Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON] у позові просив стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпериклаз» на його користь 12443грн. 00коп. заборгованості по заробітній платі за період з листопада 2013 року по березень 2014 року включно та 6090 грн. моральної шкоди, пославшись на те, що він працює у товаристві з обмеженою відповідальністю «Укрпериклаз» на посаді водія автонавантажувача, але за зазначений період йому не виплачена заробітна плата. Позивач вважає, що невиплатою щомісяця заробітної плати йому завдано моральної шкоди, так як відсутність коштів протягом тривалого періоду позбавила його будь-яких джерел існування та призвела до неможливості забезпечити його особисті потреби та потреби членів сім»ї, що завдало йому значних моральних страждань. У судове засідання позивач не з»явився, проте від нього надійшло письмове клопотання, у якому він просив справу розглянути за його відсутності, при цьому позовні вимоги підтримав і, в разі неявки в судове засідання представника відповідача, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с.28). Представник відповідача у судове засідання на повторний виклик не з»явився, а письмово розгляд справи просив відкласти на більш пізній термін з метою надання можливості сторонам укласти мирову угоду, при цьому причину неявки до суду свого представника не повідомив (а.с.31). Позивач у свою чергу в клопотанні зазначив, що відповідачем приймаються міри по затягуванню розгляду справи, щоб якомога довше не виплачувати йому заборгованість по заробітній платі (а.с.28). За зазначених обставин суд вважає причину неявки представника відповідача в судове засідання неповажною, підстав для відкладення розгляду справи не вбачає і відповідно до ст.224 ЦПК України вважає можливим заочний розгляд справи та, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, без здійснення фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом. Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Та обставина, що позивач перебуває у трудових відносинах з відповідачем, підтверджується копією трудової книжки позивача на а.с.3. Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст. 94 КЗпП заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому вираженні, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата повинна виплачуватися працівникові не рідше двох разів на місяць. Ухвала суду від 30 квітня 2014 року, якою відповідача було зобов»язано надати довідку про розмір нарахованої, але невиплаченої заробітної плати позивача за зазначений у позові період, останнім не виконана, тому в якості доказу про розмір заборгованості по заробітній платі відповідача перед позивачем суд бере до уваги довідку відповідача від 12.04.2014 року № 53 на а.с.4, в якій зазначено дохід позивача по заробітній платі (так зазначено в довідці) без утримання податку за період з листопада 2013 року по березень 2014 року включно у розмірі 12443 грн., що відповідає тому розмірові заборгованості по заробітній платі, яку просив стягнути з відповідача позивач, тому позовні вимоги в даній частині суд вважає можливим задовольнити. При цьому сума коштів, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, визначена без утримання прибуткового податку й інших обов»язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов»язком роботодавця та працівника, про що містить роз»яснення абзац 5 пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці». Відповідно до вимог ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п.п. 3, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя та ін. З'ясуванню підлягають наявність моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазначив позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших підстав. Вирішуючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує моральні страждання позивача у зв'язку з несвоєчасною виплатою йому заробітної плати, втрату нормальних життєвих зв'язків, розмір заборгованості по заробітній платі, період часу, протягом якого працівник не отримав винагороду за свою роботу, а також враховуючи засади розумності і справедливості вважає можливим стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 500 грн., тобто, позовні вимоги в даній частині слід задовольнити частково. Згідно п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивачі за вимогами, що випливають з трудових правовідносин, звільняються від сплати судового збору, тому відповідно до ст.88 ч.3 ЦПК України судовий збір у розмірі 487 грн.20 коп. (243грн.60 коп. за вимогу майнового характеру - стягнення заборгованості по зарплаті, та 243 грн.60 коп. - мінімальний розмір судового збору за вимогу немайнового характеру - стягнення моральної шкоди) слід тягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial