Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

Державне агентство рибного господарства у місті Києві та Київській області звернулось до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Богданівська сільська рада Вишгородського району Київської області, про відшкодування збитків, завданих внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів. Мотивуючи свої вимоги тим, що постановою № 1/006084 Управління Державного агентства рибного господарства у місті Києві та Київській області від 31 березня 2018 року по справі про адміністративне правопорушення встановлено, що 31 березня 2018 року о 16 год. 25 хв. гр. [PERSON] на Київському водосховищі р. Тетерів поблизу села Пилява , що у Вишгородському районі Київської області, порушуючи правила рибальства, проводив вилов риби спінінгом з блешнею із гумового човна, де заборонене будь-яке рибальство, та виловив рибу: судак - 11 штук, лящ - 4 штуки, карась - 1 штука, чим наніс збитки рибному господарству України в сумі 6 307 грн. 00 коп. Своїми діями [PERSON] порушив п. 3.14., п. 4.13.3 Правил любительського і спортивного рибальства, ст. 63 Закону України «Про тваринний світ» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 85 КУпАП. Постановою Управління Державного агентства рибного господарства у місті Києві та Київській області від 31 березня 2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 85 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Таким чином, вина [PERSON] є доведенною, проте питання відшкодування збитків, нанесених рибному господарству України, не вирішено. Згідно розрахунку матеріальної шкоди, [PERSON] , його неправомірними діями нанесено збитків рибному господарству України на суму 6 307 грн. 00 коп. Розрахунок матеріальної шкоди було проведено відповідно до Постанови КабінетуМіністрів України від 21 листопада 2011 року № 1209 «Про затвердження такс для обчисленнярозміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів». Управлінням Державного агентства рибного господарства у м. Києві та Киїській області було вжито заходів досудового врегулювання спору, а саме направлено відповідачу лист від 09.08.2018 року № 7-19/5440-18 з проханням добровільно відшкодувати суму майнової шкоди, заподіяної внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів, проте залишений відповідачем без реагування, а майнова шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів в сумі 6 307 грн. 00 коп. відповідачем не була добровільно відшкодована. В судове засідання позивач не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення, що підтверджується зворотнім повідомленням рекомендованого листа, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності з підтриманням позовних вимог, просив їх задовольнити, посилаючись на вимоги закону про відшкодування завданих збитків внаслідок неправомірних дій, з можливим ухваленням заочного рішення. Третя особа в судове засідання не з"явилась, належним чном повідмлена про час та місце розгляду справи, звернулась до суду із заявою про розгляд справи за відсутності її представника. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. За таких підста суд визнав за можливе розгладати справу за відсутності позивача, третьої особи згідно поданих ними заяв, й на підставі наявних у справі доказів. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ ( Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Відповідач [PERSON] , будучи присутнім в судовому засіданні, позовні вимоги визнав. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задо волення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Визнання відповідачем позовних вимог прийнято судом. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, якимзокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст. 279 ЦПК України) Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст. 279 ЦПК України). Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Так, судом встановлено, що постановою № 1/006084 Управління Державного агентства рибного господарства у місті Києві та Київській області від 31 березня 2018 року по справі про адміністративне правопорушення встановлено, що 31 березня 2018 року о 16 год. 25 хв. гр. [PERSON] на Київському водосховищі р. Тетерів поблизу села Пилява , що у Вишгородському районі Київської області, порушуючи правила рибальства, проводив вилов риби спінінгом з блешнею із гумового човна, де заборонене будь-яке рибальство, та виловив рибу: судак - 11 штук, лящ - 4 штуки, карсь - 1 штука, чим наніс збитки рибному господарству України в сумі 6 307 грн. 00 коп. (а.с. 11, 12, 13). Своїми діями [PERSON] порушив п. 3.14., п. 4.13.3 Правил любительського і спортивного рибальства, ст. 63 Закону України «Про тваринний світ» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 85 КУпАП. Постановою Управління Державного агентства рибного господарства у місті Києві та Київській області від 31 березня 2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 85 Кодексу України про адміністративні правопорушення (в.с.13). Таким чином, вина [PERSON] є доведенною, проте питання відшкодування збитків, нанесених рибному господарству України, не вирішено. Згідно розрахунку матеріальної шкоди, [PERSON] , його неправомірними діями нанесено збитків рибному господарству України на суму 6 307 грн. 00 коп. (а.с.12). Розрахунок матеріальної шкоди було проведено відповідно до Постанови КабінетуМіністрів України від 21 листопада 2011 року № 1209 «Про затвердження такс для обчисленнярозміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів». Управлінням Державного агентства рибного господарства у м. Києві та Киїській області було вжито заходів досудового врегулювання спору, а саме направлено відповідачу лист від 09.08.2018 року № 7-19/5440-18 з проханням добровільно відшкодувати суму майнової шкоди, заподіяної внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів, проте залишений відповідачем без реагування, а майнова шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів в сумі 6 307 грн. 00 коп. відповідачем не була добровільно відшкодована. (а.с.14, 15). Згідно пункту 3.15. Правил любительського і спортивного рибальства забороняється лов водних живих ресурсів із застосуванням вибухових і отруйних речовин, електроструму, колючих знарядь лову, вогнепальної та пневматичної зброї (за винятком гарпунних рушниць дляпідводного полювання, промислових та інших знарядь лову, виготовлених із сіткоснастевих чиінших матеріалів усіх видів і найменувань, а також способом багріння, спорудження гаток, запруд та спускання води з рибогосподарських водойм. Також, стаття 52-1 Закону України «Про тваринний світ» передбачає, що для добування об`єктів тваринного світу забороняються виготовлення, збут, застосування, зберігання отруйних принад, колючих, давлячих та капканоподібних знарядь лову, електроловильних систем електровудок), електрогону, петель, самоловів, самострілів, вибухових речовин, пташиного клею та монониткових (волосінних) сіток (крім тих, що призначені для промислового лову), а також засобів, заборонених законом. Відповідно до статті 40 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якщо у результаті вчинення адміністративного правопорушення заподіяно майнову шкоду громадянинові, підприємству, установі або організації, то адміністративна комісія, виконавчий орган сільської, селищної, міської ради під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про відшкодування винним майнової шкоди, якщо її сума не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а суддя районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду - незалежно від розміру шкоди, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Відповідно до статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодадства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погашенням якості природних ресурсів. За приписами статті 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Відповідно до частини 1 статті 1190 Цивільного кодексу України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Враховуючи те, що вилов риби заборонени знаряддям лову було здійснено [PERSON] , майнова шкода, що заподіяна внаслідок незаконного добування водних біоресурсів має відшкодовуватися ним як заподіювачем такої шкоди. Відповідно до статті 20 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів», шкода, завдана рибному господарству внаслідок знищспия або погіршення стан водних біоресурсів та середовища їх перебування внаслідок господарської та іншої діяльності, підлягає відшкодуванню за рахунок осіб, які безпосередньо здійснювали або замовляли здійснення такої діяльності. На підставі статті 10 Закону України «Про тваринний світ», громадяни відповідно до закону зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними тваринному світу внаслідок порушення вимог законодавства про охорону, використання і відтворення тваринного світу. Статтею ЗЗ Цивільного кодексу України передбачено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України. Згідно статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Таким чином, шкода, завдана рибному господарству, повинна бути відшкодована відповідній місцевій раді за місцем завдання шкоди. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно п.1 Розділу Х Правових позицій, висловлених Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України при перегляді цивільних справ у касаційному порядку і у зв`язку з винятковими обставинами у 2008 році, у спорах про відшкодування шкоди згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України, діє презумпція заподіювача шкоди. У зв`язку з цим не позивач повинен довести наявність вини відповідача, а відповідач повинен довести відсутність його вини у завданні шкоди. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодження речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п.1 ч.2, ч.1 ст. 22 ЦК України). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч.3 ст.22 ЦК України). Суд вважає доведеною вину відповідача у завданих матеріальних збитках, заподіяних майну рибному господарству в особі місцевої раді за місцем завдання шкоди. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача в частині стягнення матеріальних збитків є обгрутованими та такими, що підлягають задоволенню, обставини, що спростовують позовні вимоги судом не встановлені. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1 ст. 141 та ч.2 ст. 141 ЦПК України. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір за вимогу майнового характеру в загальній сумі 1 762 грн. 60 коп. (а.с.1), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved