Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся в суд із заявою, заінтересована особа: Чернівецький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану про встановлення факту реєстрації розірвання шлюбу, мотивуючи заяву тим, що 30.07.1989 року він зареєстрував у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції шлюб з [PERSON] , 1972 року народження, що підтверджується штампом у його паспорті громадянина України та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище - [PERSON] . В 2000 році він виїхав на роботу за кордон, а коли повернувся в 2003 році, дружина повідомила його, що за рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці їхній шлюб був розірваний, про що 16.12.2002 року вона отримала свідоцтво про розірвання шлюбу на своє ім`я. Оскільки на той час йому не потрібно було свідоцтво про розірвання шлюбу, він не звертався в суд для отримання відповідного рішення для оформлення в органах РАЦС цього факту. На даний час він вирішив зареєструвати новий шлюб, але при подачі заяві в РАЦС у нього попросили надати свідоцтво про розірвання шлюбу, а для оформлення вищевказаного документу він повинен був надати рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці, проте в архіві суду не знайшли відповідної справи. У зв`язку з тим, що він не може надати в РАЦС рішення суду про розірвання шлюбу, він не може отримати свідоцтво про розірвання шлюбу, факт якого зареєстрований в книзі реєстрації актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу 16.12.2002 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, у зв`язку з чим вимушений звернутися із заявою про встановлення факту реєстрації розірвання шлюбу, просив заяву задовольнити. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду поступила через канцелярію суду заява з клопотанням справу розглянути в його відсутність, заяву підтримав повністю та просив заяву задовольнити. Заінтересована особа: представник Чернівецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану, в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомили. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України", суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права… Договірних держав. У справі Bellet v. France, Суд зазначив, що"стаття 6 § 1 Конвенції, містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Судом належними і допустимими доказами, встановлено, що заявник [PERSON] 30.07.1989 року зареєстрував у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції шлюб з [PERSON] , 1972 року народження, що підтверджується штампом у паспорті громадянина України (а.с.5) та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище - [PERSON] (а.с.6). 16.12.2002 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану Чернівецького обласного управління юстиції зареєстровано розірвання шлюбу між заявником [PERSON] та громадянкою [PERSON] , за актовим записом №1152, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу та копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.7, 8). Встановлення факту реєстрації розірвання шлюбу необхідне заявнику для оформлення реєстрації шлюбу. Згідно ст. 293 ч. 1 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні викладений в ч. 1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 Постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Частиною 1 ст. 315 ЦПК України визначено перелік фактів, які встановлюються судом. Аналіз ч.2 цієї статті дає можливість зробити висновок, що цей перелік не є вичерпним. Цією нормою Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту реєстрації шлюбу. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. З встановлених обставин заяви вбачається, що заявник має намір укласти повторно шлюб, а отже, суд вважає, що для проведення державної реєстрації шлюбу заявника в повторному шлюбі є об`єктивні перешкоди, так як перший шлюб було розірвано [PERSON] , за актовим записом №1152. З метою захисту прав і свобод громадян України, яким є, в свою чергу, заявник, суд дійшов висновку про необхідність встановлення факту реєстрації розірвання пеошого шлюбу, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту. Європейський Суд з прав людини у рішенні від 14 жовтня 2010 року (справа «Щокін проти України» зазначив, що відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи На основі всебічно з`ясованих обставин, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved