Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 20210,26 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до договору № б/н від 29.05.2013 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 1900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на те, що відповідач істотно порушує кредитні зобовязання, просить стягнути заборгованість в сумі 20210,26 грн. та судові витрати в розмірі 1378,00 грн. 15.03.2017 року представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника. В заяві вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Судові витрати в розмірі 1378, 00 грн. та витрати понесені за оголошення в пресі просить покласти на відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи у відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК судовою повісткою та у відповідності до ч. 9 ст.74 ЦПК України через оголошення в пресі, а саме в газеті «Урядовий кур'єр» № 38 від 28.02.2017 року (а.с. 82-83). Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст. 224 та ч. 2 ст. 158 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд при вирішенні спору виходить з наступного. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що між ним та [PERSON] було укладено кредитний договір, в підтвердження чого надав анкету-заяву позичальника, в якій вказується прізвище, ім'я та по батькові позичальника [PERSON]. На підтвердження обставин укладання кредитного договору між позивачем та відповідачем судом була витребувана та оглянута в судовому засіданні кредитна справа, з якої вбачається, що при оформленні анкети-заяви (договору) були долучені завірені позичальником копія паспорту та копія ідентифікаційного коду на ім'я [PERSON]. При цьому слід зазначити, що у самій заяві-анкеті ім'я та по батькові відповідача, його дата народження і ідентифікаційний код повністю співпадають з даними копії паспорта та ідентифікаційного коду. Також, за відомостями адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України в Житомирській області [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS] не значиться (а.с.64), при цьому за даною адресою зареєстрований [PERSON], [INFO] (згідно копії паспорта). Крім того, 16.02.2017 року до суду надійшла заява від [PERSON], в якій вказала, що є матір'ю [PERSON] Зі слів сина він взяв кредит у ПАТ КБ "Приватбанк" в 2013 році, має картку №5168755325890446 і має намір розрахуватися з банком. Також, [PERSON] додала до заяви копію паспорта на ім'я [PERSON], [INFO] (а.с.75-76). В судовому засіданні представник позивача вказав на те, що в анкеті-заяві дійсно допущено помилку в прізвищі відповідача і договір було укладено між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], що підтверджується матеріалами кредитної справи. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що договір було укладено саме з [PERSON]. Отже, 29.05.2013 року було укладено договір приєднання між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] (відповідачем заповнено відповідну заяву) (а.с.6). Відповідно до даного договору [PERSON] отримав кредит в розмірі 1900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою» (а.с. 30). Одночасно п. 1.1.3.2.3 «Умов та правил надання банківських послуг» передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невідємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання банківських послуг по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 14). Відповідно до п. 1.1.2.3 до обовязків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції картрахункам. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобовязання. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. За змістом ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідач позов не оспорив. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позов заявлено обґрунтовано, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в сумі, яка була сплачена при зверненні з позовом, також стягненню з відповідача підлягає 420,00 грн. витрачених позивачем на оголошення у пресі.

Outcome: approved