Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

ПАТ "АкцентБанк" звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, з тих підстав, що відповідно до укладеного договору № б/н від 16.04.2008 року остання отримала кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов укладеного договору, Договір складається з Заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Відповідачка порушила строки виконання грошового зобов'язання по вище вказаному кредитному договору, в зв'язку з чим станом на 20.02.2014р. заборгованість становить 20057,58 грн. 14.04.2014 року від представника відповідачки [PERSON] на адресу надійшла заява про застосування строків позовної давності, в якій зазначив, що банком пропущений строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки позовна заява подана до суду в березні 2014 року, а строк позовної давності почався 17.05.2008 року, оскільки, як вбачається з розрахунку, відповідачка жодного разу не сплатила кошти на зазначений в договорі рахунок. Отже строк позовної давності сплив 17.05.2011 року. Просив застосувати щодо даної справи строк позовної давності та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні представник позивача Аннюк В.В. позов підтримав, з підстав наведених в позовній заяві. Просив позов задовольнити. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в задоволенні позову за пропуском строку звернення з позовом до суду. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши дані, що містяться в письмових доказах по справі, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, з таких підстав. Судом встановлено, що 16.04.2008 року між ЗАТ «АкцентБанк» (перейменовано на ПАТ «АкцентБанк») та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, згідно якого відповідачці було надано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячною комісією 3,5 % та на інших умовах передбачених в "Умовах і правилах надання банківських послуг" (а.с.7-10). Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою і тарифами складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с.7). При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 20.02.2014 року відповідачці нараховано заборгованість на загальну суму 20057 грн. 58 коп., а саме: заборгованість за кредитом - 2500,00 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 10016,60 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 6109,67 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 931,31 грн. (а.с.3-6). У відповідності з ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися в повному обсязі та в установлені строки, відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Згідно пп. 3.1.1 пункту 3 частини ІІ Умов та правил надання банківських послуг, строк дії картки вказаний на картці (місяць та рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця. Водночас, із Правил користування платіжною карткою випливає, що договір є чинним у межах строку дії картки. Відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Такої правової позиції дійшов Верховний Суд України у постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14. Суд вважає необґрунтованими посилання позивача на п. 9.12. Умов та правил надання банківських послуг відповідно до якого строк дії договору становить 12 місяців і якщо у випадку цього строку ні одна з сторін не проінформує другу сторону про припинення строку дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк, виходячи з наступного. Так, в обґрунтування пролонгації договору позивач не надав суду доказів видачі позичальнику нової банківської картки, не надав бухгалтерської документації, що підтверджує факт перерахунку коштів на рахунок позичальника після спливу строку кредитного договору від 16.04.2008 року. При цьому розрахунок, наданий позивачем, також не містить доказів перерахування коштів позичальнику, які б він мав можливість використати. В матеріалах справи відсутні будь-які відомості про направлення банком відповідачці повідомлень (листів) про продовження дії договору та необхідність погашення новоутвореної заборгованості. Також, позивачем не надано суду звіту який би підтвердив факт надання відповідачці банківських послуг, який відповідно до п.9.13 Умов та правил надання банківських послуг є підтвердженням факту надання кредитором банківських послуг. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що фактично банк продовжував нараховувати відповідачці відсотки за користування кредитом, строк дії якого сплинув та штрафні санкції, не пролонгувавши кредит у встановленому законом порядку, не перераховуючи кредитні кошти за начебто пролонгованим договором та не видавши позичальнику нову кредитну картку. Зазначені обставини фактично унеможливили використання коштів позичальником після спливу строку дії кредитного договору від 16.04.2008 року, а тому суд підстав вважати договір пролонгованим не вбачає. Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Згідно із ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив строку позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, якщо стороною не було подано доказів про поважність причини пропуску строку позовної давності. Крім того, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Представник відповідачки [PERSON] направив на адресу суду письмову заяву про застосування строків позовної давності, в якій зазначив, що банком пропущений строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитним договором від 16.04.2008 р. та просив застосувати щодо даної справи строк позовної давності та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Позивачем суду не подано заяви про поновлення пропущеного строку та не надано жодного доказу на підтвердження того, що строк для звернення до суду з позовом ним пропущено з поважних причин. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмовити ПАТ «ПриватБанк» у задоволенні позову у зв'язку з пропуском ним строку позовної давності. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed