Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом мотивуючи його тим, що 19 серпня 2014 року о 18 годині 40 хвилин по автодорозі Київ - Боярка в напрямку м. Боярка, Києво-Святошиського району, Київської області, водій [PERSON], керуючи автомобілем Volkswagen Polo, державний номерний знак [NUMBER], проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою. Під час зміни напрямку руху - перестроювання з лівої в праву смугу, не переконався, що це буде безпечно. Внаслідок чого, допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ - 21104 державний номерний знак [NUMBER], який рухався позаду в правій смузі, у попутному напрямку. В наслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження, а пасажир автомобіля ВАЗ - 21104, державний номерний знак [NUMBER], [PERSON], отримала легкі тілесні ушкодження. На місце дорожньо-транспортної пригоди прибули співробітники ДАІ, що зафіксували дорожньо-транспортну пригоду. Автомобіль Volkswagen Polo, державний номерний знак [NUMBER], яким керував [PERSON], було застраховано Відкритим акціонерним товариством Національна акціонерна страхова компанія «Оранта». Поліс обов'язкового страхування №АС/7858793. [PERSON] телефоном повідомив страхову компанію «Оранта» про ДТП, працівники якої на місце події не прибули. 20.08.2014 року за фактом ДТП СВ Києво-Святошинського РВ розпочато розслідування у кримінальному провадженні за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. 03.10.2014 року кримінальне провадження закрито у зв'язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, оскільки потерпіла [PERSON] в наслідок ДТП отримала легкі тілесні ушкодження. 27.10.2014 року Києво-Святошинським районним судом Київської області було винесено постанову, якою [PERSON] було визнано винним у скоєнні ДТП та притягнено до адміністративної відповідальності за статтею 124 КпАП у вигляді накладення штрафу. 20.08.2014 року ним була подана заява про виплату страхового відшкодування та ряд інших документів страховику. Однак, з порушенням встановленого законом терміну, лише 26.02.2015 року за вихідним 09-03-09/3102 Відкритим акціонерним товариством Національною акціонерною страховою компанією «Оранта» направлено на ім'я позивача лист, про відмову в виплаті страхового відшкодування, за пошкодження його власного автомобіля на підставі п. 37.1.3. ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а також за результатами проведеного ЕК «УКРАВТОЕКСПЕРТИЗА» трасологічного дослідження призначеного НАСК «Оранта». Позивач зазначив, що трасологічне дослідження проведене ЕК «УКРАВТОЕКСПЕРТИЗА», висновок якого ліг в основу відмови є незаконним, відповідно до вимог ч. З ст. 7 Закону України «Про судову експертизу», виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов'язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз. Відповідно до п. 1.2.1. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень затвердженої наказом від 08.10.1998 № 53/5 Міністерства Юстиції України, трасологічна експертиза входить до переліку основних видів (підвидами) криміналістичних експертиз. Тобто, суд не може взяти висновок дослідження ЕК «УКРАВТОЕКСПЕРТИЗА» до уваги, як доказ, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, воно виконано з порушенням порядку, встановленого законом. З метою самостійно встановити причини відмови у виплаті та досудового врегулювання спору, будучи не згодним з викладеною мотивацією у листі відповідача, 06.03.2015 року, позивач звернувся з письмовою заявою вх. 637/01 з вимогою роз'яснити причини прийнятого рішення та ознайомити з висновком трасо логічного дослідження. Крім того, позивачем повідомлено відповідачу, що строки виплати страхового відшкодування минули. 11.03.2015 року за вих. № 09-02-09/3640 йому було надіслано аналогічну відповідь на його звернення, відмовивши в ознайомленні з матеріалами на підставі яких були зроблені висновки про відмову у здійсненні страхового відшкодування, а саме трасологічного дослідження. Позивач наголосив, що оскільки вина [PERSON] підтверджується постановою від 27.10.2014 року Києво-Святошинського районного суду Київської області, подія, що сталася 19.08.2014 року, відповідно до ст. 6 Закону, є страховим випадком, внаслідок якого у Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» настає обов'язок здійснити виплату страхового відшкодування. Також, відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тому, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь 60 198,87 грн. страхового відшкодування, 3 009,94 грн. моральної шкоди, 5 190,30 грн. пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ та 683,10 грн. сплаченого судового збору. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити. Представник відповідача, Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», в судове засідання не з'явився. До суду направив заперечення в якому просив суд відмовити в задоволенні позову. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся через засоби масової інформації. Суд, заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи та зібранні по справі докази, знаходить, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» - договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Відповідно до ст. 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Стаття 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно ст. 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів невстановлений договором або законом. Згідно ст. 992 ЦК у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Як встановлено в судовому засіданні, 19 серпня 2014 року о 18 год. 40 хв. по автодорозі Київ-Боярка в напрямку м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області стався страховий випадок, а саме дорожньо-транспортна пригода за участю клієнта НАСК «ОРАНТА», [PERSON], водія транспортного засобу Volkswagen Polo, державний номерний знак [NUMBER] та позивачем [PERSON], який керував транспортним засобом автомобілем марки «ВАЗ 21104», державний номерний знак [NUMBER]. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.10.2014 року, винним у скоєнні даного ДТП було визнано [PERSON]. На час ДТП цивільно-правова відповідальність винного в ДТП була застрахована у ВАТ «HACK «Оранта» за полісом цивільної відповідальності № АС / 7858793 від 17.04.2014 року. Позивач як потерпілий 20.08.2014 року звернувся до HACK «Оранта» із заявою про відшкодування завданих збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в межах страхової суми у порядку і на умовах, передбачених Договором страхування. Однак, з порушенням встановленого законом терміну строк виплату страхового відшкодування відповідачем здійснено не було, та направлено на ім'я позивача лист, про відмову в виплаті страхового відшкодування, за пошкодження його власного автомобіля. Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку від 07.04.2015 року № 11367 вартість матеріального збитку заподіяного власнику ВАЗ 21104 державний номер [NUMBER] складає 59 298,87 грн. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що відповідачем було порушено вимоги Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та не здійснено у відповідні строки та в розмірі визначеному законом, виплату страхового відшкодування позивача, а тому з відповідача HACK «Оранта» на користь позивача підлягають до стягнення страхове відшкодування в розмірі 50 000 грн., та пеня в розмірі 5 190,30 грн. З відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають до сплати відшкодування в розмірі 9 298,87 грн., як сума, що перевищує страховий ліміт по полісу, та вартість проведення експертного дослідження в сумі 900 грн. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Оцінюючи докази, які були надані позивачем на підставу своїх вимоги, суд не знаходиться обґрунтованими вимог щодо стягнення з відповідача компенсації за моральну шкоду нанесену позивачу, оскільки ним не надано доказів в чому саме полягали його моральні страждання. А тому суд відмовляє в частині вимоги щодо стягнення з відповідачів моральної шкоди. Суд не вбачає підстав для відмови в позові, визначених із заперечень відповідача HACK «Оранта», оскільки вони не обґрунтовані належними та допустимими доказами та спростовуються письмовими доказами наявними в матеріалах справи. Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову. В силу ст. 88 ЦПК України судові витрати, суд покладає пропорційно на відповідача відповідно до задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.ст. 15, 16, 22, 23, 625, 979, 992, 1187 Цивільного кодексу України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та

Outcome: partial