Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

В березні 2016 року позивач звернувся з даним позовом до відповідача. Зазначав, що 16.01.2014 року між ПАТ «КБ «Даніель» та [PERSON] укладено договір банківського вкладу, згідно з яким банк прийняв від останньої на зберігання 17 875,00 Євро на строк з 16.01.2014 року по 15.02.2014 року. Проте, в цей же день 16.01.2014 року постановою Правління Національного банку України №14 ПАТ «КБ «Даніель» віднесено до категорії неплатоспроможних. Рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №1 від 16.01.2014 року розпочато процедуру здійснення тимчасової адміністрації банку, яку запроваджено з 17.01.2014 року по 16.04.2014 року. У зв'язку з тим, що повноваження органів управління банку та органів контролю призупинилися, вони не мали права укладати договори. Також позивач зазначав, що операція по отриманню та проведенню коштів по вкладним рахункам здійснена о 19.47 год., тобто після завершення операційного часу в цей день, який тривав до 17.45 год., а наказу банком про продовження післяопераційного часу не видавалось. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив встановити факт нікчемності договору банківського вкладу та визнати недійсним нікчемний договір банківського вкладу. В судове засідання представник позивача не з'явилась, надала до суду клопотання, в якому просила провести розгляд справи без її участі, прийняти заочне рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачу судом надсилалася копія позовної заяви з копіями доданих документів, повістки з викликом у судове засідання та роз'яснено право подати в зазначений строк письмові пояснення з приводу визнання позовних вимог чи заперечення проти позовних вимог з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються. Відповідач з поясненнями чи запереченнями щодо позовних вимог до суду не зверталась, тому суд вважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 16.01.2014 року між ПАТ «КБ «Даніель» в особі заступника голови правління Богданової О.В. та відповідачем був укладений договір банківського вкладу «Швидкий прибуток» №Т-42641, на підставі якого банк прийняв від вкладника на зберігання 17 875,00 Євро на строк з 16.01.2014 року по 15.02.2014 року. Постановою Правління Національного банку України №14 від 16.01.2014 року ПАТ «КБ «Даніель» віднесено до категорії неплатоспроможних банків. Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №1 від 16.01.2014 року «Про виведення з ринку та здійснення тимчасової адміністрації» розпочато процедуру здійснення тимчасової адміністрації банку, яку запроваджено з 17.01.2014 року по 16.04.2014 року. Пунктом 5 Цього ж рішення надано вказівку забезпечити розміщення інформації про запровадження тимчасової адміністрації в мережі Інтернет на сторінці Фонду (не пізніше 20 січня 2014 року) та у газетах «Урядовий кур'єр» та «Голос України» (не пізніше 27 січня 2014 року). Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини. Згідно ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п.6 ст.2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Відповідно до положень ч.ч. 1, 5 ст.35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання. Згідно з ст.3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду. Фонд здійснює регулювання діяльності банків шляхом: 1) прийняття в межах своїх повноважень нормативно-правових актів, обов'язкових до виконання банками; 2) здійснення контролю за виконанням зобов'язань банків у зв'язку з їх участю в системі гарантування вкладів фізичних осіб; 3) виведення неплатоспроможних банків з ринку; 4) в інших формах, передбачених цим Законом (ч.1 ст.30 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). Відповідно до ч.1 і ч.3 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються усі повноваження органів управління банку та органів контролю. Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними. Частинами 1, 2 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд зобов'язаний забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Згідно з ч.3 вказаної статті правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства. Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду. Згідно з ч.4 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням. З аналізу вказаних норм можна дійти висновку, що правом вимоги про встановлення нікчемності правочинів з передбачених ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» підстав та застосування наслідків нікчемності правочинів, витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами, відшкодування збитків, спричинених їх укладенням має саме Фонд гарантування вкладів фізичних осіб або Уповноважена особа Фонду, як самостійний суб'єкт правовідносин в межах здійснення регулятивної функції, а не банк, який знаходиться на стадії тимчасової адміністрації або ліквідації. При ухваленні рішення суд першої інстанції наведені імперативні норми права не урахував та не надав належної правової оцінки доводам позивача. Виходячи з того, що Фонд 16.01.2014 року своїм рішенням №1 розпочав процедуру здійснення тимчасової адміністрації В ПАТ «КБ «Даніель» та призначив уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, банк не мав права саме з цього часу 16.01.2014 року укладати будь які правочини в незалежності від дати коли уповноважена особа Фонду приступить до виконання своїх обов'язків чи дати оприлюднення інформації у пресі. Доказів на підтвердження тому, що оспорюваний договір укладено сторонами в операційний час (або про продовження операційного часу відповідним наказом) та до початку процедури здійснення тимчасової адміністрації матеріали справи не містять. За викладених обставин суд приходить до висновку, що станом на час укладення з [PERSON] договору банківського вкладу «Швидкий прибуток» №Т-42641 від 16.01.2014 року заступник голови правління ПАТ «КБ «Даніель» Богданова О.В. не мала повноважень на його укладення. Відповідно до ч. 2-3 статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. У даному випадку позивач заперечує дійсність договору банківського вкладу "Швидкий прибуток" №Т-42641 від 16.01.14 року, що свідчить про існування між сторонами спору. Тобто за наявності ознак нікчемного правочину, що суперечить частині третьої ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в розумінні частини першої статті 203 ЦК України у позивача виникло право звернути з цим позовом. За наведених обставин позовні вимоги уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «КБ «Даніель» про визнання недійсним нікчемного правочину - договору банківського вкладу «Швидкий прибуток» №Т-42641 укладеного 16.01.2014 року між ПАТ «КБ«Даніель» в особі заступника голови правління Богданової О.В. та [PERSON], на підставі якого банк прийняв від вкладника на зберігання 17 875,00 Євро на строк з 16.01.2014 року по 15.02.2014 року підлягає задоволенню.

Outcome: approved