Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

В січні 2016 року [PERSON]І звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації. Позовні вимоги мотивовано тим, що [PERSON]І є власником квартири [ADDRESS], в якій також зареєстровані донька позивача [PERSON] та її син відповідач по справі [PERSON] Відповідач був прописаний в даній квартирі з метою отримання паспорта громадянина України, у зв'язку з втратою останнього у 1996 році. Позивач зазначає, що [PERSON] комунальних платежів не сплачує, кореспонденції не отримує, особисті речі в квартирі відсутні, а також квартирою він не цікавиться. Таким чином, позивач разом із донькою змушені сплачувати комунальні послуги самостійно, які нараховуються і на відповідача, тому вона звернулася до суду з даним позовом та просить позбавити права користування жилим приміщенням та зняти з реєстрації місця проживання [PERSON], [INFO], уродження м. Запоріжжя Орджонікідзевського району Запорізької області. В судовому засіданні позивач позов підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Також не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України, суд розглянув справу у його відсутність, на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення, оскільки позивач не заперечила проти такого порядку вирішення спору. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Так, з свідоцтва про право власності на житло від 09.02.2005 року вбачається, що кооперативна квартира, яка знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул Келецька, 188, кв. 14 належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до особового рахунку № 192890 на квартиру [ADDRESS] її власником з 31.08.1983 року є [PERSON] (а.с. 6). З довідки № 722а від 28.01.2016 року, виданою МКП "ЖЕК №12", вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: позивач [PERSON], її син [PERSON] та її донька [PERSON] (а.с. 8). Як вбачається з акту від 28.01.2016 року, складеного мешканцями будинковолодіння №118 в м. Вінниці, [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], не проживає з вересня 2014 і по даний час (а.с. 11). Даний факт також був підтверджений в судовому засіданні свідками [PERSON] та [PERSON], які є друзями позивача. Статтею 41 Конституції України\~визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю;\~\~ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт відсутності відповідача у квартирі [ADDRESS] понад один рік, а саме з вересня 2014 року, а також те, що останній не оплачує комунальні послуги, які нараховуються на нього, як на особу, яка зареєстрована в даній квартирі, не несе інших витрат по утриманню квартири, суд приходить до переконливого висновку, що вимоги позовної заяви про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування зазначеним вище жилим приміщенням, підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про зняття відповідача з реєстрації за вказаною адресою, то вона не підлягає задоволенню. Оскільки, відповідно до ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. Відповідно до ст. 7 вищевказаного Закону, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, для зняття осіб з реєстраційного обліку відповідному органу достатньо наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила права користування житлом чи виселення, що набрало законної сили, та є достатньою підставою для його виконання шляхом зняття з реєстрації такої особи і не потребує додаткового судового врегулювання. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 551 грн. 20 коп. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial