Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

В лютому 2017 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , мотивуючи його тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини відповідача , було пошкодженого належний йому автомобіль ВАЗ-21011, реєстраційний номер АА 6581КН, яким він керував по довіреності власника. В зв'язку з цим, просив суд стягнути з відповідача на його користь майнову шкоду, заподіяну пошкодженням вказаного майна, в сумі 10 тис. грн. В послідуючому [PERSON] збільшив розмір своїх позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача на його користь вказану шкоду в розмірі 16 тис. грн. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, пояснивши, що 12.09.2015р. внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був знищений належний йому автомобіль ВАЗ-21011, вартістю 16000 грн. Вироком Ружинського районного суду винним у ДТП було визнано відповідача. А тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь вказану майнову шкоду, заподіяну злочином. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, пояснивши, що вважає, що в ДТП є крім його вини і вина позивача, який також керував автомобілем в стані алкогольного сп'яніння. В послідуючому, виступаючи в судових дебатах, відповідач позовні вимоги в сумі 15 985 грн. визнав. Суд, вислухавши пояснення сторін , дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне. 2 Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною статтею 61 ЦПК України передбачено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вироком Ружинського районного суду Житомирської області від 29.08.2016р. [PERSON] було визнано винним та засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України: за те, що він 12.09.2015р., керуючи автомобілем марки "SKODA OKTAVІА", реєстраційний номер [NUMBER], порушив вимоги п.п.1.3, 1.5, 1.10., 2.3 "б", 10.1, 11.3, внаслідок чого виїхав на смугу зустрічного руху та здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ -21011, реєстраційний номер [NUMBER], який рухався в зустрічному напрямку та яким керував [PERSON] Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди автомобілі, зокрема, і автомобіль під керуванням [PERSON], отримали механічні пошкодження, а постраждалі - тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як зазначено ч.1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) при наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння. Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб'єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб'єктами, хто його оточує. Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини. 3 Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права. Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Тобто, відпоівдно до ст.396 ЦК України правила про захист права власності , які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб,\~ завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. (Правова позиція ВС України по справі №6-183цс14 від 03.12.2014р.). Як вбачається з вищевказаного вироку суду, на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди позивач та відповідач були законними володільцями транспортних засобів, якими вони керували. Таким чином, оскільки позивач у момент дорожньо-транспортної пригоди правомірно володів транспортним засобом, тому він має право на відшкодування заподіяної шкоди. Вартість заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальних збитків автомобілю ВАЗ-21011, державний номерний знак [NUMBER] , складає 16802 грн.90 коп., що вбачається з висновку експерта № 1062 від 15.05.2017р. Після дорожньо-транспортної пригоди автомобіль ВАЗ -21011, д\\н АА6561КН, був переданий володільцю -[PERSON], і, як вбачається з його пояснень в суді, був зданий ним на металобрухт. Залишкова вартість вказаного автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди складає 3317 грн.12 коп., що стверджується висновком експерта №12536 від 16.08.2017р. Таким чином, матеріальна шкода заподіяна позивачу внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди складає 13485 грн.78коп. і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню судові витрати по справі, а саме: оплата за проведені експертизи в сумі 1500 грн. та 1000грн. , всього 2 500 грн. 00 коп. Також відповідно до вказаної статті ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого при подачі позову до суду позивач був звільнений, в сумі 640 грн.00 коп.

Outcome: partial