Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Харкова звернулась [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] (після зміни прізвища та ім`я [PERSON] ), треті особи ПАТ «Універсал Банк», АТ КБ «Приватбанк» про визнання факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частки у спільному майні. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що вона проживала з [PERSON] однією сім`єю, не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, у період з 08 травня 2011 року по [INFO], тобто до його смерті. Цей період часу вони проживали разом за місцем проживання позивача, в квартирі яка належить їй на праві власності. Як зазначає позивач, вона разом з [PERSON] вели спільне господарство, мали спільний побут, разом купували продукти харчування, оплачували комунальні послуги, мали спільний бюджет, спільні взаємні права та обов`язки. Вони разом у якості сім*ї неодноразово відпочивали як в Україні, так і за її межами. Також вони разом доглядали за матір`ю [PERSON] . За час спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] разом використовували кошти, набуті ними за час спільного проживання, вирішили здійснити декілька грошових вкладів до банківських установ. Вклади були зроблені на ім`я чоловіка, [PERSON] . Так, відповідно до договору від 26 грудня 2016 року [PERSON] здійснив грошовий вклад до АТ КБ «Приват Банк» у розмірі 5 000 доларів США. 18 травня 28 року [PERSON] здійснив грошовий вклад до ПАТ «Універсал Банк» у розмірі 2010 євро. 29 травня 2018 року [PERSON] здійснив грошовий вклад до ПАТ «Універсал Банк» у розмірі 4 000 доларів США. Грошові кошти, за рахунок яких було здійснено зазначені вклади, було набуто [PERSON] та [PERSON] як особами, які з 08 травня 2011 року до [INFO] спільно проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою, або у будь-якому іншому шлюбі. [INFO] [PERSON] помер. 22 січня 2019 року [PERSON] звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а 05 лютого 2019 року подала заяву про отримання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні. Але нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки необхідно встановити факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в судовому порядку. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його діти [PERSON] та [PERSON] , відповідачі у справі. Оскільки грошові кошти, які знаходяться в банках на рахунках [PERSON] входять до спадкового майна, а позивач [PERSON] вважає, що ці кошти належали їй та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, вона і вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 квітня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи Приватне акціонерне товариство «Універсал Банк», Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» про визнання факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частки у спільному майні. Призначено підготовче судове засідання. (т.1 а.с. 46-47) 13 травня 2019 року на адресу суду від представника відповідачів [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він просив у задоволенні позову [PERSON] відмовити у повному обсязі, посилаючись на його недоведеність. В обґрунтування заперечень представник посилається на те, що [PERSON] постійно проживав, мав реєстрацію, сплачував комунальні платежі, виписував періодичну пресу за адресою: [ADDRESS] , яка належала йому на праві власності. Крім того, ще з років незалежності України і до смерті [PERSON] постійно працював в смт. Есхар на підприємстві «Теплоелектроцентраль», де отримував значну заробітну плату, що дозволило йому зробити накопичення, які він поклав до банківських установ на збереження. (т.1 а.с.55-96) 21 травня 2019 року на адресу суду від представника АТ «Універсал Банк» надійшли письмові пояснення, відповідно до яких зазначено, що Банк, за наявності правових підстав, що будуть ґрунтуватися на зібраних та вивчених доказах у цій справі, готовий підтримати позов і вважає за можливе його задоволення. (т.1 а.с. 110- 121) Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 червня 2019 року клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів задоволено, витребувати з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк належним чином засвідчену копію договору № SAMDNWFDOO71428980800 від 26 грудня 2016 року; витребувано з Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області витяг з Державного реєстру актів цивільного стану про смерть [PERSON] , [INFO] . (т.1 а.с. 185-186) Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 червня 2019 року задоволено клопотання позивача [PERSON] про допит свідків. ( т.1 а.с. 187-189) Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 червня 2019 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати, задоволено клопотання представника відповідача про долучення до матеріалів справи письмових доказів. ( т.1 а.с. 173) Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 вересня 2019 року задоволено клопотання представника відповідача про допит свідків. ( т.1 а.с. 242-243) Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 вересня 2019 року закрито підготовче провадження у цивільній справі № 639/2080/19 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи Приватне акціонерне товариство «Універсал Банк», Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» про визнання факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частки у спільному майні, призначено справу до судового розгляду в судове засідання. ( т.1 а.с. 244-246) В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Самойлов Є.Ю., який діє на підставі ордеру, заявлений позов підтримали та дали пояснення про обставини, які викладені у рішенні вище. Представник відповідачів - адвокат Мудраченко І.В., який діє на підставі ордеру, в судовому засіданні позов [PERSON] не визнав, просив у його задоволенні відмовити, посилаючи на обставини, які викладені у відзиві на позовну заяву. Представник 3-тьої особи АТ «Універсал Банк» в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи у його відсутність. Представник 3-тьої особи АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився,про день, час та місце судового засідання повідомлявся, про причину неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, пояснення представника відповідачів, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Так, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про встановлення факту проживання її та [PERSON] однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 08 травня 2011 року до [INFO], визнання права спільної сумісної власності на грошові кошти та визнання за [PERSON] право власності на Ѕ частину грошових вкладів. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що встановлені ч. 2 ст. 3 СК України виключення, згідно з якими подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно, стосуються офіційно зареєстрованих шлюбів. Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно вимог ч. 4 ст.3 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Встановлення вказаного факту позивачу необхідно для реалізації положень ст. 74 Сімейного кодексу України. Згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Так в судовому засіданні було встановлено, що позивач [PERSON] з 2006 року розлучена, а [PERSON] на момент їх знайомства та проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу був вдівцем. Дані обставини були визнані в судовому засіданні і представником відповідачів. Отже, а ні [PERSON] , а ні [PERSON] на момент травня 2011 року в іншому шлюбі не перебували. Позивач зазначила, що вона проживала разом з [PERSON] у період з 08 травня 2011 року по [INFO], тобто до його смерті, за місцем її проживання, вони разом вели спільне господарство, мали спальний побут, разом купували продукти харчування, оплачували комунальні послуги, мали спільний бюджет, спільні взаємні права та обов`язки. Вони разом у якості сім*ї неодноразово відпочивали як в Україні, так і за її межами. Також вони разом доглядали за матір`ю [PERSON] , яка останній час проживала в квартирі [PERSON] . На підтвердження своїх стверджень позивачем були надані суду замовники на туристичний відпочинок на ім`я [PERSON] та [PERSON] у періоди 11.05.2013 року, 08.05.2014 року, 16.03.2016 року на їх перебування у туристичних турах за межами України. (т.1 а.с. 21-23) Крім того, в судовому засіданні були оглянуті фотографії з зображенням [PERSON] , [PERSON] під час їх відпочинку, на святкуванні днів народження та ін. у різні періоди часу. (т.1 а.с. 34, 222) Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою [PERSON] . Їй достовірно відомо, що приблизно як десять років [PERSON] проживав разом з [PERSON] . Вона вважала їх сім`єю, оскільки вони разом проживали, ходили до магазину за продуктами харчування, вели спільне господарство, відпочивали. Приблизно за рік до смерті [PERSON] , він перевіз до квартири [PERSON] свою хвору матір, за якою [PERSON] доглядала. Свідки [PERSON] , [PERSON] пояснили суду, що з [PERSON] вони знайомі багато років, разом працюють. Приблизно у 2007 році [PERSON] розлучилася зі своїм колишнім чоловіком, а через деякий час, приблизно 2009-2010 роки вона познайомилась з [PERSON] . Свідкам відомо, що [PERSON] та [PERSON] разом проживали в квартирі [PERSON] , вели спільне господарство, разом ходили до магазину та робили покупки, разом відпочивали. У 2013 році [PERSON] захворіла та перебувала на стаціонарному лікуванні, вони були свідками того, як [PERSON] відвідував її у лікарні, дбав про неї, спілкувався з лікарями про стан її здоров`я. Також свідкам відомо, що не за довго до смерті [PERSON] , останній перевіз до квартири [PERSON] свою хвору матір, яка потребувала постійного стороннього догляду. Були випадки, коли [PERSON] залишалася працювати вдома для того, щоб доглядати за матір`ю [PERSON] . Свідки пояснили, що [PERSON] та [PERSON] вони вважали сімейною парою. Свідок [PERSON] пояснила в судовому засіданні, що вона знайома з [PERSON] майже 25 років, вони подруги. Приблизно десять років потому вона познайомилась з [PERSON] . Свідок вважала, що [PERSON] є другим чоловіком [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] разом проживали в квартирі [PERSON] , між ними були дуже добрі стосунки, вони кохали один одного. Свідок неодноразово була в квартирі [PERSON] і бачила, що [PERSON] там проживав постійно, в квартирі були його особисті речі. Також свідок пояснила, що вони всі разом часто спілкувалися, разом були на святах, на Днях народженнях. Крім того, свідок [PERSON] зазначила, що в квартирі [PERSON] також проживала мати [PERSON] , яка була тяжка хворою і потребувала постійного стороннього догляду. [PERSON] за нею доглядала. Аналогічні пояснення в судовому засіданні надали свідки [PERSON] , [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] вона знає біля сорока років. З [PERSON] познайомилась приблизно вісім років потому. Свідку відомо, що [PERSON] проживав разом з [PERSON] . З ними вона бачилась декілька разів на тиждень, та завжди у вихідні дні. Свідок вважала [PERSON] подружжям. Були випадки, коли свідок разом з ними їздили на відпочинок, а також випадки коли вона надавала їм у борг грошові кошти. Крім того, свідок [PERSON] пояснила, що у [PERSON] була хвора мати, яка проживала в квартирі [PERSON] , і остання допомагала за нею доглядати. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] вона знає більш ніж п`ятдесят років. З [PERSON] познайомилась на новий рік у 2011 році. Приблизно з 2012 року [PERSON] проживав в квартирі [PERSON] . Свідку відомо, що у них був спільний побут, вони разом купляли продукти харчування, проживали як одна сім*я. [PERSON] з повагою ставився до матері [PERSON] , до її дітей. А [PERSON] в свою чергу піклувалася про матір [PERSON] , яка проживала в квартирі [PERSON] , а та за нею доглядала. Також свідок зазначила, що [PERSON] разом з [PERSON] на весні, влітку та в восени вона бачила п`ять днів на тиждень на земельній ділянці, де вони разом трудилися. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що з [PERSON] вона знайома з 2001 року, з [PERSON] познайомилась біля десяти років потому. [PERSON] та [PERSON] разом проживали в квартирі останньої. Вони завжди разом їздили відпочивати, у тому числі і за кордон, разом їздили відвідували батьків [PERSON] і [PERSON] . Після смерті батька [PERSON] , він забрав свою хвору матір до квартири [PERSON] , де за нею здійснювався постійний догляд. Свідок [PERSON] пояснила, що вона вважала [PERSON] і [PERSON] подружжям, оскільки вони мешкали разом, вели спільне господарство, разом робили покупки, у тому числі і продукти харчування, Олександр приймав участь у вихованні сина [PERSON] , у них була справжня родина. Аналогічні пояснення в судовому засіданні дав і свідок [PERSON] . Також всі вищезазначені свідки пояснили суду, що [PERSON] працював у с. Есхар Чугуївського району Харківської області, були випадки, коли він терміново туди виїжджав і міг залишитися ночувати в своїй квартирі. Однак, постійним місцем його проживання була [PERSON] , що розташована в м. Харкові. Також свідки зазначили, що помер [PERSON] в квартирі [PERSON] . Крім того, в судовому засіданні зі сторони відповідачів були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Так, свідок [PERSON] пояснив суду, що з [PERSON] вони працювали на одному підприємстві, яке розташовано в с. Есхар Чугуївського району Харківської області. [PERSON] він бачив майже кожен день на роботі, інколи вони разом пішки йшли до дому. Квартира [PERSON] знаходиться також у с. Есхар. Також свідок зазначив, що бачив як з ранку в квартирі [PERSON] горіло світло, інколи на балконі сушився робочий одяг. Свідок [PERSON] пояснив, що з [PERSON] разом працювали на одному підприємстві та проживали по сусідству. [PERSON] він бачив 4-5 разів на тиждень, міг з ним зустрітися в під`їзді та поспілкуватися. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою [PERSON] Бачила його приблизно один раз на тиждень, коли той йшов з роботи. В період з 2011 по 2018 рік [PERSON] в своїй квартирі в с. Есхар проживав періодично. Бачила, як він у вихідні дні з сумками кудись виїжджав. Також свідок зазначила, що інколи, але це було дуже рідко, на балконі у [PERSON] сушилися рушник або білизна. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона проживає у с. Есхар, з [PERSON] раніше працювала на одному підприємстві. Зазначила, що [PERSON] бачила кожного тижня, як у будні, так і у суботу, він купляв у неї зелень. Крім того, свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] пояснили суду, що дружніх відносин з [PERSON] не підтримували, бесід про його особисте життя з ним не було, про його життя в м. Харкові їм нічого не відомо. Дійсно, як було встановлено судом відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 26.01.1996 року, [PERSON] є власником 1/3 частини квартири, що розташована в [ADDRESS] , де мав і постійну реєстрацію. ( т.1 а.с. 62) Як власник квартири [PERSON] здійснював оплату комунальних послуг за вищевказаною адресою. ( т.1 а.с. 63-65) Згідно трудової книжки [PERSON] працював на різних посадах у філії «Теплоелектроцентраль» смт. Есхар Чугуївського району Харківської області. ( т.1 а.с. 66-69) З довідки підприємства від 21.05.2019 року вбачається, що [PERSON] працював на підприємстві Філія «Теплоелектроцентраль» ТОВ «ДВ Нафтогазовидобувна компанія» на посадах: начальник котло - турбінного цеху з 11.05.2012 року по 22.05.2012 року, в.о. головного інженера з 23.05.2012 року по 11.12.2012 року, головний інженер з 12.12.2013 року по 09.09.2013 року, начальник котло - турбінного цеху з 10.09.2013 року по 07.05.2018 року за загальним графіком роботи п`ятиденного робочого тижня - при нормі 40 годин, з двома вихідними днями - субота та неділя. Початок робочого дня 7.00, закінчення робочого дня - 16.15 (п`ятниця - 15.00). [PERSON] був звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію 07.05.2018 року та прийнятий 30.05.2018 року на підприємство на посаду начальника зміни електростанції де працював за змінним графіком роботи по змінах тривалістю 12 годин. Час початку зміни - 8.00, закінчення - 20.00, наступного дня час початку зміни - 20.00, закінчення - 8.00, наступного дня вихідний. [PERSON] був виключений із списків працівників підприємств у зв`язку зі смертю 23.10.2018 року. ( т.1 а.с. 150) Позивач [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти такого графіку роботи [PERSON] та пояснила, що дійсно останній працював на підприємстві, яке розташоване у смт. Есхар Чугуївського району Харківської області. Однак, від місця її проживання до місця роботи [PERSON] відстань 40 км, а тому останній їздив на роботу щодня на своєму власному автомобілі. А у період, коли [PERSON] займав посаду головного інженера, його щодня на роботу та з роботи возив службовий автомобіль. Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Даючи оцінку вищезазначеним докам, у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що в судовому засіданні було достовірно встановлено, що [PERSON] та [PERSON] познайомилися більш ніж десять років потому, з 2011 року стали проживати однією сім`єю в квартирі [PERSON] в м. Харкові, вести спільне господарство, мати спільний побут, разом відпочивати, дбали один про одного. При цьому, [PERSON] періодично виїжджав до спт. Есхар Чугуївського району Харківської області за місцем своєї роботи, де періодично ночував в квартирі, яка належала йому на праві власності. Отже, на думку суду в стосунках [PERSON] та [PERSON] наявні ознаки шлюбних стосунків. Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства. Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Європейський суд з прав людини при розгляді справи «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) встановив, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 Сімейного Кодексу України. Отже, позовні вимоги [PERSON] в частині встановлення факту спільного проживання однією сім`єю її з [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. Крім того, позивач просить суд визнати право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] на грошові кошти у розмірі 5 000 доларів США, які знаходяться на рахунку № [NUMBER] у АТ КБ «Приват Банк»; грошові кошти у розмірі 2 010 Євро, які знаходяться на рахунку № [NUMBER] у ПАТ «Універсал Банк»; грошові кошти у розмірі 4 000 доларів США , які знаходяться на рахунку [NUMBER] у ПАТ «Уніврсал Банк» та визнати за нею право власності на Ѕ частину вищезазначених коштів. В обґрунтування позову в даній частині, [PERSON] посилається на те, що за час спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] , вони разом використовували кошти, набуті ними за час спільного проживання, та вирішили здійснити декілька грошових вкладів до банківських установ. Вклади були зроблені на ім`я [PERSON] . Грошові кошти, за рахунок яких було здійснено зазначені вклади, було набуто [PERSON] та [PERSON] як особами, які з 08 травня 2011 року до [INFO] спільно проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою, або у будь-якому іншому шлюбі. Суд зазначає, що проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною, визначеною законом підставою для виникнення у них прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. За змістом ст. 60 СК України належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається, крім іншого, і спільністю участі чоловіка, жінки коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного, для правильного застосування ст. 74 СК України у системному зв`язку зі ст. 60 СК України при вирішення спору щодо визнання майна спільною сумісною власністю, суд повинен встановити джерело його набуття. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. У постановах від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13 та від 01 липня 2015 року у справі № 6-612цс15, Верховний Суд України висловив свою правову позицію щодо поділу майна подружжя, яка зводиться до наступного. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Згідно із ч. 4ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. З аналізу вказаних норм випливає, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею необхідно вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Як було встановлено в судовому засіданні 26 грудня 2016 року [PERSON] уклав з АТ КБ «Приват Банк» договір №SAMDNWFD0071428980800 строком на п`ять років, відповідно до якого передав Банку вклад у сумі 5 000 доларів США. (т.1 а.с. 24-25) Крім того, 18 травня 2018 року [PERSON] до ПАТ «Універсал Банк» було внесено депозит у сумі 2 010 євро та 29 травня 2018 року депозит у сумі 4 000 доларів США. (т.1 а.с. 26-31) Позивач [PERSON] вважає, що дані кошти є спільною сумісною власністю її та [PERSON] , а тому і просить визнати за нею право власності на 1/2 частину даних коштів. Представник відповідача в судовому засіданні заперечуючи проти позовних вимог [PERSON] в даній частині зазначив, що депозитні кошти, які були внесені [PERSON] в травні 2018 року на рахунки до ПАТ «Універсал Банк» у сумі 2 010 євро та 4 000 доларів США, є його особистою власністю, оскільки саме у травні 2018 року за основним місцем роботи ним було отримано дохід у сумі 191 172 грн. Як вбачається з розрахункового листа за травень 2018 року на ім`я [PERSON] , дійсно були нараховані кошти на загальну суму 191 172,41 грн., однак до видачі зазначено 00 гривень 00 копійок. ( т.1 а.с. 165) Відповідно, майно придбане в період спільного проживання визнається спільною сумісною власністю згідно з вимогами ст. 74 СК України. Отже, суд приходить до висновку, що кошти, які були внесені [PERSON] 26 грудня 2016 року до АТ КБ «Приват Банк» у сумі 5 000 доларів США, 18 травня 2018 року до ПАТ «Універсал Банк» у сумі 2 010 євро та 29 травня 2018 року у сумі 4 000 доларів США є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] . ( т.1 а.с. 19) 22 січня 2019 року [PERSON] звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . ( т.1 а.с. 32) 05 лютого 2019 року [PERSON] звернулася до нотаріальної контори про отримання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя. ( т.1 а.с. 33) У зв`язку з смертю [PERSON] єдиною можливістю для захисту права власності [PERSON] на частку у спільній сумісній власності є звернення до суду з відповідним позовом. З урахуванням викладено, позов [PERSON] в частині визнання за нею права власності на частину майна в спільній сумісній власності, а саме на 1/2 частину грошових коштів у розмірі 5 000 доларів США, що знаходяться на рахунку № [NUMBER] у АТ КБ «Приват Банк»; грошових коштів у розмірі 2 010 Євро, що знаходяться на рахунку № [NUMBER] у ПАТ «Універсал Банк»; грошових коштів у розмірі 4 000 доларів США, що знаходяться на рахунку № [NUMBER] у ПАТ «Універсал Банк», підлягає задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved