Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

Позивач 28.11.2019 р. звернувся до суду з позовом до ТОВ „ВЄХ-3000" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у період з 06.02.2018 року по 22.10.2019 року у сумі 30 786,33 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у період з 22.10.2019 року по дату прийняття рішення по справі, стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати по рішенню суду у справі №753/11141/17 за період з 06.02.2018 року по 22.10.2019 року у сумі 3 133,25 грн. та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у період з 22.10.2019 року по дату прийняття рішення у справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги збільшив та просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільеннні у період з 06.02.2018 року по 09.04.2020 року у сумі 39 500,79 грн., компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати по рішенню суду у справі №753/11141/17 за період з 06.02.2018 року по 09.04.2020 року у сумі 3 370,21 грн. крім того, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у сумі 85 014 грн., суму сплаченого судового збору в сумі 2 102 грн., комісію за послуги банку за прийом бютжетних платежів у сумі 21 грн. та поштові витрати за направлення заяви про збільшення розміру позовних вимог та доданих до неї документів ТОВ «ВЄХ-3000» та [PERSON] у сумі 46 грн., мотивуючи вимоги тим, що він працював у ТОВ «ВЄХ-3000» з 18.02.2016 року по 30.08.2016 року, однак при звільненні йому не було виплачено належну йому заробітну плату за серпень 2016 року, компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06.02.2018 року було стягнуто з ТОВ «ВЄХ-3000» на користь [PERSON] 1500 грн. в рахунок заборгованості заробітної плати за серпень 2016 року, 564,42 грн. компенсації за невикористану щорічну відпустку, 4 500 грн. вихідної допомоги, 135,24 грн.компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати заробітної плати, 50,89 грн. компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати компенсації за невикористану щорічну відпустку, 405,72 грн. компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати вихідної допомоги, 26 143,38 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а всього 33 299,65 грн. Дане рішення набрало законної сили, на його підставі судом було видано виконавий лист, за яким 08.05.2018 Дніпровським РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження. Однак, виконавчий лист було повернуто стягувачу у зв`язку з тим, що кошти на рахунках підприємства відсутні, майна не виявлено. Таки чином, рішення суду від 06.02.2018 року не виконано, тобто порушення прав позивача з боку відповідача щодо несплати алежних [PERSON] грошових коштів триває. Крім того, позивач зазначив, що вказане порушення його прав спричинило йому моральні та психологічні страждання, моральну шкоду, і за результатами проведеної судової психологічної еспертизи від 22.10.2019 року, орієнтовний еквівалент грошової компенсації [PERSON] за спричинену йому моральну шкоду становить 18 мінімальних заробітніх плат, установлених на момент розгляду справи судом. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не надав, про час і місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. Третя особа [PERSON] в судове засідання також не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. Відповідно до положень ст.280 ЦПК України судом визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За приписами ч.4 ст. 82 ЦПК України, Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06.02.2018 року, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 12.06.2019 року, встановлено, що [PERSON] працював у ТОВ «ВЄХ-3000» з 18.02.2016 року по 30.08.2016 року, однак при звільненні йому не було виплачено належну йому заробітну плату за серпень 2016 року, компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу. Даним рішенням з ТОВ «ВЄХ-3000» на користь [PERSON] було стягнуто . 1500 грн. в рахунок заборгованості заробітної плати за серпень 2016 року, 564,42 грн. компенсації за невикористану щорічну відпустку, 4 500 грн. вихідної допомоги, 135,24 грн.компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати заробітної плати, 50,89 грн. компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати компенсації за невикористану щорічну відпустку, 405,72 грн. компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати вихідної допомоги, 26 143,38 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а всього 33 299,65 грн. (а.с.24-39). 02.05.2018 року Дарницьким районним судом м. Києва на підставі вказаного рішення було видано виконавчий лист, за яким 08.05.2018 року Дніпровським РВ ДВС м. Київ ТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження №56345858 (а.с.48). Однак, 22.10.2019 року державним виконацем було винесено постанову про повернення виконачого документа стягувачу у зв`язку з відсутністю на рахунках боржника коштів та майна у підприємства не виявлено (а.с.51). Таким чином, рішення суду від 06.02.2018 року на день розгляду даної справи не виконано, кошти, належні [PERSON] , не виплачені. Пункт 20 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.99 визначає, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановляння рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Пункт 21 вищезазначеної постанови при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 ( 100-95-п ) (з наступними змінами і доповненнями). Ч. 3 п. 2 Розділу II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 визначає, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Як встановлено рішенням суду від 06.02.2018 року, середньоденна заробітна плата становить 71,43 грн. Отже, середній заробіток за час затримки становить 553 днів (за період з 06.02.2018 року по 09.04.2020 року)х71,43 грн. = 39 500 грн. Відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Поскільки відповідачем з 06.02.2018 р. не проведено повний розрахунок з позивачем, він має компенсувати втрати частини доходів позивача за період з 06.02.2018 по 09.04.2020 р. Індекс споживчих цін за період невиплати грошового доходу з лютого 2018 р. по квітень 2020 р. склав (1,009х1,011х1,008х1,00х1,00х0,993х1,00х1,019х1,017х1,014 х1,008х1,010х1,005х1,009х1,010х1,007х0,995х0,994х0,997х1,007х1,007х1,001х0,998х1,002х0,998) =112,8. Величина приросту індексу споживчих цін з лютого 2018 р. по квітень 2020 р. склав 12,8. Отже, сума компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням термінів виплати заробітної плати за рішенням суду від 06.02.2018 року за період від 06.02.2018 року по 09.04.2020 року складає 3 370,21 грн., з яких: заробітної плати - 154,56 грн. (1 207,50 грн.х12,8%); компенсації за невикористану щорічну відпустку 58,16 грн. (454,35 грн.х12,8%); компенсації внаслідок порушення терміну виплати вихідної допомоги - 463,68 грн. (3 622,50 грн.х12,8%); компенсації внаслідок порушення терміну виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку - 2 693,81 грн. (21 045,42 грн.х12,8%). Відповідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, суд з урахуванням обставин справи, характеру та обсягу заподіяних позивачу фізичних та моральних страждань, беручи до уваги висновок експертів за результатами проведення судової психологічної експертизи №22315/19-61 від 23.10.2019 року, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] в порядку відшкодування моральної шкоди 30 000 грн., що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні, а решті суми - відмовити. З урахуванням викладено, з відповідача ТОВ „ВЄХ-3000" на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню 39 500 грн. 79 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.02.2018 року по 09.04.2020 року, 3 370 грн. 21 коп. компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням терміну їх виплати згідно заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 6.02.2018 року за період з 6.02.2018 року по 9.04.2020 року, 30 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Відповідно ст. 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволено частково, з відповідача ТОВ „ВЄХ-3000" на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, а саме - 2 102 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду, а також 46 грн. поштових витрат позивача. Вимога позивача про стягнення з відповідача 21 грн. комісії за послуги банку за прийом бюджетних платежів не може бути задоволена судом, оскільки даний вид витрат не відноситься до судових в розумінні ст.133 ЦПК України. Крім того, з ТОВ „ВЄХ-3000" на користь держави необхідно стягнути 420,40 грн. недоплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору.

Outcome: partial