Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], в якому просила усунути перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження належною їй квартирою [ADDRESS]. Виселити з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення [PERSON], та інших громадян, що мешкають в даній квартирі. Вселити [PERSON] в квартиру [ADDRESS]. Свої вимоги позивач [PERSON] обґрунтувала тим, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS], придбана нею з прилюдних торгів, на яких реалізована власність боржника-іпотекодавця [PERSON] Цей факт підтверджено актом державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 01.07.2013 року, затвердженого начальником Крюківського відділу державної виконавчої служби, а також свідоцтвом, виданим 08.07.2013 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] на підставі ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі акта про проведені прилюдні торги. Але [PERSON] продовжив фактично проживати в [ADDRESS] після її відчуження з прилюдних торгів. А тому на його адресу направлена вимога про звільнення зазначеної квартири. Проте [PERSON] в добровільному порядку не звільнив житлове приміщення, чим перешкоджає [PERSON] володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. У зв'язку з чим [PERSON] була змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з наведених підстав. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України. Але відповідач не повідомив про причини неявки в судове засідання, не подав заперечення проти позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Вислухавши представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовну заяву [PERSON] задовольнити частково, з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 06.07.2007 року між ТОВ Банк "Фінанси та Кредит" та [PERSON] укладено іпотечний договір №11/PVN4-07-07-Z. Враховуючи, що [PERSON] за рахунок кредиту, отриманого ТОВ Банк "Фінанси та Кредит" на підставі кредитного договору №11/PVN4-07-07 від 06.07.2007 року, набув у власність нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS], тому виконання зобов'язання по поверненню кредиту забезпечено передачею в іпотеку зазначеного нерухомого майна. [PERSON] є переможцем торгів з реалізації квартири [ADDRESS], яка є власністю боржника - іпотекодавця [PERSON] Цей факт підтверджено протоколом №22/076/13/І-1 проведення прилюдних торгів від 26.06.2013 року. [PERSON] сплачено в повному обсязі грошові кошти за лот №1 згідно протоколу проведення аукціону №22/076/13/І-1 від 26.06.2013 року в розмірі 112719 грн. 60 коп., та додаткову суму винагороди за послуги з реалізації майна в розмірі 12965 грн. 40 коп., що підтверджено квитанцією № ПН1631 від 26 червня 2013 року, квитанцією №ПН1676 від 26.06.2013 року. 01.07.2013 року державним виконавцем Манойло О.Ю. Крюківського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції, складено акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки - квартири [ADDRESS]. Таким чином, [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджено свідоцтвом, посвідченим 08.07.2013 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області [PERSON] на підставі акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого 01.07.2013 року Начальником Крюківського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції О.В. Оникій. А також витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.07.2013 року, інформаційною довідкою державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна від 27.11.2013 року. [PERSON] не має в Полтавській області зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання, що підтверджено довідкою УДМС України в Полтавській області, довідкою ТОВ «Добробит» №01-03/3754 від 27.11.2013 року. Відповідно до довідки ТОВ «Добробит» №01-03/3754 від 27.11.2013 року в квартирі [ADDRESS] не зареєстровано місце проживання [PERSON] та інших осіб. 15.07.2013 року [PERSON] на адресу фактичного проживання [PERSON] направлено вимогу про звільнення житлового приміщення, а саме квартири [ADDRESS]. При вирішенні спору суд керувався такими вимогами законодавства. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно ч. 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі ч. 2 ст. 386 ЦК України власник майна, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право або з вимогою вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. При цьому ч. 1,ч. 2, ч. 3 статті 109 ЖК України передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. З огляду на наведене, суд приходить до висновку що позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном, виселення [PERSON] без надання іншого житлового приміщення, та вселення [PERSON] - є законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині виселення інших осіб з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Відповідно до принципу змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, передбаченими в ст.10, ст.11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження факту, що в квартирі [ADDRESS] фактично мешкають або зареєстровані інші особи. А тому суд не вбачає підстав вважати, що іншими особами порушено, оспорено або не визнано право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Враховуючи викладене, оскільки зазначене в позовній заяві право власності позивача [PERSON] не було порушено, оспорено або не визнано іншими особами, а також те, що позивач не навела доказів, що інші особи фактично проживають або зареєстровані в [ADDRESS], чим порушили, оспорили або не визнали право позивача [PERSON] на власний розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеною квартирою, тому суд не вважає інших осіб належними відповідачами по справі. Суд вважає відсутніми підстави для звернення позивача за захистом до суду з позовними вимогами до невідомих осіб. А тому відмовляє в задоволенні позову в частині виселення інших (невідомих) осіб з квартири [ADDRESS].. Відповідно до ст. 88 ЦПК України - суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати на судовий збір та витрати пов'язані з публікацією оголошення в пресі для виклику в судове засідання відповідача.

Outcome: partial