику письмової вимоги про усунення порушень, а відтак оспорюваний виконавчий напис є незаконним, та виконанню не підлягає. Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. За принциповими положеннями ст.ст. 10,11 ЦПК України, які встановлюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, визначаючи коло доказів, які надаються суду, відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України. Відповідачем та третьою особою в ході судового розгляду справи, не надано належних та допустимих доказів, які підтверджували отримання позивачем вимоги про усунення порушень умов договору а також оспорюваного виконавчого напису. Часткове погашення боргу, яке мало місце 15 грудня 2009 року, 26 листопада 2010 року, та 28 жовтня 2011 року, відбувалось добровільно, не в порядку здійснення виконавчого провадження, відтак також не підтверджує обізнаність позивача щодо наявності оспорюваного виконавчого напису. Натомість в матеріалах справи наявна заява позивача від 26 березня 2012 року, в якій позивач повідомляє органи ДВС України про невідповідність суми боргу зазначеного у виконавчому написі реальному залишку боргу, відтак суд приходить до висновку, що саме 26 березня 2012 року, слід вважати датою, коли позивач дізнався про порушення своїх прав, а тому заява представника відповідача про застосування позовної давності задоволенню не підлягає. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про підставність та обґрунтованість позовних вимог, а відтак про необхідність їх задоволення.

Outcome: approved