Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом у якому просить встановити факт родинних відносин між померлими [PERSON] та [PERSON] , як батьком та сином, а також визнати за нею право власності на спадкове майно, яке відкрилось після смерті останнього. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] вказує, що вона як спадкоємець за законом другої черги у встановленому законом порядку прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті її брата [PERSON] .. Зокрема, спадщина складається із земельної ділянки площею 2,6499 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку нині померлий [PERSON] фактично успадкував після смерті своєї матері [PERSON] , яка в свою чергу успадкована нею після [PERSON] , однак спадкові права на неї не оформила. З огляду на те, що відсутні правовстановлюючі документи, видані на ім`я нині померлого [PERSON] на вказану спадкову землю, позивач позбавлена можливості оформити свої спадкові права на неї в нотаріальному порядку. Крім цього, після смерті її брата [PERSON] відкрилась спадщина у виді земельних ділянок площею 2,6501 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5321084900:00:008:0254, розташованої на території Диканської селищної ради Полтавського району Полтавської області. Також в спадкову масу входить земельна ділянка загальною площею 0,5 га, яка складається з окремих земельних ділянок площами 0,12 га, 0,17 га для ведення особистого селянського господарства площею 0,21 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також будинковолодіння, які знаходяться в с. Михайлівка Полтавського району Полтавської області. Вказане нерухоме майно фактично успадковане ним після смерті свого батька [PERSON] , однак за життя у встановленому законом порядку нині померлим [PERSON] не зареєстровано. Крім цього, у свідоцтві про народження останнього у відомостях про батька зазначено лише ім`я « [PERSON] », як наслідок вказаного, відсутній факт доведеності родинних відносин між померлими як батьком та сином, що унеможливлює на даний час і видачу позивачу [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом. Вказані вище обставини в своїй сукупності і стали підставою позивача [PERSON] для звернення до суду. В підготовче засідання позивач не з`явилася, однак на адресу суду подала заяву про підтримання позовних вимог та просила суд розгляд справи по суті провести у її відсутність в підготовчому засіданні з огляду на визнання відповідачем позову та з підстав викладених у самому позові. Представник відповідача Диканської селищної ради Полтавського району Полтавської області в підготовче засідання не з`явився, але вказаним органом надіслано на адресу суду відзив на позов, згідно якого відповідач визнав позов в повному обсязі та просить розглянути справу без участі його представника. Приватний нотаріус Диканського районного нотаріального округу Полтавської області Шимка О.І., в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних позовних вимог, не з`явився, а надав до суду письмове клопотання про відсутність заперечень проти позову та розгляд справи у його відсутність. Заслухавши пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] , дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] в с. Михайлівка Диканського району Полтавської області помер [PERSON] (а.с. 30). З довідки Стасівської сільської ради Диканського району Полтавської області, виданої 06.10.2020 вбачається, що на дату смерті [PERSON] був зареєстрований та фактично проживав за адресою: [ADDRESS] , на дату смерті за даною адресою разом із останнім був зареєстрований [PERSON] , [INFO] (а.с.31). Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Матвіївським бюро ЗАГС Диканського району, що нині померлий [PERSON] народився [INFO] , і в графі «Батько» вказано лише ім`я « [PERSON] »(а.с. 16). В судовому засіданні встановлено, що [INFO] в с. Михайлівка Диканського району Полтавської області помер [PERSON] , що підтверджується належно завіреною копією свідоцтва про смерть. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] вказали, що вони були сусідами нині померлих [PERSON] та [PERSON] , які проживали в с.Михайлівка в одному будинку підтримували між собою родинні відносини як сина та батька. Також вказали, що у [PERSON] та [PERSON] було двоє дітей: син [PERSON] та старша донька [PERSON] постійно проживав із батьками, був не одружений, дітей не мав. Пункт 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказує, що суд може встановити факт родинних відносин, якщо в органах РАЦС не зберігся відповідний запис чи відмовлено в його відновленні, або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду. Згідно роз`яснення п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину та інше. Отже, враховуючи вище викладені обставини суд приходить до висновку про доведеність в судовому засіданні факту родинних відносин між померлим [PERSON] та [PERSON] як батьком та сином. За життя нині померлому [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії № ІІ-ПЛ 048812, виданого Стасівською сільською радою народних депутатів Диканського району Полтавської області, належала земельна ділянка загальною площею 0,5 га, розташованої в с. Михайлівка Полтавського району Полтавської області, яка складається з ділянки площею 0,21 га для будівництва обслуговування житлового будинку і споруд, ділянок 0,17 га та 0,12 га для ведення особистого селянського господарства. Також, за життя нині померлому [PERSON] належала земельна ділянка площею 2,65 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на вказану землю, на ім`я останнього, видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ №024896, виданого 08 лютого 2002 року Стасівською сільською радою народних депутатів Диканського району Полтавської області. Належність вказаної земельної ділянки нині померлому [PERSON] підтверджується довідкою Відділу у Диканському районі Головного управління Держгеокадастр у Полтавській області, від 07.12.2020. Однак, з матеріалів справи вбачається, що відомості про вказану спадкову землю в Державному земельному кадастрі зареєстровані вже після його смерті та останній присвоєно кадастровий номер 5321084900:00:008:0254. Положенням ст. 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування виникають з моменту реєстрації цих прав. Однак зміст ст. 125 ЗК України та порядок реєстрації земельних ділянок був змінений у 2009 році, а Закон України "Про Державний земельний кадастр" почав діяти з 01.01.2013 року, тобто після одержання [PERSON] у власність спірних земельних ділянок та видачі Державних актів, які у визначеному на той час порядку були зареєстровані у Книзі записів державних актів на право власності на землю. Сама по собі відсутність реєстрації цих земель у Держгеокадастрі не позбавляла нині померлого [PERSON] права власності на це майно. За таких обставин суд приходить до висновку, що вказані вище земельні ділянки належали нині померлому [PERSON] на законних підставах, а тому є спадковим майном. Окрім вказаних земельних ділянок, нині померлому [PERSON] на підставі Свідоцтва на право особистої власності, виданого виконкомом Стасівської сільської ради народних депутатів від 18.05.1989 року на праві приватної особистої власності належало будинковолодіння, розташоване по [ADDRESS] . Згідно технічного паспорта, виданого 08.12.2020 року Приватним підприємством Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор" /далі - Полтавське БТІ/, вказане домоволодіння в цілому складається з житлового будинку літ. А-1, літньої кухні - літ. Б, б, сараю - літ. В, погреба - літ. в, колодязя питного №3. За життя нині померлий [PERSON] своє право власності на це нерухоме майно належним чином в органах Полтавського БТІ зареєстрував, та володів ним та розпоряджався, як власник, що підтверджено відповідною довідкою (а.с.43). Згідно ст. 86 та ст.100 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, який діяв на момент виникнення права власності померлою [PERSON] на вказаний будинок, право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. В особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження. Нині померлий [PERSON] , у відповідності до ст. 1261 ЦК України, як спадкоємець за законом першої черги, (факт родинних відносин встановлено судом) у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON] , однак у встановленому законом порядку своє право власності на спадкове майно зареєструвати не встиг. Відповідно до ст. 316 та ст. 328 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За таких обставин, хоча нині померлий [PERSON] належним чином і не зареєстрував за собою право власності на вказане вище нерухоме майно, як відкрилось після смерті батька, однак володів ним, як власник, тому суд приходить до висновку, що воно належало йому на законних підставах, а тому є спадковим майном. В той же час, судом встановлено, що [INFO] в с. Стасі Диканського (Полтавського) району Полтавської області померла [PERSON] , що підтверджено належно завіреною копією свідоцтва про смерть (а.с. 23). Як вбачається з довідки, виданої 23.11.2020 відділом у Диканському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, що нині померла [PERSON] мала право на земельну частку (пай) площею 4,2 умовних кадастрових гектари, розташованої не території Стасівської сільської ради, та була внесеною до «Книги реєстрації сертифікатів про право на земельну частку (пай)» - сертифікат серії ПЛ №0083442 від 10.03.1997 (а.с.26) Однак, за життя [PERSON] . Державний акт на право власності на землю не видавався. Відповідно до п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. В той же час, відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Отже, враховуючи те, що [PERSON] мала право на земельну частку (пай), на підставі виданого їй сертифіката № 0083442 від 10.03.1997, і хоча не отримала за своє життя Державний акт на право приватної власності на землю, проте таке майнове право входило до складу спадщини після її смерті. Відповідно до ст. 529 ст. 548, ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, а також якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про її прийняття. Судом встановлено, що спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] , шляхом фактичного вступу в управління майном, прийняла її дочка [PERSON] . Однак, [PERSON] за життя не оформила у встановленому законом порядку право власності на успадковане нею право на земельну частку (пай), після смерті матері [PERSON] , оскільки померла [INFO] , що вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Стасівською сільською радою Диканського району Полтавської області. Отже, майнове право на земельну частку (пай) перейшло до спадкоємця за законом - сина [PERSON] , який прийняв спадщину, шляхом постійного проживання зі спадкодавцем. Нині померлий [PERSON] в свою чергу належним чином не оформив майнове право на земельну частку (пай) успадковане після смерті матері, однак володів ним на законних підставах, тому суд приходить до висновку, що таке право входить до складу спадщини, яка відкрилась після його смерті. В той же час, відповідно до довідки Стасівської сільської ради від 24.11.2020, земельна ділянка (кадастровий номер 5321084900:00:008:0262), номер ділянки відповідно до паювання № [NUMBER] , на яку мала право [PERSON] , але за життя не була нею оформлена, на даний час знаходиться в оренді ТОВ НВП «Інтерагросервіс» (а.с.27). Відповідно до ст..79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Отже, враховуючи, що земельна ділянка, яка належала померлому [PERSON] на підставі успадкованого майнового права на земельну частку (пай) виділена в натурі (на місцевості), фактично використовуються за призначенням орендарем, встановлені її межі на місцевості, їй присвоєно кадастровий номер, тому така ділянка є сформованою та може бути об?єктом цивільних прав. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Позивач [PERSON] , як спадкоємець за законом другої черги, у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті свого брата [PERSON] , шляхом подачі відповідної заяви приватному нотаріусу Диканського районного нотаріального округу Полтавської області Шимкі О.І. Як вбачається з довідок, виданих приватним нотаріусом Шимкою О.І, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на спірні землі та житловий будинок, через відсутність правовстановлюючих документів на це майно, виданих на ім`я померлого та відсутності підтвердження факту родинних відносин. Інші особи з заявами про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] не звертались. Таким чином, враховуючи те, що спірне нерухоме майно належало нині померлому [PERSON] , на законних підставах, позивач як спадкоємець за законом другої черги, прийняла спадщину після смерті брата, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання за [PERSON] право власності на дане спадкове нерухоме майно.

Outcome: approved