Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування збитку пошкодженого майна та моральної шкоди, вираженої погіршенням здоров`я протиправними діями відповідача та просила суд визнати протиправними дії [PERSON] , яка спричинила погіршення стану її здоров`я, завдає їй матеріальної та моральної шкоди, утримати на її користь з [PERSON] грошові кошти в розмірі 8900 грн., в якості відшкодування матеріального збитку, нанесеному її майну, а саме пошкодження вхідних дверей до її квартири, утримати на її користь з [PERSON] грошові кошти у розмірі 50 000 грн., в якості відшкодування моральної шкоди, що виражено погіршенням її здоров`я, страхом за свою безпеку та безпеку її рідних, приниженням честі та гідності позивача, душевними стражданнями за понівечене майно та просила суд стягнути з відповідача витрати, пов`язані з розглядом справи. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначила, що вона проживає одна за адресою: [ADDRESS] , в квартирі [ADDRESS] за вказаною адресою поверхом вище проживає відповідач по справі [PERSON] . В нічний час доби відповідач по справі навмисно на повну гучність слухає музику, влаштовує гучні вечірки та заважає відпочивати їй та сусідам, на зауваження та прохання припинити протиправні дії вона не реагує, в присутності сусідів ображає її нецензурною лайкою. Позивач вказує у позові, що вона разом з сусідами по будинку викликала не одноразово працівників патрульної поліції, щоб вони припинили незаконні дії відповідача, однак протоколів та застережливих заходів згідно Кодексу про адміністративні правопорушення не складались. Крім того, не реагував і дільничний інспектор Металургійного відділення поліції на колективну скаргу яка була подано жителями будинку. Окрім того, позивач зазначає, що 06.06.2019 року [PERSON] на подвір`ї будинку в присутності сусідів вчинила напад на неї, що призвело до гіпертонічного кризу. 14.10.2019 року близько 12 години [PERSON] здійснила напад на квартиру позивача, довго стукала в двері, лаялась нецензурною лайкою, погрожувала фізичною розправою, що знову призвело до гіпертонічного кризу позивача. Позивач вказує, що наступного дня, о 13 годині почувся грюкіт в двері квартири позивача, що супроводжувався нецензурною лайкою та погрозами фізичної розправи, позивач двері не відчинила, однак по голосу впізнала, що це були [PERSON] та її вітчим [PERSON] . Вказані протиправні дії, відповідач та її вітчим продовжували близько 40 хвилин. 15.10.2019 року до квартири позивача прибув слідчий Металургійного відділення поліції та склав заяву про правопорушення вчинене [PERSON] , що виразилось в пошкодженні вхідних дверей її квартири та погіршенням стану її здоров`я, однак вказані відомості не були внесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань та було рекомендовано позивачу звернутись до суду. Позивач зазначає, що вона зверталась до фірми на предмет ремонту (заміни) пошкоджених дверей, однак спеціалісти впевнили її, що треба повністю міняти весь блок дверей. Повна заміна дверей на думку позивача становить 8150 грн., вказана сума складається з вартість дверей: 7550 грн., доставка автотранспортом 200 грн., демонтаж наявних дверей і монтаж нових дверей 400 грн., будівельні роботи та матеріали - 750 грн., вказану сума позивач просить стягнути з відповідача. Крім того, свої моральні страждання перенесені у зв`язку з протиправними діями відповідача, позивач оцінює в 50 000 грн. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 10 лютого 2020 року по справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін. В ухвалі про відкриття провадження від 10 лютого 2020 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Ухвала отримана відповідачем, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення, відзиву на позовну заяву від [PERSON] до суду не надійшло. Відповідач вважаються належним чином повідомленою про розгляд справи відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи положення ч.4 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу,та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A.v.Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Із наявних матеріалів справи встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , вказані обставини підтверджуються Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 22.10.2012 року [NUMBER], яке видане виконавчим комітетом Криворізької міської ради та витягом про державну реєстрацію прав №36041495 від 30.10.2020 року виданого Комунальним підприємством Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», номер запису 269, в книзі 12ЗП-269. (а.с. 24, 25) Зі змісту позову встановлено, що 15.10.2019 року приблизно о 13 годині 00 хвилин, відповідач по справі та її вітчим [PERSON] , близько [ADDRESS] хвилин грюкали в двері квартири позивача, виражались нецензурною лайкою та погрожували розправою, під час вказаних протиправних дій були пошкоджені вхідні двері квартири, внаслідок чого, на думку позивача, їй було завдано шкоду у розмірі 8900 грн. На підтвердження обґрунтування вказаної суми, позивачем долучено до матеріалів справи Договір № 2910 від 29.10.2019 року укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] , відповідно до п.1.2 предметом вказаного договору є вхідні двері в квартиру по розмірі 860*2060, відповідно до п.2.2 вказаного договору загальна сума по договору становить 7550 грн. (а.с.7) Відповідно до Акту про технічний стан вхідних дверей до квартири [ADDRESS] від 16 жовтня 2019 року, вбачається, що комісією в складі майстра дільниці [ADDRESS] ТОВ «СІТІСЕРВІС» [PERSON] , мешканцями будинку [ADDRESS] [PERSON] (квартира [ADDRESS] ) і [PERSON] (квартира [ADDRESS] ) було проведено візуальний огляд вхідних дверей до квартира [ADDRESS] вказаного будинку, та виявлено наступне: поверхня дверного полотна суцільно вкрита вм`ятинами від ударів важкими предметами різного характеру, у тому числі: точечці вм`ятини діаметром 5 мм., всього 24 штуки, продовгуваті вм`ятини 3*2, 2*1, всього 10 штук, дрібні пошкодження, біля вічка суцільна вм`ятина від численних ударів, замок деформовано, дверна ручка відбита, сліди взуття на висоті 0,5 до 1,0 метрів. Вказаний акт підписано [PERSON] , [PERSON] (а.с.17) Крім того, позивачем долучено до матеріалів справи два знімки вхідних дверей, однак з вказаних фото не можливо встановити, що це саме вхідні двері позивача по справі та що їх стан змінився після певних подій. (а.с. 21,22) З наявних матеріалів справи встановлено, що [PERSON] 08.11.2019 року та 12.11.2019 року зверталась до Металургійного відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з заявами про вчинення злочину та притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] по факту пошкодження вхідних дверей до її квартири 15.10.2019 року. (а.с. 11, 12) Листами начальника Металургійного відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Бакаляр В. від 23.10.2013 вих. №48.1/2-3386 ЄО, від 03.12.2019 року вих. №48.1/2-Г/468з повідомлено [PERSON] що її заява 12.11.2019 року зареєстрована в журналі єдиного обліку повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Металургійного ВП КВП №22273 та було проведено перевірку, за результатами якої, ознак кримінального правопорушення не встановлено. (а.с.14, 16) Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно пунктів 8 та 9 частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду є заподіяння майнової шкоди. Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі. Загальні положення про відшкодування заподіяної майнової шкоди закріплені в нормах статті 1166 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Для відшкодування шкоди за правилами ст.1166 ЦК України необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії. б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст.22 ЦК України). в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Відповідно до частини 2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. З урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України з відшкодування шкоди, то саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. З огляду на викладені положення, загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення). Складовими елементами шкоди є: протиправна поведінка особи; настання шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та настанням шкоди; вина завдавача шкоди. Відсутність хоча б одного з наведених складових елементів шкоди виключає склад цивільного правопорушення, і, як наслідок, настання юридичної відповідальності. Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності, період завдання шкоди. Отже, розглядаючи спір про відшкодування заподіяної шкоди, суд повинен з`ясувати наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, що включає неправомірність поведінки, вину, наявність матеріальних втрат та їх розміру (збитків), причинного зв`язку між неправомірною поведінкою та заподіяними збитками. Крім цього, відповідно до ст.22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). При цьому обов`язок щодо обґрунтованості та доведеності розміру збитків покладається на позивача. У пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 1 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ст.ст. 76-80 ЦПК України, вказані обставини підлягають встановленню на підставі належних та допустимих доказів, які оцінюються самостійно судом в їх сукупності. До істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; при цьому позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Згідно ч.3 ст.12, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України). Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. На підтвердження своїх вимог позивач надала до суду договір про придбання вхідних дверей в квартиру, її звернення до відділення поліції з вимогою притягнення до кримінальної відповідальності відповідача по справі, відповіді з Металургійного ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області про відсутність об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст.194 КК України та відсутності взагалі ознак кримінального правопорушення, акт про технічний стан вхідних дверей до квартири [ADDRESS] та фото якихось вхідних дверей, однак будь-яких доказів того, що вхідні двері до квартири позивача мали інший вигляд до протиправних дій відповідача та взагалі, що вказані події 15.10.2019 року дійсно були здійснені саме [PERSON] та призвели до пошкодження дверей позивача, суду не надано. Таким чином належних, допустимих та достовірних доказів спричинення збитків майну, та в чому полягали такі збитки, а також винних дій відповідача, позивач не надала. Окрім того, в своїй позовній заяві позивач стверджує, що протиправні дії які відбувались 15.10.2019 року були вчиненні [PERSON] та її вітчимом [PERSON] , однак відповідачем по справі зазначено лише [PERSON] . З огляду на викладене суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог [PERSON] , оскільки судом не встановлено, а позивачем не доведено наявності протиправних дій відповідача та завдання нею шкоди шляхом пошкодження належного позивачу майна та розмір збитків; не доведено наявності причинного зв`язку між поведінкою відповідача та настанням шкоди; вини завдавача шкоди. Відповідно до ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Щодо заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає, що статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Так, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Тобто при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду слід встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. На підставі повного та всебічного з`ясування обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність та допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] .

Outcome: dismissed