Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом про стягнення з [PERSON] матеріальної у розмірі 1.022,71 долари США, що еквівалентно 11.996,38 грн. та моральної шкоди у розмірі 1.000,00 грн., заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), вказуючи на те, що 12.03.2013 року о 20 годині 40 хвилин [PERSON] (далі - Відповідач), керуючи автомобілем марки «ЗАЗ-Daewoo», реєстраційний номер [NUMBER], по вул. М.Арнаутській у м. Одесі, перевищив швидкість руху в населеному пункту, в результаті чого здійснив виїзд та проїзд перехрестя з Олександівським проспектом на заборонений сигнал світлофору, що в свою чергу призвело до зіткнення з автомобілем марки «Hyundai», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] Відповідно до постанови Арцизького районного суду Одеської області від 12.06.2013 р., [PERSON] визнано винним в порушенні пунктів 12.4 та 8.7.3. Правил дорожнього руху України і притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Внаслідок ДТП автомобіль «Hyundai», реєстраційний номер [NUMBER] отримав значні механічні пошкодження, які унеможливили подальше його безпечне використання. З метою визначення механічних пошкоджень та встановлення вартості ремонтно-відновлювальних робіт пошкодженого транспортного засобу було проведено експертне автотоварознавче дослідження, згідно висновку якого розмір матеріальних збитків склав 8.335,08 грн. Також, позивач просив суд стягнути з відповідача витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 722,60 грн. та судовий збір. В судове засідання відповідач не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений (ч. 5 ст. 74 ЦПК України), про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутність до суду не надходило. Позивач, до суду, до судового засідання, надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутністю заочно, викладене в позовній заяві підтримує в повному обсязі. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Частиною 2 ст. 197 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо взаємовідносин сторін, а також маючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд ухвалив заочно розглядати справу у відсутності належно повідомленого відповідача без фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, на підставі всебічного, повного, об'єктивного і безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, встановив наступне. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позови про відшкодування шкоди, завданої майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред'являтися також за місцем завдання шкоди (ч. 6 ст. 110 ЦПК України). Як випливає з матеріалів справи, 12.03.2013 року о 20 годині 40 хвилин [PERSON], керуючи автомобілем марки «ЗАЗ-Daewoo», реєстраційний номер [NUMBER], по вул. М.Арнаутській у м. Одесі (Приморський район м. Одеси), перевищив швидкість руху в населеному пункту, в результаті чого здійснив виїзд та проїзд перехрестя з Олександівським проспектом на заборонений сигнал світлофору, що в свою чергу призвело до зіткнення з автомобілем марки «Hyundai», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] Під час скоєння ДТП, [PERSON] керував транспортним засобом, який належить на праві власності [PERSON] (Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER]), без доручення, але на підставі документів, визначених п. 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). Дані факти підтверджується постановою Арцизького районного суду Одеської області від 12.06.2013 року по справі № 492/917/13-п, якою [PERSON] визнано винним в порушенні пунктів 12.4 та 8.7.3. Правил дорожнього руху України та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Відповідно до п.п. 12.4 та 8.7.3 (п. «е») Правил дорожнього руху України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год; червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З метою визначення механічних пошкоджень та встановлення вартості ремонтно-відновлювальних робіт пошкодженого транспортного засобу було проведено експертне автотоварознавче дослідження, на яке були запрошено відповідача. Згідно з висновком експертного дослідження № 7/7 від 29.07.2013 року, розмір матеріальних збитків, завданих автомобілю марки «Hyundai», реєстраційний номер [NUMBER] становить 8.335,08 грн. На проведення експертизи позивачем було витрачено 722,60 грн., які складається з 39,60 грн. - відправка телеграми Відповідачу; 176,40 грн. - виконання експертного дослідження; 506,60 грн. - вартість експертизи. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи Частинами 1, 2 ст. 22 ЦК України зазначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, в тому числі, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 27.03.1992 р., № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Проте, судом встановлено, що позивач [PERSON] не є власником пошкодженого майна, а саме: автомобіля марки «Hyundai», реєстраційний номер [NUMBER]. Також, позивач просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 1.000,00 (одна тисяча) гривень, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з ушкодженням автомобіля, перенесеним у зв'язку з цим сильним психологічним стресом, унеможливлення протягом тривалого часу користуватися автомобілем за його цільовим призначенням, що призвело до порушення звичного укладу особистого життя, нормальних життєвих зв'язків, він був змушений відволікатися від своїх звичних справ на вирішення питань, пов'язаних із ДТП, зокрема, витрачати час для спілкування і надання пояснень представникам правоохоронних органів, які здійснювали відповідну перевірку за фактом ДТП, пошуку фахівця-товарознавця, приймати участь в проведенні огляду і товарознавчого дослідження, що також спричиняло йому значні незручності психологічного характеру. Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пленум Верховного Суду України в п. 3 постанови "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4, зазначає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Як зазначено у ст. 22 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Таким чином, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача [PERSON] щодо відшкодування моральної шкоди. На підставі викладених вище обставинах та норм діючого законодавства України, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового боргу та витрат, пов'язаних з розглядом справи. На підставі ст. ст. 15, 22-23, 1166-1167, 1187-1188 ЦК України, ст. ст. 4, 6, 8, 10-11, 15, 59-61, 79, 88, 109, 209, 212-215, 218, 224-226, 294 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial