Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

В червні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до Публічного акціонерного товариства „ДТЕК шахта Комсомолець Донбасу" (далі - ПАТ „ДТЕК шахта Комсомолець Донбасу"). В обґрунтування позову послався на те, що 22 березня 2012 року Донецькою обласною МСЕК № 3 йому вперше було встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 40% у зв'язку з професійним захворюванням - ХОЗЛ пилової етіології, 2 стадія, помірний перебіг, легенева недостатність 1-2 ст., з 22 березня 2012 року, встановлена Ш група інвалідності до 1 квітня 2014 року, встановлена потреба у санаторно-курортному та медикаментозному лікуванні. Тривалий період роботи у відповідача на підземних роботах з 13 серпня 2001 року по 22 грудня 2011 року та важки умови праці призвели до розвитку у нього професійного захворювання. Оскільки втрата працездатності спричинила позивачеві фізичні та моральні страждання, призвела до порушення нормальних соціальних зв'язків, необхідності додавання додаткових зусиль для організації життя, необхідності постійно лікуватися, йому заподіяна моральну шкоду, яку просив відшкодувати йому за рахунок відповідача шляхом стягнення одноразової грошової компенсації в розмірі 20000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Представник відповідача Карпенко В.В., діюча на підставі довіреності від 1 січня 2014 року без обмеження повноважень, позов не визнала і суду пояснила, що позивач не надав доказів заподіяння йому моральної шкоди. [PERSON] під час праці у відповідача забезпечувався засобами індивідуального захисту в повному обсязі, але користувався нерегулярно, що свідчить про те, що відповідач під час роботи у нього [PERSON] суворо дотримувався вимог чинного законодавства про забезпечення належного та безпечного середовища праці, а відповідач свідомо погіршував своє здоров'я, а тому вини відповідача немає, що підтверджується п.19 акту розслідування хронічного професійного захворювання від 17 лютого 2012 року, затвердженого головним державним санітарним лікарем м. Єнакієве 17 лютого 2012 року, де зазначено, що виявити винуватого неможливо. Вказала на те, що відповідно до інформації, що міститься в матеріалах справи, сумарний досвід роботи позивача складає більше 27 років та 2 місяці, а на підприємстві відповідача 10 років. Позивач за час свого життя працював і на інших шахтах, де також були шкідливі та небезпечні умови праці, що не могли не відобразитися на стані його здоров'я, тому покладення відповідальності за отриману позивачем за своє життя шкоду здоров'ю лише на відповідача було б несправедливим та таким, що порушить загальні принципи права та правосуддя. Також позивачем не обґрунтована сума моральної шкоди, яку він просить стягнути з відповідача. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Позивач працював у ПАТ „ДТЕК шахта Комсомолець Донбасу" 13 серпня 2001 року по 22 грудня 2011 року в якості гірничого робочого підземного, звільнений з роботи за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за віком. Згідно висновку лікарсько-експертної комісії КЛПУ „Обласна клінічна лікарня профзахворювань» № 2690 від 22.12.2011 р. позивачу вперше встановлено професійне захворювання - ХОЗЛ пилової етіології, 2 стадія, помірний перебіг, легенева недостатність 1-2 ступеню. Як зазначене в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 17 лютого 2012 року, професійне захворювання у позивача виникло через недосконалість технологічних процесів проходження гірничих виробок, тривалої роботи в умовах дії шкідливих чинників виробництва. За висновком Обласної МСЕК № 3 від 22 березня 2012 року позивачу вперше встановлено 40% втрати професійної працездатності з 22 березня 2012 року зв'язку з професійним захворюванням, за висновком МСЕК від 8 травня 2014 року позивачу повторно встановлено 40% втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням безстроково з 1 квітня 2014 року, встановлена Ш група інвалідності, визначена потреба у санаторно-курортному та медикаментозному лікуванні. Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Згідно з роз'ясненнями, даними в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.273-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 указаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. Судом установлено, що позивач працював у ПАТ „ДТЕК шахта „Комсомолець Донбасу", яке створене для підземного видобутку вугілля, і умови праці під землею є небезпечними та шкідливими. Втрата професійної працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, що утворилось внаслідок недосконалості технологічних процесів добичі вугілля, тривалої роботи в умовах дії шкідливих факторів виробництва, отже, роботодавець не забезпечив створення нешкідливих умов праці для позивача, у чому є його провина. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв'язку з ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв'язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, довідок МСЕК, витягу з амбулаторної картки хворого, медичного висновку лікувально-профілактичного закладу, акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, повідомлення про професійне захворювання, санітарно-гігієнічної характеристики. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров'я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках, потребу в санаторно-курортного та медикаментозному лікуванні, а також ту обставину, що позивач працював також й на інших підприємствах вугільної промисловості, умови праці на яких також могли вплинути на стан його здоров'я. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду в 10000 грн. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України підлягають присудженню з відповідача в дохід держави судові витрати, що складаються з судового збору, так як позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від їх сплати. Відповідно до ст. ст.153, 233, 234, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial