Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

із позовною заявою про визнання за заповітом права власності на спадкове майно, а саме: на земельну ділянку загальною площею 2,6343 га, у межах згідно з планом, призначену для ведення особистого селянського господарства, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 122176, розташовану на території Петрівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області; на земельну ділянку загальною площею 0,6288 га, у межах згідно з планом, призначену для ведення особистого селянського господарства, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 151404, розташовану на території Петрівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області; на земельну ділянку загальною площею 0,4084 га, у межах згідно з планом, призначену для ведення особистого селянського господарства, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 125654, розташовану на території Петрівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області; на земельну ділянку загальною площею 0,0309 га, у межах згідно з планом, призначену для ведення особистого селянського господарства, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 144479, розташовану на території Петрівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, у суд звернувся [PERSON] до Петрівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області. В матеріалах справи міститься: - клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності; - заява за підписом сільського голови Петрівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області про розгляд справи за відсутності представника ради та визнання позовних вимог; - заява Відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі Чернігівській області за відсутності представника та не заперечення щодо задоволення вимог позивача. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання позовних вимог відповідачем суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України з причин неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи, що визнання відповідачами позову не суперечить закону, суд дійшов наступних висновків. При судовому розгляді цивільної справи встановлено, що [PERSON] померла 13 лютого 2005 року, згідно копії свідоцтва про смерть 1-ЕЛ № 214662. Після смерті [PERSON] [PERSON] районною державною нотаріальною конторою спадкова справа не заводилась. Відповідно до довідки, виданої виконкомом Петрівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області 10.02.2016 року, [PERSON] на день смерті 13.02.2005 року проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO], та мала слідуючий склад сім'ї: онук [PERSON] та правнук [PERSON]. Таким чином, [PERSON] прийняв спадщину в установленому законом порядку після смерті [PERSON], що підтверджується матеріалами справи. Згідно з матеріалами справи 10.05.1993 року [PERSON] залишила заповіт, відповідно до якого все своє майно де б воно не було і з чого б не складалось залишила своєму онуку [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування розяснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. 03 листопада 2003 року на імя [PERSON] на підставі розпорядження № 294 [PERSON] районної державної адміністрації від 27 червня 2003 року було виготовлено та видано державний акт на право власності на земельну ділянку загальною площею 2,63 га, для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 122176. 03 листопада 2003 року на імя [PERSON] на підставі розпорядження № 294 [PERSON] районної державної адміністрації від 27 червня 2003 року було виготовлено та видано державний акт на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,63 га, для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 151404. 03 листопада 2003 року на імя [PERSON] на підставі розпорядження № 294 [PERSON] районної державної адміністрації від 27 червня 2003 року було виготовлено та видано державний акт на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,41 га, для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 125654. 03 листопада 2003 року на імя [PERSON] на підставі розпорядження № 294 [PERSON] районної державної адміністрації від 27 червня 2003 року було виготовлено та видано державний акт на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,03 га, для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 144479. Згідно зі ст. ст. 81, 126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. У відповідності до ст. 152 ч.3 п. "а" ЗК України -" захист прав громадян та юридичних осіб здійснюється шляхом визнання прав". При розробленні технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки та внесенні до автоматизованої системи відомостей про земельні ділянки, належні [PERSON] на підставі: - Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 122176, було встановлено, що загальна площа земельної ділянки становить 2,6343 га (кадастровий номер 7422088000:02:001:0154); - Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 151404, було встановлено, що площа земельної ділянки становить 0,6288 га (кадастровий номер 7422088000:02:005:0154); - Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 125654, було встановлено, що площа земельної ділянки становить 0,4084 га (кадастровий номер 7422088000:02:003:0154); - Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 144479, було встановлено, що загальна площа земельної ділянки становить 0,0309 га (кадастровий номер 7422088000:02:002:0154). Відповідно до п. 2 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17 жовтня 2012 року, відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об'єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом, тому суд вважає, що саме в витягах з Державного земельного кадастру більш повно та достовірно визначено площі земельних ділянок. Згідно з витягами з Державного земельного кадастру про земельні ділянки від 11 березня 2016 року (кадастрові номери: 7422088000:02:001:0154, 7422088000:02:005:0154, 7422088000:02:003:0154, 7422088000:02:002:0154) відомості про обмеження у користуванні не зареєстровані. Таким чином, суд дійшов висновку, що за позивачем в порядку спадкування підлягає визнанню право власності на згадані вище земельні ділянки, так як оригінали правовстановлюючих документів, виданих на імя померлої, втрачені, про що в пресі розміщене відповідне оголошення.

Outcome: approved