Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог позивача: Позивач - Харківська міська рада звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача - [PERSON] на свою користь безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за земельну ділянку в сумі 7\~428\~882,09 грн. Фактичними підставами позову позивач вказує такі обставини: Згідно інформації з Державного реєстру речових правна нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 20.03.2018 №117686666: право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху № 6-8, антресолі № 9-13, загальною площею 435,3 кв.м. в літ. «В-1,В'-1», нежитлове приміщення № 1, загальною площею 68,4 кв.м. в літ. «Г-1» по просп. Московському, 251 з 12.10.2016 зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12.10.2016 № 1304; право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-5, загальною площею 316,5 кв.м. в літ. «В-1,В'-1», нежитлові приміщення 1-го поверху № 2, антресолі № 3, загальною площею 150,1 кв.м. в літ. «Г-1» по просп. Московському, 251 з 12.10.2016 зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12.10.2016 № 1307; право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху №1-3, 8, 9, 9а, 10, 10а, І загальною площею 157,3 кв.м. в літ. «А-2-3» по просп. Московському, 251 з 09.09.2016 зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 09.09.2016 № 1101; право власності на нежитлові приміщення підвалу № 1-:-21; першого поверху № Іа, 11-:-22; 23-:-33; другого поверху № 1-:-38; третього поверху № 1-:-10, загальною площею 1509,9 кв.м. в літ. "А-2-3" по просп. Московському, 251 з 27.09.2016 зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 27.09.2016 № 1207; право власності на нежитлові приміщення першого поверху № 2-:-69; другого поверху № 1-:-36; третього поверху № 1-:-52, загальною площею 11529,1 кв.м. в літ. «Б-1-3» по просп. Московському, 251 з 27.09.2016 зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 27.09.2016 № 1203; право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху № 1, 70-:-80, загальною площею 8303,2 кв.м. в літ. «Б-1-3» по просп. Московському, 251 з 27.09.2016 зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 27.09.2016 № 1207. У зв'язку з цим відповідач - [PERSON]\~та [PERSON] одночасно вступили у фактичне володіння і користування земельною ділянкою площею 3,8988 га, на якій розташовані вказані будівлі. [PERSON]\~та [PERSON] не мають прав на безоплатне одержання у володіння і користування вказаної земельної ділянки. В цьому випадку згідно 206 ЗК України, ст.14\~ПК України передача прав володіння і користування земельною ділянкою повинна здійснюватись виключно за плату, що має вноситися на користь позивача на підставі договору оренди земельної ділянки. Враховуючи п. 2 ч. 286.6 ст. 286 ПК України позивач розрахував [PERSON] та [PERSON] плату за земельну ділянку, на якій розташовані будівлі пропорційно належній частці кожної особи. Відсутність договору оренди земельної ділянки має фактичним наслідком набуття [PERSON]\~та [PERSON] володіння і користування земельною ділянкою без відповідної грошової компенсації. Тобто, - наразі має місце збереження (заощадження) відповідачем належних до сплати позивачеві коштів у розмірі 7\~428\~882,09 грн. у вигляді орендної плати, котра згідно встановлених законодавчих приписів нараховується на цю земельну ділянку. Юридичними підставами позову є ст.ст. 1212-1214 ЦК України. Посилаючись на ці норми позивач стверджує, що між ним та відповідачем виникли зобов'язання в силу яких позивач як власник майна вправі вимагати, а відповідач, котрий власником майна не є, але зберіг його у себе без достатніх правових підстав, зобов'язаний відшкодувати позивачеві вартість цього майна. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Короткий зміст заперечень відповідача: Представники відповідача [PERSON] та [PERSON], які діють на підставі договорів про надання правової допомоги, в судовому засідання заперечували проти задоволення позовних вимог Харківської міської ради, посилаючись на те, що відповідач - [PERSON] придбавши лише нежитлові приміщення в різних будівлях не є власником жодної будівлі в цілому та немає права на оформлення договору оренди земельної ділянки. Земельну ділянку по просп. Московському, 251 у м. Харкові використовує Харківський завод металевих конструкцій отже у нього і виник обовязок сплачувати земельний податок за її використання. Також, представники Відповідача вказали, що правовідносин, яки виникли між Позивачем та Відповідачем не регулюються ст. 1212 ЦК України, а врегульовані статтями 152, 157 ЗК України. Обставини справи: Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Згідно інформації з Державного реєстру речових правна нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 20.03.2018 № 117686666: право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху № 6-8, антресолі № 9-13, загальною площею 435,3 кв.м. в літ. «В-1,В'-1», нежитлове приміщення № 1, загальною площею 68,4 кв.м. в літ. «Г-1» по просп. Московському, 251 з 12.10.2016 зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12.10.2016 № 1304; право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-5, загальною площею 316,5 кв.м. в літ. «В-1,В'-1», нежитлові приміщення 1-го поверху № 2, антресолі № 3, загальною площею 150,1 кв.м. в літ. «Г-1» по просп. Московському, 251 з 12.10.2016 зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12.10.2016 № 1307; право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху №1-3, 8, 9, 9а, 10, 10а, І загальною площею 157,3 кв.м. в літ. «А-2-3» по просп. Московському, 251 з 09.09.2016 зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 09.09.2016 № 1101; право власності на нежитлові приміщення підвалу № 1-:-21; першого поверху № Іа, 11-:-22; 23-:-33; другого поверху № 1-:-38; третього поверху № 1-:-10, загальною площею 1509,9 кв.м. в літ. "А-2-3" по просп. Московському, 251 з 27.09.2016 зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 27.09.2016 № 1207; право власності на нежитлові приміщення першого поверху № 2-:-69; другого поверху № 1-:-36; третього поверху № 1-:-52, загальною площею 11529,1 кв.м. в літ. «Б-1-3» по просп. Московському, 251 з 27.09.2016 зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 27.09.2016 № 1203; право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху № 1, 70-:-80, загальною площею 8303,2 кв.м. в літ. «Б-1-3» по просп. Московському, 251 з 27.09.2016 зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 27.09.2016 № 1207. Вказані будівлі знаходиться на земельній ділянці площею 3,8988 га по просп. Московському, 251 у м. Харкові. Земельна ділянка використовується [PERSON]\~та [PERSON] для обслуговування й експлуатації зазначених будівель, що підтверджується актом обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки за адресою: м. Харків, просп.\~Московському,\~251 від 20.03.2018. Право користування (оренди) чи інші речові права [PERSON]\~та [PERSON] на земельну ділянку по просп.\~Московському,\~251 у м. Харкові, на якій розташована вказані нежитлові будівлі не зареєстровані. Не зареєстровані вони і за іншими особами. Це підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.03.2018\~№ 117686666 та листом Управління Держгеокадастру у м. Харкові Харківської області від 10.05.2017 № 19-20-0.23,08-224/116-17. Тобто, у відповідності до положень п. «а» ч. 2 ст.\~83\~ЗК України земельна ділянка по просп.\~Московському,\~251 у м. Харкові належить територіальній громаді м. Харкова на праві комунальної власності. Перебуває ця земельна ділянка, як свідчать матеріали справи, у фактичному володінні і користуванні [PERSON] та [PERSON] Договір оренди земельної ділянки по просп.\~Московському,\~251 у м. Харкові між позивачем - Харківської міською радою та відповідачем - [PERSON]\~та іншим\~власником нежитлових\~будівель [PERSON] не укладено. Відповідно, орендна плата за володіння і користування вказаною земельною ділянкою відповідачем на користь позивача не сплачується. Згідно наявних у справі розрахунків (т.І а.с. 23-26) розмір орендної плати нарахованої за володіння і користування цією земельною ділянкою в період з 01.11.2016\~по 31.01.2018 і збереженої (заощадженої) у себе відповідачем становить 7\~428\~882,09 грн. Правові підстави для одержання відповідачем - [PERSON]\~та іншим\~власником нежитлових\~будівель земельної ділянки по просп.\~Московському,\~251 у м. Харкові безоплатно у власність або у користування відсутні. Підстави для звільнення (відстрочення, розстрочення) від сплати орендної плати і збереження (заощадження) її відповідачем також відсутні. Такі обставини на думку суду свідчать про порушення прав позивача та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми вартості належного позивачеві майна збереженого (заощадженого) відповідачем без достатніх правових підстав. Джерела права й акти їх застосування: Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст.14 Конституції України). Використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону (ст.206 ЗК України). Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (ст. 1 ЗУ «Про оренду землі»). Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (п.п.14.1.136 п. 14.1. ст. 14 ПК України). Майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки (ч.1\~ст.190 ЦК України). Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. (ч.ч. 1-2 ст. 1212 ЦК України). Набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна (ст. 1213 ЦК України). Оцінка аргументів сторін і висновок суду Визначаючи суть і характер правовідносин, які виникли між сторонами суд виходить з того, що згідно чинному законодавству України зобов'язання за підставами виникнення поділяються на договірні та позадоговірні. Позадоговірні зобов'язання можуть бути деліктними або безделіктними. Наразі відсутність укладеного між Харківською міською радою та [PERSON] договору оренди земельної ділянки та/або іншого договору виключає договірні зобов'язання. Відсутність неправомірних дій (бездіяльності) відповідача [PERSON] означає відсутність цивільного правопорушення (протиправних дій), і, як наслідок, виключає деліктні зобов'язання. Так, з матеріалів справи вбачається, що фактичний вступ відповідачем у володіння і користування спірною земельною ділянкою стався в результаті дій, котрі є правомірними, адже ніяким чином не суперечать чинному законодавству. А саме, в результаті укладення договору купівлі-продажу нежитлових приміщень у нежитлових будівлях, які зареєстровані належним чином в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, посвідчення цього договору в нотаріальному порядку, його державної реєстрації. Фактичне володіння і користування земельною ділянкою відповідачем без укладення договору оренди землі станом на даний час в Україні також не вважається правопорушенням. Так, частина третя статті 125\~ЗК України в редакції від 25.10.2001, котра раніше забороняла «приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації» була виключена Законом України від 05.03.2009 №1066-VI. Жодних інших норм, котрі б містили заборону такого володіння і використання чинне законодавство не містить. Не є правопорушенням також і дії/бездіяльність відповідача, що безпосередньо стосуються порядку укладення договору оренди землі. Ні Законами України, ні підзаконними, ні локальними нормативними актами відповідачеві не визначено прямого і безумовного обов'язку підписати договір оренди земельної ділянки одночасно з набуттям права власності на об'єкт нерухомого майна, який на ній розташований. Більш того, згідно існуючому станом на даний час порядку укладення договорів оренди земельних ділянок немає не тільки такого обов'язку, немає навіть і такої можливості. Моменту укладення договору оренди передують різного роду організаційні, правові, технічні та ін. заходи, здійснення яких знаходиться по за межами волі й контролю потенційного орендаря. Їх невиконання (неналежне чи несвоєчасне виконання) не може бути поставлене в провину відповідачеві. За таких умов не укладення відповідачем договору та/або не вчинення відповідних попередніх підготовчих дій не може бути інкриміновано відповідачеві, як його противоправна бездіяльність. Не може бути поставлене відповідачеві в провину і невиконання (несвоєчасне виконання) ним приписів ч. 2 ст.\~123\~ЗК України (особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом її відведення, звертається з клопотанням про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації). Ця норма не містить визначення строку, в який ці дії мають бути вчинені. Тобто, строк виконання цього зобов'язання не встановлений. Як свідчать матеріали справи позивач вимог в порядку ст.\~530\~ЦК України про виконання цього обов'язку відповідачеві не пред'являв, у інший спосіб строк виконання цього обов'язку не встановлював. Тобто, бездіяльність у вигляді не звернення з клопотанням про вибір місця розташування земельної ділянки також не може бути визнана деліктом (навіть у разі її наявності, що в цьому випадку матеріалами справи не доведено), а отже не може бути підставою виникнення деліктних зобов'язань. Відсутність ознак господарського правопорушення в діях/бездіяльності відповідача [PERSON] визнається і представником позивача в судовому засіданні і не спростовується відповідачем. Відсутність деліктних зобов'язань у спірних правовідносинах виключає можливість захисту прав позивача як постраждалої сторони шляхом стягнення збитків (в т.ч. упущеної вигоди), адже необхідною умовою стягнення збитків є саме делікт (цивільне правопорушення). Зокрема ст.ст. 22, 1166\~ЦК України унормовано, що необхідною умовою відповідальності у вигляді стягнення шкоди є саме неправомірні рішення, дії чи бездіяльність. Суд окремо зауважує на неможливості застосування норм законодавства, що регулюють відшкодування збитків саме у вигляді упущеної вигоди - ст. 22, 1166 ЦК України, та ін. Упущена вигода згідно п. 2 ч. 2 ст.\~22\~ЦК України є різновидом збитків. Упущеною вигодою вважаються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене, а друга сторона додержувалася правил здійснення господарської діяльності. Тобто, до упущеної вигоди, як різновиду збитків, в повній мірі застосовуються вимоги названих вище норм права, в т.ч. в частині необхідності наявності умов застосування у вигляді делікту (цивільного правопорушення). Таким чином, спірні правовідносини, які виникли між сторонами кваліфікуються як бездоговірні та безделіктні. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що спірні правовідносини охоплюються регулюванням ст.ст. 1212-1214 ЦК України. Як вбачається зі змісту цих норм вони підлягають застосованою в т.ч. у відносинах, які не місять ознак делікту. Так, ч. 2 ст.1212\~ЦК України визначено, що положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Тобто, ці норми поширюють свою дію і на випадки набуття (збереження) майна в результаті правомірних дій. З аналізу змісту норм ст.ст.\~1212-1214\~ЦК України випливає, що зобов'язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (кондикційне зобов'язання) виникає за одночасної наявності трьох умов: 1) відбувається набуття чи збереження майна; 2) правові підстави для набуття чи збереження майна відсутні; 3) набуття чи збереження здійснюється за рахунок іншої особи. З матеріалів справи та з пояснень представників учасників справи вбачається, що в даному разі наявні усі три названі ознаки. По-перше, судом встановлено, що відповідач дійсно зберіг (заощадив) у себе майно - кошти, котрі у вигляді орендної плати, що нараховується за володіння і користування частини земельної ділянки площею 3,8988\~га по\~просп.\~Московському,\~251 у м. Харкові. Суд зауважує, що збереження (заощадження) цього майна почалося безвідносно до волі сторін в результаті правомірних дій відповідача з моменту набуття відповідачем права власності на нежитлові приміщення у нежитлових будівлях по просп.\~Московському,\~251 у м. Харкові. Це є проявом правової природи нерухомого майна. Нежитлові будівлі згідно ст.181\~ЦК України є нерухомим майном (об'єктом, розташованим на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення) є органічно і нерозривно пов'язаною з цією земельною ділянкою. Тому передача відповідачеві права власності на будівлю автоматично призвела до фактичного набуття відповідачем і майнових прав володіння і користування земельною ділянкою, на якій розташована ця будівля. Відсутність договору оренди земельної ділянки має фактичним наслідком набуття відповідачем володіння і користування чужою земельною ділянкою без відповідної грошової компенсації. В результаті відбулося збереження (заощадження) відповідачем належних до сплати за таке володіння і користування коштів у вигляді орендної плати. Згідно встановлених нормативів її розмір за спірний період склав 7\~428\~882,09 грн. По-друге, правові підстави для набуття чи збереження майна відсутні. Передача прав володіння і користування земельною ділянкою згідно 206 ЗК України, п.п. 14.1.136 п. 14.1. ст. 14\~ПК України здійснюється за плату, що має вноситися на користь позивача на підставі договору оренди земельної ділянки. Правові підстави для одержання відповідачем прав володіння і користування земельною ділянкою безоплатно відсутні. Так само відсутні правові підстави для не нарахування, несплати орендної плати за землю тощо. По-третє, відповідач зберіг майно саме за рахунок позивача. Судом встановлено, що власником відповідної земельної ділянки є територіальна громада м. Харкова в особі позивача. Згідно ст. 206 ЗК України, п.п.14.1.136 п. 14.1. ст.14\~ПК України власником майна фактично збереженого відповідачем (коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою) також є територіальна громада м. Харкова в особі позивача. Таким чином, збереження (заощадження) відповідачем коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою призвело до збільшення (накопичення) цих коштів у відповідача за рахунок їх неодержання позивачем. Незалежно від наявності вини в поведінці відповідача, сам факт несплати відповідачем за користування земельною ділянкою, свідчить про втрату позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під категорію «виправдане очікування», що є загальновизнаною в т.ч. в практиці визначення Європейського суду з прав людини. Очевидно, що такий стан речей не відповідає загальним засадам справедливості, добросовісності, розумності, закріпленим п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Кваліфікація спірних правовідносин як зобов'язань у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави означає необхідність застосування у даній справі передбачених ст.ст.\~1212-1214\~ЦК України правових наслідків дій/бездіяльності відповідача у в вигляді збереження (заощадження) у себе відповідних сум орендної плати. Згідно ч. 1 ст.\~1212\~ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. У відповідності до ст.\~1213\~ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. За допомогою цих норм навіть за відсутності ознак делікту, тобто при умові правомірної поведінки відповідача у спірних правовідносинах, досягається відновлення справедливої рівноваги між правами та охоронюваними законом інтересами сторін спору, що випливають з принципу платності користування землею. Згідно розрахунків наданих позивачем і перевірених судом розмір вартість майна безпідставно збереженого відповідачем за період 01.11.2016\~р по\~31.01.2018\~р становить 7\~428\~882,09 грн. При цьому суд зазначає, що Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам, затверджений Постановою КМУ\~від 19.04.1993\~№284 не підлягає застосуванню до спірних правовідносин оскільки він розрахований на застосування лише у деліктних правовідносинах, та інших вичерпно визначених в його пункті 1 випадках (вилучення (викупу) та тимчасове зайняття земельних ділянок, встановлення обмежень щодо їх використання, погіршення якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведення їх у непридатний для використання стан та неодержання доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок). Доводи представників\~відповідача \~[PERSON]\~та [PERSON],\~що обєкти нерухомого майна, які належать [PERSON]\~та [PERSON] знаходяться на земельній ділянці площею 39\~543 кв.м. не знайшли своє відображення у матеріалах справи. Інформацію про земельну ділянку можна дізнатися з електронного сервісу - публічна кадастрова карта з мережі інтернет. Так, згідно цієї карти відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 850601504 відсутні. Отже, відсутність відомостей про таку земельну ділянку в публічній кадастровій\~карті та відсутність доказів з боку Відповідача щодо наявності будь-яких доказів її формування (в широкому розумінні цього терміну отримання рішення органу влади, розробка проекту землеустрою, внесення відомостей до кадастру та інш.) спростовує думку представника Відповідача про розташування обєктів, які належать [PERSON]\~та [PERSON] на земельній ділянці площею саме 39\~543 кв.м., та взагалі про існування такої земельної ділянки як обєкту цивільних прав. Посилання представника Відповідача на те, що площа земельної ділянки, яку використовують [PERSON]\~та [PERSON] також встановлена в податкових деклараціях також є помилковою. Відповідно до ст. 286.2. Податкового кодексу України (далі ПК України) платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому ст.\~46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі. Разом з тим, згідно ст.\~19\~ПК України органи ДФС не перевіряють розмір земельної ділянки, а здійснюють контроль за своєчасністю подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, повязаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів. Отже, висновок представника Відповідача про те, що податковою декларацією встановлений розмір земельної ділянки, яку використовують [PERSON]\~та [PERSON] є помилковим, необгрунтованим та зробленим за довільним трактуванням призначення податкової декларації в сфері оподаткування. Натомість Харківська міська рада обґрунтовує розмір земельної ділянки, яку використовують [PERSON] та [PERSON] наступним. Геодезична зйомка одна зі складових документації із землеустрою, яка може виконуватись окремо від неї. Геодезична зйомка це сукупність різноманітних геодезичних вишукувань, які виконуються для одержання даних про просторові координати інженерних або природних об'єктів. Харківською міською радою до матеріалів справи долучений акт обстеження визначення, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки площею 3,8988\~га по\~просп.\~Московському,\~251\~у м.\~Харкові,\~яку [PERSON]\~та [PERSON] використовують для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель. Вказаний акт складений за участі інженера-геодезиста [PERSON] (кваліфікаційний сертифікат інженера-геодезиста від 05.10.2015 № 012901) та інженера-землевпорядника [PERSON] (кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника від 24.12.2012 № 000023). До вказаного акту долучені ситуаційна схема земельної ділянки для встановлення її місцезнаходження у просторі та геодезична зйомка земельної ділянки, якою встановлені межі, площа та конфігурація цієї земельної ділянки. Координати точок знімальної основи визначались супутниковим методом з привязкою до сертифікованої мережі в системі СК 63 ХАРКІВ (КНВА) із застосуванням RTK приймача GNSS S660Р № S6626С123188554. Вся апаратура супутникових радіонавігаційних систем, що використовувалась для виконання топографо-геодезичних робіт зареєстрована та обліковується у Держгеокадастрі України (Реєстр апаратури супутникових радіонавігаційних систем геодезичного коду 9015. Реєстраційний номер 1315 (S660Р № S6626С123188554). Отже, Харківською міською радою разом із фахівцями у галузі геодезії та землевпорядних робіт, за допомогою сертифікованого обладнання встановлені межі, площа та конфігурація земельної ділянки по просп. Московському, 251 у м. Харкові, яку використовують [PERSON] та [PERSON] Отже, у матеріалах справи є доказ на підставі якого можливо встановити розмір земельної ділянки, яку використовують [PERSON] та [PERSON], а висновки Відповідача про використання ним земельної ділянки іншого розміру не обґрунтовані належними та допустимими доказами. Разом з цим, представником відповідача висловлена думка, що ПАТ «Харківський завод металевих конструкцій» належним чином виконує свій обовязок щодо плати за користування земельними ділянками у формі земельного податку. Такі висновки представник відповідача обґрунтовує тим, що зобовязання Відповідача сплатити ще й орендну плату за землю, матиме наслідком для нього безпідставну подвійну плату за землю. Такі висновки представника відповідача зроблені з неправильним визначенням предмету позову та підстав звернення до суду з цим позовом, що призвело до застосування норм права, які регулюють сплату особами податку на землю, а не норм права, які визначають походження стягуваної суми. Харківська міська рада просить суд стягнути з [PERSON] безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 6\~264\~644,41 грн. за використання земельної ділянки комунальної власності. Отже, предметом цього позову є стягнення не земельного податку, а грошових коштів, які зберіг Відповідач не сплачуючи за використання земельної ділянки комунальної власності в розмірі орендної плати. На підставі викладеного, вказані правовідносини не регулюються нормами податкового права щодо нарахування та сплати саме податку за землю, а регулюються нормами цивільного права щодо безпідставно збереженого майна із застосуванням норм податкового права щодо розрахунку розміру такого майна в розмірі орендної плати. Статтею 14\~ПК України визначено, що плата за землю - обовязковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Відповідач не є ані власником ані постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є субєктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата (ст. 14.1.72 ПК України). Враховуючи те, що [PERSON] не сплачуючи грошові кошти за використання земельної ділянки комунальної власності зберіг їх у себе, Харківською міською радою, для обґрунтування ціни позову, на підставі норм земельного та податкового законодавства розрахована сума цих коштів у розмірі орендної плати. Отже, оскільки Харківська міська рада просить стягнути безпідставно збережені кошти в розмірі орендної плати, а не податок за землю, норми податкового права щодо підстав нарахування, сплати, звільнення від сплати саме податку на землю не можуть бути застосовані до предмету цієї справи. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81\~ЦПК України (цивільне судочинство у судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій) відповідач доказів на спростування наведених розрахунків та інших викладених вище обставин не надав. У зв'язку з цим суд приходить до висновку про наявність у справі достатніх правових та фактичних підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Такий висновок суду повністю узгоджується з правовою позицією Верховного суду, викладеною у постанові від 25.05.2018 у справі № 922/2976/17. Аналогічну позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 28.01.2015 у справі № 3-210гс14, від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 12.04.2017 у справі №922/207/15 та постанови [PERSON] Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц. Судові витрати: Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 141 ЦПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судові витрати у даній справі покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved