Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

В мотивуванні позовних вимог позивач вказав, возивач є власником квартири [ADDRESS], про що свідчить договір купівлі-продажу квартири від 30.03.2006, витяг з Державного реєстру правочинів та шітяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно. За цим договором продавець (відповідач) передає у власність, а покупець (позивач) приймає двокімнатну квартиру за вищевказаною адресою (п.1). Сторони домовились про те, що продавець звільнить відчужувану квартиру до 10.04.2006 та зніметься з реєстраційного обліку до 01.05.2006 (п.10 договору). Всупереч домовленості відповідач [PERSON] з реєстраційного обліку не знявся досьогодні, хоча у проданій квартирі не проживає з дня її відчуження. Про збереження ним реєстрації свідчить довідка з місця проживання про склад сімї та прописку №2510 від 25.11.2016, видана дільницею №63 КП «Жилкомсервіс» (додаток №5). Відповідач не є членом сімї позивача, договір найму між сторонами спору не укладався. Тому позивач вимагає: - визнати [PERSON] особою яка втратила право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. Дослідивши і оцінивши в сукупності письмові докази матеріалів справи судом встановлені наступні факти та обставини: Як зазначено в ст.10, 11 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд вважає доведеним факт власності позивача у вигляді квартири [ADDRESS], про що свідчить договір купівлі-продажу квартири від 30.03.2006 та витяг з Державного реєстру правочинів та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно. За цим договором продавець (відповідач) передає у власність, а покупець (позивач) приймає двокімнатну квартиру за вищевказаною адресою (п.1). Сторони домовились про те, що продавець звільнить відчужувану квартиру до 10.04.2006 та зніметься з реєстраційного обліку до 01.05.2006 (п.10 договору). В суперечь договорним обовязкам відповідач з реєстраційного обліку не знявся, в квартирі не проживає, про що свідчить довідка з місця проживання про склад сімї та прописку №2510 від 25.11.2016, видана дільницею №63 КП «Жилкомсервіс». Відповідач не є членом сімї позивача, договір найму між сторонами спору не укладався. Відповідно до п.п 33, 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 7 лютого 2014 року №5, застосовуючи положення статті 391 ЦК, суд має виходити з того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому, суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Крім того, як зазначено у п. 34 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав" від 07.02.2014 p., усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 319 ЦК України визначено: Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 391 ЦК України визначено: Захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння» передбачає: власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права. Отже з аналізу встановлених обставини відповідно до вимог закону, вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволеню.

Outcome: approved