Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. У вересні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до філії «Менський сир» приватного підприємства «Консалтингова фірма «Прометей», приватного підприємства «Консалтингова фірма «Прометей» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовна заява мотивована тим, що позивач був прийнятий на роботу в гараж слюсарем з ремонту колісних транспортних засобів 5 розряду до філії «Менський сир» приватного підприємства «Консалтингова фірма «Прометей». 07 травня 2020 року був звільнений з роботи у зв`язку з переведенням у ТОВ «Молоко країна». На день звільнення відповідач заборгував йому заробітну плату за період з лютого 2020 року по травень 2020 року. З вимогою про виплату йому заборгованої заробітної плати він неодноразово звертався до керівництвафілії «Менський сир» приватного підприємства «Консалтингова фірма «Прометей», однак останній відмовляється її виплачувати. Відповідно до довідки, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області, за останні чотири місяці, що передували його звільненню йому нарахована заробітна плата на загальну суму 13177,82 грн. Враховуючи те, що відповідачі заборгованість по заробітній платі не виплатили, у день звільнення не провели з ним повний розрахунок, позивач просить стягнути з відповідачів на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 13177,82 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 57705,17 грн, розмір якої просить перерахувати по день розгляду справи. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 18 вересня 2020 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін, судове засідання призначено на 19 жовтня 2020 року, витребувано у відповідачів докази, а саме довідку про нараховану та невиплачену позивачу заробітну плату за період з 01 лютого 2020 року по 07 травня 2020 року включно, із зазначенням розміру компенсації на заборговану суму, розмір компенсації за невикористану щорічну оплачувану відпустку, відомості про фактично відпрацьовані позивачем робочі дні (години) у лютому, березні, квітні, травні 2020 року, та відомості щодо встановлення графіків змінності (арк.с.11-13). ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Позивач та його представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просили позовну заяву задовольнити,не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Представник позивача [PERSON] додатково зазначила, що її довіритель працював у філії Менський сир приватного підприємства «Консалтингова фірма «Прометей», яка є відокремленим підрозділом юридичної особи -приватного підприємства «Консалтингова фірма «Прометей» та має свою бухгалтерію, тому просить стягнути заборгованість по заробітній платі в розмірі 13177,82 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 57705,17 грн на користь [PERSON] як з філії «Менський сир» приватного підприємства «Консалтингова фірма «Прометей», так і з приватного підприємства «Консалтингова фірма «Прометей», посилаючись на те, що на день його звільнення відповідачі не провели з ним повного розрахунку. Представники відповідачів - філії «Менський сир» приватного підприємства «Консалтингова фірма «Прометей», приватного підприємства «Консалтингова фірма «Прометей», будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, про причини своєї неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи з їх обов`язковою участю або за їх відсутності, відзиву на позовну заяву суду не надали. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 19 жовтня 2020 року, з урахуванням думки позивача та його представника, постановлено провести заочний розгляд справи. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з філією «Менський сир» приватного підприємства «Консалтингова фірма «Прометей» та працював на посаді слюсара з ремонту колісних транспортних засобів 5 розряду. 07 травня 2020 року [PERSON] був звільнений з роботи на підставі п.5 ст.36 КЗпП у зв`язку з переведенням за його згодою у ТОВ «Молоко-країна» Регіональне відділення «Мена», що підтверджується записами в трудовій книжці позивача (арк.с.5-7). З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що філія «Менський сир» є відокремленим підрозділом юридичної особи - Приватного підприємства «Консалтингова фірма «Прометей». Згідно з довідкою форми ОК-7 від 20 серпня 2020 року, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області, у лютому 2020 року філією «Менський сир» було нараховано заробітну плату у розмірі 3855,60 грн, у березні 2020 року - 3856,83 грн, у квітні 2020 року - 4283,32 грн., у травні 2020 року - 1182,07 грн, страхові внески за вказаний період не сплачувались (арк.с.8). V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ч.1 та ч.5 ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Згідно із частиною 1 статті 115 КЗпП України та статтею 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до положень частини 1 статі 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляду і вирішення цивільних прав з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом. Згідно із ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Вирішуючи спір щодо розміру належних позивачу, як звільненому працівникові сум, суд враховує докази про нараховану та невиплачену відповідачами заробітну плату позивачу. Дослідивши матеріали справи, зокрема, довідку форми ОК-7, судом встановлено, що загальний розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати філією «Менський сир» ПП «Консалтингова фірма «Прометей» перед позивачем за період лютий - травень 2020 року (по день звільнення) складає 13177,82 грн, який визначений без утримання податків і зборів. Із змісту позовної заяви вбачається, що [PERSON] заявлені позовні вимоги про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до приватного підприємства «Консалтингова фірма «Прометей», та до філіїприватного підприємства «Консалтингова фірма «Прометей» - «Менський сир». Відповідно до положення ч.2 ст.48 ЦПК України позивачем та відповідачем можуть бути фізичні та юридичні особи, а також держава. Згідно з статтею 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Відповідно до положень статті 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності. Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру. Статтею 96 ЦК України передбачено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що філія «Менський сир» є лише відокремленим підрозділом юридичної особи - Приватного підприємства «Консалтингова фірма «Прометей». Таким чином, спір щодо стягнення заробітної плати та середнього заробітку виник між позивачем та юридичною особою Приватним підприємством «Консалтингова фірма «Прометей». З огляду на викладене, належним відповідачем у даній справі є Приватне підприємство «Консалтингова фірма «Прометей». Враховуючи викладене, ту обставину, що на час розгляду справи відповідачем,Приватним підприємством «Консалтингова фірма «Прометей», як роботодавцем, повного розрахунку по заробітній платі з позивачем не проведено, докази на підтвердження спростування доводів позивача відповідач суду не надав, суд дійшов висновку, про задоволення позовних вимог та стягнення з приватного підприємства «Консалтингова фірма «Прометей» на користь [PERSON] 13177,82 грн заробітної плати, яка визначена без утримання податків і зборів, та про відмову у задоволенні позовних вимог до філії «Менський сир» приватного підприємства «Консалтингова фірма «Прометей». На виконання вимог п.2 ч.1 та ч.2 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць в розмірі 1182,07 грн. Вирішуючи спір щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд дійшов наступного висновку. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлена статтею 117 КЗпП, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Середній заробіток, який має бути сплачений працівникові власником, обчислюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року N 100. Пунктом 8 вказаного Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з пунктом 3 розділу ІІІ Постанови КМУ від 05 лютого 1995 року № 100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступний після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. З огляду на викладене, враховуючи ту обставину, що станом на 07 травня 2020 року (день звільнення) Приватне підприємство «Консалтингова фірма «Прометей» не виплатило позивачу всі належні йому суми, суд дійшов висновку, що відповідач повинен виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки, за таких обставин, з Приватного підприємства «Консалтингова фірма «Прометей» на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток по день постановлення рішення, оскільки останній, як роботодавець, не надав доказів щодо здійснення повного розрахунку з позивачем, та не довів відсутність в цьому своєї вини. Разом з тим, враховуючи положення пункту 8 вказаного Порядку № 100, суд не погоджується з доводами позивача в частині обчислення середньої заробітної плати та стягнення її з відповідача на його користь у розмірі 57705,17 грн з послідуючим перерахуванням вказаного розміру по день розгляду справи. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач був звільнений з роботи 07 травня 2020 року, тому при обчисленні середньоденної (годинної) заробітної плати враховуються нараховані позивачу виплати та фактично відпрацьовані позивачем робочі дні (години) у квітні та березні 2020 року. Згідно з інформацією, викладеною у довідці форми ОК-7, [PERSON] у березні 2020 року нараховано заробітну плату в розмірі 3856,83 грн, у квітні 2020 року - 4283,32 грн. Оскільки відповідачем не виконані вимоги ухвали суду в частині витребування доказів, не надано суду відомості про фактично відпрацьовані позивачем робочі дні (години) у березні та у квітні 2020 року, суд при обчисленні середньоденної заробітної плати виходить із загальної кількості робочих днів у березні та у квітні 2020 року. Отже, і у березні і у квітні 2020 року кількість робочих днів становить 21 день. Таким чином, середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 193,81 грн ( (3856,83 грн +4283,00 грн) : (21 день +21 день) = 193,81 грн). Час затримки проведення повного розрахунку становить 115 робочих днів за період з 08 травня 2020 року до 15 жовтня 2020 року. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 21900,53 грн (193,81 грн х113 днів = 21900,53 грн). З огляду на викладене, суд дійшов висновку про стягнення з Приватного підприємства «Консалтингова фірма «Прометей» на користь позивача 21900,53 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який визначений без утримання податків і зборів. Податки, збори та відрахування для покриття заборгованості працівника перед підприємством із сум заробітної плати та середнього заробітку підлягають нарахуванню відповідачем при виконанні судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми заробітної плати, із суми середнього заробітку при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена позивачу сума середнього заробітку зменшиться на суму податків і зборів. Суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з відповідача середнього заробітку в розмірі 57705,17 грн, оскільки визначений позивачем у такому розмірі середній заробітку за спірний період не знайшов свого підтвердження дослідженими судом доказами. Враховуючи положення ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягнення судовий збір в розмірі 840, 80 грн. Кеpуючись статтями 47, 115, 116, 117, 233 КЗпП України, статтями 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280, 284, 430 ЦПК Укpаїни, суд -

Outcome: partial