Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення матеріальної шкоди з [PERSON] , завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову зазначила, що вона є власницею транспортного засобу марки «FORD», моделі TRANSIT, реєстраційний номер [NUMBER] . 14.07.2021 року близько 08годин 20 хвилин громадянин [PERSON] керуючи автомобілем FORD в напрямку до міста Бердичів, по автодорозі Житомир - Могилів-Подільський в районі села Пряжів Житомирського району Житомирської області, скоїв зіткнення з автомобілем «Нісан Кубістар» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , котрий здійснював розворот з права на ліво відносно руху автомобіля FORD. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками позивача у розмірі 323 628,13 гривень. У зв`язку з наведеним позивач просить: -стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 323 628,13 грн. матеріальної шкоди та судові витрати. Ухвалою від 19 грудня 2017 року по справі відкрито загальне позовне провадження. 06 квітня 2018 року від представника відповідача адвоката Хоменко С.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача зазначив, що подані позивачем докази є недостовірними, недостатніми та недопустимими, а висновок експертного дослідження № 3/9 від 13.09.2017 року не відповідає вимогам достатності та достовірності, адже у вихідних даних приховано багато реальних обставин події, що призвело до отримання невірного та хибного висновку. Ухвалою від 16 травня 2018 року вжито заходи забезпечення позову, накладено арешт на 1/3 частину квартири загальною площею 89,2 кв. м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] . В судове засідання позивач та її представник, відповідач та його представник не з`явилися подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності за наявними матеріалами справи. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст. 211 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши та оцінивши зібрані в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] автомобіль марки Ford Transit державний номерний знак [NUMBER] належить [PERSON] (а.с. 7, том 1). Відповідно до висновку експертного дослідження від 13.09.2017 року №3/9 при заданому комплексі вихідних даних, а саме за швидкості транспортного засобу 65 км/год, яким керував [PERSON] , з технічної точки зору водій [PERSON] - не мав технічної можливості запобігти даній ДТП шляхом своєчасного застосування термінового гальмування, з моменту виникнення небезпеки для руху. Також у вказаному експертному дослідженні встановлено, що, в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП, знаходиться - виконання маневру розвороту автомобілем Nissan Kubistar н.з. [NUMBER] в напрямку смуги руху автомобіля Ford-Transit н.з. [NUMBER] в момент знаходження останнього від місця зіткнення на відстані меншій за зупиночний шлях вказаного автомобіля (Ford-Transit) (а.с. 9-14, том 1). Постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 13 жовтня 2017 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст.124 Кодексу України - закрито у зв`язку із відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, враховуючи висновок зазначений вище, постанова набрала законної сили (а.с. 17 том 1). Ухвалою суду від 28 березня 2019 року по справі призначено судову технічну експертизу за висновком якої встановлено, що у первинний текст оригіналу протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 14.07.2017 року вносилися зміни шляхом дописки рукописного тексту «Обмеження швидкості 40 км/год 3,29 ПДР» у пункт 11 «Дорожні знаки» на третій сторінці документу. Первинним текстом оригіналу протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 14.07.2017 року був зазначений у ньому текст без рукописного тексту «Обмеження швидкості 40 км/год 3,29 ПДР» у пункті 11 «Дорожні знаки» (а.с. 93-105, том 2). Ухвалою суду від 26 червня 2020 року по справі призначено судову авто-технічну експертизу з змісту висновку якої вбачається, що при заданому комплексі вихідних даних, а саме за швидкості транспортного засобу 65 км/год, яким керував [PERSON] в умовах даної пригоди, відстань (Sa=34м) на якій знаходився автомобіль Ford-Transit н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] від місця зіткнення з автомобілем Nissan Kubistar н.з. [NUMBER] менша за зупиночний шлях автомобіля Ford-Transit (So=48.7m) при швидкості руху 65км/год, та більша за величину зупиночного шляху (Sод=33.1м) вказаного автомобіля за умов його руху із допустимою швидкістю 50км/год. З технічної точки зору водій [PERSON] - рухаючись з дозволеною швидкістю руху, визначеною вимогами п. 12.9 б) ПДР та дорожнього знаку 3.29 ПДР 50км/год - мав би технічну можливість запобігти даній ДТП шляхом своєчасного застосування термінового гальмування із зупинкою керованого ним автомобіля до місця зіткнення з моменту виникнення небезпеки для руху, тобто з технічної точки зору, в діях водія [PERSON] встановлені невідповідності вимогам п. п. 12.9 б) та дорожнього знаку 3.29 (обмеження максимальної швидкості) правил дорожнього руху, які знаходяться у причинному зв`язку з виникненням даної ДТП (а.с. 161-174, том 2). Свідок [PERSON] зазначив, що працює слідчим Житомирського РВП. Та пояснив, що на відрізку дороги в районі села Пряжів, Житомирського району, Житомирської області проводились дорожні роботи та рух транспортних засобів був здійснений по одній смузі руху, яка була розділена в дві сторони руху де були встановлені знаки обмеження швидкості руху у вигляді 50 км/год., та через 100м наступний знак з обмеженням швидкості 40 км/год. далі знак звуження проїзної частини. Також вказав, що перед місцем де трапилось ДТП був знак обмеження швидкості руху 40 км/год. Згідно з частинами першою-третьою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Так, згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому, пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено судам, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Це означає, що у справах, що стосуються відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (внаслідок ДТП), обов`язок відшкодування шкоди виникає за наявності наступних умов: 1) дії завдавача шкоди були неправомірними; 2) між діями завдавача шкоди та шкодою є безпосередній причинний зв`язок. Підставою звільнення особи від відповідальності в деліктних правовідносинах є відсутність будь-якої складової цивільного правопорушення. П. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» також визначено, що «відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне порушення, суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода, та чи сталася вона з вини відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використання, зберігання хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування шкоди необхідною є наявність чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вина заподіювача шкоди. Зважаючи, що водії [PERSON] та [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП не притягувалися, зі змісту матеріалів які були складені за наслідками дорожньо-транспортної пригоди та висновків експертів, які містяться в матеріалах справи, вбачається: - зі змісту висновку експерта від 13.09.2017 року №3/9 «При заданому комплексі вихідних даних, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП, знаходиться - виконання маневру розвороту автомобілем Nissan Kubistar н.з. [NUMBER] в напрямку смуги руху автомобіля Ford-Transit н.з. [NUMBER] в момент знаходження останнього від місця зіткнення на відстані меншій за зупиночний шлях вказаного автомобіля (Ford-Transit) (а.с. 9-14, том 1). - Зі змісту висновку експерта від 09.10.2020 року №11/2-881 «При заданому комплексі вихідних даних (в наведених дорожніх умовах), з технічної точки зору, в діях водія [PERSON] встановлені невідповідності вимогам п. п. 12.9 б) та дорожнього знаку 3.29 Правил дорожнього руху, які знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП ( а.с.161-174, том 2) З наведеного суд приходить до висновку про наявність обоюдної та рівнозначної вини водіїв як [PERSON] так і [PERSON] . Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до висновку експертного дослідження від 29.08.2017 року №42 вартість відновлюваного ремонту автомобіля Ford Transit, реєстраційний номер [NUMBER] на 25 серпня 2017 рік складає 323628,13 грн. (а.с. 18-42, том 1). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову в частині відшкодування матеріальної шкоди та з урахуванням рівнозначного ступеня вини обох водіїв вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в сумі 161814,07 грн., тобто половину від вартості відновлювального ремонту (323628,13грн. х1/2). Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. 02 серпня 2017 року між позивачем та адвокатом Костюкевич-Тарнавська Оленою Валеріївною укладено договір надання послуг представника (до ордеру серії ЖТ №28284), відповідно до умов якого адвокат бере на себе зобов`язання щодо виконання функцій представника та надання юридичної допомоги для захисту прав, свобод і законних інтересів клієнта (а.с. 57, том 1). Вартість витрат на правову допомогу позивач підтверджує рядом копій рахунків адвоката разом з копіями квитанцій та виписками з рахунку Костюкевич-Тарнавської О.В. (а.с. 85-86, 97-99, 110-111, 124-125, 157-158, 177-179, 208-210, 235-236, том 1, а.с. 189-191) які внесені адвокату на оплату її послуг в загальній сумі 8250 грн. Отже, понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 8250 грн. підтверджено належними доказами. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Нормами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Отже, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Враховуючи складність справи, розмір позовних вимог та розмір задоволених вимог,

Outcome: partial