Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким: визнати протиправним та скасувати наказ директора комунального підприємства Новобузької міської ради «Добробут» №82 від 20 травня 2018 року; зобовязати відповідача здійснити перерахунок його заробітної плати за травень, червень 2018 року, відповідно до умов колективного договору та наказу директора підприємства №23 від 03 січня 2017 року. В обґрунтування позовних вимог позивач, покликається на те, що з 07 вересня 2016 року був прийнятий на роботу на посаду водія комунального підприємства Новобузької міської ради «Добробут». Наказом директора підприємства від 03 січня 2017 року йому було встановлено надбавки за класність та ненормований робочий день, які отримував до червня 2018 року. Отримавши в червні 2018 року заробітну плату, він звернув увагу, що згадані надбавки більше не нараховуються. Звернувшись до адміністрації підприємства встановив, що наказом директора підприємства №82 від 20 травня 2018 року наказ «23 від 03 січня 2017 року «Про виплату надбавок» було скасовано. Вважає такі дії незаконним та такими що не відповідають вимогам чинного законодавства, а тому вимушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою судді Новобузького районного суду Миколаївської області від 18 липня 2018 року (головуючий суддя Уманська О.В.) вказану позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою судді Новобузького районного суду Миколаївської області від 31 жовтня 2018 року (головуючий суддя Ціпивко І.І.) дану справу прийнято до провадження у звязку із закінченням пятирічного терміну повноважень судді Уманської О.В.. Розгляд справи, з урахуванням вищезазначених обставин та клопотань сторін, постановлено проводити за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового провадження на 28 листопада 2018 року. Проте, проведення такого, з незалежних від суду причин, відкладено на 17 грудня 2018 року. Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 17 грудня 2018 року (головуючий суддя Ціпивко І.І.) закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до комунального підприємства Новобузької міської ради «Добробут» про визнання протиправним, скасування наказу про зміну умов праці та зобовязання до нарахувати заробітну плату. Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 14 січня 2019 року 14:00 год. в приміщенні Новобузького районного суду Миколаївської області. Проте, з незалежних від суду обставин, проведення судових засідань 14.01.2019 та 05.02.2019, 26.02.2019 року та відповідно розгляд справи по суті було відкладено. Розгляд справи по суті відбувся у судовому засіданні 12.03.2019, 04.04.2019 року із оголошенням перерви, після чого продовжувався у судовому засіданні 19 квітня 2019 року, за участі представника позивача та представників відповідача. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання розгляду справи по суті на виклик суду не зявився. В судовому засіданні інтереси позивача представляв представник [PERSON]. Відтак, з урахуванням того, що в попередніх судових засіданнях [PERSON] неодноразово підтримував позовні вимоги, від них не відмовився та наполягав на їх задоволені, а також заслухавши думку інших учасників судового процесу, суд вирішив за можливе провести розгляд справи за фактичної явки учасників процесу. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні щодо розгляду справи по суті позов підтримав повністю з підстав, що викладені у ньому, а також у відповіді на відзив на позовну заяву, просив такий задовольнити. Додатково зазначив, що надбавка за класність, протягом тривалого часу, була невідємною частиною заробітної плати його довірителя. Тому, ухвалюючи оскаржуваний наказ, відповідачем допущено порушення ч.4 ст.97 та ст.103 КЗпП України, у звязку з чим останній підлягає скасуванню. Уповноважені представники комунального підприємства Новобузької міської ради «Добробут» Кияновський О.С. та Лізніченко А.В. у судовому засіданні позовні вимоги заперечили та просили відмовити у їх задоволенні, з підстав викладених в письмовому відзиві та запереченні на відповідь на відзив. Розглянувши матеріали справи, заслухавши присутніх учасників справи, показання свідків, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невідємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обовязків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1 ст.81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Таким чином, саме на власника або уповноважений ним орган (як на роботодавця) покладається обов'язок доведення належними та допустимими доказами факт правомірності вчинення дій щодо скасування наказу про встановлення надбавки за класність. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та розяснень, суд, перевіривши порушення прав та обовязків позивача трудового характеру у межах заявлених позовних вимог, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON], працював на посаді водія (автобуса «Рута 25 Нова») в комунальному підприємстві Новобузької міської ради «Добробут» з 07 вересня 2016 року /а.с. 8/. Право на працю є основним конституційним правом громадян України. Згідно зі статтею 43 Конституції України право на працю визнається за кожною людиною і становить собою можливість заробляти на життя працею, яку людина вільно обирає або на яку погоджується. Відповідно до статті 2 КЗпП України державою забезпечується право громадян України на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Стаття 21 КЗпП України закріплює рівність трудових прав громадян України. Наказом директора комунального підприємства Новобузької міської ради «Добробут» №23 від 23січня 2017 року водіям автобуса «Рута 25 Нова» встановлено надбавку до заробітної плати за класність першого класу /а.с. 39/. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 ЗУ «Про оплату праці» основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про оплату праці» організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на національному рівні; галузевих (міжгалузевих), територіальних угод; колективних договорів; трудових договорів; грантів. Згідно ч. 4 ст. 6 ЗУ «Про оплату праці» тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі тарифної ставки робітника першого розряду та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Згідно ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про колективні договори та угоди» положення колективного договору поширюється на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обовязковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Надбавка за класність є складовою фонду оплати праці (пп. 2.2.1 Iнструкції зі статистики заробітної плати розробленої відповідно до Законів України "Про державну статистику" ( 261412 ) та "Про оплату праці" ( 108/95-ВР ) з урахуванням міжнародних рекомендацій у системі статистики оплати праці й стандартів Системи національних рахунків (СНР 93). В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що позивач дійсно отримував надбавку за класність(водій автомобіля 1-го класу), в розмірі 25% (мінімальний прожитковий мінімум*коефіцієнт *% за класність) з січня 2017 року по травень 2018 року. Наказом директора комунального підприємства Новобузької міської ради «Добробут» №82 від 20 травня 2018 року скасовано наказ «Про встановлення надбавок до заробітної плати» №23 від 23 січня 2017 року /а.с. 10/. Зазначений наказ і є предметом спору даної справи. Як на підставу звернення до суду позивач покликається на ч. 4 ст. 97 КЗпП України та ст. 103 КЗпП України. Так, в ч. 4 ст. 97 КЗпП України зазначено, що власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до ст. 103 КЗпП України про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяця до їх запровадження або зміни. Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 № 13 розяснено, що при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат, необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування. Дійсно, колективним договором укладеним між уповноваженим власником - комунальним підприємства Новобузької міської ради «Добробут» та трудовим колективом КП НМР «Добробут» на 2017-2018 роки, а саме Додатком 2, передбачено перелік доплат і надбавок до тарифних ставок і посадових окладів працівників, які можуть проводитися працівникам підприємства. В тому числі і встановлено надбавку за класність (водіям 1-го класу), в розмірі 25% (мінімальний прожитковий мінімум*коефіцієнт *% за класність) /а.с. 12-28/. Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що для встановлення відповідних надбавок законодавчо встановлено відповідний порядок. Так, п. 10 Загальних положень Довідника класифікаційних характеристик професій працівників, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України №336 від 29 грудня 2004 року, встановлено, що присвоєння та підвищення кваліфікаційних категорій працівникам здійснюють комісії з проведенням кваліфікаційної атестації. Згідно із кваліфікаційними характеристиками, затвердженими зазначеним Кваліфікаційним довідником, водій автомобіля 1-го класу керує легковими та вантажними автомобілями і автобусами усіх типів і марок, віднесених до категорій транспортних засобів «В», «С», «D», і «Е». Кваліфікація цього класу може бути присвоєна за умови безперервного стажу роботи не менше двох років, водіям автомобілів 2-го класу на цьому підприємстві. Класність присвоюється наказом по підприємству, на підставі рішення кваліфікаційної комісії (за підсумками проведеної кваліфікаційної атестації) водіям автомобілів, які постійно виконують покладені на них обовязки, дотримують вимоги трудової та транспортної дисципліни, не порушують правила технічної експлуатації, технічної безпеки та відповідають окремим категоріям транспортних засобів. Вище дослідженими матеріалами справи встановлено, що позивач прийнятий на посаду водія комунального підприємства Новобузької міської ради «Добробут» з 07 вересня 2016 року. Наказ «Про встановлення надбавок до заробітної плати» №23 видано 23 січня 2017 року, тобто через чотири місяці після прийняття [PERSON] на роботу. Відомості про проведення кваліфікаційної атестації відсутні. Відтак, правових підстав для призначення позивачу відповідних надбавок за класність(та інших) не існувало. Суд, критично оцінює покликання [PERSON] та його представника на те, що 1-й клас водія позивачу було присвоєно на попередньому місці роботи (самозайнятість), а тому при прийнятті його на роботу в КП «Добробут» такий зберігся /а.с. 59-65/. Так, відповідно до розяснень, які містять в листі Мінсоцполітики №197/10/137-12 від 07.09.2012 року, чинними нормативно-правовими актами України не передбачено норми збереження класності водіям, присвоєної роботодавцем на попередньому місці роботи. Окрім того, заслуговує на увагу й той факт, що при прийнятті [PERSON] на роботу в КП «Добробут», останнім згадані ним відомості про класність(за попереднім місцем роботи) подано не було. Вказане підтверджується долученими до матеріалів справи описом документів працівника [PERSON] /а.с. 70-74/. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України», п. 59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п. 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо). Відповідно до ст. 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. А в ст. 1 Протоколу № 12 до цієї Конвенції передбачена загальна заборона дискримінації: «1. Здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження або за іншою ознакою. 2. Ніхто не може бути дискримінований будь-яким органом державної влади за будь-якою ознакою, наприклад за тими, які зазначено в пункті 1.» Слід зазначити, що дискримінація може бути прямою (різне поводження до людей в однаковій ситуації) та непрямою (однакове поводження з людьми, незважаючи на те, дехто з них знаходиться в певній особливій ситуації). Так, у справі «Тлімменос проти Греції»(Thlimmenos v. Greece, рішення від 06.04.2000, заява № 34369/97) ЄСПЛ наголосив, що згідно зі статтею 14 Конвенції право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, порушується, коли Держави ставляться по-різному до осіб в аналогічних ситуаціях, не забезпечуючи при цьому обєктивного та розумного виправдання. Однак це не єдиний аспект заборони дискримінації у статті 14 Конвенції. Право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, також може бути порушене, коли Держави, не маючи обєктивних і розумних підстав, не застосовують різний підхід до осіб, які перебувають у ситуаціях, що істотно відрізняються. Аналогічний підхід закріплено в національному праві. Так, відповідно до Закону України „Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні дискримінаціє є: пряма дискримінація, непряма дискримінація, підбурювання до дискримінації, пособництво у дискримінації, утиск (ст. 5). Відповідно до ст. 1 цього Закону непряма дискримінація ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, обєктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними. У звязку з наведеним суд вважає за необхідне зазначити, що наказом «Про встановлення надбавок до заробітної плати» №23 від 23 січня 2017 року такі повинні були бути встановлені та виплачуватися всім водіям автобуса «Рута 25 Нова» КП «Добробут». Проте, будучи допитаними в судовому засіданні в якості свідків водії КП «Добробут» [PERSON] та [PERSON] показали, що жодних надбавок за класність(та інших) їм не виплачувалося. Свідок [PERSON], будучи допитаною безпосередньо у судовому засіданні показала, що при прийняті на роботу [PERSON] жодних документів на підтвердження його класності не надавав та надбавки за класність йому як і будь-яким іншим водіям встановлено не було. Свідок [PERSON], будучи допитаним безпосередньо у судовому засіданні, попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві свідчення та приведеним до присяги, повідомив, що на час, коли він працював директором КП «Добробут» жодних наказів про встановлення надбавок водіям підприємства за класність не підписував, у тому числі і наказу, на який покликається позивач [PERSON] У суду не має підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених свідками. Даних про яку-небудь зацікавленість свідків в результаті розгляду справи немає, їх покази відповідають і не суперечать обставинам, відомості про які містяться в інших зібраних по справі доказах, зокрема довідках виданих КП Добробут /а.с. 90-92/. Так, з долучених до матеріалів справи документів, вбачається, що наказом «Про нарахування заробітної плати» №95 від 29 листопада 2016 року, виданому по КП «Добробут», головному бухгалтеру доручено проводити нарахування заробітної плати водіям та водіям транспортних засобів за посадовим окладом водія, згідно фактично відпрацьованих годин, що вказано у дорожніх листах, а весь інший робочий час нараховувати з розрахунку мінімальної заробітної плати згідно чинного законодавства /а.с. 83/. Судом встановлено та підтверджується належними долученими документами, що Новобузьким ВП ГУНП у Миколаївській області здійснюється досудове розслідування(кримінальне провадження №12018150270000392 від 25.06.2018) за фактом підробки підпису директора КП «Добробут» в наказі «Про встановлення надбавок до заробітної плати» №23 від 23 січня 2017 року /а.с. 42/. З отриманої із Новобузького ВП ГУНП у Миколаївській області інформації наданої на запит відповідача, вбачається, що з метою встановлення ідентичності підпису в наказі №23 від 23 січня 2017 року (виконаного директором [PERSON] було призначено почеркознавчу експертизу. Згідно висновку експерта від 29.12.2018 року №502, встановлено, що підпис в вище зазначеному наказі виконано не [PERSON] Окрім того, згідно з довідкою №41 виданою КП «Добробут» від 24 вересня 2018 року, копія якої долучена до матеріалів справи встановлено, що [PERSON], який працював в КП НМР «Добробут» на посаді водія автобуса з 07 вересня 2016 року по 28 серпня 2018 року включно, наказами по підприємству не встановлювалися персональні надбавки за класність, доплати за ведення каси автобуса. Відповідно до довідок №42, та 43 виданих КП «Добробут» від 24 вересня 2018 року, копії яких долучені до матеріалів справи також встановлено, що надбавки за класність та ведення класу виплачувалися виключно [PERSON] без відповідного наказу. Іншим водіям такі не виплачувалися /а.с. 91-92/. Суд вважає безпідставним покликання позивача на положення ч. 4 ст. 97 КЗпП України та ст. 103 КЗпП України (на які позивач покликається як на підставу звернення до суду), оскільки такі доцільно застосовувати в контексті ч.3 ст.32 КЗпП. При цьому, важливою та визначальною обставиною, попередня наявність якої обовязкова для зміни істотних умов праці, є зміна в організації виробництва і праці на підприємстві. Проте, при розгляді справи змін в організації виробництва і праці на КП «Добробут» не встановлено. Разом з тим, судом встановлено, що наказ директора комунального підприємства Новобузької міської ради «Добробут» №82 від 20 травня 2018 року, яким скасовано наказ «Про встановлення надбавок до заробітної плати» №23 від 23 січня 2017 року, покликаний був нівелювати дискримінаційні розбіжності(в частині оплати праці) між працівниками КП «Добробут», а відтак, положення ч. 4 ст. 97 КЗпП України та ст. 103 КЗпП України (на які позивач покликається як на підставу звернення до суду) на нього не поширюються. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. У зв'язку з наведеним, встановленою є правомірність дій відповідача щодо скасування наказу про встановлення надбавок. Відповідач довів ті обставини і факти, які повинен довести суду у відповідності до ст.ст.12,81 ЦПК України (відсутність підстав для виплати надбавок за класність [PERSON]). Безпідставними є покликання позивача та його представника на порушення відповідачем норм чинного законодавства про працю, зокрема ч. 4 ст. 97 КЗпП України та ст. 103 КЗпП України (на які позивач покликається як на підставу звернення до суду), оскільки таке спростовується дослідженим судом матеріалами та обставинами справи. З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу директора комунального підприємства Новобузької міської ради «Добробут» №82 від 20 травня 2018 року необгрунтованими та безпідставними, а відтак у задоволенні таких слід відмовити. Також суд вважає за необхідне зазначити, що позовні вимоги про здійснення перерахунку його заробітної плати за травень, червень 2018 року, відповідно до умов колективного договору та наказу директора підприємства №23 від 03 січня 2017 року є похідними та безпосередньо повязані із вирішення судом питання щодо підстав для скасування оскаржуваного наказу(про скасування надбавок за класність). Оскільки суд прийшов до висновку про відсутність підстав для скасування зазначеного наказу, питання щодо перерахунку заробітної плати за травень, червень 2018 року - не розглядалося. Крім того, відповідно до п.1 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. Оскільки позивач при зверненні з позовом до суду була звільнена від оплати судового збору, то судові витрати у справі слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed