Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулись до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 11216,32 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 27.03.2006 року [PERSON] отримала кредит, шляхом встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] зобов`язалася у строки здійснювати погашення заборгованості, проте через неналежне виконання умов договору виникла заборгованість, яку позивач просить стягнути та судові витрати по справі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, проте надав суду письмове клопотання в якому просив розглянути справу без його участі, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, проте її представник, адвокат Шепеленко А.О. надала суду відзив у якому просила відмовити у задоволенні позову, оскільки зміст заяви позичальника та вказаній у ній умови спростовують, що відповідач отримала кредит шляхом встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості, а також відсутні будь-які умови щодо відповідальності у вигляді неустойки (штрафу та пені) за порушення зобов`язання. Відсутні належні докази, що свідчать про укладення кредитного договору на певних умовах, які вказані позивачем. Відповідачем подано суду заяву в якій просила відмовити у задоволенні позовних вимог через сплив строку позовної давності. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно ст.ст.525, 526, 527, 530, 625 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок; якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, що передбачено ст.1054 ч.1 ЦК України. Судом встановлено, 27.03.2006 року [PERSON] та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» уклали договір у виді Заяви позичальника згідно якого АТ КБ «ПРИВАТБАНК», надає Позичальнику картковий рахунок з кредитним лімітом та надано у користування кредитну картку. [PERSON] підписана заява, яка містить вказівку, що [PERSON] ознайомлена з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особама також Тарифами банку, які разом із підписаною заявою складають кредитно-заставний договір. Розрахунок заборгованості проведений АТ КБ "ПРИВАТБАНК" станом на 31.08.2020 року свідчить, що загальна сума заборгованості 11216,32 грн., яка складається з заборгованості: за кредитом - 2995,10 грн., за відсотками - 8221,22 грн., пеня та комісія - 00,00 грн. Викладені докази свідчать, що сторони мали договірні кредитні правовідносини в яких відповідачем не виконано належним чином умови договору, а тому виникла кредитна заборгованість. Відповідачем у ході судового розгляду подано суду заяву про застосування позовної давності. Відповідно статей 257, 261, 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. У заяві позичальника від 27.03.2006 року не є підтвердженням отримання кредиту, а розрахунку заборгованості наданий позивачем не може бути розцінений, як доказ отримання кредитних коштів. Як вбачається з розрахунку наданого позивачем жодного погашення з 2006 року не було, а строк дії картки згідно довідки скінчився в березні 2013 року. Крім того, представник позивача звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості з [PERSON] у 2020 року за кредитним договором від 27.03.2006 року, а тому суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності. Таким чином, зваживши у сукупності наведені вище обставини, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, оскільки сплив строк позовної давності про застосування якої заявлено відповідачем. Вирішуючи питання щодо судових витрат суд, враховуючи рішення прийняте по суті, вважає, що понесені позивачем судові витрати не підлягають стягненню з відповідача, що відповідає ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed