Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

В квітні 2014 року [PERSON] звернулась в суд із позовом до Рівненської міської ради про визнання права власності на 1/10 частку квартири [ADDRESS],що належала [PERSON],який помер [INFO]. В обгрунтування позовних вимог вказувала, що [INFO] помер її син [PERSON]. 30 квітня 1999 року син [PERSON] розірвав шлюб із [PERSON], має доньку [PERSON], [INFO]. Після його смерті відкрилась спадщина,до складу якої входить квартира [ADDRESS], 1/5 частна якої належить сину [PERSON] Згідно із ст.ст.1261,1267 ЦК України вона має право на 1/10 частку квартири і оскільки фактично проживає в цій квартирі,має право на 1/10 частину. На її звернення до Першої Рівненської державної нотаріальної контори їй було відмовлено,оскільки на день смерті син був знятий з реєстраційного обліку. Покликаючись на викладені обставини, просила позов задовольнити, визнати за нею в порядку спадкування право власності на 1/10 частку квартири [ADDRESS], що належала [PERSON], який помер [INFO]. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримав з посиланням на обставини,викладені в позовній заяві. Представник Рівненської міської ради Андрєєв Р.В. просив у задоволенні позову відмовити,оскільки позивачка не підтвердила факт відмови їй у визнанні такого права на частку у квартирі. Заслухавши пояснення представника позивачки адвоката [PERSON], представника Рівненської міської ради Андрєєва Р.І.,суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.ст.10,11,60,61 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, згідно Свідоцтва про право власності на житло від 28 квітня 1995 року, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної власності позивачці [PERSON],[PERSON],[PERSON],[PERSON],[PERSON] [INFO] син позивачки [PERSON] помер,що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER],виданим відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції. Пунктом 6 ч.1 ст.3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ч.2 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Відповідно до ч.3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику в справах про спадкування". Якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це також може бути підставою для відмови у позові. Така відмова нотаріуса у справі відсутня щодо позивачки. Отже,оскільки у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину,суду не надано,суд вважає,що у задоволенні позову слід відмовити. На підставі ст.ст.392, 1298 ЦК України,

Outcome: dismissed