Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

Заявник звернулася в суд із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: [PERSON] . У заяві просила суд видати обмежувальний припис відносно [PERSON] , [INFO] , якому заборонити перебувати в місці спільного проживання по [ADDRESS] , заборонити [PERSON] переслідувати [PERSON] та в будь-який спосіб спілкуватися з нею або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис просить видати строком на 6 місяців. Свої вимоги обґрунтовувала таким. Заінтересована особа [PERSON] є колишнім чоловіком заявника. Шлюб між [PERSON] та заявником розірвано рішенням Вижницького районного суду від. 03.10.2018р. [PERSON] проживає разом із заявником у будинку по [ADDRESS] . Даний будинок належить [PERSON] на праві приватної власності, але оскільки він набутий під час шлюбу, то він належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Заявник [PERSON] вказує, що вона потерпає від домашнього насильства, яке проявляється у формі фізичного та психологічного насильства з боку [PERSON] , який створює їй вкрай нестерпні та жахливі умови проживання в будинку, постійно вчиняє сварки, ображає, залякує та погрожує фізичною розправою, а також, як вказує заявник, приводом постійних сварок став поділ спільного майна подружжя. В заяві вказує, що вона протягом 2020-2021 років зверталась до правоохоронних органів із заявами, зокрема 23.04.2020р., 20.06.2020р., 20.08.2020р., 24.09.2020р., 11.01.2021р. за ч.1 ст.173-2 КУпАП та 11.01.2021р. Вижницьким ВП було винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника [PERSON] . Разом з тим, згідно складених протоколів про адміністративні правопорушення колишній чоловік до адміністративної відповідальності не був притягнутий, а тому висновки для себе не зробив, а навпаки бажає помститися, постійно вчиняє сварки, погрожує фізичною розправою. Своєї поведінки не змінює, через що спільне проживання з ним в одній квартирі є нестерпним. Зазначила, що на даний час існує реальна загроза продовження домашнього насильства щодо неї з боку колишнього чоловіка [PERSON] , тобто вважає, що існують обґрунтовані ризики настання більш тяжких наслідків для її психічного, а можливо і фізичного здоров`я. У зв`язку з викладеним заявник просила суд задовольнити її заяву. Заява надійшла до суду 19.01.2021р. та ухвалою суду від 19.01.2021р. було відкрито провадження у справі та призначено слухання на 21.01.2021р. В судовому засіданні заявник та її представник [PERSON] заяву підтримали повністю. Заявник вказала, що на даний час у Вижницькому районному суді перебуває цивільна справа щодо розподілу будинковолодіння по [ADDRESS] , і з часу подачі вказаної позовної заяви до суду відносини, ще більш погіршились. Просила задовольнити заяву та видати обмежувальний припис на максимальний строк - 6 місяців, оскільки на думку заявника, саме в продовж цього часу буде рішення суду про розподіл будинковолодіння та [PERSON] суд виділить в натурі частину спірного будинковолодіння. Але якшо до того часу рішення суду не буде, то вона - заявник - «продовжить строк дії обмежувального припису» ще на 6 місяців. Вказувала, що [PERSON] регулярно їй погрожує фізичною розправою, та іноді застосовує фізичну силу. Вона має побоювання за своє здоров`я та психологічний стан. Та повідомила, що іншими доказами, крім тих, які додані до заяви, підтвердити свої пояснення - не може. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи належним чином був повідомлений оголошенням на офіційному сайті судової влади України у відповідності до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України. Суд, заслухавши думку заявника та його представника, зважаючи на скорочені строки розгляду справи (72 години з моменту надходження заяви до суду), вважає можливим розглянути справу у відсутності заінтересованої особи. Проаналізувавши обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд знаходить, що заява підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що згідно копії Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копії свідоцтва про право власності та копії Витягу заінтересована особа [PERSON] являється власником будинковолодіння по [ADDRESS] . З копії рішення Вижницького районного суду від 03.10.2018р. вбачається, що шлюб між заявником [PERSON] та заінтресованою особою [PERSON] , що був укладений 26.05.1990р. - розірвано. Заявник разом із заінтересованою особою [PERSON] зареєстровані та проживають по [ADDRESS] . Вказане підтверджується довідкою від 28.02.2020р. ЦНАП Вашківської міської ради. Зазначене у своїй сукупності означає, що заявник та заінтересована особа являються колишнім подружжям та проживають в одному будинковолодінні по [ADDRESS] . З копії ухвали від 06.10.2020р. по справі №713/414/20 вбачається, що Вижницьким районним судом відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. За змістом ч.2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» заявник та заінтересована особа являються особами, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству. З копії постанови Вижницького районного суду від 15.05.2020р. по справі №713/748/20 вбачається, що в діях [PERSON] , які мали місце 23.04.2020р. о 17:30 год. в [ADDRESS] , під час яких він вчинив словесну суперечку з колишньою дружиною [PERSON] , в ході якої ображав її нецензурною лайкою, був склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Разом з тим провадження у справі було закрите на підставі ст.22 КУпАП за малозначністю вчиненного діяння. З копії постанови від 22.09.2020р. вбачається, що адміністративний матеріал відносно [PERSON] за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП надійшов до суду 22.09.2020р., поза межами строку накладення адміністративго стягнення, внаслідко чого справа справа була закрита на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративго стягенння. З повідомлень з Вижницького ВП від 04.05.2020р. №2560, від 21.08.2018р. №6400 та від 01.10.2020р. №6146 вбачається, що поліція повідомляла [PERSON] про те, що відносно подій які, мали місце 20.08.2018р. та 23.04.2020р. було складено протоколи про адміністративі правопоршуення за ч.1 ст.173-2 КУпАП «Насильство в сім`ї». Щодо подій, які мали місце 24.09.2020р. протокол про адміністративне правопорушення складено не було. 11.01.2021р. старшим інспектором Вижницькгго ВП майором поліції Греком Є.М. було винесено терміновий заборонний припис відносно [PERSON] , яким [PERSON] строком від 11.01.2021р. до 21.01.2021р. встановлено наступні заходи: - заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) [PERSON] - заборона в будь-який спосіб контактувати з [PERSON] . Як зазначено у вказаному приписі, він був винесений у зв`язку зі скоєнням [PERSON] домашнього насильства 11.01.2021р. відносно [PERSON] , яке полягало у тому, що [PERSON] ображав [PERSON] «нецензурними словами», «чим вчинив психологічне насильство». Отже, як вбачається з викладеного, двома об`єктивними доказами вчинення [PERSON] домашнього насильства, які представлено заявником - є постанова Вижницького районного суду від 15.05.2020р. по справі №713/748/20, якою провадження відносно [PERSON] за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрито за малозначністю, та заборонний припис від 11.01.2021р. Відповідно до п.16 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» терміновий заборонний припис стосовно кривдника - спеціальний захід протидії домашньому насильству, що вживається уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України як реагування на факт домашнього насильства та спрямований на негайне припинення домашнього насильства, усунення небезпеки для життя і здоров`я постраждалих осіб та недопущення продовження чи повторного вчинення такого насильства. Терміновий заборонний припис відносно [PERSON] був винесений 11.01.2021р. як реагування поліцейського на факт домашнього насильства [PERSON] відносно його колишньої дружини та спрямований на негайне припинення [PERSON] домашнього насильства, та недопущення продовження чи повторного вчинення такого насильства. [PERSON] отримав цей терміновий заборонний припис, про що свідчить його підпис на копії припису. Він мав можливість оскаржити цей припис в порядку КАС України у випадку непогодження з ним. Разом з тим [PERSON] цього не зробив. Вказане означає, що поліцейський, об`єктивно оцінивши відносини між [PERSON] та [PERSON] , прийшов до висновку про необхідність винесення вказаного припису відносно [PERSON] для негайного припинення [PERSON] домашнього насильства у формі психологічного насильства відносно [PERSON] та недопущення продовження чи повторного вчинення такого психологічного насильства. Виходячи зі змісту вказаного припису, та з врахуванням вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» заявник є постраждалою особою, щодо якого [PERSON] було спричинено психологічне насильство, а [PERSON] - відповідно - є кривдником. Відповідно до ч.2 ст.24 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до пеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Частиною 3 статті 26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Відповідно до п.9 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовженнячи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. З аналізу вказаних норм беззаперечно вбачається, що заявник, будучи постраждалою особою, має право на звернення до суду із заявою про видачу обмежувального припису щодо кривдника. Крім того, суд, при вирішенні питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису має встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Як зазначено вище, судом було встановлено, що заявник піддався з боку заінтересованої особи [PERSON] домашньому насильству у формі психологічного насильства. При цьому таке насильство відбулось двічі: 23.04.2020р. та повторно 11.01.2021р., і виразилось у тому, що заінтересована особа вчинив із завником суперечку, під час якої ображав заявника нецензурною лайкою. Тобто повторно домашнє насильство сталось більш як через 8 місяців. Як 23.04.2020р., так і 11.01.2021р. таке психологічне насильство відносно заявника відбулось під час спілкування заінтересованої особи із заявником. Тому суд знаходить доведеним наявність ризику продовження у майбутньому домашнього психологічного насильства саме через спілкування заінтересованої особи та заявника. Тому, на думку суду, вимога про заборону заінтересованій особі у будь-який спосіб спілкуватись із заявником- є обгрунтованою та підлягає задоволенню. При цьому доказів того, що заінтересована особа вчиняв фізичне насильство відносно заявника - не надано, та судом не встановлено факти фізичного насильства відносно заявника заінтересованою особою. Будь-яких належних та допустимих доказів, що [PERSON] вчиняв домашнє насильство в період часу з 23.04.2020р. по 11.01.2021р. - як то фото чи відеозаписи, покази свідків - такого суду надано не було. Тому цьому суд знаходить, що вимога про заборону [PERSON] перебувати у місці спільного проживання - є безпідставною. Заявник не довела в судовому засіданні необхідність застосування вказаної заборони до заінтересованої особи. Заявляючи вказану вимогу, заявник не взяла до уваги, що [PERSON] є, також, пенсіонером, він, на даний час, будучи власником жилового будинку, в якому спільно проживає із заявником, - іншого житла не має та, у випадку застосування до нього заборони перебувати у місці спільного проживання - не буде мати де проживати. Тому застосування до заінтересованої особи такої заборони - не буде пропорційним, та не буде відповідати принципу справедливості. Крім того, заявляючи вимогу про заборону [PERSON] переслідувати заявника, заявник не надала суду докази того, що [PERSON] вже намагався її переслідувати. Також, суж вважає безпідстаною вимогу про заборону Вітровському «контактувати через інші засоби зв`зку особисто або через третіх осіб» із заявником, оскільки доказів того, що заінтерсована особа вже намагалась контактувати із заявником через будь-які засоби зв`язку - суду не надані. Виходячи з викладеного суд відмовляє у задоволенні вимог заявника про заборону [PERSON] переслідувати її чи контактувати. Крім того, суд знаходить, що [PERSON] слід заборонити спілкуватись із заявником на строк 3 (три) місяці. Оскільки, на думку суду, саме такий строк буде розумним та достатнім у даній ситуації, з врахуванням наявності рішення суду про видачу обмежувального припису. При цьому суд вважає, що вимога заявника на встановлення заборони заінтересованій особі на максимальний строк, передбачений законом - 6 місяців у зв`язку з тим, що впродовж саме цього часу судом буде прийняте рішення про поділ в натурі спірного будинковолодіння, - є надуманою та безпідставною, не доведеною жодними доказами, а обгрунтування - демагогічним. Отже, за таких обставин, суд задовольняє заяву частково, шляхом встановлення [PERSON] заборони спілкуватись із заявником на строк 3 місяці. Така позиція суду відповідає вимогам ч.3 ст.350-6 ЦПК України, в якій зазначено що «У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" або Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків", на строк від одного до шести місяців». При цьому суд звертає увагу заявника, що відповідно до вимог ст.350-7 ЦПК України, заявник має право на продовження цього строку у випадках, встановлених законом, на строк до 6 місяців. В силу ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи віднести на рахунок держави. На підставі наведеного,

Outcome: partial