Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів, вказуючи на те, що вони перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.03.2014 року до 30.09.2016 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Як зазначає позивач, подружнє життя з відповідачем не склалось і на даний час вони з відповідачем проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейно-шлюбні відносини. Малолітній син проживає разом з нею. Відповідач у вихованні та утриманні дитини участі не бере, у добровільному порядку аліменти не сплачує, не приймає іншої участі в матеріальному забезпеченні дитини. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до повноліття дитини. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила про їх задоволення. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, вказуючи на те, що розмір аліментів у вигляді 1/3 частки доходу відповідача є необґрунтованим. Крім того, стягнення аліментів в такому розмірі значно погіршить матеріальний стан відповідача, на утриманні якого також знаходиться непрацездатна мати - пенсіонер, а також згідно рішення Печерського районного суду м.Києва від 07.12.2018 року він сплачує аліменти на користь [PERSON] на час навчання у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно з 23.08.2018 року і до 30.06.2021 року. Крім того, відповідач визнає розмір аліментів на утримання дитини в розмірі 1000 грн. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.03.2014 року до 30.09.2016 року. Від шлюбу сторони по справі мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.5). Як встановлено в судовому засіданні, і даний факт визнано сторонами, малолітня дитина сторін проживає з позивачем [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Позивач просить задовольнити її вимоги, вказуючи на те, що відповідач проживає окремо, в добровільному порядку відмовляється утримувати неповнолітню дитину, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідач та його представник проти стягнення аліментів не заперечували, однак, не визнали розмір аліментів, які просить стягнути позивач. Суд вважає вимоги [PERSON] такими, що підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1959 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як встановлено в судовому засіданні, неповнолітня дитина сторін проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Доказів того, що за станом здоров'я та матеріального становища відповідач не може сплачувати аліменти на утримання своєї дитини, суду не надано. Посилання відповідача на те, що на утриманні відповідача знаходиться непрацездатна мати, яка є пенсіонером, суд до уваги не приймає, оскільки вказані доводи не підтверджені належними та допустимими доказами. Надані представником відповідача копії посвідчень матері відповідача [PERSON] свідчать про певний соціальний статус та наявність пільг, а не про спільне проживання з відповідачем та перебування на його утриманні. Відповідно до роз'яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2019 рік", встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривні. Враховуючи вищевикладене і те, що відповідач позов визнав частково і не заперечує проти стягнення з нього аліментів в розмірі 1000 грн. і таке визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб, тому на підставі ч. 4 ст. 206 ЦПК України позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно матеріалів справи, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 11 жовтня 2018 року. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704, 80 грн. З урахуванням наведеного, суд частково задовольняє позовні вимоги. На підставі викладеного і

Outcome: partial