Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Бирлівської сільської ради Бершадського району про визнання права власності в порядку спадкування, в якому уточнивши свої позовні вимоги вказав, що [INFO] померла його матір [PERSON]. Після смерті матері залишилося спадкове майно, яке складається з цілого житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, що розташований в [ADDRESS]. Крім нього інших спадкоємців на майно матері ні за законом ні за заповітом немає. Він вчасно прийняв спадщину, проте коли звернувся до нотаріуса щоб оформити право на спадкове майно, то отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.03.2016 року за № 61\\02-31в якій було зазначено, що видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок не можливо, тому що відсутні правовстановлюючі документи щодо належності житлового будинку, а також йому було рекомендовано звернутися до суду для визнання за ним права власності на спадкове майно. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак надав до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання також не з'явився, однак надав на адресу суду заяву про визнання позову та розгляд справи за відсутності представника Бирлівської сільської ради. Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом передбаченим ч. 2 ст. 158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що [INFO] померла мати позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER], виданим 29.08.1995 року Бирлівською сільською радою. Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з цілого житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, що розташований в [ADDRESS], що підтверджується копією технічного паспорту на будинок. Будинок, власником якого була мати позивача відносився до категорії колгоспних, та станом на 15.04.1991 року до складу двору входила [PERSON] -голова двору, що підтверджується довідкою Бирлівською сільською радою № 63 від 13.01.2016 року. Відповідно до довідки Бирлівською сільської ради № 62 від 23.01.2016 року вбачається, що спадкоємцями на майно після смерті [PERSON] є її син [PERSON], інших спадкоємців ні за законом ні за заповітом немає. Позивач прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, що теж підтверджується довідкою Бирлівською сільської ради № 62 від 23.01.2016 року. Коли [PERSON] звернувся до нотаріуса щоб оформити належним чином право на спадкове майно, то отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії оскільки за свого життя його матір не оформила правовстановлюючі документи на житловий будинок в якому вона проживала. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 № 7, відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності " визначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами , що регулювали власність цього двору , а саме : а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Враховуючи, що станом на 15.04.1991 року членами колгоспного двору, який є предметом позову була лише [PERSON], а тому вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав їй на праві власності. Згідно ст. 529 ЦК Української РСР в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно ст. 548 ЦК Української РСР в редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 549 ЦК Української РСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно роз'яснень, які містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Ст. 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). У відповідності із вимогами листа Міністерства Юстиції України за № 19-32/319 від 21.02.2005 року згідно якого у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і право встановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Відповідно до п. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищенаведене суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та законними, а отже такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved