Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

Позивач 19.04.2018 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.10.2017 року о 21 год. 10 хв. в м. Одесі по вул. Генуезька, 24, відповідач [PERSON] керуючи автомобілем «Лексус» не надав перевагу в русі пішоходу позивачу, внаслідок чого здійснив наїзд на [PERSON] . Внаслідок удару автомобіля позивача отримала струс головного мозку, забій правого долоно-запясного суглобу, забій правої голені. На лікування позивачкою було витрачено 2544 грн. Також шкоду отримав телефон ремонт якого складає 2060 грн., проведення технічного огляду коштувало 250 грн. Також позивач вказує, що внаслідок отриманих ушкодження вона змушена була витрачати кошти на прання та їжу, тому матеріальну шкоду відзначає в розмірі 5268 грн. Автомобіль на якому здійснено наїзд на праві власності належить [PERSON] . У зв`язку з тим, що внаслідок отриманих ушкоджень позивачка стала дратівливою та прогулянки з донькою їй не приносять радості, у зв`язку з болем, та на підставі того що [PERSON] добровільно не відшкодував їй шкоду, моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 50\~000 грн. Справа надійшла до провадження судді Загороднюка В.І. та ухвалою суду від 26.04.2018 року провадження у справі відкрите. Ухвалою суду від 26.04.2018 року задоволено заяву про забезпечення позову, накладено арешт на автомобіль марки „Lexus IS200, кузов 25-седан, ідентифікатор/кузов [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] . До суду надійшли заперечення представника відповідачів адвоката Рязанова Ю.А., згідно яких вказав, що [PERSON] у ДТП участі не брала, жодної шкоди позивачу не спричинила, їй не зрозуміло чому вона відповідач по справі. [PERSON] заперечує проти позову, оскільки кошти за ліки у розмірі 700 грн. він сплатив позивачу, кошти за пошкодження телефону не можуть бути стягнуті, оскільки не доказано місце та обставини ушкодження телефону. Струс мозку у позивачки було виявлено 11.11.2017 року , в той час як ДТП сталося 27.10.2017 року, тому відповідач вказує, що струс мозку позивачка отримала пізніше та не в результаті наїзду. Вказує, що після ДТП позивач працювала та отримувала заробітну плату. Більше того цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована, втім позивач до страхової компанії не зверталася. Ухвалою суду від 13.11.2018 року відмовлено у заяві про направлення справи за підсудністю. До суду 18.01.2019 року надійшла відповідь на відзив від представника позивача [PERSON] , згідно якої вказано, що при притягненні [PERSON] до адміністративної відповідальності суд призначив мінімальне стягнення у зв`язку з каяттям відповідача, втім заперечення відшкодування шкоди вказує на те, що відповідач не кається в скоєному. Заперечення відповідача про отримання позивачем тілесних ушкоджень спричиняє ще більше моральних страждань. По справі було проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, в результаті якого справа надійшла до провадження судді Бондаря В.Я. Ухвалою від 11.02.2019 року справу прийнято до провадження судді Бондаря В.Я. та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 28.03.2019 року. В результаті проведеного підготовчого засідання 28.03.2019 року було закрито підготовче провадження справу призначено до розгляду по суті на 11.06.2019 року. До суду 11.06.2019 року надійшли пояснення від представника [PERSON] та [PERSON] [PERSON] згідно яких відзначив, що відповідачі вказані як неналежні, оскільки на момент ДТП діяв страховий поліс щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданий ПрАТ «СК «ПЗУ Україна». Покладення обов`язку відшкодувати шкоду на фізичну особу у межах суми страхового відшкодування суперечить меті страхування. У зв`язку з неявкою відповідачів та представника до судового засідання 11.06.2019 року, розгляд справи було відкладено на 29.07.2019 року. У судовому засіданні 29.07.2019 року суд ухвалив допитати позивача в якості свідка та оголосив перерву до 28.08.2019 року. У зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання 28.08.2019 року розгляд справи було відкладено на 21.10.2019 року. У судовому засіданні 21.10.2019 року було задоволено клопотання представника відповідачів про відкладення. Наступне судове засідання призначено на 06.11.2019 року. У судовому засіданні 06.11.2019 року позивач надавала пояснення в якості свідка повідомлена про кримінальну відповідальність та повідомила, що після ДТП в неї дуже боліла голова, рука та нога, вона не могла не готувати не прибирати. Позивач два тижні була на лікарняному після ДТП. Минуло два тижні і позивача попросила вийти на роботу, у зв`язку з тим, що робота пов`язана з друкуванням тексту на комп`ютері, їй було боляче друкувати, праця сповільнилася та її попросили звільнити. Телефон дійсно постраждала від ДТП та водій авто це бачив та пропонував його полагодити. Після ДТП водій вів себе не адекватно, кидався в бійку та говорив «ти ж жива». З метою підготовки до судових дебатів у справі було оголошено перерву до 14.11.2019 року. У судове засідання 14.11.2019 року учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив задовольнити позовні вимоги. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.10.2017 року о 21 годині 10 хвилин [PERSON] у місті Одесі на вул. Генуезькій, 24, керуючи автомобілем «Lexus», номерний знак [NUMBER] , під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, не надав перевагу в русі пішоходу [PERSON] , внаслідок чого допустив на неї наїзд. У вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП [PERSON] визнано винним та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу, що вбачається з Постанови Іллічівського міського суду Одеської області від 18.12.2017 року у справі №501/2753/17 (а.с.16-17). Власником автомобіля «Lexus», номерний знак [NUMBER] є [PERSON] , а право на керування має [PERSON] (а.с.34-35). 27.10.2017 року [PERSON] відвідала лікаря-травматолога, який встановив діагноз «забиття правого зап`ястного суглобу, забиття правої гомілки» (а.с.18-19). З чеку №42004 вбачається, що 28.10.2017 року було придбано ліки на суму 234,46 грн. (а.с.9). З чеку №471887 вбачається, що 28.10.2017 року було придбано бандаж на суму 408,95 грн. (а.с.10). За результатами проведеної магнітно-резонансної томографії головного мозку 09.11.2017 року об`ємних утворень та осередкових змін в головному мозку не виявлено. Кіста прозорої перегородки (а.с.22). Витрати за МРТ головного мозку сплачено 09.11.2017 року у розмірі 1200 грн. (а.с.11). У консультативному заключенні лікаря ортопеда-травматолога від 11.11.2017 року рекомендовано продовжити лікування за даними раніше рекомендаціями (а.с.20). У консультаційному висновку лікаря невролога від 11.11.2017 року [PERSON] поставлено діагноз струс головного мозку 27.10.2017 року (а.с.21). Консультації невропатолога та ортопеда проведені 11.11.2017 року коштували 700 грн. (а.с.12). З товарного чеку №275631 від 15.02.2018 року вбачається, що Авторизованим СЦ «Самсунг» було проведено дослідження та складено акт №275,631 про технічний стан пристрою, згідно якого телефон Samsung модель SM-G361HZWDSEKпотребує ремонту на суму 2060 грн. та за послугу сплачено 250 грн. (а.с.13). Позивачем додано чеки за купівлю їжі в магазині «Таврія Плюс» 01.12.2017 року та за придбання шаурми 01.11.2017 року (а.с.14), також за користування послугами хімчистки (а.с.15), які не приймаються судом до уваги, адже відсутній причино-наслідковий зв`язок між придбанням шаурми через тиждень після ДТП та їжі через місяць та вчиненням ДТП. Зазначення представника відповідачів про те, що [PERSON] сплатив [PERSON] 700 грн. на ліки відразу після ДТП не підтверджуються матеріалами справи, адже з чеку ПАТ «Укрпошта» (а.с.86) вбачається, що переказ здійснено 08.10.2018 року у розмірі 727 грн., тобто майже через рік після ДТП [PERSON] [PERSON] має доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Іванівського районного управління юстиції в Одеській області (а.с.26). [PERSON] 09.09.2018 року уклала шлюб з [PERSON] , в результаті чого змінила прізвище як [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.132). Позовні вимоги щодо солідарного стягнення шкоди з власника та водія автомобіля є безпідставними, з огляду на наступне. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів (ч. 1 ст. 1187 ЦК України). Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка володіє транспортним засобом, використання, зберігання, або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, [PERSON] має відповідати за шкоду завдану позивачу внаслідок користування джерелом підвищеної небезпеки. Представник відповідачів вірно вказує на те, що стягнення шкоди з застрахованої особи суперечить меті страхування. Так, постановою Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №755\\18006\\15-ц (провадження №14-17цс18) зроблено правовий висновок, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він сплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком замість завдавача шкоди. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону та ст. 1191 ЦК України, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно із ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Втім, до матеріалів справи додано роздруківку, згідно якої нібито на момент ДТП 27.10.2017 року автомобіль «Lexus», номерний знак [NUMBER] було застраховано в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ПЗУ України» (а.с.118). Суд не приймає такий доказ до уваги як не достовірний, з огляду на наступне. Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи Відповідно до ч.2 та 4 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Втім такий доказ ніяким чином не засвідчено. Статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Такого доказу як роздруківка наявності полісу на момент ДТП (а.с.118) є недостатньо для того, щоб дійти висновку про те, що автомобіль був застрахований. Поліс представник відповідачів суду не представив, ліміт відповідальності та умови договору визначити не можливо. Вищевказане свідчить про те, що суду не представлено належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів для того, щоб стверджувати про наявність договірних відносин щодо страхування відповідальності, що позбавляє суд можливості застосувати висновки Верховного суду про відшкодування шкоди страховою компанією. Позивач під присягою в якості свідка вказала про те, що водій бачив, що телефон був розбитий, акт підтверджує розбиття, тому те, що позивач звернулася через 3 місяці до сервісного центру не свідчить про те, що телефон був розбитий в інший період. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що з [PERSON] підлягає стягненню матеріальна шкода, що складається з витрат на ліки та консультації лікарів та вартості розбитого телефону на загальну суму 4\~853,41 грн. Частина друга статті 1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом статті 1167 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме - водій, який керував транспортним засобом. Статтею 23 ЦК України визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування також враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до норм цивільного процесуального законодавства та роз`яснень, що містяться в п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди в судовому засіданні має бути з`ясовано, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіянні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. З показань свідка вбачається, що після ДТП у позивача дуже боліла голова, рука та нога, вона не могла готувати, прибирати, гуляти з дитиною, два тижні провела на лікарняному та як наслідок звільнилася. Суд вважає, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, у розмірі 10\~000 грн., з огляду на спричинені страждання болем голови, руки та ноги, неодноразовим відвідуванням лікарів та у зв`язку з тривалістю та глибиною страждань. Інші доводи сторін не приймаються судом до уваги. Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). Щодо судових витрат, суд відзначає наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Частиною 3 ст. 133 ЦПК України закріплено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, експертів та проведенням експертизи. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами, разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 15.11.2017 року між адвокатом [PERSON] та клієнтом [PERSON] було укладено Договір про надання правової допомоги (а.с.38). З додатку №2 від 29.07.2019 року до Договору про надання правової допомоги від 15.11.2017 року вбачається, що клієнт всього сплатив адвокату 8000 грн. (а.с.130). Втім актом про надання правової допомоги від 14.11.2019 року клієнт сплатив адвокату 10\~000 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката, на думку суду, є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Відповідачем не спростована співмірність послуг адвоката зі складністю проведеної ним роботи. Втім позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відтак, ціна позову заявлена у розмірі 55268 грн., втім стягненню підлягає 14853,41 грн. (матеріальна шкода у розмірі 4853,41 грн., моральна шкода у розмірі 10\~000 грн.). Витрати на правову допомогу підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2\~687,50 грн., що становить 26,9% задоволених від заявлених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial