Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанси» про стягнення грошових коштів, переданих одній із сторін в зобов'язання по договору, який не може бути виконаний. Мотивує свої вимоги тим, що 24 квітня 2014 року, уклав з відповідачем договір фінансового лізингу № 009895, за яким відповідач взяв на себе зобовязання придбати та передати в його користування автомобіль «Ланос Стандарт». Вартість предмету лізингу, за умовами договору складає 85\~000.00 грн.. На виконання умов договору позивач вніс аванс в сумі 42\~500.00 грн. того ж дня, що є 50% вартості автомобіля, а\~ 30 квітня 2014 року, вніс ще 8\~500.00 грн. та 144.50 грн. комісійний збір. Відповідач стверджував, що автомобіль позивач отримає після внесення коштів с умі 51\~000.00 грн., проте до теперішнього часу зобовязання не виконано. За захистом порушеного права звертався до правоохоронних органів та до суду з вимогою про розірвання договору фінансового лізингу. Проте судом було постановлено рішення про відмову в задоволенні позову з посиланням на те, що сторони підписали вказаний договір і він за своїм змістом не суперечить Закону. В подальшому відповідач не одноразово вимагав внесення ще коштів у вигляді 3% вартості, що передбачено в додатку № 1 до договору, 10% вартості предмету лізингу та навіть повторної оплати 50 % предмету лізингу. А пізніше позивач отримав листа від відповідача за № 232 від 12 травня 2015 року про розірвання договору в односторонньому порядку. Просить стягнути з відповідача кошти в сумі 51144.50 грн., внесені за договором та судові витрати. Сторони в судове засідання не зявились. Позивач направив до суду письмову заяву в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги та просить слухати справу без його участі. Відповідач причину неявки суду не повідомив, про день місце та час розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, про що свідчать поштові повідомлення. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення про що зазначив у заяві. У відповідності до вимог ч. 2\~ ст. 197 ЦПК України, в звязку з неявкою учасників процесу в судове засідання, фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що 24 квітня 2014 року між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» було укладено договір фінансового лізингу № 009895. За умовами вказаного договору, ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» взяло на себе зобов'язання придбати предмет лізингу автомобіль «Lanos Standard», колір мокрий асфальт, у власність та передати його у користування [PERSON] в строк та на умовах цього договору (а.с. 41-47). Згідно з п. 1.3 укладеного Договору фінансового лізингу (надалі - Договір), лізингодавець (відповідач) бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (трактор ДТЗ 504, зазначений у п. 1.1 договору) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу (позивачу) на строк та на умовах, передбачених договором. Предмет лізингу є власністю лізингодавця (п. 1.5 договору). Пунктами 1.7, 1.8 Договору передбачено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлення договору ( 10% від вартості предмету лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмету лізингу). Лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж впродовж (але не більше) 12 місяців з моменту підписання договору платежами, визначеними лізингодавцем залежно від вартості предмета лізингу в додатку № 1 до даного договору, який є його невід'ємною частиною, та розрахований по формулі, визначеній в п. 8.2.2 даного договору. Авансовий платіж не може бути сплачений повністю лізингоодержувачем до сплати комісії за організацію. На виконання п.п. 3.2.1. п. 3.2 вищевказаного договору [PERSON] сплатив ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» 24 квітня 2014 року 8500.00 грн. платіж згідно договору №00989534 від 24.04.2014 року, 34 000.00 грн. авансовий платіж по договору №00989534 від 24.04.2014 року та 30 квітня 2014 року було внесено 8500.00 грн. на рахунок відповідача (а.с. 53, 54, 55). Комісія банку за приймання платежів склала 42.50 грн., 102.00 грн., 68.00 грн. (а.с. 51, 52, 55). Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий лізинг є фінансовою послугою.\~ Згідно ч. 2, 4 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюються законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг. Можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України\~ від 16.12.1997 року "Про фінансовий лізинг" та Законом України від 12.07.2001 року "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Згідно ч. 1 ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним безпопередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг) або майно спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізиногоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Такому змісту відповідають положення ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг». Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] свої зобов'язання за договором фінансового лізингу № 009895 укладеного 24 квітня 2014 року з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс», предметом якого є автомобіль «Lanos Standard» виконав, сплативши на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» 24 квітня 2014 року 8\~500.00 грн. платіж згідно договору №00989534 від 24.04.2014 року, 34 000.00 грн. авансовий платіж по договору №00989534 від 24.04.2014 року та 8500.00 грн. 30 квітня 2014 року, що підтверджено копіями квитанцій. В свою чергу відповідач ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» не поставив позивачу [PERSON]\~ предмет договору фінансового лізингу № 009895 від 24 квітня 2014 року автомобіль «Lanos Standard» кольору мокрий асфальт. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідача на користь позивача належать кошти в сумі 51000.00 грн., які були внесені [PERSON] на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс», що підтверджено копіями судових доручень, долучених до матеріалів справи. Кошти, які стягнуто з позивача, як комісія згідно тарифів банку за приймання платежів, та підтверджені копіями квитанцій, не підлягають відшкодуванню, оскільки виходять за межі укладеного договору лізингу. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати, які складаються зі сплати судового збору в сумі 551.20 грн., 275.00 грн., а всього 826.20 грн. та витрат повязаних з наданням правової допомоги в сумі 1 500.00 грн. (а.с. 27, 70, 76).

Outcome: partial