Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалися на те, що 05.08.2008 року відповідач [PERSON] уклав з акціонерним товариством "ІНДУСТРІАЛЬНО-ЕКСПОРТНИЙ БАНК", правонаступником якого є позивач, кредитний договір № 278/LCA і отримав кредит у сумі 20432,68 долларів США. Відповідач згідно графіку погашення суми кредиту, зобовязався сплачувати проценти за користування кредитом, та повернути повністю суму кредиту строком до 04.08.2015 року відповідно до графіку, викладеного в додатку №1 до Кредитного договору. Відповідач має прострочену заборгованість по погашенню Кредиту. Станом на 02.06.2015 рік на загальну суму 3062,47 доларів США 47 процентів та 5016 гривень 32 копійки пені за порушення строків виконання зобовязань. Позивач просить вказану заборгованість та судові витрати стягнути з відповідача. В судове засідання представник позивача не з'явився, просив справу розглядати за його відсутності, позов підтримав на підставах, які викладені в позовній заяві не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, клопотань та заяв не надходило. На підставі наявних у справі доказів, з письмової згоди представника позивача, суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши всі надані докази, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 05.08.2008 року відповідач [PERSON] уклав з акціонерним товариством "ІНДУСТРІАЛЬНО-ЕКСПОРТНИЙ БАНК", правонаступником якого є позивач, кредитний договір № 278/LCA і отримав кредит у сумі 20432,68 долларів США. Відповідач згідно графіку погашення суми кредиту, зобовязався сплачувати проценти за користування кредитом, та повернути повністю суму кредиту строком до 04.08.2015 року відповідно до графіку, викладеного в додатку №1 до Кредитного договору (а.с.5-9). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Виконання Позивачем своїх зобов'язань перед Відповідачем за Кредитним договором було виконано. Згідно п. 1.2. кредитного договору кредит надавався на купівлю автомобіля для особистих потреб. Придбання Відповідачем автомобілю RENAULT MEGANE, що підтверджується Договором застави № 278/LCA/Z від 05.08.08 р.(а.с.10-12). Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. В силу ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Статтею 629 Цивільного кодексу України чітко встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Проте, всупереч вищевказаних норм ЦК України та умов Кредитного договору, Відповідачами порушуються прийняті на себе зобов'язання по погашенню кредиту, сплаті процентів, порушено графік погашення заборгованості. Так, [PERSON] починаючи з 17 листопада 2014 року має прострочену заборгованість по погашенню Кредиту. У зв'язку з цим, 19.01.2015 року на адресу [PERSON] було направлено Повідомлення-вимога, відповідно до якої [PERSON] вимагав погасити прострочену кредитну заборгованість протягом 30 денний строк. Однак, дана вимога була проігнорована Відповідачем (а.с.13-15), у зв'язку з чим, 02 березня 2015 року на адресу відповідача направлено Вимогу про дострокове виконання зобов'язань за Кредитним договором (а.с. 16). Дана вимога була теж проігнорована Відповідачем, про що свідчать повідомлення про повернення поштового відправлення (а.с.17-18). Однак, станом на 02.06.2015 року заборгованість за кредитним договором Відповідачем не погашена. Згідно п. 5.2.. Кредитного договору у випадку несвоєчасного погашення заборгованості за кредитом та/або процентів за користування кредитом, Відповідач сплачує Позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на протязі існування простроченої заборгованості, від суми відповідного непогашеного платежу за кожен день прострочення. При цьому сплата пені здійснюється у національній валюті України за офіційним курсом НБУ на дату сплати. Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК УкраїниПенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Станом на 02.06.2015 року загальна заборгованість [PERSON] за Кредитним договором становить3 062,47 (три тисячі шістдесят два) долари США 47 центів, та 5016 (пять тисяч шістнадцять) гривень 32 копійки пені за порушення строків виконання зобовязання.(а.с.4). Враховуючи вимоги чинного законодавства, та висновки Постанови №5 від 30 березня 2012 року ПЛЕНУМУ ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», а саме, пунктів 10,11,12, які надають роз'яснення щодо правовідносин між Банком та Боржником при кредитуванні у іноземній валюті, зазначено наступне: «10. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-УІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). Щодо вимог підпункту «в» пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судами. 11.У разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт «г» пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України «Про Національний банк України» в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024Л/І «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). У зв'язку з наведеним суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. 12.У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Разом із тим, як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в поземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.» На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов законний, обґрунтований, тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved