Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до Державного підприємства Міністерства оборони України "Мукачівська госпрозрахункова дільниця", концерну "Військессетменеджмент" Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача: військова прокуратура Ужгородського гарнізону Західного регіону України про видачу наказу про звільнення, проведення розрахунку виплати вихідної допомоги у розмірі не менше тримісячного середнього заробітку, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, матеріальної та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивує тим, що він ([PERSON]І.) працював у Державному підприємстві Міністерства оборони України Мукачівська госпрозрахункова дільниця та [PERSON] Військессетменеджмент Міністерства оборони України - охоронником та електриком і протягом всього часу він працював сумлінно, чесно, своєчасно та точно виконував розпорядження адміністрації, не мав жодних проблем з виробничою та трудовою дисципліною, про що свідчить відсутність з часу прийняття його на роботу будь-яких стягнень. 28 травня 2016 року під час представлення ТВО начальника Державного підприємства Міністерства оборони України Мукачівська госпрозрахункова дільниця [PERSON], представником концерну Військессетменеджмент Міністерства оборони України [PERSON], йому та іншим працівникам підприємства офіційно заявлено, що заборгованість по заробітній платі, яка нарахована та не виплачена із-за відсутності особи, яка мала право першого підпису на отримання грошових коштів та виплату заробітної плати, не буде виплачена, а до моменту поступлення грошових коштів жодних нарахувань та виплати заробітної плати проводитись не буде. Так, відмова від виплати нарахованої та невиплаченої заробітної плати є грубим порушенням вимог Конституції України, трудового законодавства України, є підставою для подачі заяви про звільнення по ініциативі працівника за порушення роботодавцем національного законодавства України, і в разі не вирішення питання виплати заборгованості заробітної плати, ним 30 травня 2016 року буде подана заява про звільнення з роботи за порушення вимог передбачених національним законодавством України. 30 травня 2016 року, ТВО начальника Державного підприємства Міністерства оборони України Мукачівська госпрозрахункова дільниця [PERSON] в службовому кабінеті довів до відому та до відому інших працівників, що заборгованість по заробітній платі, яка нарахована та не виплачена із-за відсутності особи, яка мала право першого підпису на -2- отримання грошових коштів та виплату заробітної плати, не буде виплачена, а до моменту поступлення грошових коштів жодних нарахувань та виплати заробітної плати проводитись не буде, у зв'язку з чим ним та іншими працівниками подана письмова заява про звільнення з роботи за грубе порушення умов трудового законодавства України та колективного договору. У зв'язку з тим, що ТВО начальника Державного підприємства Міністерства оборони України Мукачівська госпрозрахункова дільниця [PERSON] відмовився прийняти заяви на звільнення та видати Наказ на звільнення, видати трудову книжку та провести повний розрахунок, 30 травня 2016 року ним та іншими працівниками підприємства, рекомендованим листом на адресу підприємства були направлені заяви про звільнення з роботи, проте ні 30 травня 2016 року, ні 31 травня 2016 року, ні 01 червня 2016 року, час знаходження на робочому місці, наказ про звільнення не виданий, наказ про прийом на роботу, довідку про середню заробітну плату, довідку про нараховану та не виплачену заробітну плату та інші платежі, трудова книжка відповідачем не видана, повний розрахунок - не проведено. Тому на підставі вищенаведеного звертається до суду та просить зобов'язати відповідачів - Державне підприємство Міністерства оборони України Мукачівська госпрозрахункова дільниця та [PERSON] Військессетменеджмент Міністерства оборони України, видати наказ про звільнення його ([PERSON]І.) з роботи з підстав передбачених ст. 38 КЗпП України, а саме: за грубе порушення трудового законодавства та колективного договору у вигляді нарахованої та невиплаченої заробітної плати, надати довідку про середній заробіток з дня прийому на роботу до дня звільнення з роботи, довідку про нараховану та не виплачену заробітну плату, заборгованість по коштам, витрачених на відрядження. Днем звільнення з роботи вважати день видачі трудової книжки та проведення повного розрахунку; стягнути з відповідача - Державного підприємства Міністерства оборони України Мукачівська госпрозрахункова дільниця та [PERSON] Військессетменеджмент Міністерства оборони України на користь [PERSON] : а) заборгованість по заробітній платі, нарахованої бухгалтерією та невиплаченої підприємством за весь час роботи на підприємстві; б) середній заробіток з дня звільнення, а саме: з 30 травня 2016 року по день ухвалення рішення; г) кошти витрачені на відрядження, нараховані бухгалтерією та невиплачені підприємством; д) моральну шкоду в сумі 50 000 грн.; е) витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн.; зобов'язати відповідачів - Державне підприємство Міністерства оборони України Мукачівська госпрозрахункова дільниця та [PERSON] Військессетменеджмент Міністерства оборони України виплатити позивачу [PERSON] середньомісячну заробітну плату за один місяць. Позивач - [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі з наведених у позовні заяві підстав та просив їх задоволити згідно чинного законодавства України. Одночасно, збільшив позовні вимоги у частині стягнення моральної шкоди та просив стягнути з відповідача 150 000 грн. моральної шкоди. Відповідач - представник Державного підприємства Міністерства оборони України Мукачівська госпрозрахункова дільниця [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав та просив суду у їх задоволенні відмовити, подав до суду заперечення, які мотивує тим, що відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року №13 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Тобто, при ухваленні рішення на користь позивача у справах про порушення законодавства про оплату праці, суд повинен встановити, по-перше, чи взагалі у позивача з відповідачем були трудові відносини та який посадовий оклад позивачу встановлено, якими доказами в розумінні положень процесуального законодавства це підтверджується. В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження розміру посадового окладу позивача, такі як колективний договір, трудовий договір між сторонами у спорі, штатний розклад відповідача у справі, наказ про призначення [PERSON] на посаду із встановленням конкретного розміру заробітної плати. Таким чином, позивач у справі мав право звернутись до відповідача із заявою, в якій мав змогу попросити відомості про розмір його заробітної плати, однак таким правом позивач не скористався і усі доказування позивачем розміру заробітної плати, виконання трудових функцій на ДП МОУ Мукачівська ГРД є припущеннями. В матеріалах справи містяться належні та допустимі докази на підтвердження того, що при зміні керівництва відповідача, справи від колишнього керівника до нинішнього не передано, довідка ДПІ у м.Мукачево свідчить про те, що жодної діяльності на підприємстві у 2016 році - не здійснювалося, з приводу непередання та відсутності документів відповідача, зокрема, табелі обліку відпрацьованого часу, розрахункових відомостей про заробітну плату працівників, її нарахування та виплат у період, який передував позову, отже докази на підтвердження наявності трудових відносин, розміру заробітних плат відповідачем не подано з поважних причин, а сам позивач не вжив жодних дій в рамках аспекту добросовісності використання позивачем своїх процесуальних прав, ефективного використання обов'язку доказувати свої вимоги та заперечення доказами та за 9 місяців так і -3- не довів а ні факт виконання ним передбачених його посадою робіт, а ні наявності в нього конкретного розміру заробітної плати, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, а ні, власне, самого факту порушень своїх прав, невиплати йому заробітної плати, розрахунку при звільненні. Таким чином, [PERSON] не доведено будь-якими доказами, чи взагалі його права відповідачем порушено та якими це доказами можливо підтвердити. Зазначають, що вимоги позивача на рахунок відшкодування моральної шкоди є необгрунтовані тому, у задоволенні цих вимог необхідно також відмовити. Відповідач - представник [PERSON] Військессетменеджмент Міністерства оборони України [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заперечення, які мотивовані тим, що [PERSON] не погоджується із доводами про те, що [PERSON] працював у [PERSON] та вважає, що у даній справі є неналежним відповідачем, а вимоги позовної заяви не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Так, трудовий договір між позивачем та [PERSON] не укладався і тому у трудових відносинах з відповідачем він не перебував. Тобто, у [PERSON] відсутні зобов'язання перед Позивачем щодо видачі йому Наказу про звільнення, проведення з ним розрахунку, виплати вихідної допомоги у розмірі не менше тримісячного середнього заробітку, середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, матеріальної та моральної допомоги. Тому на підставі вищенаведеного у задоволенні позовних вимог просить відмовити. Представники відповідачів - [PERSON] та [PERSON] також просили у задоволенні позовних вимог відмовити. Заслухавши пояснення позивача - [PERSON], представників відповідача - [PERSON], [PERSON], [PERSON] дослідивши матеріали цивільної справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно частини 1 статті 11 Цивільно - процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частин 3-4 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії Наказу начальника державного підприємства МО України Мукачівська госпрозрахункова дільниця [PERSON] за №16 від 25 квітня 2016 року, [PERSON], охороннику ДП МО України Мукачівська ГРД надати щорічну відпустку за відпрацьований період з 17 грудня 2014 року по 16 грудня 2015 року, строком 24 календарні дні + 4 святкових з 25 квітня 2016 року по 22 травня 2016 року (Том І, а.с.10). 27 травня 1998 року Міністром оборони України зареєстровано Статут державного підприємства Міністерства оборони України Мукачівська госпрозрахункова дільниця, як додаток до наказу Міністерства оборони України за № 212 від 27 травня 1998 року. Так, відповідно до п.1.1 Статуту, Державне підприємство Міністерства оборони України - Мукачівська госпрозрахункова дільниця - є державним підприємством, що засноване на державній власності, створене Міністерством оборони України і підпорядковане йому. Підприємством є самостійним господарюючим статутним суб'єктом, який має статус юридичної особи та здійснює виробничу та іншу діяльність, що не суперечить чинному законодавству України та цьому Статуту, з метою одержання прибутку (Том І, а.с.64-76). Відповідно до копії Довідки за № 105 виданої 24 листопада 2016 року ТВО начальника Державного підприємства Міністерства оборони України Мукачівська ГРД [PERSON], Наказ начальника ДП МОУ Мукачівська госпрозрахункова дільниця від 28 травня 2016 року №26, щодо інвентаризації майна, активів, зобов'язань підприємства станом на 24 листопада 2016 року не виконано з підстав того, що первинні бухгалтерські документи, а саме: табелі обліку використання робочого часу за період з лютого по травень 2016 року, розрахункові відомості заробітної плати за період з лютого по травень 2016 року, ТВО начальника ДП МОУМукачівська госпрозрахункова дільниця [PERSON] від [PERSON], [PERSON]А та [PERSON] - посадових осіб ДП МОУ Мукачівська госпрозрахункова дільниця - не передано, про причини не передання не повідомлено (Том І, а.с.93). З копії [PERSON] за № 4671/39/106/02-2016 від 23 вересня 2016 року виданого Управлінням захисту економіки в Закарпатській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України вбачається, що працівниками Управління проведено перевірку щодо неправомірних дій колишнього керівника ДП МОУ Мукачівська ГРД і за результатами такої встановлено, що управлінням ГУ Національної поліції в Закарпатській області проводяться слідчі (розшукові) дії в рамках кримінального провадження №42015070210000128 від 13 серпня 2015 року, внесеного до Єдиного реєстру досудових -4- розслідувань на підставі матеріалів, які надійшли із Управління Держпраці у Закарпатській області щодо неправомірних дій з боку посадових осіб Державного підприємства Міністерства оборони України Мукачівська розрахункова дільниця, в діях яких вбачається склад кримінального правопорушення передбаченого ст. 175 КК України (Том І, а.с.94). Відповідно до [PERSON] ТВО начальника ДП МОУ Мукачівська ГРД [PERSON] за №110 від 25 листопада 2016 року, станом на 25 листопада 2016 року Наказ по ДП МОУ Мукачівська ГРД за №26 від 28 травня 2016 року про проведення інвентаризації майна, активів, зобов'язань та передати справу [PERSON] - не виконано, справи не передано, з підстав, що на підприємстві відсутні оригінали табелів обліку використання робочого часу працівників на ДП МОУ Мукачівська ГРД за період з лютого по травень 2016 року та оригінали розрахункових відомостей заробітної плати за період з лютого по травень 2016 року. Виходячи з того, що Наказ ДП МОУ Мукачівська ГРД від 28 травня 2016 року №26 щодо інвентаризації майна, активів, зобов'язань та передачі справ призначеному керівнику ДП МОУ Мукачівська ГРД, станом на дату складання листа - не виконаний, відсутні оригінали табелів використання робочого часу працівників на ДП МОУ Мукачівська ГРД за період з лютого по травень 2016 року та оригінали розрахункових відомостей заробітної плати за період з лютого по травень 2016 року, начальник підприємства [PERSON] не вбачає можливим законним шляхом встановити факт наявності або відсутності відпрацьованого співробітниками робочого часу за вказаний період, що може значним чином вплинути на додержання трудових прав та законних інтересів працівників ДП МОУ Мукачівська ГРД на платоспроможність підприємства, можливість виконанні ним своїх зобов'язань, забезпечення збереження активів та фондів державної форми власності, а також можливість встановити чи було порушено їх трудові права (Том І, а.с.108). Відповідно до копії [PERSON] наданого першим заступником начальника Мукачівської ОДП [PERSON], за період з лютого 2016 року по травень 2016 року ДП МОУ Мукачівська ГРДзвіти про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого Єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до Мукачівської ОДПІ не пеодавало. За цей період сплачено єдиного внеску, нарахованого роботодавцем на суми заробітної плати. Винагороди за договорами цивільно-правового характеру, допомоги по тимчасові непрацездатності : 30 березня 2016 року в сумі - 1710 грн.. ДП МОУ Мукачівська ГРД за період лютий-травень 2016 року Звіт про фінансові результати до Мукачівської ОДПІ - не подавало, податок на прибуток не сплачувало. 13 грудня 1968 року [PERSON], [INFO], ідентифікаційний код - [NUMBER] заповнено Трудову книжку Серії БТ - 1 №2062335, з якої вбачається, що 17 грудня 1990 року був прийнятий на роботу в Мукачівську госпрозрахункову дільницю на посаду електрика-слюсаря 5 розряду на підставі наказу за № 63 від 18 грудня 1990 року; 22 квітня 1991 року переведений на посаду механіка; 25 листопада 1999 року переведений на посаду електрик - слюсар 5-го розряду на підставі Наказу за № 7431 від 25 листопада 1999 року; 21 листопада 2000 року переведений на посаду механіка на підставі Наказу №8524 від 22 листопада 2000 року; 01 липня 2005 року переведений на посаду механіка - енергетика на підставі Наказу за № 52314 від 04 липня 2005 року; 20 червня 2014 року переведений на посаду охоронника на підставі Наказу №1331 від 20 червня 2014 року; 01 червня 2016 року звільнений з роботи за власним бажанням відповідно до Наказу №27 від 01 червня 2016 року. На виконання ухвали Мукачівського міськрайонного суду від 15 травня 2017 року про витребування доказів, від старшого слідчого СВ Мукачівського відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області [PERSON] надійшов [PERSON] за № 5-7807/106/76/1-2017 від 20 червня 2017 року разом з додатками: Особова картка [PERSON], [INFO] та Наказ №27 начальника Державного підприємства МО України Мукачівська госпрозрахункова дільниця [PERSON] від 01 червня 2016 року, з якого вбачається, що : [PERSON] охоронника ДП МОУ України Мукачівська госпрозрахункова дільниця звільнити з роботи 01 червня 2016 року з посади охоронника за власним бажанням у зв'язку зі станом здоров'я і виходом на пенсію. Виплатити грошову компенсацію за всі невикористані ним дні щорічної відпустки за відпрацьований період з 17 грудня 2015 року по 01 червня 2016 року (5 місяці х 2) = 10 кал.днів. Так, право громадянина на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією (ст. 55 Конституції України), яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку на захист порушеного або оспореного права чи охоронюваного законом інтересу (ст.ст. 3, 4 ЦПК України) та можливістю використати передбачені законом процесуальні засоби для здійснення своїх процесуальних прав (ст. ст. 27, 31 ЦПК України). У статті 5-1 Кодексу законів про працю України зазначено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. -5- Статтями 57 та 58 Цивільного процесуального кодексу України, встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Розглядаючи позовну вимогу [PERSON] про зобов'язання відповідача - Державне підприємство Міністерства оборони України Мукачівська госпрозрахункова дільниця та [PERSON] Військессетменеджмент Міністерства оборони України - видати наказ про звільнення його ([PERSON]І.) з роботи, надати довідку про середній заробіток з дня прийому на роботу до дня звільнення з роботи, надати довідку про нараховану та невиплачену заробітну плату, заборгованість по коштам, витрачених на відрядження та вказати, що днем звільнення з роботи вважати день видачі трудової книжки та проведення повного розрахунку, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 1 Кодексу законів про працю України, кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Нормою частини 1 та 2 статті 2 Кодексу законів про працю України, право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Нормою частин 1 та 3 статті 38 цього Кодексу встановлено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. ... Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Відповідно до частин 1 та 2 статті 47 цього Кодексу, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Так, з матеріалів справи вбачається, що на запит Мукачівського міськрайонного суду за Вих.№ 297/1507/16-ц/21777/2017 від 14 червня 2017 року (Том І, а.с.236) від старшого слідчого СВ Мукачівського відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області [PERSON] надійшов супровідний [PERSON] разом з Особовою картоткою [PERSON], в якій зазначено, що основна його професія (спеціальність) на МХУ КЕЧ - технік - електрик (Том І, а.с.237- 238) та Наказ начальника Державного підприємства МО України Мукачівська госпрозрахункова дільниця за №27 від 01 червня 2016 року , з якого вбачається, що [PERSON] охоронника ДП МО України Мукачівська госпрозрахункова дільниця звільнено з роботи з 01 червня 2016 року з посади охоронника за власним бажанням у зв'язку з станом здоров'я і виходом на пенсію відповідно до статті 38 Кодексу законів про працю України та яким також вирішено виплатити грошову компенсацію за всі невикористані ним дні щорічної відпустки за відпрацьований період з 17 грудня 2015 року по 01 червня 2016 року (Том І, а.с.239). Також в матеріалах справи міститься копія Трудової книжки [PERSON] БТ-1 №2062335 виданої [PERSON] 13 грудня 1968 року, в якій міститься відмітка про те, що 01 червня 2016 року, [PERSON] звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП та Наказу №27 від 01 червня 2016 року (Том І, а.с.230), яку у свою чергу долучив до матеріалів цивільної справи позивач [PERSON] своєю заявою від 25 травня 2017 року. -6- Таким чином, в судовому засіданні доведено, що позивач [PERSON] працював на Державному підприємстві Міністерства оборони України Мукачівська госпрозрахункова дільниця до 01 червня 2016 року, тобто по день звільнення про що свідчать в матеріалах копія Наказу про звільнення та копія трудової книжки [PERSON] БТ-1 №2062335, яка у свою чергу долучена до матеріалів справи самим позивачем, і тим самим факт про те, що відповідачем виконано вимоги статті 47 Кодексу законів про працю України - доведено. При цьому, факт неналежного ведення службовими особами ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» в 2016 році виробничої діяльності, недотримання порядку ведення належного бухгалтерського обліку, табелю обліки робочого часу, порядку нарахування та виплати працівникам заробітний платі доводиться наданими сторонами письмовими доказами. Враховуючи вищенаведеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] про зобов'язання ДП Міністерства оборони України Мукачівська госпрозрахункова дільниця та [PERSON] Військессетменеджмент Міністерства оборони України - видати наказ про звільнення його ([PERSON]І.) з роботи, надати довідку про середній заробіток з дня прийняття на роботу до дня звільнення з роботи, надати довідку про нараховану та не виплачену заробітну плату, заборгованість по коштам, витрачених на відрядження та вказати, що днем звільнення з роботи вважати день видачі трудової книжки та проведення повного розрахунку - необхідно відмовити, оскільки Наказ за № 27 про звільнення [PERSON] видано 01 червня 2016 року, трудова книжка позивачем також отримана, а витребувати довідки про середній заробіток з дня прийому на роботу до дня звільнення з роботи та довідки про нараховану та невиплачену заробітну плату, заборгованість по коштам, витрачених на відрядження, не представляється можливим, так як на неодноразові запити та ухвалу суду про витребування доказів - ніякої відповіді або довідки відповідачами не були надані, а навпаки встановлено факт неналежного ведення службовими особами ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» в 2016 році виробничої діяльності, недотримання порядку ведення належного бухгалтерського обліку, табелів обліки робочого часу, порядку нарахування та виплати працівникам заробітний платі, про що свідчать підтверджуючі докази у матеріалах справи. Розглядаючи позовну вимогу [PERSON] про стягнення з відповідача - Державне підприємство Міністерства оборони України Мукачівська госпрозрахункова дільниця та [PERSON] Військессетменеджмент Міністерства оборони України заборгованість по заробітній платі, нарахованої бухгалтерією та не виплаченої підприємством за весь час роботи на підприємстві; середній заробіток з дня звільнення, а саме: з 30 травня 2016 року по день винесення рішення; вихідну допомогу у розмірі не менше тримісячного середнього заробітку; кошти витрачені на відрядження, нарахованої бухгалтерією та не виплачені підприємством, моральну шкоду в сумі 150 000 грн.; витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн., суд приходить до наступного висновку. Так, згідно статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Така правова позиція зазначена у постановах Верховного суду України від 03.07.2013 року у справі № 6-64цс13 та від 22.01.2014 року у справі № 6-159цс13. З матеріалів справи вбачається, що 03 серпня 2017 року [PERSON] перераховано відповідачем [PERSON] «Військессетменеджмент» за період січень-червень 2016 року -7- заробітну плату в розмірі - 9619,23 грн., з яких було стягнуто 1448,92 грн. - податок з доходу фізичної особи та 120,74 грн. - військовий збір, про що свідчать копії платіжних доручень за №986, №987, та №985 від 03 серпня 2017 року. Тим самим факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем [PERSON] Таким чином, весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 червня 2016 року по 03 серпня 2017 року складає 306 робочих днів. Так, відповідачем було виплачено позивачу за 5 (п'ять) місяців чистий дохід у розмірі 8049,57 грн. (9619,23 грн. - 1448,92 грн. - 120,74 грн.). Таким чином, щомісячні заробітна плата позивача, складає 1609,91 (8049,57 грн. : 5 місяців), одноденний заробіток складає - 51,93 грн. (1609,91 грн. : 31 день), отже середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні складає 15890,58 грн. (306 х 51,93 грн.). За таких обставинах вимога позивача в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за затримку розрахунку з дня звільнення, з 01 червня 2016 року по день прийняття судового рішення, підлягає до часткового задоволення, з відповідача ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» необхідно стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з моменту його звільнення до повного його розрахування по 03 серпня 2017 року в сумі - 15890,58 грн. Оскільки позивач у відповідача концерну «Військессетменеджмент» не працював, це є окремої юридичної особою і до ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» відношення немає, тому у вимогах до вказаного відповідача - необхідно відмовити. Щодо позовної вимоги [PERSON] про стягнення ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» моральної шкоди в сумі 150 000 гривень, суд приходить до наступного висновку. Так, з відповідачем - концерном «Військессетменеджмент» позивач у трудових відносинах не був, тому і вимога є безпідставною Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Законодавець статтею 237-1 Кодексу законів про працю України встановив, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 237 - 1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. В пункті 5 [PERSON] спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм трудового права» за № 10-1389/0/4-12 від 27 вересня 2012 року вказано, що захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин, які мають значення для правильного вирішення спору (статті 3, 4, 11, 31 ЦПК України). Ураховуючи, що КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин справи, висновок суду про стягнення грошового еквівалента моральної шкоди є правильним. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових прав, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення (постанова від 25 квітня 2012 р. № 6-23цс12). В свою чергу позивачем [PERSON] не наведено в чому саме полягає спричинена йому моральна шкода внаслідок порушених трудових прав, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи її розмір -8- 150000 грн., та якими доказами це підтверджується, документальних підтверджень погіршення здоров'я, втрати нормальних життєвих зв'язків, тривалість часу затримки розрахунку при звільненні, доведено частково, а тому суд у відповідності до ст.237-1 КЗпП України, приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення моральної шкоди підлягає до часткового задоволення в сумі 2000 гривень. Розглядаючи позовну вимогу [PERSON] про стягнення витрат пов'язаних з оплатою правової допомоги, суд приходить до наступного висновку. Нормою частини 1 статті 79 Цивільного процесуального кодексу України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 79 цього Кодексу, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать - витрати на правову допомогу. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн., однак у підтвердження не надано жодного доказу (платіжного доручення чи квитанції), що [PERSON] провів оплату на правову допомогу адвокату, а тому в частині задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідачів 2000 грн., як витрати на правову допомогу - необхідно відмовити. З урахуванням наведеного, всебічного, об'єктивного та безпосереднього дослідження доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про звільнення, проведення розрахунку виплати вихідної допомоги у розмірі не менше тримісячного середнього заробітку, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, матеріальної та моральної шкоди - необхідно задоволити частково. Відповідно до частини 3 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved