Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування пред'явлених позовних вимог посилається на те, що 29.11.2008 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. Шлюбно - сімейні відносини між ними припинені, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Спільне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з різними поглядами на життя. Позивач [PERSON] через канцелярію суду надала заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Після реєстрації розірвання шлюбу просить присвоїти їй дошлюбне прізвище - [PERSON]. Відповідач [PERSON] через канцелярію суду надав заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності. Проти позову не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 29.11.2008 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Борівського районного управління юстиції Харківської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 66 /а.с.3/. Сторони мають дитину - [PERSON], [INFO] /а.с.8/. З позову вбачається, що сторони разом не проживають, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Таким чином, зважаючи, на те, що сторони сімейних стосунків не підтримують, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому суд вважає, що шлюб підлягає розірванню. На підставі викладеного,

Outcome: approved