Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті її матері - [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 75,7 кв.м., житловою площею 49,4 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] та земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 1,5645 гектара, що розташовані на території Піддністрянської сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належали сину[PERSON] - [PERSON] , який помер [INFO] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 22 березня 2002 року,спадкоємцем якої була [PERSON] , яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що [INFO] помер її брат - [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, яка серед іншого, складається із земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 1,5645 гектара, що розташовані на території Піддністрянської сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належали померлому на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 22 березня 2002 року. Вказане майно успадкувала мати померлого та відповідно і її мати - [PERSON] , хоча юридично своїх прав так і не оформила. Проте, [INFO] померла і її мати - [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, яка серед іншого, складається із зазначених земельних ділянок та житлового будинку з надвірними спорудами, загальною площею 75,7 кв.м., житловою площею 49,4 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] . За життя покійна не розпорядилася своїми правами, а тому спадкування відбувалося за законом. Спадкоємці першої черги, окрім неї, - відсутні. Відтак, вона, як єдиний спадкоємець за законом, звернулася з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері на спадкове майно, проте отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] та земельні ділянки, що знаходяться на території Піддністрянської сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належали померлій та є спадковим майном. Вказана відмова позбавляє її можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити. Представник відповідача територіальної громади села Кам`яне в особі Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області - Коцовський О.Т, подав заяву, в якій просить розглянути дану справу за відсутності представника територіальної громади, оскільки вони не заперечують проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1ст.2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, за правилом ч.1 ст.13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть №00022330774 від 13 березня 2019 року, що [INFO] , у віці 65 років, помер [PERSON] , про що 01 лютого 2013 року зроблено відповідний актовий запис №07 /арк. справи 10/. Після його смерті відкрилась спадщина, яка серед іншого, складається із земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 1,5645 гектара, що розташовані на території Піддністрянської сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належали померлому на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 22 березня 2002 року /арк. справи 12/. Заповіту спадкодавець щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складав, що стверджується довідкою №138, виданою виконавчим комітетом Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області від 25 березня 2019 року. Окрім того, з вказаної довідки встановлено, що на момент смерті [PERSON] разом з ним проживала [PERSON] , яка була його матір`ю та відповідно відносилася до спадкоємців першої черги за законом. Дослідженими матеріалами справи встановлено відсутність інших спадкоємців за законом вказаної черги /арк. справи 9, 11/. За вказаних обставин, у відповідності до ст.1268, спадщину після смерті [PERSON] прийняла [PERSON] , хоча юридично своїх прав так і не оформила. В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученими до матеріалів справи копіями: технічного паспорта житлового будинку [ADDRESS] , виданого на ім`я [PERSON] ; страхового свідоцтва від 20 вересня 2016 року; будинкової книги для прописки громадян проживаючих в будинку [ADDRESS] - що [PERSON] здійснювалось будівництво житлового будинку в [ADDRESS] на виділеній, за вказаною адресою, під забудову земельній ділянці /арк. справи 19-25/. Згідно технічного паспорта від 23 грудня 2016 року(копія якого долучена до матеріалів справи) на житловий будинок [ADDRESS] , загальна площа вказаного будинку становить 75,7 кв.м. (житлова - 49,4 кв.м.). Рік забудови - 1928. Інвентаризаційна вартість - 187301 грн. /арк. справи 23-25/. Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що спірний житловий будинок в [ADDRESS] , дійсно на праві власності належав - [PERSON] . Проте, в судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що [INFO] , у віці 96 років, померла [PERSON] , про що 03 липня 2017 року зроблено відповідний актовий запис №260 та виконавчим комітетом Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області, від 03 липня 2017 року, видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] /арк. справи 14/. Спадщина відкрилася в цей же день, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що до складу спадщини [PERSON] , ввійшли: житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 75,7 кв.м., житловою площею 49,4 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] та земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 1,5645 гектара, що розташовані на території Піддністрянської сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належали сину[PERSON] - [PERSON] , який помер [INFO] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 22 березня 2002 року,спадкоємцем якої була [PERSON] , яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав. Заповіту спадкодавець [PERSON] щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складала, що стверджується довідкою №494, виданою виконавчим комітетом Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області від 07 вересня 2017 року. Копія вказаної довідки міститься в матеріалах витребуваної копії спадкової справи щодо майна [PERSON] . Відповідно до ч.ч. 2 та 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено та підтверджується долученими до матеріалів справи копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] , свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] та паспорта громадянина України [NUMBER] , що позивач [PERSON] , є дочкою [PERSON] (спадкодавця). Відтак, [PERSON] відноситься до спадкоємців першої черги спадкування. Також, дослідженими матеріалами вправи встановлено, що інші живі спадкоємці вказаної черги - відсутні /арк. справи 5-8/. Відповідно до ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Так, згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій №28/02-31 виданою завідувачем Жидачівською державною нотаріальною конторою від 29 січня 2019 року, встановлено факт звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері та відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] та земельні ділянки, що знаходяться на території Піддністрянської сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належали померлій та є спадковим майном /арк. справи 18/. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно з ст.ст. 81, 126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, враховуючи те, що позивач оформити право на спадкове майно, в нотаріальному порядку не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; представник відповідача проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Outcome: approved