Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до гаражного кооперативу "Північний-1", голови правління гаражного кооперативу "Північний-1" Ліщука В.М. про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні майном та відшкодування шкоди. \~Свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно рішення правління Гаражного кооперативу «Північний-1» (надалі - ГК «Північний-1») [PERSON] прийнята в члени ГК «Північний-1» відповідно до поданої особистої заяви. 29 жовтня 2009 року [PERSON] , на підставі договору дарування від 18.09.2009 року за №3855, набула права власності на нерухоме майно - гараж №460 в ГК «Північний-1», по [ADDRESS] . [ADDRESS] . [ADDRESS] . 04.09.2018 року їй стало відомо про незаконність будівництва офісного приміщення загальною площею 21.3 кв. м., яке розміщене над гаражем позивача номер 460, в ГК «Північний-1» по вул. [ADDRESS] , [ADDRESS] і користується ним голова правління ГК «Північний-1» [PERSON] , що призводить до руйнування несучих стін і їх оздоблення, просідання фундаменту, порушує санітарні, пожежні будівельні норми і т.д. Згідно будівельного паспорта батька позивачки [PERSON] , на забудову земельної ділянки у ГК «Північний-1» від 22.07.1996 року за №1072, виданого Управлінням містобудування і архітектури м. Луцька Волинської області та технічного паспорта на об`єкт нерухомого майна від 26.10.2009 року - другий поверх (офісне приміщення) не передбачений. Вказане офісне приміщення у ГК «Північний-1» є самочинним будівництвом з тих причин, що відсутній погоджений проект будівництва, дозвільні документи на початок та завершення будівництва і введення його в експлуатацію, а також його будівництво суперечить цільовому призначенні земельної ділянки 2.2091 га, яка виділена у постійне користування ГК «Північний-1» для обслуговування гаражів, рішенням Луцької міської ради народних депутатів від 26.02.1998р. №75, що підтверджує Державний Акта на право постійного користування землею від 27.03.1998р. серія [NUMBER] 001810. 04 вересня 2018 року [PERSON] зверталася до голови правління ГК «Північний-1» [PERSON] . із письмовою заявою про негайне усунення до 25.09.2018 року небезпеки та руйнування її власності - гаража № [NUMBER] , але вказана заява була залишена без задоволення та відповідного реагування і тому захистити права позивача можливо лише в судовому порядку. Відповідно до Висновку будівельно-технічної експертизи №712/5 від 03.12.2018 року, проведеної експертом ТОВ «Волинь-Експерт» Серединським O [PERSON] A. зазначено, що ринкова вартість відновлювального ремонту (з урахуванням ПДВ) приміщень 1-го поверху гаража № [NUMBER] ГК «Північний-1» по [ADDRESS] після затоплення гаража внаслідок пошкодження покрівлі ІІ-го поверху становить - 4582 (чотири тисячі п`ятсот вісімдесят дві) грн. На підставі викладеного, просила суд стягнути з Гаражного кооперативу «Північний-1» в користь [PERSON] завдану майнову шкоду внаслідок затоплення її гаража [ADDRESS] [NUMBER] в розмірі 4582 грн та зобов`язати гаражний кооператив «Північний-1», голову правління Гаражного кооперативу «Північний-1» Ліщука В. М. усунути перешкоди [PERSON] у користуванні і розпорядженні майном, а саме: гаражем [ADDRESS] , в ГК «Північний-1», шляхом знесення за власний рахунок офісного приміщення загальною площею 21.3 кв.м., яке розміщене над гаражем № [NUMBER] в Гаражному кооперативі «Північний-1» по [ADDRESS] а, м [ADDRESS] , Волинської [ADDRESS] . У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] заперечили проти задоволення позову. Суду пояснили, що факт затоплення, день, час не встановлені, а за час роботи Голови кооперативу [PERSON] на цій посаді з 2017 року таких фактів не зафіксовано і позивачка з цього приводу до ГК не зверталась. Факт самочинного будівництва спірного приміщення юридично не встановлений. Позивач не довела коли конкретно розпочато надбудову офісу над гаражем і коли закінчено, не зазначила коли вона виявила надбудову II поверху над своїм гаражем після 2009 року і чому на це не реагувала раніше. Крім того, будучи власником гаража № [NUMBER] а з 2009 року та членом кооперативу позивач могла як за проектно-дозвільною, так і технічною документацією своєчасно встановити факт так званого самочинного будівництва, вжити заходів для його припинення та притягнення винних до адміністративної чи іншої відповідальності. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Суд, за погодженням із сторонами, ухвалив проводити розгляд справи у відсутності представника Луцької міської ради. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Статтею 15 ч. 1 ЦК визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З копії витягу Гаражного кооперативу «Північний» №15 вбачається, що згідно рішення правління Гаражного кооперативу «Північний-1» від 15.05.2008 року [PERSON] прийнята в члени ГК «Північний-1» відповідно до поданої особистої заяви (а.с. 7). 29 жовтня 2009 року [PERSON] на підставі договору дарування від 18.09.2009 року за №3855, набула права власності на нерухоме майно гараж № [NUMBER] в ГК «Північний-1», по [ADDRESS] (а.с.8). Відповідно до Статуту ГК „Північний-1 зареєстрований як юридична особа в ЄДР за № 1003298315 від 20.10.1994 року. Земельна ділянка для гаражного будівництва виділена згідно: рішення Прилуцької сільської Ради № 17/2 від 27.09.1993 року та рішення Луцької міської Ради №75 від 25.02.1998 року (2,2091 га, кадастровий №42: 022:0001); договорів оренди землі з Луцькою міською Радою від 20.04.2010 року (3666 кв. м, кадастровий №420220020; 2898 кв. м, кадастровий № [NUMBER] ) (п. 1.8. Статуту). Державний акт на право постійного користування землею серії ІІ [NUMBER] №001810 видано ГК «Північний1» Луцькою міською Радою народних депутатів Волинської області. Землю надано у постійне користування для обслуговування гаражів відповідно до рішення Луцької міської ради народних депутатів від 26.02.1998 року №75. (а.с. 35). З копії відповіді відділу державного архітектурно-будівельного контролю від 19.04.2019 №28-20/179/2019 вбачається, що за результатами огляду гаража №460 08.02.2019 року працівниками відділу ознак виконання будівельних робіт виявлено не було. З документів та пояснень наданих головою ГК «Північний-1» гараж №460 з офісним приміщенням був побудований відповідно до рішень загальних зборів та статуту кооперативу згідно вимог чинного га той час законодавства. Підстав для знесення гаража відділ немає (а.с.87). Рішенням Виконкому Луцької міської ради № 319-рв від 22.07.1996 року члену кооперативу [PERSON] було дозволено тимчасово встановити цегляний гараж для власного автомобіля в гаражному кооперативі « Північний-1 (дозвіл наявний в будівельному паспорті на забудову, виданому Управлінням містобудування і архітектури м. Луцька 22.07.1996 року № 1072). На виконання рішення правління ГК та за погодженням з забудовником [PERSON] Кооперативом розроблено Проект будівництва гаража з надбудовою над ним адміністративного приміщення (1995 року). На збудоване офісне приміщення ГК замовив та виготовив технічний паспорт від 18.10.2017 року, виконавець ПП „Волиньексперт. Довідкою Управління містобудування та архітектури Луцької міської ради № 769-165 від 14.11.2017 року підтверджено що офісне приміщення загальною площею 21.3 кв.м. (технічний паспорт, виданий ПП «Волиньексперт» від 18.12.2017 року має адресу: Гаражний кооператив «Північний-1, вул. Карбишева-5а. Гаражний кооператив «Північний-1» та позивач [PERSON] є лише користувачами земельної ділянки, що є комунальною власністю. Луцької міської ради. Згідно технічних паспортів гараж № [NUMBER] розміщений на І поверсі; офісне приміщення ГК на II поверсі. З акту приймання виконаних робіт від 23.04.2019 року вбачається, що ГК «Північний1» своїм коштом провів ремонт покрівлі та даху приміщення над гаражем позивача. Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил. При цьому, за положеннями ч.4 цієї статті, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. За змістом ч.7 ст. 376 ЦК, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Крім того, відповідно до положень ст. 38 закону «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред`явлено до суду в разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимог, установлених у приписі про усунення порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об`єкта є неможливою. Отже, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови. З урахуванням змісту зазначеної норми в поєднанні з положеннями ст. ст. 16, 386, 391 ЦК позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом. За змістом ст. 376 ЦК, вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до ст. 376 ЦК є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об`єкта є неможливою. Отже, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови. З урахуванням змісту зазначеної норми в поєднанні з положеннями ст. ст. 16, 386, 391 ЦК позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом. За змістом ст. 376 ЦК, вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до ст. 376 ЦК є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови. Такий висновок про застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 6.09.2017 в справі №6-1721цс16, підстав для відступу від якого не встановлено. Під час розгляду справи встановлено, що з приводу затоплення гаража [PERSON] до Правління ГК не зверталась і такого конкретного факту нічим не підтверджує, незважаючи на проведену позасудову експертизу, яка не вказує давність затоплення і не дає висновку про наявність ознак самочинного будівництва офісного приміщення над гаражем позивача. Таким чином, дослідивши та оцінивши представлені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні заявленого позову слід відмовити за безпідставністю.

Outcome: dismissed