Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

позивач 19.08.2016 звернувся до суду з позовом про стягнення з Державного бюджету України на його користь відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування та прокуратури, яку оцінює в 150 000 гривень. Обґрунтовує позов тим, що в провадженні слідчого відділу податкової міліції ДПА у Львівській області перебувала кримінальна справа №139-3098 про обвинувачення директора ПП «Гал-Хліб» [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 212, ч. 3 ст. 366 КК України, директора ПП «Ефективна відгодівля тварин-Захід» і ПП «Евт-Центр» [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 212, ч. 3 ст. 366 КК України, [PERSON] у вчинені злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 - ч. 2 ст. 212 КК України. Постановою старшого прокурора прокуратури Львівської області від 31.03.2015 кримінальне провадження №32014140000000296 від 26.12.2014 закрито, зокрема, у зв'язку з відсутністю в діях директора ПП «Ефективна відгодівля тварин - Захід» [PERSON] складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.212, ч.4 ст.366 КК України, скасовано запобіжні заходи та арешти на майно, застосовані в ході розслідування. Водночас, кримінальну справу відносно нього було порушено задовго до відкриття вищезазначеного кримінального провадження від 26.12.2014, а саме 08.07.2011. Відтак, внаслідок дій та рішень органу досудового розслідування він незаконно перебував під слідством з 08.07.2011 до 31.03.2015, що становить 44 місяці. У зв'язку з цим, він зазнав моральних та психологічних страждань, слідчі дії важко позначились на майновому стані, оскільки 27.01.2012 було арештовано його майно на загальну суму 950 000 грн., зокрема, автомобіль та квартиру. Окрім цього, внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, серйозно постраждала його ділова репутація, як директора ПП«Ефективна відгодівля тварин-Захід», серед колег, ділових партнерів, а також побутова репутація серед сусідів, знайомих та родичів, суттєво було обмежено його права та можливості. Ухвалою від 23.08.2016 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. 30.11.2016 позивач подав до суду заяву про зміну предмету позову та 02.02.2017 заяву про збільшення розміру позовних вимог, згідно з якими просив стягнути з Державного бюджету України на його користь 227 000 гривень відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями та рішеннями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування та прокуратури. 26.03.2018 позивач подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просив стягнути з Державного бюджету України на його користь 2 227 545, 36 грн. моральної шкоди, заподіяної незаконними діями та рішеннями відповідачів - органів, що здійснюють досудове розслідування та прокуратури,а також понесені витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 5 571 грн., за проведення судової експертизи. 26.12.2016 від представника відповідача прокуратури Львівської області Гарасимчук А.В. надійшли заперечення на позовну заяву, відповідно до яких вважає позов безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню з огляду на те, що 28.02.2012 кримінальна справа про обвинувачення [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в порядку ст. 232 КПК України (в редакції 1960 року) скерована до Сихівського районного суду м. Львова для розгляду по суті, за результатами якого постановою суду від 04.12.2014 кримінальну справу направлено для проведення додаткового розслідування. У зв'язку зі вступом в дію нового КПК України матеріали відносно [PERSON], [PERSON] та [PERSON] щодо несплати податків у великих розмірах, службового підроблення документів, використання підроблених документів, зареєстровані 26.12.2014 в ЄРДР. Проведеним дослідженням всіх обставин кримінального провадження не встановлено в діях вищезазначених осіб складу кримінальних правопорушень та вичерпані можливості їх отримати, у зв'язку з чим 31.03.2015 процесуальним керівником прийнято рішення про закриття кримінального провадження. Оскільки слідчі прокуратури Львівської області не розслідували кримінальне провадження, а лише прийнято рішення про закриття, тому прокуратура Львівської області не є належним відповідачем. Окрім цього, вважає, що позивач неналежно обґрунтував у чому саме полягає моральна шкода, яка йому заподіяна, у зв'язку з чим, просить відмовити у задоволенні позову. Представник Управління Державної казначейської служби України у Сихівському районі м. Львова Львівської області Смолинець М.М. у судовому засіданні від 26.12.2016 подала письмові заперечення, в яких, серед іншого, зазначає, що позивачем не наведено будь-яких належних та беззаперечних доказів заподіяння йому моральних страждань, доказів необхідності застосування додаткових зусиль для відновлення стосунків з оточуючими людьми, як і доказів втрати чи погіршення таких стосунків, не зазначає якими саме протиправними діями органів досудового розслідування та прокуратури спричинено моральну шкоду і в чому саме вона полягає. Просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. У судовому засіданні від 02.02.2017 представник відповідача Головного управління ДФС у Львівській області Ярова А.А. подала письмові заперечення, вважає позов недоведеним, оскільки позивачем не наведено достатніх підтверджуючих доводів, що саме через дії ГУ ДФС у Львівській області останній зазнав моральних страждань та інших негативних наслідків морального характеру. Ухвалою від 01.03.2017 провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою від 23.02.2018 поновлено провадження у вказаній справі та призначено судовий розгляд. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 26.03.2018 підтримали, просили суд позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ГУ ДФС у Львівській області Ярова А.А. у судовому засіданні позов не визнала з підстав, викладених у письмових запереченнях. Додатково вказала, що позивачем не наведено будь-яких доказів в підтвердження заподіяння йому моральних страждань та розміру відшкодування. Просить відмовити в позові. У судовому засіданні представник відповідача прокуратури Львівської області Гарасимчук А.В. позов не визнав та пояснив, що факт заподіяння моральної шкоди ним не оспорюється, однак, вважає, що розмір такого відшкодування, що становить 2 227 545, 36 грн., позивачем необґрунтований та не відповідає розміру дійсної завданої йому моральної шкоди. Просить відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача Державної казначейської служби України та представник третьої особи Управління Державної казначейської служби України у Сихівському районі м.Львова Львівської області у судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки повідомили, а тому, суд вважає за можливе розглядати справу у їх відсутності. Заслухавши вступне слово учасників справи, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши та перевіривши докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що постановою заступника начальника відділення розслідування кримінальних справ слідчого відділу податкової міліції ДПА у Львівській області Любченко А.О. від 08.07.2011 відносно директора ПП «Ефективна відгодівля тварин - Захід» [PERSON] порушено кримінальну справу за фактом вчинення умисного ухилення від сплати податків, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України (а.с. 15-18 т. 1). Постановою старшого слідчого з ОВС СВ ПМ ДПА у Львівській області Мельник В.Я. від 21.12.2011 відносно [PERSON] порушено кримінальну справу за ч. 2 ст. 212 КК України, останнього притягнуто як обвинуваченого та пред'явлено обвинувачення згідно з постановою від 21.12.2011 (а.с. 176-179, 180-183 т. 1). З'ясовано, що міра запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд [PERSON] обрана 22.12.2011 з урахуванням особи підсудного та інших фактичних обставин справи (а.с. 127, 128 т. 1). Постановою старшого слідчого з ОВС СВ ПМ ДПА у Львівській області Мельник В.Я. від 26.01.2012 стосовно директора ПП «Ефективна відгодівля тварин-Захід» і ПП «Евт-Ценр» [PERSON] порушено кримінальну справу за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України, та об'єднано з кримінальною справою №139-3098. Постановою від 27.01.2012 останнього притягнуто як обвинуваченого та пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 212, ч. 3 ст. 366 КК України (а.с. 192- 193, 196-199 т. 1). 28.02.2012 кримінальна справа №139-3098 про обвинувачення директора ПП «Гал-Хліб» [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 212, ч. 3 ст. 366 КК України, директора ПП «Ефективна відгодівля тварин-Захід» і ПП «Евт-Ценр» [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 212, ч. 3 ст. 366 КК України, та [PERSON] у вчинені злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 - ч. 2 ст. 212 КК України (в ред. 1960 року) скерована до Сихівського районного суду м. Львова для розгляду по суті (а.с. 72-92 т. 1). Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 04.11.2014 обраний [PERSON] запобіжний захід у виді підписки про невиїзд скасовано (а.с. 71 т. 1 ). За клопотанням прокурора прокуратури Львівської області від 04.12.2017 постановою суду від 04.12.2014 кримінальну справу направлено до СУ ФР Міндоходів у Львівській області для організації проведення додаткового розслідування (а.с. 216 т. 1). 26.12.2014 року відомості відносно [PERSON], [PERSON] та [PERSON] за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 212, ч. 2 ст. 366, ч. 4ст. 358 КК України були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 32014140000000296 (а.с. 228-229 т. 1). Постановою старшого прокурора відділу прокуратури Львівської області Гринів В.М. від 31.03.2015 вказане кримінальне провадження закрито у зв'язку з відсутністю, зокрема, в діях директора ПП «Ефективна відгодівля тварин - Захід» [PERSON] складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 212, ч. 2 ст. 366 КК України, запобіжні заходи та арешти на майно, застосовані в ході розслідування кримінальної справи №139-3098 скасовано (а.с. 6-14 т. 1). З огляду на викладене, що також не оспорюється сторонами, в період з 08.07.2011 до 31.03.2015, що становить 44 місяці, тривало досудове розслідування у кримінальному провадженні відносно позивача, яке закрите через відсутність в діях останнього складу кримінальних правопорушень. Позивач, будучи допитаним в якості свідка, в судовому засіданні показав, що внаслідок проведення обшуків, ряду допитів, накладення арешту на майно та обрання запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, у нього погіршилися стан здоров'я та самопочуття, виникла алкогольна залежність, були порушені сімейні відносини. Окрім цього, вказане вплинуло на його ділову репутацію серед партнерів по бізнесу, постачальники відмовились постачати товар, а банки - надавати кредити. Допитаний судом свідок [PERSON] показав, що є заступником директора ПП «Ефективна відгодівля тварин - Захід». Пояснив, що після проведення на підприємстві обшуку позивач не міг в повній мірі виконувати свої посадові обов'язки, став нервовим, підвищував голос на підлеглих та перестав нормально спілкуватись. Окрім цього, ствердив, що постачальники відмовились постачати на підприємство товар, а покупці припинили відносини, оскільки позивач, перебуваючи під підпискою про невиїзд, не міг їздити до них. Свідок [PERSON] суду показав, що є товаришем позивача та співзасновником ПП «Ефективна відгодівля тварин - Захід». Пояснив, що в ході досудового розслідування часто зустрічався з позивачем, останній нервував, став зловживати алкоголем та мав проблеми з тиском. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що знайомий з позивачем з часу навчання в інституті. Пояснив, що в 2011 - 2012 році повертався з позивачем із Самбора, в останнього були скарги на болі в серці. Окрім цього, через підписку про невиїзд позивач переживав, що не міг поїхати до доньки, яка навчалася за кордоном, та закордонних постачальників, а також хвилювався за власну репутацію та долю підприємства. Свідок [PERSON] суду показала, що товаришує із позивачем, до порушення кримінальної справи він був життєрадісним, в подальшому почав приймати ліки, в останнього погіршилися робочі питання та сімейні стосунки. Як вбачається із висновку експерта №2983 судової психологічної експертизи від 13.02.2018, складеного судовим експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз [PERSON], за результатами психологічного дослідження визначається, що ситуація, яка досліджується судом, тобто здійснення досудового розслідування у кримінальній справі №139-3098 (кримінального провадження № 32014140000000296), обмеження права позивача та свободи внаслідок застосування до нього запобіжного заходу вигляді підписки про невиїзд з 22.12.2011 по 04.11.2014, обшук, арешт майна, виявилась для позивача психотравмувальною та руйнівною для його життєдіяльності на психологічному, особистісному, поведінковому та комунікативному рівнях. Згідно з висновком експерта орієнтовно-рекомендований розмір відшкодування нанесеної [PERSON] страждання, виходячи з кількісного еквіваленту мінімальних заробітних плат, становить 598, 32 МЗП (розмір мінімальної заробітної платив України на момент винесення рішення суду) (а.с. 59-66 т.2). Вирішуючи позов суд виходить із наступного. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (ст. 13 Конвенції). Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. У разі скасування вироку суду як неправосудного держава відшкодовує матеріальну і моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням. В силу ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Частинами 2, 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв'язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим,органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосуваннязапобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у виглядіарештуабовиправних робіт. За положеннями ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади, відшкодовується державою незалежно від вини цього органу. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовуються державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до п. 1 ст. 1, п. 5 ст. 3 цього Закону, підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах «Маруценко проти України», «Шаповалова проти України», «Волчкова проти України», «Соболев проти України», «Омеляненко проти України», «Скороход проти України», «Щуров проти України», «Жужа проти України», «Пономаренко проти України», «Махонько проти України», «Сверчков та Сверкова проти України», «Ларіонов проти України», «Черниш проти України», «Паламарчук проти України» та «Крижанівський проти України» встановлено порушення пункту 1 статті 6 «Право на справедливий суд» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв'язку з незабезпеченням національними судами розгляду справи в розумний строк. Аналогічно у справі «Маруценко проти України» Європейський суд з прав людини констатував порушення статті 13 «Право на ефективний засіб юридичного захисту» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв'язку з відсутністю у заявника ефективного засобу юридичного захисту від порушення його права на розгляд справи протягом розумного строку. Однак, в ході кримінального провадження відносно позивача вимог щодо ефективності розслідування та розгляду провадження у розумний строк не було дотримано, оскільки його справа не знаходила вирішення понад три роки п'ять місяців та була скерована для проведення додаткового розслідування. Враховуючи вищевикладене, сам факт перебування позивача під слідством і в подальшому закриття кримінального провадження у зв'язку з відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень, є тою обставиною, що завдала йому моральної шкоди в такий період, право на відшкодування якої він має у відповідності до положень ст.1176 Цивільного кодексу України та ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 13 цього Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди суд враховує положення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до яких, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України у справі №6-2203цс15 від 02 грудня 2015 року. Отже, розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися та обґрунтовуватися судом із урахуванням мінімального розміру заробітної плати, при цьому мінімальний розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2018 року становить 3 723 гривні. При визначені розміру грошового відшкодування за завдану позивачу моральну шкоду, суд приймає до уваги значну тривалість перебування позивача під слідством - сорок чотири місяці, погіршення майнового становища позивача та завдання шкоди його діловій репутації, втрату доходу, тривалість обмежень, які застосовувались до позивача у зв'язку з обранням запобіжного заходу, та через це обмеження реалізації ним своїх звичок та професійних можливостей, погіршення відносин з оточуючими людьми. З огляду на вищезазначені обставини, зважаючи на принципи рівності, поміркованості, виваженості, розумності, справедливості, а також враховуючи, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, суд визначає розмір грошового відшкодування за завдану позивачу моральну шкоду внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності в сумі 300 000 грн. При цьому, судом дотримано вимог ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, оскільки мінімальний розмір такого мав би становити 163 812 грн. (3 723 грн. х 44 місяці). Однак, вказаний мінімальний розмір не відповідатиме розміру дійсної завданої позивачу моральної шкоди, зважаючи на вищенаведені обставини. Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Суд не приймає до уваги висновок експерта в частині визначення орієнтовно-рекомендованого розміру відшкодування моральної шкоди у розмірі 598, 32 МЗП, що становить 2 227 545 грн. 36 коп. (598, 32 х 3 723 грн.), оскільки вважає зазначений розмір таким, що не відповідає вимогам поміркованості, виваженості, розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивачу обирався найбільш м'який запобіжний захід - підписку про невиїзд, який якнайменше обмежував права та свободи громадянина. Враховуючи те, що відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету зазначену сума підлягає стягненню шляхом списання їх з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. Оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково і до стягнення підлягає моральна шкода в розмірі 300 000 грн. Саме такий розмір суд вважає достатнім та реальним відшкодуванням завданих моральних страждань, справедливою сатисфакцією і такою, що відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Пунктом 2 ч. 3ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому на користь позивача слід стягнути судові витрати, пов'язані з проведенням експертизи, пропорційно до задоволених позовних вимог( 300 000 грн. х 100% : 2 227 545 грн. = 13,3%), в розмірі 746 грн. 51 коп. На підставі ст.ст. 16, 22, 1176 ЦК України,

Outcome: partial