Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позов у якому просив суд стягнути з АТ "Херсонська теплоелектроцентраль" на його користь компенсацію моральної шкоди у розмірі 62595,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у період з 01.08.2018 по 08.11.2018 сторони перебували у трудових правовідносинах. Наказом № 361-к від 08.11.2018 року позивач був звільнений з АТ «Херсонська ТЕЦ» на підставі пункту 3 статті 38 КЗпП України, у зв`язку із триваючим порушенням власником та уповноваженим ним органом законодавства про працю та умов колективного договору у вигляді порушення строків оплати праці та наявністю заборгованості із виплати заробітної плати та інших виплат, передбачених чинним законодавством. В порушення вимог чинного законодавства про працю в день звільнення відповідачем не було проведено розрахунок. Позивач зазначає, що втративши роботу та єдиний заробіток для родини він був морально подавлений та не усвідомлював, яким чином утримувати родину, внаслідок чого був вимушений позичати грошові кошти. АТ «Херсонська ТЕЦ» здійснено розрахунок 03.01.2019 року. Для проведення оцінки емоційного стану, позивач звернувся до КЗ «Херсонська обласна психіатрична лікарня». За результатами розгляду заяви 13.02.2019 психологом-судовим експертом Гельманом С.В. проведено відповідне дослідження та надано Висновок судово-психологічного дослідження №008-2019. Оскільки АТ «Херсонська ТЕЦ» умисно допустила існування заборгованості із заробітної плати, умисно порушило вимоги КЗпПУ щодо строків розрахунку при моєму, вважає, що компенсація моральної шкоди, завданої позивачу має бути визначена в обсязі 62 595,00 грн. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 20.03.2019 року справу прийнято до провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. 31.05.2019 року від представника відповідача до суду надано відзив на позовну заяву, яким частково визнано позовні вимоги (а.с. 46-48). Ухвалою від 18.07.2019 року витребувано докази, закрито підготовче засідання та справи призначено до розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав зазначених у наданому до суду позові, просив їх задовольнити. Представник відповідача Довбня Д.В. в судовому засіданні позовні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість та надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у наданому до суду відзиві. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. Згідно наказу № 241-к від 30.07.2018 року [PERSON] 01.08.2018 року прийнято у АТ «Херсонська ТЕЦ» на посаду юрисконсульта юридичного відділу, про що свідчить копія трудової книжки [NUMBER] (а.с. 16-17). Наказом № 361-к від 08.11.2018 року [PERSON] звільнений з посади юрисконсульта юридичного відділу АТ «Херсонська ТЕЦ» за власним бажанням на підставі пункту 3 статті 38 КЗпП України (а.с. 15). Згідно ч. 3 ст. 38 КЗпПУ працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. З матеріалів справи встановлено, що станом на день звільнення [PERSON] 08.11.2018 року АТ «Херсонська ТЕЦ» мало заборгованість із заробітної плати перед позивачем в загальному розмірі 49721,28 грн., а саме: серпень 2018 року - 5675,13 грн., вересень 2018 року - 6142,56 грн., жовтень 2018 року -7846,35 грн., листопад 2018 року - 30057,24 грн. (а.с. 59-61). Розрахунок із заборгованості по заробітній платі АТ «Херсонська ТЕЦ» із [PERSON]. проведено 03.01.2019 року в тому числі компенсацію за затримку розрахунку при звільнені на загальну суму 64761,77 грн. (а.с. 65). Статтею 43 Конституції України встановлено, що держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору. Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Суд не приймає посилання представника відповідача щодо відсутності вини АТ «Херсонська ТЕЦ» за несвоєчасне проведення розрахунку [PERSON] внаслідок відсутності фінансової можливості, оскільки відсутність коштів у роботодавця не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Зазначене цілком узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеної у Постанові від 03.07. 2013 року по справі № 6-64цс13. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. За змістом вказаного положення закону, передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з відповідними змінами) роз`яснено, що згідно статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Отже, за наявності порушення з боку АТ «Херсонська ТЕЦ» прав позивача [PERSON] у сфері трудових відносин, яке полягає у несвоєчасній виплати належних йому грошових сум при звільненні є підставою для відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач та виходить при цьому із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно висновку судово-психологічного дослідження №008-2019 від 15.02.2019 року [PERSON] у зв`язку з тривалою невиплатою заробітної плати АТ «Херсонська ТЕЦ» переніс легко виражений стресовий стан. Досліджувана ситуація була для [PERSON] психотравмуючою, коефіцієнт «сумарного стресового еквівалента» відповідає легко вираженому ступеню. Зазначений Висновок судово-психологічного дослідження №008-2019 від 15.02.2019 року містить висновок щодо можливого матеріального еквівалента моральної шкоди: сума матеріального еквівалента моральної шкоди для [PERSON] може дорівнювати: а) при простій необережності дій відповідача - 20865 грн.; б) при грубій необережності дій відповідача - 41730грн.; в) при непрямому намірі дій відповідача - 62595 грн.; г) при прямому намірі дій відповідача - 83460 грн.» Згідно ч. 1 ст.106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Відповідно до положень ч. 1 ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Під час проведення підготовчого засідання та розгляді справи судом було роз`яснено учасникам справи право на звернення до суду із клопотанням про призначення будь-якого виду судових експертиз, в тому числі і судово-психологічної експертизи, від проведення якої сторони відмовились, що відображено в протоколі судового засідання. Судом враховано тривалість часу, впродовж якого, позивач [PERSON] , за відсутності коштів, які не були сплачені відповідачем, мав вчиняв дії, необхідні для організації свого життя, докладати зусиль для пошуку коштів, необхідних для придбання продуктів харчування, засобів першої необхідності тощо. Визначаючи розмір відшкодування, суд враховує наведені учасниками справи обставини, характер та тривалість страждань, ступінь їх доведеності в суді та визначає розмір завданої шкоди у розмірі 10000,00 грн. Вказаний розмір відшкодування буде відповідати засадам розумності, виваженості й справедливості. Таким чином, проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами докази, в їх сукупності, суд дійшов до висновку про наявність достатніх підстав для часткового задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 122,76 грн. в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial