Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника по дорученню [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю. У позові вказав, що по вул. Ярська 14/11 в м.Лубни розташований двоквартирний будинок, котрий перебуває в користуванні: позивача - [PERSON] (квартира № 1); громадянина [PERSON] (квартира № 2). Він [PERSON] квартиру отримав у спадок після своєї бабусі [PERSON]. Але при державній реєстрації прав на спадщину він дізнався, що в дійсності будинок перебуває у спільній частковій власності трьох осіб: його позивача - [PERSON] 2/6 частини; громадянина [PERSON] 1/2 частина; громадянина [PERSON] 1/6 частина. Про право власності [PERSON] на 1/6 частину домоволодіння користувачам будинку ніколи не було відомо. Фактичний порядок користування був встановлений в 1978 році, коли [PERSON] придбав 1/2 частину будинку, а інша 1/2 частина, за загальною думкою залишилась у його бабусі [PERSON] Тоді ж користувачі розділили будинок на дві відокремлені квартири, здійснили за взаємною згодою поділ двору, господарських будівель, встановили паркани. Відповідач [PERSON] є рідним братом [PERSON]. Він виїхав з м. Лубни орієнтовно в 1947 році, та більше ніколи не повертався, зв'язку з рідними не підтримував. Нікому не було відомо про право власності [PERSON] на частку будинку. Всі ці роки він позивач та його бабуся проживали в будинку безперервно, користувались, ніхто із третіх осіб претензій не мав щодо частини вказаного будинку. Однак на даний час він не може розпоряджатися повноцінно будинком, оскільки право власності відсутнього [PERSON] перешкоджає здійсненню передбачених Законом прав. Прохає суд постановити рішення яким визнати за ним [PERSON] за набувальною давністю право власності на 1/6 частину домоволодіння розташованого за адресою вул. Ярська ,14/11 в м.Лубни, котра належала [PERSON], згідно Свідоцтва про право на спадщину від10.11.1956 року, виданого державним нотаріусом Лубенської державної нотаріальної контори за реєстровим номером 1129. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, прохав їх задовольнити. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про день і час розгляду справи, через засоби масової інформації газету "Зоря Полтавщини", в судове засідання не з"явився, про причини неявки суду не повідомив, що дає суду підстави винести заочне рішення. Головуючий ухвалив провести заочний розгляд справи. Третя особа по справі [PERSON] також в судове засідання не з"явився, згідно поданої заяви прохав справу слухати у його відсутність. Проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує. Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 344 ч.1 ЦК України передбачено, що особа яка добросовісно заволоділа чужиммайном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років набуває права власності на це майно (набувальна давність). Судом встановлено, що позивач [PERSON] отримав у спадок квартиру за адресою вул. Ярська, 14/11 в м.Лубни Полтавської області, від своєї бабусі [PERSON] і його право власності визнано рішенням Лубенського міськрайонного суду від 03.07.2013 року. двоквартирний будинок перебуває в користуванні позивача [PERSON] та третьої особи по справі [PERSON] Однак ,при державній реєстрації прав на спадщину позивач [PERSON] дізнався, що в дійсності будинок перебуває у спільній частковій власності трьох осіб, а саме: [PERSON] 2/6 частини; громадянина [PERSON] 1/2 частина; громадянина [PERSON] 1/6 частина. Про права власності [PERSON] на 1/6 частину домоволодіння користувачам будинку ніколи не було відомо. Фактичний порядок користування був встановлений в 1978 році, коли [PERSON] придбав 1/2 частину будинку, а інша 1/2 частина, за загальною думкою залишилась у [PERSON] Тоді ж користувачі розділили будинок на дві відокремлені квартири, здійснили за взаємною згодою поділ двору, господарських будівель, встановили паркани. Відповідач [PERSON] є рідним братом [PERSON] Він виїхав з м. Лубни орієнтовно в 1947 році, та більше ніколи не повертався, зв'язку з рідними не підтримував. За відсутності [PERSON] помер його батько, та нотаріусом Лубенської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину від 10.11.1956 року - по 1/6 частині дружині та двом дітям померлого. Таким чином дружина померлого [PERSON] стала власницею 4/6 будинку, а за її дітьми [PERSON] та [PERSON] зареєстровано по 1/6 частині. [PERSON] з заявою про прийняття спадщини не звертався, свідоцтво про право на спадщину не отримував, в БТІ його не реєстрував. Але згідно діючого на той час законодавства, його частка була автоматично вказана в свідоцтві, а коли інші спадкоємці звернулись до органів БТІ здійснено реєстрацію прав всіх трьох спадкоємців. 29.05.1974 року, [PERSON] продала 1/6 частину будинку своїй дочці - [PERSON] (частка останньої склала 2/6), а 28.06.1978 року, [PERSON] продала 1/2 частину будинку, що в неї залишилась сторонньому покупцю [PERSON] Сторони відразу виділили квартири (що знайшло своє відображення в технічних паспортах БТІ, та прописці), створили окремі подвір'я, розділили господарські споруди. Таким чином [PERSON] з 1974 року до своєї смерті в 2003 році добросовісно володіла майном [PERSON] - 1/6 частиною будинку. З моменту народження та до цього часу у вказаному будинку проживав її спадкоємець - [PERSON], котрий одноособово володіє цією частиною з моменту смерті бабусі до цього часу. Як [PERSON], так і [PERSON] не було відомо про право власності [PERSON] на частку будинку. Судом також встановлено, що всі ці роки позивач та його бабуся проживали в будинку безперервно, користувались ним, ремонтували, утримували та сплачували комунальні послуги, тобто добросовісно та відкрито володіли цим майном більше десяти років, ніхто із третіх осіб претензій не мав щодо частини вказаного будинку. Однак позивач не може розпоряджатися повноцінно будинком, оскільки право власності відсутнього [PERSON] перешкоджає здійсненню передбачених Законом прав, виділу частки в натурі, оформлення земельної ділянки під будинком, тощо. Враховуючи вищевикладене, відсутність заперечень з боку відповідача, а також те, що позивач [PERSON] є добросовісним набувачем, володіє чужим майном із дотриманням вимог встановлених законом, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved