Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Закарпатське обласне управління ПАТ "Державний ощадний банк України" звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №2906 від 05.12.2006 року. Позов мотивовано тим, що [PERSON], відповідно до укладеного кредитного договору №2906 від 05.12.2006 року позивачем був наданий кредит у сумі 72116 грн. для споживчих потреб строком на 60 місяців зі сплатою 14% річних, з терміном остаточного погашення суми кредиту не пізніше 15.12.2011 року. Однак, взяті на себе зобов'язання щодо сплати суми основного боргу відповідач належно не виконано. 01.10.2008 року між позивачем та [PERSON] укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору №2906 від 05.12.2006 року, згідно якої було змінено відсоткову ставку за кредитом з 14% на 18 % річних, а в частині зобов'язання позичальника щодо здійснення погашень кредиту та процентів за користування ним щомісячно ануїтетними платежами в сумі 900 грн. до 01.04.2009 року. Однак, взяті на себе зобов'язання [PERSON] належно не виконує, станом на 20.01.2014 року заборгованість по основному боргу становить 5819,12 грн. та 329,23 грн. заборгованость по нарахованій пені за несвоєчасне погашення кредиту. Представник позивача Жила Д.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив суд їх задовольнити, Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, заперечивши їх тим, що 01.03.2012 року ним сплачено згідно квитанції №11362621 кошти в розмірі 5788,12 грн. та 29,27 грн. з метою погашення суми заборгованості та пені згідно кредитного договору, однак в розрахунках до позовної заяви вони не врахові як погашення основного боргу, а чомусь віднесені на погашення пені, а тому просить до заборгованості по пені врахувати строк позовної давності. Окрім цього, відповідач також заявив, що це вже третє звернення позивача до суду. Аналогічні позови залишалися без розгляду. У цих позовах містяться різні за розміром розрахунки. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із кредитного договору №2906 від 05.12.2006 року укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON], останньому був наданий кредит у сумі 72116 грн. для споживчих потреб строком на 60 місяців зі сплатою 14% річних, з терміном остаточного погашення суми кредиту не пізніше 15.12.2011 року ( а.с. 9-11). На підставі Додаткової угоди №1 від 01.10.2008 року до кредитного договору №2906 від 05.12.2006 року (а.с. 18), розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами для позичальника був збільшений до 18 відсотків річних Відповідно до п. 3.7 Договору (а.с. 7) при порушенні позичальником зобов'язань щодо строків та сум погашення кридиту та сплати відсотків за його користування, погашення боргових зобов'язань здійснюється у такому порядку: прострочені відсотки за користування кредитом, прострочена сума боргу за кредитом ( у випадку якщо прострочення буде мати місце), строкова сума основного боргу за кредитом. Також в п. 3.8 Договору зазначено, що у випадку порушення строків платежів за кредитом і відсотків за користування ним та виникнення простроченої заборгованості сплачувати банку за кожний день прострочення платежу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості. Як вбачається із квитанції №11362621 від 01.03.2012 року відповідачем [PERSON] сплачено 5788,12 грн. та 29,27 грн. з метою погашення основного боргу згідно умов кредитного договору, однак в розрахунках до позовної заяви дана сума позивачем не врахована, а зарахована як пеня (а.с.6-8 ). Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність до вимог про стягнення пені застосовується в один рік . Приймаючи до уваги вищезазначені фактичні обставини справи щодо цивільно правової реалізації умов Договору суд виходить з того, що за змістом ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач в судовому засіданні послідовно та обгрунтовано довів зазначені в запереченні свої доводи щодо повного проведеного ним розрахунку по основному боргу. В п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.96 №9 Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя вказано, що при вирiшеннi цивiльних справ суд має виходити з поданих сторонами доказiв. За таких обставин справи, посилання позивача на обов'язок щодо повернення відповідачем суми коштів є доказово не підтвердженим та необґрунтованим. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed