Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовом до відповідачів, просить позбавити їх батьківських прав щодо неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та стягнути аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є матір'ю відповідача [PERSON] Відповідачі не опікуються своїми дітьми (онуками позивача), не надають ні моральної, ні матеріальної допомоги дітям, не цікавляться їх життям. Зараз діти живуть у позивача, вона самостійно їх утримує та доглядає за онуками. У підготовче судове засідання позивач та його представник не з'явилися. Позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, вказала що підтримує позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачі в підготовче судове засідання не з'явилися, подали відзиви, де просять розглянути справу без їх участі, позовні вимоги визнають у повному обсязі. Представник органу опіки та піклування Олександрійської міської ради надіслав суду пояснення та клопотання про розгляд справи за його відсутності, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у зв'язку з визнанням відповідачами позову. Судом встановлено, що, згідно свідоцтв про народження (а.с. 15, 17, 19) відповідачі є батьками неповнолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідно до рішень виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської області № 174 від 23.03.2017 та № 507 від 17.08.2017 (а.с. 22, 23), у зв'язку з невиконанням батьками батьківських обов'язків, дітей [PERSON] та [PERSON] тимчасово влаштовано до сім'ї позивача [PERSON], дітям надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування та призначено опікуна позивача [PERSON] Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 22.02.2017 (а.с. 21), умови проживання сім'ї позивача [PERSON] є благополучними, є умови для проживання та навчання дітей. Згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини Олександрійської міської ради від 20.04.2017 (а.с. 33), комісія вважає за необхідне позбавити відповідачів батьківських прав відносно неповнолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та стягнути аліменти на утримання дітей. У висновку зазначено, що відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов'язків щодо своїх дітей, не надають дітям матеріальної та моральної підтримки, не беруть участі у вихованні доньок, не цікавиться здоров'ям та розвитком дітей, виховання та утримання дітей здійснює бабуся - позивач [PERSON] З характеристик за місцем навчання (а.с. 24, 25, 26,) та витягів з протоколів засідання педагогічної ради ЗНЗ І-ІІІ № 6 та ЗНЗ І-ІІ ступенів № 4 (а.с. 30-31) вбачається, що неповнолітні [PERSON] та [PERSON] навчаються в цих закладах, відповідачі [PERSON], та [PERSON] життям дітей не цікавляться, батьківські збори не відвідують, на консультації з адміністрацією закладів не приходять. Згідно із ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст.258 СК України, баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що дійсно з боку відповідачів має місце ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків та неналежне їх виконання, воно не було пов'язано як об'єктивними так і суб'єктивними причинами. За таких обставин у суду є усі правові підстави для застосування крайнього заходу впливу відносно відповідачів та позбавити їх батьківських прав, які на теперішній час не мають бажання спілкуватися з доньками, не сплачують кошти на їх утримання. Наданий суду висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав, суд приймає до уваги під час ухвалення рішення, оскільки як було встановлено в судовому засіданні відповідачі не виконують належним чином свої батьківські обов'язки, які зокрема полягають у повазі до прав дітей та їх людської гідності. З огляду на вищевикладене та позицію органів опіки та піклування, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо позбавлення батьківських прав відповідачів є обґрунтовані і заявлені з метою захисту прав та законних інтересів неповнолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], а тому підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні було доведено, що відповідачі на даний час не приділяють уваги своїм дітям, ухиляються від належного виховання доньок, не піклуються про їх фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи. Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, зазначене лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Відповідно до ст.ст. 180, 181 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України). З огляду на вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. При вирішенні питання щодо стягнення суми судового збору за подання відповідного позову, суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, в якій зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідачів підлягає стягненню судовий збір за вимогою про позбавлення батьківських прав в розмірі 704,00 гривні на користь позивача та судовий збір на користь держави в розмірі 704,00 гривні з кожного за вимогою про стягнення аліментів. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved