Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з названим позовом та просить визнати відповідача батьком [PERSON] , [INFO] , зобов`язати третю особу внести відповідні відомості до книги реєстрації народжень в органах РАЦС та в актовий запис про народження дитини, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3000 гривень щомісячно до досягнення сином повноліття. Посилається на те, що 13 вересня 2008 року вона почала познайомилась, а з 2009 почала зустрічатись та проживати з відповідачем. Мали спільне господарство та бюджет. Винаймали житло. [INFO] позивач народила дитину [PERSON] . Відомості про батька дитини у свідоцтві про народження, записані зі слів [PERSON] , згідно до ч. 1 ст. 135 СК України « [PERSON] ». Причиною цього, позивач вказує зволікання [PERSON] , щодо подання заяви про визнання батьківства. До лютого 2014 року сторони проживали разом. Потім відповідач переїхав жити до своєї матері, та перестав надавати матеріальну допомогу, що зумовило звернення позивача до суду. У відзиві на позов, відповідач заперечує проти позовних вимог. Вважає доводи викладені в позовній заяві безпідставними, не підтвердженими доказами. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог. 11 червня 2020 року було відкрито провадження по даній справі і призначено підготовче судове засідання на 09 год. 00 хв. 07 липня 2020 року, яке відкладено на 22.07.2020. За результатами проведення підготовчого судового засідання 22 липня 2020 року справу було призначено до судового розгляду на 14 год. 00 хв. 13 жовтня 2020 року. В суді позивач [PERSON] , та її представник, позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити. Позивач додала, що відповідач не заперечував факту свого батьківства, а ні після народження дитини, а ні під час їх спільного проживання. В свідоцтві про народження відповідач не записаний батьком, оскільки потрібно було терміново реєструвати дитину, а відповідач не цікавився цим питанням. Відповідач допомагав матеріально на протязі 9 років, не проживаючи з ними. Перестав надавати допомогу останній рік. Відповідач заперечив проти позовних вимог. Адвокат Бойчук О.В. додав, що матеріальна допомога, яку надавав відповідач, не підтверджує його батьківство, а лише свідчить про намір покращити спільне проживання в певний період, та допомогти позивачці. Представник третьої особи, Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутності. Судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] в графі батько зазначено " [PERSON] ", в графі мати " [PERSON] ". Згідно довідки №101 від 18.05.2020 виданої виконкомом Полого-Вергунівської сільської ради Солодуха Світлана Ярославівна, зареєстрована але не проживає по [ADDRESS] та має наступний склад сім`ї: син - [PERSON] . Відповідно до довідки №39/1 від 19.05.2020 [PERSON] працює в школі І-ІІІ ступенів №289 Дарницького району м.Києва на посаді вчителя інформатики з 27.08.2012 року. Довідка про заробітну плату та інші доходи №293 від 02.06.2020 свідчить, що загальна сума доходу [PERSON] за період з грудня 2019 по травень 2020 року складає сімдесят вісім тисяч сімсот двадцять одну гривню сорок три копійки. Відповідно до договору оренди від 24 липня 2018 року [PERSON] винаймає квартиру [ADDRESS] . Щомісячна орендна плата складає 7000 гривень. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала суду, що давно знає позивача та знайома з відповідачем. З [PERSON] познайомилась в період спільного проживання сторін. Вказала, що дійсно сторони в справі тривалий час проживали разом та [PERSON] народила дитину, батьком якої свідок вважала [PERSON] , оскільки останній сам так казав. Свідок [PERSON] показала суду, що позивач є її рідною сестрою та проживала з відповідачем однією сім`єю. Свідок проживає з батьками позивача та сторони приходили до них в гості разом із дитиною. Відповідач не заперечував, що він є батьком [PERSON] . В справі була призначена експертиза. Згідно висновку експерта №103-6-2021 від 23.04.2021 за результатами проведення судово - медичної генетичної ідентифікації, молекулярно - генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менш ніж 99,99%. Таким чином, біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] доведено (а.с. 62-65). Після проголошення результатів експертного дослідження, відповідач визнав вимогу про визнання батьківства та внесення відомостей про його, як батька дитини. Однак [PERSON] та його представник не погодились з розміром аліментів, заявленим позивачем та просили його зменшити посилаючись на те, що відповідач не працює. Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Правовідносини, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами Сімейного кодексу України. Згідно ч.2 ст.128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. У відповідності до ч. 1 ст. 138 СК України, жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини. У відповідності до п. 11 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказують на те, що оспорити батьківство має право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК України) - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, яка народила дитину в шлюбі - звернувшись з позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. Частиною 1,2,3 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану. Пунктом 1.1 «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року за № 96/5 передбачено, що внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством. Пунктами 2.13, 2.13.1 «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5», встановлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. В пункті 2.16.7 Правил зазначається, що на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Із змісту п. 2.8 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 96/5 від 12 січня 2011 року слідує, що внесення змін до актового запису про народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану України після вирішення судом питання щодо виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька. Статтею 134 СК України визначено, що на підставі, зокрема рішення суду, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Оцінивши всі докази в їх сукупності, зважаючи на те, що відповідач [PERSON] визнав даний позов в частині батьківства та той факт, що він є біологічним батьком дитини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині у повному обсязі. Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та приписи ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України зобов`язують суд при вирішенні будь - яких питань щодо дітей виходити із якнайкращого забезпечення їх інтересів. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ з відповідними змінами та доповненнями, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. В даному випадку норми закону передбачають обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Малолітньому [PERSON] на момент вирішення спору виповнилось 11 років. Станом на день розгляду справи відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум», 50-відсотковий мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину від 1 січня 2021 року залишився на рівні 1 грудня 2020 року , а для дітей віком від 6 до 18 років - 1197,50 грн. Визначаючи вказаний розмір аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачом аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] , та враховує обставини, заявлені в судовому засіданні стороною відповідача, і тому вважає за необхідним позовні вимоги в частині стягнення аліментів задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача на утримання дитини, аліменти в розмірі 2000 гривень, щомісячно, починаючи з 11 червня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Решта вимог підлягає до задоволення з урахуванням визнання позовних вимог стороною відповідача. Вартість проведення експертного дослідження, оплачено стороною позивача та становить 6620 (шість тисяч шістсот двадцять) гривень 70 копійок, що підтверджено документально. Питання судових витрат вирішити відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 122,128, 133, 134, 138 СК України,

Outcome: partial