Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

Позивач 22.06.2015 року звернувся до суду з позовом [PERSON] та просив стягнути з нього суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 10 000, 00 грн. та судовий збір у сумі - 243,60 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 10 вересня 2014 року о 16.50 год. в м. Одесі по об'їздної дорозі 14км [PERSON] керував автомобілем Нісан д/н [NUMBER] не витримав безпечну дистанцію та скоїв наїзд на попереду рухаючийся автомобіль ВАЗ д/н \~[NUMBER] , під керуванням [PERSON]. В наслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 04.11.2014 року (справа 522/17419/14-п) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Ніссан», д/н [NUMBER], була застрахована ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «УПСК») на підставі укладеного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АІ/1258502). Оскільки автомобіль ВАЗ д/н \~[NUMBER] отримав механічні пошкодження унаслідок вказаного ДТП, водій автомобіля [PERSON] звернулась до ПрАТ «УПСК» за виплатою страхового відшкодування та страховою компанією було виплачено страхове відшкодування на суму 10 000, 00 грн. Станом на сьогоднішній день та з моменту ДТП заяв про ДТП від водія автомобіля «Ніссан», д/н [NUMBER], [PERSON] на адресу ПрАТ «УПСК» не надходило. На підставі чого, ПрАТ «УПСК» звернулось до суду з відповідним позовом про стягнення виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу. У судове засідання представник позивача - [PERSON] (діє на підставі довіреності від 09.04.2015 року) не з'явився, надав заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання 14.01.2016 року не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, поважних причин неявки суду не представив. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки у судове засідання, ухвалив слухати справу у відсутності представника позивача та відповідача, згідно ч.2 ст.169 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Згідно ст.197 ЦПК України у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.09.2014р. о 16.50 год. в м. Одесі по об'їздної дорозі 14км [PERSON] керував автомобілем Нісан д/н [NUMBER] не витримав безпечну дистанцію та скоїв наїзд на попереду рухаючийся автомобіль ВАЗ д/н \~[NUMBER], під керуванням [PERSON], у наслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. З цього приводу Приморським районним судом м. Одеси розглядалась справа про адміністративне правопорушення №522/17419/14-п (головуючий суддя Шенцева О.П.), за якою 04.11.2014 року винесена постанова та встановлено, що ДТП сталася з вини водія [PERSON] та останній був визнаний винним у скоєнні правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України та притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.(а.с.7). Відповідно до ст. 61 ЦПК України постанова по справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією з особою. Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню. Пунктом 7 Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі», суд, розглядаючи позов, який випливає зі справи про адміністративне правопорушення, не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Ніссан», д/н [NUMBER], [PERSON] була застрахована ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «УПСК») на підставі укладеного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АІ/1258502, діючий на момент ДТП). Оскільки унаслідок ДТП 10.09.2014 року автомобіль [PERSON] отримав механічні пошкодження. Остання 16.09.2014 року звернулась до страхової компанією із заявою-повідомленням про ДТП (а.с.9). Згідно протоколу (мирової угоди) узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування у порядку п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 07.04.2015 року, розмір страхового відшкодування, який сплачується потерпілій, був визначений у розмірі 10 000, 00 грн. (а.с.8). Та за заявою від 03.03.2015 року про виплату страхового відшкодування (20) страховою компанією було виплачено [PERSON] страхове відшкодування на суму 10 000, 00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 521, наявним у матеріалах справи (а.с.6). Виходячи з вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно частини другої ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з ч.1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). За п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Матеріалів справи вбачається, що страхова компанія виконала свої зобов'язання та відшкодувала [PERSON] у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України , до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Частиною першою статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов. Таким чином, після виплати страхового відшкодування у позивача виникає право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Зокрема, з п.п. ґ п. 38.1.1. ст. 38 вказаного Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом під час розгляду справи після ДТП 10.09.2014 року та станом на сьогоднішній день, відповідач не надав інформації до страхової компанії та не повідомляв про дорожньо-транспортну пригоду у строки, передбачені ст.. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про набуття позивачем права регресної вимоги після виплати страхового відшкодування та задоволення вимог позивача в повному обсязі. Ухвалюючи рішення, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» виплачену суму страхового відшкодування порядку регресу в розмірі - 10 000 (десять тисяч гривень) грн.. 00 коп. Відповідно до ст..88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 243, 60 грн.

Outcome: approved