Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

в позові вказано, що 06/07/2007 р. позивач та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11179825000 та надано позику в сумі 46615 швейцарських франків до 05/07/2028 р. під 8,99% річних. 13/03/2009 р. сторони домовились здійснювати повернення позики ануїтетними платежами в сумі 355 швейцарських франків. На забезпечення виконання зобов`язання позивач та [PERSON] 06/07/2009 р. уклали договір поруки. Додатковою угодою від 13/03/2009 р. відповідач поручився за виконання зміненого зобов`язання. Позивач надав суду розрахунок заборгованості за спірним договром, відповідно до якого заборгованість відповідачів становить 42212,99 швейцарських франків 99 сантимів, які й просив стягнути з відповідачів. 20/10/2015 р. позивач склав заяву про уточнення позову та просив стягнути з відповідачів заборгованість за позикою, процентами іншими нарахуваннями саме у валюті, в якій надано позику. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з урахуванням його змін та з підстав, що вказані в позові. В судовому засіданні представник відповідача заперечила позов з тих підстав, що не визнає розрахунків позивача, неодноразово просила суд про відкладення судового розгляду та про закриття провадження без належних на те правових підстав. В рішенні Європейського суду з прав людини по справі Пономарьов проти України (Заява N 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі "[PERSON] проти України" (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). Відповідач належним чином повідомлений судом про час і місце розгляду спору за її участі. Отже він реалізував своє право на безпосередню участь в судовому засіданні. Також у відповідача було достатньо часу для подання суду доказів, доводів, заперечень та їх обґрунтувань. Задля реалізації принципу юридичної визначеності спір підлягає розглядові. Судом встановлено наступні обставини. 06/07/2007 р. позивач та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11179825000 та надано позику в сумі 46615 швейцарських франків до 05/07/2028 р. під 8,99% річних. 13/03/2009 р. сторони домовились здійснювати повернення позики ануїтетними платежами в сумі 355 швейцарських франків. На забезпечення виконання зобов`язання позивач та [PERSON] 06/07/2009 р. уклали договір поруки. Додатковою угодою від 13/03/2009 р. відповідач поручився за виконання зміненого зобов`язання. 06/07/2007 р. ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON] уклали договір поруки, відповідно до якого відповідач зобов`язався перед позивачем за виконання [PERSON] умов кредитного договору №11176275000 від 26/06/2007 р. 13/03/2009 р. ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON] уклали додаткову угоду до договору поруки від 06/07/2007 р. Відповідно до довідки розрахунку, наданого позивачем останній платіж на оплату основної суми боргу за договором позики [PERSON] здійснила 30/09/2014 р. Однак 13/03/2009 р. сторонами договору позики було здійснено реструктуризацію боргу. 25/09/2014 р. ПАТ «Укрсиббанк» склав вимоги про виплату заборгованості на ім`я [PERSON], [PERSON], які надіслані сторонами і вручені їм підприємством зв`язку. Відповідно до п. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до п. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до п. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. В ст. 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1\~ст. 554 ЦК України). Отже законом встановлено солідарну відповідальність поручителя за виконання обов`язків боржника. Встановлений в п. 4 ст. 559 ЦК України строк пред`явлення вимоги не сплив. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст.\~192, ч. 3 ст.\~533 ЦК України;\~Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»). Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ від 30.03.2012 № 5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Відповідачі не надали суду жодного доказу або обґрунтованого розрахунку на спростування позову. Відповідно до п. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В п. 1 ст. 60 ЦПК України вказано, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином обґрунтовано належними правовими підставами, а тому він підлягає до задоволення. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: approved