Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

Орган опіки та піклування Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на малолітніх дітей. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідачка являється матір'ю п'ятьох малолітніх дітей - доньки [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], доньки [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO]. Враховуючи важкі матеріальні умови та заяви [PERSON] про тимчасове влаштування дитини, малолітні [PERSON] та [PERSON] влаштовані до комунального закладу медико-соціального захисту Прилуцького обласного будинку дитини «Надія». За час перебування дітей у даному закладі [PERSON] жодного разу не відвідала їх, не приймає участі у їх вихованні та утриманні, не вирішує питання про повернення доньок в сім'ю. Згідно рішення виконавчого комітету Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області № 127 від 07 червня 2018 року та висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] вважають доцільним позбавити останню батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO], так як вона ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню дітей, з нею неодноразово проводились профілактичні бесіди, попередження, надавався термін на виправлення, однак своє ставлення до дітей вона не змінила. Оскільки відповідачка не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, не приймає участі у вихованні та утриманні дітей, зловживає спиртними напоями, ніде не працює, неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності, а тому не може здійснювати свої батьківські обов'язки стосовно малолітніх доньок, у зв'язку з чим підлягають позбавленню батьківських прав та присудженню до стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дати подання позову та до досягненням старшою дитиною повноліття. Представник органу опіки та піклування Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю та просила задовольнити, так як відповідачка не піклується про малолітніх доньок, зловживає спиртними напоями та не забезпечує їм нормальне існування, а тому позбавлення батьківських прав відповідатиме інтересам дітей. Крім того, просила стягнути аліменти з останньої на утримання доньок. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі, підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з положеннями абз. 3 ч. 2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до вимог ст. 150 СК України виховання, піклування, забезпечення фізичного, духовного та морального розвитку дитини, забезпечення здобуття нею освіти є прямими обов'язками батьків. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] (а.с.7-8) являється матір'ю п'ятьох малолітніх дітей - доньки [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], доньки [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.9,11 ), копіями Витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження (а.с.10,12), довідкою характеристикою виконавчого комітету Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області № 4-174 від 30 травня 2018 року (а.с.24). Згідно заяв [PERSON] про тимчасове влаштування дитини (а.с.13,15), рішення виконавчого комітету Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області № 92 від 03 листопада 2016 року (а.с.17-18) та рішення виконавчого комітету Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області № 120 від 27 жовтня 2017 року (а.с.19-20) малолітні [PERSON] та [PERSON] влаштовані до комунального закладу медико-соціального захисту «Прилуцького обласного будинку дитини «Надія». За час перебування дітей у даному закладі відповідачка [PERSON] жодного разу не відвідала їх, не приймає участі у їх вихованні та утриманні, не вирішує питання про повернення доньок в сім'ю, що підтверджується копіями актів від 23 квітня 2018 року та 02 травня 2018 року, складених КЗ МСЗ «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія» (а.с.27,29). У зв'язку з ухиленням відповідачки від виконання своїх батьківських обов'язків, останню неодноразово попереджали про наслідки такого ухилення та поставлення питання про позбавлення її батьківських прав відносно доньок (а.с.14,16). Згідно рішення виконавчого комітету Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області № 127 від 07 червня 2018 року та висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] вважають доцільним позбавити відповідачку батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO], так як вона ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню дітей, з нею неодноразово проводились профілактичні бесіди, попередження, надавався термін на виправлення, однак своє ставлення до дітей вона не змінила (а.с.30-33). Норми ст. 150 СК України вказують на те, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Частини 1, 2 ст. 12 ЗУ "Про охорону дитинства" вказують, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Частина 4 ст. 155 СК України вказує, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 за № 3 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Положенням пункту 18 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України визначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З огляду на викладене, при вирішенні питання щодо доцільності позбавлення осіб батьківських прав або відібрання дітей від батьків судам необхідно з'ясовувати конкретні обставини ухилення батьків від виконання своїх обов'язків та якими доказами вони підтверджуються. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню доньок, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не забезпечує всім необхідним, не виявляє жодного інтересу до їх внутрішнього світу, що негативно впливає на розвиток дітей. Наведене підтверджує факт ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків відносно малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Проаналізувавши всі надані докази по справі у їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи, враховуючи інтереси малолітніх дітей, суд вважає за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав. Щодо вимоги про стягнення аліментів, суд керується наступним. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Частина 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України вказує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище платника аліментів. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Наведені норми імперативно закріплюють обов'язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідачі ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, допомоги на утримання дитини не надають, вихованням дитини не займаються, а тому кошти на утримання дитини (аліменти) підлягають присудженню за рішенням суду. Суд, при визначенні суми аліментів, яка підлягає стягненню, враховує неналежне виконання відповідачкою обов'язку по утриманню дітей та перекладення обов'язку по утриманню та вихованню доньок на органи держави. На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити повністю, стягнути з [PERSON] на користь комунального закладу медико-соціального захисту «Прилуцького обласного будинку дитини «Надія» аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дати подання позову та до досягненням найстаршою дитиною повноліття. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved