Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

До суду з зазначеним позовом звернувся позивач, свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 05.11.2013 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 2000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В наслідок неналежного виконання відповідачем умов договору, станом на 31.10.2016 року має заборгованість - 26633.65 грн., яка складається з наступного: 1995.24 грн. - заборгованість за кредитом; 19693.95 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3200 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина). 1244.46 грн. - штраф (процентна складова). Просять стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість у розмірі 26633.65 грн. за кредитним договором № б/н від 05.11.2013 року та судові витрати у розмірі 1544.00 грн.. Представник позивача в судове засідання не зявився надавши суду клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився. Про день час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу заочно. Дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлений позов не мотивованим та таким, що не підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що відповідач та позивач 05.11.2013 року склали спільну анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку. В даній заяві зазначено, що відповідач ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг ПриватБанком, разом з тим не зазначено, що відповідач отримував від ПриватБанка якісь кошти, укладав з ПриватБанком кредитні угоди та таке інше. Не надано суду належних та допустимих доказів того, що відповідач отримував у позивача будь-яку кредитну карту та проводив по ній розрахунки. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на "Умови та правила надання банківських послуг", "Правила користування платіжною карткою" разом з тим позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника. Оскільки «Умови та правила надання банківських послуг» на які посилається позивач не містять підпису позичальника тому такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 05.11.2013 року. Аналогічна позиція висловлена в правових висновках, що викладені в ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2013 року (№ 6-38753св13) та від 18 грудня 2013 року (№ 6-40942св13) та ухвалі ВСУ від 11.03.2015 року (№6-16цс15) та від 22.03.2017 року(6-2320цс16). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною. За таких обставин позовні вимоги не підлягають до задоволення. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed