Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

В березні 2020 року представник позивача Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. В обґрунтування позовних вимог представник зазначив, що 18.02.2010 року до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання кредитних коштів звернулась [PERSON] . За умовами цього договору [PERSON] отримала кредит у розмірі 8000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [INFO] позичальник [PERSON] померла. Станом на дату смерті у [PERSON] утворилась заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 7478,32 гривень, яка складається із: -7478,32 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту. 10 липня 2017 року була направлена претензія кредитора до Другої Криворізької державної нотаріальної контори. 02.11.2017 року позивачем було отримано відповідь, що з заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк». Спадкоємці [PERSON] , [PERSON] , постійно проживали разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] , вони не відмовились від спадщини у передбачений цивільним законодавством строк - 6 місяців від дня відкриття спадщини, а тому 30.09.2019 року позивачем був направлений лист-претензія до спадкоємців, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги але ніяких дій не було виконано. В зв`язку з цим, позивач просить стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] заборгованість у розмірі 7478,32 гривень та судові витрати по праві. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 квітня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі. Представник позивача 06 серпня 2020 року до суду не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Згідно ст.158 ЦПК України, особа яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином. Суд, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 серпня 2020 року постановлено проведення заочного розгляду справи. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено з матеріалів справи 18.02.2010 року з метою отримання кредитних коштів [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Заявник в цій анкеті зазначив, що бажає отримати кредит у розмірі 8 000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [INFO] позичальник [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого Покровським районним у міста Кривому Розі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, серія [NUMBER] від 04.07.2017 року, копія свідоцтва долучена до матеріалів справи. Згідно розрахунку заборгованості за [PERSON] наявна заборгованість, яка станом на день смерті становила 7478,32 гривень, з яких: 7478,32 - заборгованість за тілом кредита, в т.ч.: 0,00 грн. -заборгованість за поточним тілом кредита; 7478,32 грн.- заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн.- заборгованість за нарахованими відсотками, 0,00 грн. -заборгованість за простроченими відсотками, 0,00 грн. -заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.625;, 0,00 грн. - нарахована пені, 0,00 грн.- нараховано комісії;, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 0,00 грн -штраф (фіксована частина), 0,00 грн -штраф (процентова ставка). 10.10.2017 року була направлена претензія кредитора до Другої Криворізької державної нотаріальної контори. 02.11.2017 року позивачем було отримано відповідь, що з заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк». 30.09.2019 року позивачем був направлений лист-претензія до спадкоємців, [PERSON] та [PERSON] , згідно яких позивач пред`явив свої вимоги але ніяких дій з боку відповідача не було виконано. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (ст.1218,1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2 ст.1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3,4 ст.1268 та в ст.1269 ЦК України. Так, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України "Здійснення права на спадкування") та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття (ч.5 ст.1268 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Разом з тим, суд враховує наступне. Згідно зі ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу, суд, за позовом кредитора, накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Системне тлумачення ст.16 та ч.2 ст.1282 ЦК України, дозволяє зробити висновок, що: по-перше, норма ч.2 ст.1282 ЦК України є спеціальною у площині захисту прав кредиторів спадкодавця у межах спадкових правовідносин, в якій передбачено належний спосіб захисту прав кредиторів спадкодавця; по-друге, до відносин між кредитором і спадкоємцями позичальника не повинні застосовуватися норми закону, які врегульовують загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов`язань, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі (пред`явлення в судовому порядку вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором). Аналіз ч.2 ст.1282 ЦК України, свідчить, що задоволення вимоги кредитора до спадкоємців позичальника шляхом одноразового платежу, тобто шляхом сплати грошових коштів, можливе лише в позасудовому порядку. Судовий спосіб захисту порушеного права кредитора, у разі відмови спадкоємців від одноразового платежу, полягає у пред`явленні до спадкоємців позову про накладення стягнення на майно. Стаття 129 Конституції України, відносить до основних засад судочинства змагальність сторін. Згідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, позивачем не було надано суду належних доказів, що після смерті спадкодавця [PERSON] його спадкоємці - [PERSON] , [PERSON] отримали у натурі певне спадкове майно. Навпаки, з матеріалів справи вбачається, що відповідачі взагалі не скористався своїм правом на спадкування за законом і не прийняли спадщину. Інші спадкоємці у цій спадковій справі які б отримали право на спадщину - відсутні. При рєстрації відповідачів, як зазначає позивач, за місцем проживання спадкодавця у спадкоємців виникає безумовне право на прийняття спадщини ("присутні спадкоємці"), для яких встановлюється презумпція прийняття спадщини. Однак, суд зазначає при цьому, що для реалізації позивачем права отримання вимоги кредитора в судовому порядку (ч.2 ст.1282 ЦК України) необхідно існування фактичної умови, а саме: у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Передання спадкоємцям майна в натурі і, що головне право власності на нього, якому кореспондує право кредитора на стягнення, за логікою законодавця, яка відслідковується в нормі ч.2 ст.1282 ЦК України, можливе тільки після отримання спадкоємцями свідоцтва про спадщину на вказане майно. Прицьому, крім іншого, слід зазначити, що у кредитора виникає право стягнення на майно відповідача, яке він отримав в натурі, в позові мова йде про грошовий еквівалент, стягнення якого можливо тільки на договорній основі. Відповідно до наданого Другою криворізькою державною нотаріальною конторою макету нотаріальної справи, який вивчений судом, [PERSON] та [PERSON] , свідоцтва про право на спадщину не отримали. Окрім цього, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки позивачем не було доведено суду того факту, що спадкоємці [PERSON] , [PERSON] отримали право власності на спадщину шляхом отримання свідоцтва про право власності в порядку спадкування, позивач звернувся з вимогою про грошове стягнення, - обраний позивачем спосіб захисту прав не відповідає вимогам ч.1 ст.13 ЦПК України та ч.2 ст.1282 ЦК України, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо стягнення заборгованості не можуть бути задоволені. На підставі ст.129 Конституції України, ст. ст.1216,1219,1268,1268,1282,1296,1297 ЦК України, та

Outcome: dismissed