Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю та поділ спільного сумісного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з [PERSON] перебував з 28.04.2001 року по 25.06.2008 року в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбних відносин мають спільну доньку - [PERSON], [INFO]. З часу, коли між ними було розірвано шлюб по червень 2013 року вони з відповідачкою проживали однією сім"єю як подружжя, мали спільний сімейний бюджет, вели спільне господарство. Після розірвання шлюбу з 2008 року вони за спільні кошти придбали меблі, побутову техніку, провели ремонтні роботи. Крім того, нними було придбано 19.06.2006 року дачний будинок в садовому товаристві "Ятрань" за [NUMBER] розміром 532,3 кв.м вартістю 48000 грн. Також 26.05.2009 року ними було куплено гараж в [ADDRESS] вартістю 80000 грн. 3а спільні кошти збудовано гараж в 2013 році по [ADDRESS], вартість якого становить 136000 грн., а також збудовано гараж як тимчасову споруду по вул. Червоногвардійська, 11 вартістю 10400 грн. У спільній власності мають автомобіль марки ВАЗ 2115011021 зеленого кольору, державний номерний знак [NUMBER], право власності зареєстроване на відповідачку від 25.04.2003 року, вартістю 32000 грн. Вартість всього майна, що є спільною сумісною власністю становить 567300 грн. Просив встановити факт проживання його та [PERSON] однією сімє"ю без реєстрації шлюбу з 25.06.2008 року по 01.06.2013 року та розділити майно, яке є спільною сумісною власністю з розрахунку по 1/2 частині кожному, виділивши йому у власність гаражі по [ADDRESS] загальною вартістю 226400 грн.; дачний будинок [NUMBER] в СТ «Ятрань» вартістю 48000 грн.; автомобіль марки ВАЗ 2115011021 вартістю 32000 грн., з виплатою відповідачу компенсації у розмірі 22750 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові, просили позов задовольнити повністю. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що 08 квітня 2008 року шлюб між сторонами був розірваний на підставі рішення суду. Рішенням суду було встановлено, що сторони уклали шлюб 28 квітня 2001 року, шлюбні стосунки припинили, намірів відновлювати сімейні стосунки не мають. З того часу відносини між сторонами, як подружжям, припинилися. Позивач проживає у своїх батьків за адресою [ADDRESS], а відповідач - з донькою [PERSON] - в належній їй на праві приватної власності квартирі [ADDRESS]. Саме з 08 квітня 2008 року у сторін виникло право на поділ майна та право звернення з позовом щодо поділу спільного майна подружжя. Позивач вирішився скористатися своїм правом на подання позову до відповідача лише 03 вересня 2013 року, таким чином позивач пропустив строк позовної давності щодо зверненням до суду з позовом про поділ майна. Щодо поділу гаража по [ADDRESS], гаражів по [ADDRESS], дачного будинку [NUMBER] в СТ «Ятрань», то дане майно було придбане після розірвання шлюбу відповідачкою або її батьками для відповідачки, тому дані вимог задоволенню не підлягають. Крім того, позивачем зазначено вартість майна на свій розсуд, документів на майно суду не надано, оцінку вартості майна позивач не здійснив. Таким чином, позивач не довів доказами, що передбачені законом, факт проживання однією сім'єю, факт придбання майна, його вартість, а тому його позовні вимоги задоволенню не підлягають. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частиною 2 ст. 372 ЦК України визначено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників є рівними. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). В судовому засіданні встановлено, що 28.04.2001 року сторони уклали шлюб, який зареєстровано Піщанобрідською сільською радою Добровеличківського району Кіровоградської області, актовий запис № 10 (т.1 а.с. 7). Від спільного шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO] (т.1 а.с. 9). Відповідно до рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 08 квітня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 162-163). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що перебуває у дружніх відносинах з позивачем та йому відомо, що сторони перебували у шлюбі, який було розірвано. Проживали позивач з відповідачем разом однією сім'єю в квартирі по [ADDRESS] та літом 2013 року розійшлись. Також йому відомо, що позивач будував гараж у 2012 році та разом з відповідачем купували меблі та побутову техніку. Свідок [PERSON] пояснив, що коли відповідач ще навчалася її батьки придбали їй квартиру у м.Кіровограді. Потім після весілля купили квартиру по [ADDRESS], в якій у 2003 році зробили ремонт. У 2007 році між сторонами почалися сварки, а у 2008 році вони розлучились. Після 2008 року він був у квартирі відповідача і позивача там не бачив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона проживає у будинку по [ADDRESS] та їй відомо, що у 2003 році батьки відповідачки купили квартиру в їхньому будинку і з 2003 року сторони почали там проживати. Після розірвання шлюбу вона позивача не бачила, щоб він проживав разом з [PERSON] однією сім'єю. Допитана в судовому засіданні малолітній свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає разом з мамою по [ADDRESS]. Приблизно з 2008 року батьки разом не проживають. Після розлучення її тато ніякого майна не придбавав. Автомобілем користується мама. Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. В матеріалах справи відсутні докази наявності взаємних прав та обов'язків між [PERSON] та [PERSON]. Факт спільного проживання позивача та відповідача однією сім'єю з веденням спільного побуту не доведений. Позивачем не доведено та матеріалами справи не підтверджено спільної сплати ним та відповідачем грошових коштів за придбання спірного майна, яке позивач вважав за об'єкт спільної сумісної власності. Допитані в судовому засіданні свідки не підтвердили факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю з спільними правами та обов'язками один до одного. З матеріалів справи вбачається, що за відповідачем [PERSON] зареєстровано право власності на гараж, що розташований по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 26.05.2009 року (т.1 а.с. 191-197). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 3329449 від 13.06.2013 року за [PERSON] зареєстровано на праві приватної власності гараж по [ADDRESS] (т.1 а.с. 200-201). Згідно листа садівничого товариства «Ятрань» вих. № 20 від 05.08.2013 року, [PERSON] є членом зазначеного садового товариства і з 19.06.2006 року має у користуванні земельну ділянку за [NUMBER] розміром 532,3 кв. м (т.1 а.с. 187-188). Таким чином, зазначене вище спірне майно було придбано відповідачем після 08 квітня 2008 року і не є спільною сумісною власністю подружжя, а тому поділу не підлягає. Судом встановлено, що відповідно до листа Управління державної автомобільної інспекції УМВС України у Кіровоградській області від 15.08.2013 року, за [PERSON] зареєстровано на праві власності автомобіль марки «ВАЗ-2115011021», 2001 року виготовлення, зеленого кольору, державний номерний знак [NUMBER] (свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 25.04.2003 р.) (т.1 а.с. 202-203). Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Шлюб між сторонами розірвано 08 квітня 2008 року. З позовом до суду позивач звернувся 03 вересня 2013 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови в позові. Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Під час розгляду справи, 03 жовтня 2014 року, відповідач подала до суду заяву про застосування строку позовної давності (т.2, а.с. 62-65). Враховуючи встановлені судом обставини справи, положення частини 4 статті 267 ЦК України про те, що сплив позовної давності є підставою для відмови у позові, суд дійшов висновку про необхідність відмови позивачу у задоволенні його позовних вимог.

Outcome: dismissed