Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

До суду 02.11.2017 року звернулась Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "ВіЕйБі Банк" [PERSON] . до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обгрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що 22 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 84/2402/08 , відповідно до умов якого, Позичальнику було надано кредит в іноземній валюті у розмірі 15 275 дол. США, для придбання у власність транспортного засобу марки Renault Kangoo. Позивач зі своєї сторони виконав договірні зобов'язання за Договором в повному обсязі, а Відповідач від виконання зобов'язань ухиляється. Відповідач порушила свої зобов'язання щодо щомісячного повернення частини кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, а також за управління Кредитом та щодо сплати інших сум, передбачених умовами Кредитного договору, внаслідок чого станом на 13.04.2017 року , виникла заборгованість у розмірі 789942,62 грн., з нах: -13228,69 дол. США- заборгованість за кредитом; -15741,47 дол.США заборгованість за відсотками; 12063,12 грн.,- штраф за несввоечасне погашення кредиту (неустойка). 20 жовтня 2010 року Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області ухвалено заочне рішення по цивільній справі № 2-325/2010 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 144129,21 грн., що складалася з 14001,00 дол. США- заборгованість за кредитом; -3273,68 дол.США заборгованість за відсотками; 7477,85 грн.,- штраф за несвоечасне погашення кредиту. Незважаючи на рішення суду, зобов'язання за кредитним договором до цього часу не виконано, крім того відповідно до умов договору триває нарахування відсотків на суму боргу та штрафних санкцій за невиконання умов договору. Тому з урахуванням заочного рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 20.10.2010 року по справі №2-325/2010 складає 346 836 гривень 50 копійок, що складається з заборгованості за відсотками 334773,38 гривень та штраф за несвоєчасне погашення кредиту- 12063,12 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості. Представники позивача приймали участь в розгляді справи в режимі відео конференції із зали Дніпровського районного суду м. Києва, про що виносились ухвали суду. Так представники позивача позовні вимоги позивача підтримали, просили їх задовольнити, оскільки на це є всі законні підстави, так як відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобовязання, кредит не погашає. Відповідачка позовні вимоги не визнала у повному обсязі та просила відмовити в їх задоволенні. Суд заслухавши доводи сторін та дослідивши надані доказі по справі приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 22 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 84/2402/08 , відповідно до умов якого, Позичальнику було надано кредит в іноземній валюті у розмірі 15 275 дол. США, для придбання у власність транспортного засобу марки Renault Kangoo. 20 жовтня 2010 року Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області ухвалено заочне рішення по цивільній справі № 2-325/2010 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 144129,21 грн., що складалася з 14001,00 дол. США- заборгованість за кредитом; -3273,68 дол.США заборгованість за відсотками; 7477,85 грн.,- штраф за несвоечасне погашення кредиту та судові витрати в розмірі 1561 грн. 29 коп. (а.с.14). Відповідно до умов розділу 1 предмет договору банк надав позичальнику [PERSON] грошові кошти у сумі 15275,00 дол. США в порядку і на умовах, визначених цим договором та додатковими угодами до нього, що можуть бути укладені в майбутньому і, що складатимуть невідємну частину цього договору. Кредит наданий позичальнику на споживчі потреби для придбання автотранспортного засобу марки Renault Kangoo. Кредитні кошти надані строком по 22 травня 2015 року. За користування кредитними коштами встановлена плата в розмірі 15,5 % річних. В подальшому відповідно до укладених між сторонами додаткової угоди розмір відсотків був збільшений до 17,5%. Згідно з п. п. 3.2.4. договору банк мав право вимоги дострокового повернення кредиту та сплати процентів за користування ним у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником/поручителем своїх зобовязань за цим договором та/або договорами застави, поруки. Відповідно до п. 3.3.3 договору позичальник зобовязався щомісячно повертати частини кредитних коштів, згідно з умовами, визначеними п. 2.5.1 цього договору. Не пізніше визначеного п. 1.2. цього договору строку, повернути банку всю суму наданих кредитних коштів, сплатити проценти за користування кредитними коштами, сплатити кошти передбачені пп. 1.3.1 (якщо умовами кредитування передбачена щомісячна комісія), 2.3. цього договору, а також на вимогу банку сплатити неустойку. Також з метою забезпечення виконання зобовязань, взятих [PERSON] перед банком за договором, між банком та [PERSON] був укладений договір застави від 16 травня 2008 року, Автотранспортного засобу. [PERSON] свої зобовязання щодо щомісячного повернення кредитних коштів частинами, сплати процентів за користування кредитом, а також плати за обслуговування кредиту, які передбачені п. 3.3.3. Кредитного договору порушила. У звязку з цим, у жовтніі 2010 року банк звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачки [PERSON] на його користь заборгованості за кредитом, що склалася станом на жовтень місяць 2010 року, в розмірі 144129,21 грн. Рішенням Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області від 20 жовтня 2010 року ухвалено заочне рішення по цивільній справі № 2-325/2010 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 144129,21 грн., що складалася з 14001,00 дол. США- заборгованість за кредитом; -3273,68 дол.США заборгованість за відсотками; 7477,85 грн.,- штраф за несвоечасне погашення кредиту та судові витрати в розмірі 1561 грн. 29 коп. Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що [PERSON] не виконала взятих на себе зобовязань за кредитним договором . Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ч. 1 ст. 626 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних справа та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 610 цього Кодексу порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до розяснень п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК), які зазначені у статтях 599601, 604609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Відповідно до приписів ч.1 ст. 1048 ЦК України (поширюється на кредитні правовідносини) у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За наведеного, [PERSON] зазначала, що предмет застави транспортний засіб марки Renault Kangoo, був у неї вилучений та реалізований, з іншого реалізованого майна здійснювались відрахування по заборгованості, про те дійсно існує заборгованість перед позивачем. Разом з тим, не визнаючи позову, [PERSON] послалася, що банком порушено строк позовної давності звернення до суду з позовом. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 6 листопада 2013 року (№ 6-116цс13), 19 березня 2014 року (№ 6-20цс14), 18 червня 2014 року (№ 6-61цс14), від 036 червня 2015 року (№ 6-31цс15) та від 29 червня 2016 року (№ 6-1188цс16). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч.6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Окрім того, суд враховує, що відповідно до висновків Європейського суду з прав людини позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22 жовтня 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Оскільки, останній платіж з погашення кредиту, відповідачем здійснено до жовтня місяця 2010 року і позивач скористався своїм правом про стягнення всієї заборгованості за вказаним кредитним договором звернувшись до суду у жовтні 2010 року. Вказаний позов рішенням суду від 20 жовтня 2010 року був задоволений, вказане звернення банку до суду перервало цей строк тому з 20 жовтня 2010 року перебіг строку почався заново. Оскільки позивач позов до суду подав лише 02.11.2017 року, тобто із пропуском встановленого законом трирічного строку позовної давності, клопотання про поновлення строку не заявив і доказів поважності причин пропуску не надав, а також враховуючи заяву відповідача про застосування строку позовної давності суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у звязку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed