Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з данним позовом, обґрунтовуючи який зазначив, що він є власником земельної ділянки площею 0,1259 га, що розташована по [ADDRESS], яка йому належить на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку. Одним із суміжних землевласників, як зазначено в його державному акті є [PERSON]. В 2015 рокі [PERSON] запросив представників землепорядної організації для можливого встановлення меж земельної ділянки в натурі, в результаті чого обмежив його право в користуванні земельною ділянкою. Тому позивач просить усунути перешкоди вкористуванні його земельною ділянкою, скасувати рішення сільської ради, якою було передано [PERSON] в приватну власність земельну ділянку та стягнути з відповідача судові витрати. В подальшому позивач уточнив позовні вимоги та пред'явив їх також до відповідача [PERSON], в якому вказав, що йому стало відомо, що [PERSON] відчужив земельну ділянку [PERSON] і тому позовні вимоги потрібно звернути до неї, атакож залучити до участі в справі в якості третьої сторони власника сусідньої земельної ділянки [PERSON], оскільки можуть бути порушені його інтереси. Крім того під час розгляду справи відповідачем [PERSON] було подано зустрічний позов до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, обґрунтовуючи який вона зазначила , що 03 вересня 2014 року на підставі договору дарування вона отримала в дар земельну ділянку площею 0,2297 га по [ADDRESS] вважає що заявлені позовні вимоги [PERSON] безпідставні та просить усунити перешкоди в користуванні її земельною ділянкою шляхом зобов'язанням останнього перенести будівельний вагончик на те місце звідки він був перенесений 15 липня 2015 року. Обидва позови об'єднано судом в одне провадження. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлений ним позов повністю та просить його задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві. Щодо зустрічних позовних вимог товін просить в них відмовити, оскільки вважає їх не обгрунтованими та надуманими. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявні первісні позовні вимоги та повністю заперечив проти зустрічного позову. Оскільки вважає документи які були видані на земельну ділянку [PERSON], яку він в подальшому подарував [PERSON] виготовленні з порушенням чинного законодавства, а підпис в акті погодження меж [PERSON] підроблено. Відповідач [PERSON] в счудовому засіданні проти первісного позову заперечила повністю, а заявлені свої позовні вимоги підтримала , вказавши, що вона законно набула право власності на земельну ділянку. Після чого звернулася до зщемлепорядної організації, яка винесла в натурі на місцевості її земельну ділянку та не виявлено будь-яких накладок земельних ділянок сторін. Крім того вказала, що на її земельній ділянці [PERSON] поставив вагончик, тому вона просить зобов'язати останього забрати його з відти. Представник [PERSON] підтримав позицію свого довіритиля та просить відмовити в задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний. Представник Дергеокадастру в Обухівському районі [PERSON] в судовому засідані підтримав первісні позовні вимоги та заперечив проти зустрічного позову, вказавши що координати земельної ділянки яка відводилася [PERSON] відрізняються від тих які є в державному акті, крім того земельна ділянка [PERSON] накладається на земельну ділянку [PERSON]. Залучена судом третя сторона [PERSON] в судовому засіданні, що він є власником сусідньої земельної ділянки з 1992 року та його сусідом з 2004 року є [PERSON], а [PERSON] ніколи не був його сусідом та він його не бвчив. Представник третьої строни Краснянської сільської ради в судове засідання не з'явився , направивши сулу листа в якому просять слухати справу в відсутності їх представника. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , вказав що він є чоловіком [PERSON], а також був присутній при винесені в натуру спірних земельних ділянок та вважає що [PERSON] переніс їх ваганчик. Суд заслухавши сторони, їх представників, представника третьої особи, свідка, дослідивши та оцінивши матеріали справи встановив. Відповідно до Дердавного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,1259 га по вул. [ADDRESS], відповідно до якого його суміжними землекористувачами є [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.13-14). Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 03.09.2014 року [PERSON] отримала в дарунок від [PERSON] земельну ділянку площею 0,2297 га, розташовану по [ADDRESS] За клопотанням сторін по справі було призначено судово земельно-технічну експертизу, на вирішення якої було поставлено питання про фактичне місце розташування земельних ділянок сторін та чи існує накладення даних земельних ділянок. Проведення вказаної експертизи було призначено Київському науково-дослідницькому інституту судових експертиз (т.1 а.с. 234-235). Відповідно до надано висновку експерта за результатами проведено комплексної судової земельно-технічної та експертизи питань землеустрою від 21.10.2016 року, експертом визначено фактичне місце розташування та місце знаходження земельних ділянок [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. також встановлено що між межами земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] визначеними правовстановлюючими документами та межами даних земельних ділянок згідно орієнтовного фактичного використання накладення відсутнє. Існує накладення між межами земельної ділянки [PERSON] та межами земельної ділянки [PERSON] (т.2 а.с. 75-91). Встановивши обставини справи, суд вважає, що між сторонами виникли спірні земельні та цивільні правовідносини. Визначивши спірні правовідносини суд вважає, що обидва позови не підлягає задоволенню з наступних підстав. Вирішуючи спір, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулась з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем, відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову в задоволенні позову, незалежно від встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов'язку перед особою, якій таке право належить, яка може вимагати виконання такого обов'язку від інших осіб. Отже, лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність, чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно приймає рішення про захист порушеного права, або відмовляє позивачу у захисті встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог. У відповідності зі статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право власності набувається в порядку визначеному законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право власності є непорушним. Дане конституційне право конкретизовано та розширено в положеннях Цивільного та Земельного кодексів України. Відповідно до статті 125, частини 1 статті 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту його державної реєстрації, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Згідно з положеннями статті 10 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання права; припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Частинами 2 та 3 статті 152 Земельного кодексу України закріплено право власника земельної ділянки вимагати усунення будь - яких порушень його прав на землю; захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав та іншими, передбаченими законом, способами. Суд вважає, що між сторонами виникли спірні земельні правовідносини щодо правомірності набуття, реалізації користування позивачами власними земельнити ділянками. Статтею 116 ЗК України встановлено, що громадяни набувають право власності земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Земельним кодексом України; набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність; безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним Кодексом України, а згідно статті 118 даного кодексу встановлено, що громадянин, зацікавлений у одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної державної адміністрації або ради за місцем знаходження земельної ділянки; у заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання; відповідна адміністрація або рада розглядає заяву і в разі згоди на передачу земельної ділянки надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 ЦПК України, але як позивачем за первісним позовом [PERSON] та позивачем за зустрічним позовом [PERSON] в порушення даної статті не довели суду належними та допустимими доказами факт порушення будь-якого їх права щодо в оволодіння та користування земельними ділянками, що такод підтверджується наявним в матеріалаж справи висноском експерта. Відповідно до ст.З ЦПК України кожна особа має в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свого охоронюваного законом інтересу. Як розтлумачив Конституційний Суд України у своєму рішенні № 18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій ст.4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретними матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом цивільного захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам. Сторонами та їх представниками в судовому засіданні не було доведено, який чином порушуються х інтереси та вчому виник спір саме між тими стронами, що пред'явили позовні вимоги, а тому суд також вважає за необхідне в задоволенні первісного позову та зустрічного позову відмовити повністю.

Outcome: dismissed