Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

В Рівненський міський суд з заявою про видачу обмежувального припису, заінтересовані особи [PERSON] , Рівненський відділ поліції Головного управління національної поліції в Рівненській області звернулась Любезна С.О. В судовому засіданні заявник та представники заявника заяву повністю підтримали, просять суд її задоволити з підстав, викладених у заяві та видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] на строк 6 (шість) місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно [PERSON] , [INFO] , а саме: 1) заборонити наближатися ближче ніж на 100 метрів: до фактичного місця проживання [PERSON] , яке знаходиться за адресою [ADDRESS] ; 2) заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися із нею. В судовому засіданні представник заінтересованої особи вважає заяву заявниці необґрунтованою та просить суд відмовити у її задоволенні покликаючись на ті обставини, що між заявником [PERSON] та заінтересованою особою [PERSON] , виникають неприязні стосунки у зв`язку з неможливістю встановлення у добровільному порядку права користування квартирою, крім того не надано суду достатніх належних, допустимих, та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованою особою [PERSON] відносно заявниці, настання наслідків його вчинення, тому з цих підстав у задоволенні заяви [PERSON] просять відмовити. В судовому засіданні представник заінтересованої особи Рівненського відділу поліції Головного управління національної поліції в Рівненській області вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити, оскільки неприязні стосунки між сторонами виникають у зв`язку з неможливістю встановлення у добровільному порядку права користування квартирою, працівниками поліції з цього приводу неодноразово зверталась увага заявниці на те, що вказані правовідносини необхідно вирішувати в суді в порядку цивільного законодавства. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заява не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до п.1 ч.1 ст.350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Судом встановлено, що заявник по справі [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] являються колишнім подружжям та проживають спільно у квартирі [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право власності на житло виданого 20 лютого 2001 року виконавчим комітетом Рівненської міської ради квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Рішенням Рівненського міського суду від11 серпня 2017 року у задоволенні повних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про встановлення порядку користування жилим приміщенням та зобов`язання не чинити перешкод у користуванні ним позивачу відмовлено. Постановою Рівненського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 серпня 2020 року без змін. Згідно пояснень учасників судового процесу та поданих представниками та їх довірителями письмових доказів вбачається що між [PERSON] та [PERSON] протягом тривалого часу виникають сварки, непорозуміння та конфліктні ситуації, які виникають на ґрунті особистих неприязних стосунків у зв`язку з неможливістю встановлення у добровільному порядку права користування квартирою. Відповідно до ч.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" від 07.12.2017 №2229-VIII (далі - Закон) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Дитина, яка постраждала від домашнього насильства, - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства. Відповідно до п.7 ч. 1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Відповідно до п.9 ч. 1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з положеннями п.4 ч.2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема, мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя). Положеннями ст.21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 та п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа. Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Відповідно до ст.350? ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу. Відповідно до п.3 ч.1 ст.350? ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено: обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч.1 ст.350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні було встановлено, що неприязні стосунки між сторонами виникають у зв`язку з неможливістю встановлення у добровільному порядку права користування квартирою; заявник та її представники не подали суду письмових підтверджуючих доказів що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності); не надано суду достатніх належних, допустимих, та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованою особою [PERSON] відносно заявниці, настання наслідків його вчинення, тому суд вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed