Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

В серпні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому вказав, що 17 червня 2013 року між сторонами укладено кредитний договір, за яким надано грошові кошти в сумі 197300 грн. строком до 16 червня 2027 року зі сплатою 18,20% річних. Відповідач не виконує взяті зобов'язання, внаслідок чого виникла заборгованість станом на 31 липня 2015 року в сумі 245348,63 грн., які просили стягнути. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 29 жовтня 2015 року у задоволенні позову ПАТ «Український Бізнес Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ «Український Бізнес Банк», від імені якого діє Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український Бізнес Банк» Біла І.В., просили скасувати рішення, ухвалите нове, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду необґрунтовані та не відповідають фактичним обставинам справи - суд не врахував, що внаслідок проведення АТО вони позбавлені можливості надати примірники договорів, але заборгованість підтверджується довідкою про обґрунтований розрахунок суми та виписками з рахунків обліку кредитних зобов'язань, розмір виданих коштів, дата видачі та умови кредитування підтверджуються також роздруківкою з автоматизованої банківської системи «СКРУДЖ - 3». Крім того, суд безпідставно відмовив в задоволенні клопотання про витребування доказів, що є підставою для прийняття апеляційним судом нових доказів, а саме копії кредитного договору від 17 червня 2013 року, укладеного між сторонами, тобто позовні вимоги доведені. В судове засідання сторони не з`явились, ПАТ «Український Бізнес Банк», від імені якого діє Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український Бізнес Банк» Біла І.В. надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі. [PERSON] про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Апеляційного суду Донецької області (арк..спр.70, 81), в зв'язку з тим, що він мешкає в м.Макіївка, яке відноситься до переліку населених пунктів, на території, яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та поштові відправлення не здійснюються (арк..спр.71-72). Крім того, з'ясовано, що [PERSON] в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб не зареєстрований (арк..спр.83). Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін, оскільки відповідно до вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до частини 1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Судом першої інстанції під час розгляду справи встановлено, що довідкою про заборгованість за кредитним договором від 17 червня 2013 року визначена заборгованість за кредитом станом на 31 липня 2015 року в сумі 193540,74 грн. Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Проте таким вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено розмір та період заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору, яка підлягає стягненню з відповідача. Проте з таким висновком суду повністю погодитись не можна виходячи з наступного. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підстав своїх вимог або заперечень, надавши докази Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18 грудня 2009 року N 14 при ухваленні рішення суд відповідно до ст. 212 ЦПК України оцінює докази з урахуванням вимог ст. ст. 58 та 59 ЦПК України про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 57 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК України). Розглядаючи спір та встановивши відсутність належного підтвердження укладення кредитного договору, поза увагою суду залишилося те, що позивачем на підтвердження укладення кредитного договору було надано довідку банку про заборгованість [PERSON], виписку з особового рахунку позивача, роздруківку з автоматизованої банківської системи «Скрудж-3», які завірені печаткою банку. Суд першої інстанції у порушення вимог ст. 10, 57, 60, 137, 212-214 ЦПК України з приводу існування вказаних доказів ніяких висновків не зробив, не врахував, що неможливість подання кредитного договору у зв'язку з тим, що вказані документи фактично знаходяться в приміщенні головного офісу банку за юридичною адресою в населеному пункті, де здійснюється антитерористична операція, не можуть бути підставою для відмови у позові про стягнення кредитної заборгованості. Окрім того, на підставі ч.1 ст.137 ЦПК України у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі. До позовної заяви ПАТ «Український Бізнес Банк», від імені якого діє Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український Бізнес Банк» Біла І.В. додали клопотання про витребування доказів, в якому просили витребувати від [PERSON] кредитний договір, договори забезпечення, докази сплати платежів в рахунок погашення заборгованості та всі документи, пов'язані з виконанням кредитного договору (арк..спр.3). Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 21 серпня 2015 року клопотання про витребування доказів залишено без задоволення (арк.спр.27), тобто суд не сприяв в забезпеченні доказів, щодо отримання яких у позивача виникли складнощі. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 122 ЦПК України у разі, якщо відповідачем у позовній заяві, поданій і оформленій у порядку, встановленому цим Кодексом, вказана фізична особа, що не є суб'єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом трьох днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду. У разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення у пресі. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 158 ЦПК України розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов'язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Так, відповідно до ч. 3 ст. 74 ЦПК України судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, ч. 4 - судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова-повістка повідомлення - завчасно, ч. 5 судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених ст. 157 цього Кодексу, у разі неявки в судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких немає відомостей, що їм вручені судові повістки. Проте матеріали справи не містять відомостей ані щодо направлення запиту до відповідних органів реєстрації щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача, ані належного підтвердження про повідомлення відповідача про розгляд справи - після відкриття провадження у справі 5 жовтня 2015 року (арк..спр.31), судом не здійснено жодних заходів щодо повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи. Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального та процесуального права, що є підставами для скасування рішення з ухваленням нового про задоволення позовних вимог за таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як виходить з кредитного договору № КИПНФ/1012615.1 від 17 червня 2013 року (арк..спр.48-52), укладеному між сторонами, відповідачу надано кредит в сумі 197300 грн. з 17 червня 2013 року по 16 червня 2027 року. Окрім того, наявність між сторонами кредитних правовідносин підтверджує виписка з особового рахунку відповідача за період з 17 червня 2013 року по 4 серпня 2015 року, з якої виходить, що відповідач тривалий час здійснював погашення заборгованості в розмірі, який узгоджується з плановим графіком погашення кредиту і оплати комісій та відсотків, який є додатком до кредитного договору (арк..спр.7-8, 50-52). Звертаючись до суду з позовом 20 серпня 2015 року, позивач просив стягнути заборгованість, яка утворилась станом на 31 липня 2015 року та складає 245348,63 грн., з яких сума заборгованості по кредиту - 193540,74 грн., в тому числі прострочена заборгованість - 3685,24 грн.; суму заборгованості за процентами - 44409, 14 грн., в тому числі прострочена сума - 41360,50 грн., сума заборгованості по щомісячній комісії - 7398,75 грн., в тому числі прострочена заборгованість 6905,50 грн. (арк..спр.4). З наведеного виходить, що позивач просить стягнути, в тому числі, заборгованість по кредиту, за процентами та по щомісячній комісії, які не прострочені. На підставі ч.2 ст.1054 ЦК до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, частиною 1 ст.1050 ЦК передбачено - якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що відповідач порушував умови зобов'язання в частині щомісячного погашення кредиту, що є підставою для дострокового стягнення заборгованості по кредиту, тому позовні вимоги підлягають задоволенню: з відповідача на користь позивача належить стягнути заборгованість по кредиту станом на 31 липня 2015 року в сумі 193540,74 грн., заборгованість за процентами в сумі 44409,14 грн., заборгованість по щомісячній комісії в сумі 7398,75 грн. Відповідно до частини 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При зверненні до суду позивач судовий збір з позовної заяви не сплачував, від його оплати він був звільнений на підставі п. 22 ст. 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір", в редакції, яка діяла на час звернення з позовом, як уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. Враховуючи, що апеляційний суд задовольнив позовні вимоги в сумі 245348,63 грн., відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір», в редакція, яка діяла на час звернення позивача з позовом до суду - 20 серпня 2015 року, на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 2453,49 грн. (1% від задоволених позовних вимог, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року). Згідно зі ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28 грудня 2014 року № 80-VІІI мінімальна заробітна плата з 01 січня 2015 року, встановлена в розмірі 1218,00 грн.

Outcome: approved