Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

Позивач 28.12.2020 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому після уточнення позовних вимог просить встановити факт постійного її проживання з [PERSON] в будинку [ADDRESS] на час відкриття спадщини - [INFO] та визнати за нею право на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 1,38 га з кадастровим номером 7423384000:02:001:0707 в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] . Позов аргументує тим, що після смерті [INFO] матері [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі і на вищевказану земельну ділянку. На випадок смерті її мати склала заповіт, яким заповіла їй все своє майно. Зазначає, що вона проживала разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Бублик В.М. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку після смерті [PERSON] у зв`язку з пропуском строку подання заяви про прийняття спадщини та відсутності доказів проживання разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Крім того, матір`ю за життя був втрачений державний акт, який посвідчує право власності на земельну ділянку. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Атавін О.С. в судовому засіданні підтримали позов за вищевикладених у ньому обставин. Представник відповідача - Вертіївської сільської ради Ніжинського Чернігівської області в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та визнання позову. Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та дійшов наступного висновку. Із свідоцтва про смерть cерії [NUMBER] , що видане Дуболугівською сільською радою Ніжинського району Чернігівьської області вбачається, що [INFO] померла [PERSON] (а.с.11). Померлій [PERSON] належало майно, що складається зокрема із: права власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 1,38 га з кадастровим номером 7423384000:02:001:0707, яка розташована на території Дуболугівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області (а.с.15). Згідно повідомлення Ніжинської районної державної нотаріальної контори, наданого на запит суду, спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилася. Померла [PERSON] залишила заповіт, посвідчений 15.03.2002 секретарем виконавчого комітету Дуболугівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, зареєстровано в реєстрі за № 8, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі те, що на день смерті буде їй належать і на що вона законом матиме право, заповіла позивачу. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила факт проживання позивача в будинку [ADDRESS] разом з померлою [PERSON] . Із довідки № 02-16/97/4 від 02.09.2020, виданої Дуболугівським старостинським округом Ніжинського району Чернігівської області слідує, що [PERSON] на день смерті [INFO] постійно мешкала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Позивач проживала разом із нею і вели спільне господарство. Наведені докази дають підстави вважати позивача такою, що прийняла спадщину в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини проживала із спадкодавцем. 30.09.2020 приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Бубликом В.М. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої [INFO] [PERSON] та рекомендовано звернутися до суду із позовною заявою у зв`язку з пропуском строку подання заяви про прийняття спадщини та відсутності доказів проживання разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини (а.с.18). Згідно з інформацією міськрайонного управління у Ніжинському районі та м. Ніжин Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 12.03.2021 № 29-25-0.171-200/119-21 [PERSON] отримала державний акт серії ЧН № 024914, зареєстрований в книзі реєстрації 01.08.2005 за №612, який посвідчує її право власності на земельну ділянку (пай), надану для ведення особистого селянського господарства площею 1,38 га з кадастровим номером 7423384000:02:001:0707, яка розташована на території Дуболугівської (Вертіївської) сільської ради Ніжинського району Чернігівської області. Видати дублікат державного акта на право на земельну ділянку або видати новий державний акт взамін втраченого неможливо, оскільки не передбачено чинним законодавством. На підставі статей 1216, 1217, 1218 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. У відповідності до ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кількох фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. Згідно з п. п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. Отже, законодавець в цьому випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як вбачається з наданих суду доказів, позивачем доведено факт постійного проживання разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Відповідно до абз.3 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 у разі відмови нотаріуса в оформленні прав на спадщину особа може звертатися до суду за правилами позовного провадження. Положеннями статей 15, 16 ЦК, статтею 4 ЦПК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом частини другої статті 16 ЦК способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб. У зв`язку із чим, враховуючи, що позивач прийняв спадщину в установленому законом порядку, але отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування на земельну ділянку в нотаріальній конторі не може, його право підлягає захисту, а позовні вимоги задоволенню. Цей спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо, а набуття позивачем права власності на земельну ділянку, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Outcome: approved