Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» , в якому просить визнати транзакцію щодо переказу грошових коштів з її карткового рахунку за № [NUMBER] від 16 травня 2020 року на суму 13 500 гривень незаконною, а також, зобов`язати відповідача повернути незаконно зняті 16 травня 2020 року кошти з карткового рахунку за № [NUMBER] в сумі 13 500 гривень шляхом відновлення їх на її картковий рахунок № [NUMBER] , перевипущений банком. Вимоги обґрунтовує тим, вона є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» та мала картковий рахунок № [NUMBER] . Даний картковий рахунок був прив`язаний до номеру її телефону: [NUMBER] . 15 травня 2020 року на її телефон зателефонували з невідомого номеру. Вона відповіла на дзвінок, проте абонент відключився через декілька секунд. Через деякий час (коли саме їй невідомо) номер її мобільного телефону перестав працювати, а вночі 16 травня 2020 року з її карткового рахунку були зняті грошові кошти у сумі 13 500 гривень. Тобто, вночі незрозумілим чином, сторонні особи зняли усі її особисті кошти, що знаходилися на рахунку. Це свідчить про недобросовісність виконання своїх обов`язків відповідачем та бездіяльність яка призвела до втрати грошових коштів з її карткового рахунку. Таким чином, у зв`язку з незабезпеченням відповідачем належної безпеки її особистих даних, банк надав можливість шахраям зняти з її рахунку кошти .З вини відповідача вона втратила можливість здійснення користування та контролю (володіння) за своїми електронним платіжним засобами та не могла здійснювати чи підтверджувати будь-які операції у електронній системі Банку. Невідкладно, як тільки їй стало відомо про зникнення грошових коштів з рахунків, а саме 16 травня 2020 року вранці, вона з телефону свого сина звернулася на гарячу лінію Банку та повідомила про вище викладені обставини у зв`язку з чим рахунки були заблоковані. Того ж дня вона звернулася у правоохоронні органи з заявою про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1. ст.190 КК України, її визнано потерпілою та ведеться слідство. 18 травня 2020 року вона прибула до відділення банку, де їй надали виписки з карткового рахунку для проведення відповідних слідчих дій, а також її картка була вилучена працівниками банку та знищена, а на їх місце видана нова картка . Крім того, нею була написана заява про нерозголошення відомостей про логін та пароль чи інші особисті дані. У зв`язку з цим вона змушена була звертатися до відповідача з заявою, у якій виклала вище наведені обставини та просила провести службове розслідування для встановлення осіб, якими фактично були зняті її грошові кошти та (або) осіб на чиї карткові рахунки були переведені її кошти, а також просила повернути на її рахунок незаконно списані кошти. 15 червня 2020 року вона отримала відповідь від відповідача, у якій йдеться, що АТ КБ «ПриватБанк» розглянув її звернення та змушений повідомити, що Банк, не може повернути кошти з наступних підстав. Встановлено, що переказ коштів був здійснений шляхом створення платежу у системі дистанційного обслуговування клієнта Приват-24, вхід у який був здійснений начеб то під її авторизацією. При даній процедурі клієнт вводить свої ім`я користувача і пароль та входить у Приват-24, створює необхідний платіж, вводить тільки йому відомий ключ доступу, після чого до Банку надходить платіжне доручення, відповідно до якого Банк здійснює переказ коштів. Вказані дані можна було здійснити лише за допомогою використання її фінансового телефону та іншої особистої інформації. . Вважає, що з боку AT КБ «Приватбанк» мало місце грубе порушення норм цивільного законодавства України та спеціальних правових норм, в тому числі Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 705 від 05.11.2014 року. Вимоги даного Положення щодо повідомлення Банку про блокування електронного платіжного засобу (банківської картки) та повідомлення про зникнення грошових коштів з рахунків, вона виконала невідкладно, а саме 16 травня 2020 року вранці, як тільки їй про це стало відомо. Однак, незважаючи на її численні особисті, письмові та телефонні звернення на адресу AT КБ «Приватбанк» щодо відсутності її вини у втраті номеру мобільного телефону, взяті до уваги Банком не були. Відповідач не врахував тих обставин, що банківські картки, паролі та пін-коди викрадені у неї не були, тобто, не могли бути доступні шахраям (якщо тільки шахраї не є операторами ПриватБанку, які безпосередньо мають доступ до цих даних). Проте, відповідач відмовляється нести відповідальність за проведення вказаної операції та не виконує його вимоги щодо повернення на банківські рахунки незаконно зняті кошти. Вважає дії відповідача неправомірними, а тому змушена звертатися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з письмовою заявою, в якій просила справу розглядати без її участі та без участі її представника, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити.. В заяві також також повідомила, що буде звертатися до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат. Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки, незважаючи на те, що суд належно у встановленому законом порядку повідомив про дату, час та місце розгляду справи. Від представника відповідача Прокопенко Н.В. надійшов відзив на позов, в якому вона проти позову заперечує, оскільки виключно на позивача покладено обов`язок нерозголошення інформації за рахунком, ПІН-кодів, CVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення. Оскільки операції з переказу спірних коштів з карткового рахунку відповідача відбулося за електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу і його користувача, то банк не повинен нести відповідальність за дану операцію. Щодо зміни логіну в Приват24, то його можливо змінити лише після того, як було здійснено вхід до Приват24. Щоб зайти до Приват24 необхідно не лише мати номер телефону, але й знати пароль входу або ж у випадку його зміни знати ПІН-код будь-якої своєї активної картки. Недостатньо лише перевипустити сім-картку Клієнта або мати фінансовий телефон клієнта, потрібно ще обов`язково знати пароль входу до Приват24 або щоб його змінити знати ПІН-код картки Клієнта, щоб зняти кошти в Банкоматі без картки, необхідно, також, знати ПІН-код картки, з якої знімаються кошти, для того щоб змінити фінансовий номер необхідно в обов`язковому випадку вводити ПІН-код картки, для того, щоб перевести гроші через IVR- меню необхідно знати 4 цифри карток. Без розголошення з боку [PERSON] ПІН- коду своєї картки, номеру своїх карток, інша особа, навіть перевипустивши сім-картку або маючи фінансовий телефон клієнта, не змогла б ні зайти до Приват24, ні змінити фінансовий номер клієнта, ні зняти чи переказати кошти. Позивач приховала від суду, що вона передала особисту конфіденційну інформацію третім особам, якими в подальшому і було знято кошти з її рахунку. Таким чином, тільки позивач має нести відповідальність за здійснення платіжних операцій. У Приватбанку існує надійна система захисту рахунків клієнтів Банку і без розголошення персональних даних неможливо отримати доступ до рахунку. Крім того, до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операції та відповідальність несе клієнт. Враховуючи, що зняття коштів стало можливим у зв`язку з розголошенням [PERSON] персональних даних третім особам та до повідомлення Позивача про блокування рахунку, тому AT КБ "ПриватБанк" не повинен нести відповідальність за дану операцію. Наявність кримінального провадження не може свідчити, у силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину стосовно позивача до винесення вироку, яким такі обставини можуть бути встановлені, а також не може бути підставою для звільнення її від обов`язку належного виконання зобов`язання та виконання Умов та Правил надання банківських послуг у випадку настання певних обставин, передбачених ними. З огляду на викладене, підстави для звільнення позивача від обов`язку належного виконання зобов`язання та виконання Умов та Правил про надання банківських послуг, відсутні. Щодо визнання кредитного договору від 16 травня 2020 недійсним, вказує, що клієнт зобов`язаний вживати заходів щодо запобігання втрати (викрадення) Карт, ПІНу або інформації, нанесеної на Карту і магнітну смугу, або їхнього незаконного використання. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач. Позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяла незаконному використанню карти, ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції. Враховуючи викладене, просить відмовити в повному обсязі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: зокрема визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності врегульовані Законом України «Про захист прав споживачів», який встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до п. 17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 4 ЗУ « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими вважаються такі послуги: банківські та інші фінансові послуги, що надаються відповідно до ЗУ « Про банки та банківську діяльність». Ст.ст. 4,22 ЗУ « Про Захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість обслуговування, звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Згідно ст. 40-1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів, суб`єктів помилкових та неналежних переказів та вжиття заходів із запобігання або припинення зазначених переказів. Моніторинг має проводитися постійно за параметрами, встановленими правилами відповідної платіжної системи. Відповідно до ст. 37-1 вищевказаного Закону, для встановлення правомірності переказу еквайр, за результатами моніторингу або в разі опротестування переказу держателем, емітентом або платіжною організацією платіжної системи, має право призупинити завершення переказу на час, передбачений правилами відповідної платіжної системи, але не більше ніж на дев`яносто календарних днів. Згідно п. 8 Розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених Постановою правління НБУ № 705 від 05.12.2014 р. визначено, що емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Відповідно до п. 9 Розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених Постановою правління НБУ № 705 від 05.12.2014 р. користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. П. 10 Розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених Постановою правління НБУ № 705 від 05.12.2014 р встановлено, що банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України "Про звернення громадян". Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. За правилом ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Верховним Судом України в постанові від 13 травня 2015 року в справі № 6-71цс15 була сформована наступна правова позиція: «Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного предявлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. З наведених положень випливає обов`язок фінансової установи негайно відновити залишок коштів на рахунку до стану, що існував, за умови, що користувач невідкладно повідомить банк про платіжні операції, до здійснення яких він не причетний. По справі встановлено і сторонами не оспорюється, що позивач є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» та має картковий рахунок № [NUMBER] , даний картковий рахунок був приєднаний до номеру її телефону: [NUMBER] , а також про те, що вночі 16 травня 2020 року, з картки позивача були зняті грошові кошти в сумі 13 500 гривень. Судом встановлено, що позивач виконала дії, прописані наведеними положеннями закону, а саме : відразу, коли сталася несанкціонована транзакція, вона повідомила відповідача, заявила про заблокування рахунку, що і було здійснено, звернулася до правоохоронних органів з заявою про вчинення кримінального правопорушення, 16 травня 2020 року відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020200080000534 за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України про те, що вночі 15 травня 2020 року з банківської картки АТ КБ « ПриватБанк», якою користується позивач [PERSON] були зняті грошові кошти . 15 червня 2020 року позивач отримала від банку відповідь про те, що банк не може повернути кошти з наступних підстав: було встановлено, що переказ коштів був здійснений шляхом створення платежу у системі дистанційного обслуговування клієнта Приват-24, вхід у який був здійснений наче б то під її авторизацією. При даній процедурі клієнт вводить свої ім`я користувача і пароль та входить у Приват-24, створює необхідний платіж, вводить тільки йому відомий ключ доступу, після чого до Банку надходить платіжне доручення, відповідно до якого Банк здійснює переказ коштів. Вказані дані можна було здійснити лише за допомогою використання її фінансового телефону та іншої особистої інформації. В зазначеній відповіді викладено загальні приписи списання грошових коштів. Зі змісту п.9 «Положення про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» слідує, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та /або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені положення свідчать про неприпустимість притягнення користувача електронного засобу платежу до відповідальності за здійснення платіжних операцій всупереч його споживчому волевиявленню, за виключенням випадків доведеності умисних дій або недбалості споживача, які зумовили ці дії. Суд не може констатувати обставин дій або бездіяльності позивача, що в будь-який спосіб сприяли використанню платіжного засобу, навпаки , судом встановлено, що позивач, у відповідності до наведених норм діяла правильно та добросовісно при реалізації своїх прав та виконала покладені на неї обов`язки з негайного інформування установи Банку про епізоди несанкціонованого втручання інших осіб в правовідносини між сторонами. В той же час, відмовляючи позивачеві та заперечуючи проти позову, відповідачем суду не надано будь-яких даних , які б свідчили про проведені дії відповідачем, направлені на з`ясування виниклих обставин (проведення перевірки списання значної суми грошових коштів, банком не вживалось ніяких заходів щодо припинення надання грошових коштів). Вказані обставини свідчать про недосконалість системи захисту від несанкціонованого доступу до персональних даних клієнта, а відповідачем не вживаються будь-які заходи, направлені на її вдосконалення. А так, позиція відповідача і його бездіяльність свідчить про зацікавленість у виникненні подібних обставин. Правові наслідки неналежного виконання банком операцій за рахунком клієнта врегульовані ст. 1073 ЦК України, згідно з якою у разі безпідставного списання банком з рахунку клієнта грошових коштів, банк повинен негайно, після виявлення порушення, зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта, сплатити проценти та відшкодувати заподіяні збитки. Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги грунтуються на законі , а наслідком їх вирішення є ухвалення рішення про їх задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved