Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з первісним позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки і виселення і відповідно до остаточної заяви про зміну позовних вимог позивач просить ухвалити рішення, яким звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити відповідачів з спірної квартири, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідно до укладеного 30 березня 2006 року договору кредиту №VIH0GК02020919 між ЗАТ КБ «Приватбанк»та та [PERSON] позивач надав відповідачу кредит в розмірі 177 000,00 грн. на строк до 28.03.2016 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити 12 % річних на умовах, передбачених договором. Згідно умов укладеного договору відповідач повинен здійснювати розрахунок за кредитом, відсотками за користування ним, комісії та інших витратах згідно умов договору щомісяця. Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 08.02.2010 року в справі №2-395/2010 з [PERSON] було стягнуто заборгованість, яка станом на 12.02.2009 року складала в загальному розмірі 150779,65 грн., а саме: 147124,90 грн. заборгованість за кредитом; 2903,62 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; 720,62 грн. заборгованість за користуванням кредиту; 30,51 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Позивач просить врахувати дане рішення в розрахунку заборгованості. В порушення умов кредитного договору [PERSON] прийнятих на себе зобов'язань не виконав, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 03.12.2013 року в загальній сумі становить 558826,12 грн., що складається з: заборгованості по процентах за користування кредитом - 211562,25 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 46197,00 грн.; пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 301066,87 грн. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 20.03.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір іпотеки №VIH0GК02020919. Згідно з договором іпотеки [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру загальною площею 51,70 кв. м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що належить йому на праві приватної власності. Проте в порушення умов договору відповідач [PERSON] прийнятих на себе зобов'язань не виконав, предмет іпотеки позивачу не передав. Крім того у спірній квартирі зареєстровані та проживають окрім [PERSON], його дружина - [PERSON] та син [PERSON], які підлягають виселенню. Відповідач [PERSON] подав до суду зустрічний позов до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживача, визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії. Позивач просить визнати незаконними дії публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» щодо збільшення процентної ставки, починаючи з 01 лютого 2009 року до ставки 22,85 % річних за користування кредитом за кредитним договором № VIH0GK02020919 від 30.03.2006 року; зобов'язати публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» здійснити зменшення процентної ставки за кредитним договором № VIH0GK02020919 від 30.03.2006 року до відповідної діючої ставки за даним кредитним договором, а саме 12,00 % річних; зобов'язати публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» здійснити перерахунок платежів за кредитним договором № VIH0GK02020919 від 30.03.2006 року, виходячи із процентної ставки в розмірі 12,00 % річних та надмірно сплачену суму грошових коштів зарахувати на тіло кредиту. В обґрунтування своїх вимог за зустрічним позовом позивач посилається на те, що 30.03.2006 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір № VIH0GK02020919, в національній валюті України - гривні на придбання нерухомості. Сума отриманого кредиту складає 177000,00 грн., відсоткова ставка за користування кредитом складала 12% річних. Але відповідач в односторонньому порядку збільшив процентну ставку за кредитним договором, а саме, починаючи з 01 лютого 2009 року, процент кредитної ставки було підвищено з 12 % до 22,85 %. Позивач вважає такі дії зі сторони банку незаконними, такими, що порушують умови кредитного договору, вимоги чинного законодавства України та права позивача. Представник позивача-відповідача в судовому засідання позов ПАТ КБ «Приватбанк» підтримав, просив задовольнити його в повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] просив відмовити. Представник відповідача-позивача [PERSON] в судовому засіданні в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» просив відмовити в повному обсязі, а зустрічний позов [PERSON] просив задовольнити. Відповідач [PERSON], вона ж законний представник малолітнього [PERSON] в судове засідання не з'явилась з невідомих суду причин, про місце, день та час судового розгляду повідомлена належним чином. Представник третьої особи - служби у справах дітей Вінницької міської ради в судове засідання не з'явилась, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заперечив проти задоволення позову та просить врахувати інтереси неповнолітнього [PERSON] Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволенню не підлягає, а зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. 30 березня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір кредиту №VIH0GК02020919, згідно якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 177 000,00 грн. на строк до 28.03.2016 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити 12 % річних на умовах, передбачених договором. Згідно умов укладеного договору відповідач повинен здійснювати розрахунок за кредитом, відсотками за користування ним, комісією та іншими витратами згідно умов договору щомісяця. В порушення умов договору [PERSON] прийнятих на себе зобов'язань не виконав, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 03.12.2013 року, на думку позивача, в загальній сумі становить 558826,12 грн., що складається з: заборгованості по процентах за користування кредитом - 211562,25 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 46197,00 грн.; пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 301066,87 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 20.03.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір іпотеки №VIH0GК02020919. Згідно з договором іпотеки [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру загальною площею 51,70 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS], та належить йому на праві приватної власності. Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 08.02.2010 року в справі №2-395/2010 з [PERSON] було стягнуто заборгованість, яка станом на 12.02.2009 року складала в загальному розмірі 150779,65 грн., а саме: 147124,90 грн. заборгованість за кредитом; 2903,62 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; 720,62 грн. заборгованість за користування кредитом; 30,51 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. З урахуванням раніше ухваленого рішення суду ПАТ КБ «Приватбанк» просить звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №VIH0GК02020919 від 30.03.2006 року в загальній сумі 558826,12 грн., що складається з: заборгованості по процентах за користування кредитом - 211562,25 грн.; заборгованість з комісії за користування кредитом - 46197,00 грн.; пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 301066,87 грн. Однак з наведеними грошовими вимогами позивача суд не може погодитись, виходячи з наступного. Стягнення процентів в сумі 211562,25 грн. до задоволення не підлягають, оскільки за розрахунком позивача дана сума процентів нарахована за ставкою 22,85 % річних, починаючи з 01.02.2009 року. Проте, відповідач заявив зустрічний позов щодо незаконного збільшення процентів, починаючи з 01.02.2009 року до ставки 22,85 % річних, та просить її зменшити до колишньої ставки в розмірі 12% річних. Відповідно до підстав, які викладені нижче, зустрічний позов підлягає задоволенню. В зв'язку із чим проценти в справі мають бути розраховані за ставкою 12% річних, проте відповідного розрахунку позивач ПАТ КБ «Приватбанк» суду не подав. Не підлягає задоволенню стягнення суми комісії за користування кредитом в розмірі 46197,00 грн., оскільки, як передбачено п.1.1 кредитного договору, сплата комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до п. 3.11 кредитного договору, інших видів комісії, в т.ч. комісії за користування кредитом, даним пунктом договору не визначено. Відповідно до п. 3.7 кредитного договору нарахування винагороди на прострочену заборгованість за кредитним договором не проводиться. Враховуючи, що заборгованість за кредитом є простроченою, починаючи з січня 2009 року, що додатково підтверджується рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 08.02.2010 року в справі №2-395/2010, згідно якого було стягнуто заборгованість за кредитним договором, то подальше нарахування винагороди є незаконним. Відповідно до п. 3.6 Постанови Правління Національного банку України від 10.05.2007 р. №168, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», зокрема, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Не підлягає задоволенню вимога щодо стягнення пені в розмірі 301066,87 грн., оскільки дана пеня нарахована поза межами позовної давності, встановленої п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, а також нарахована, виходячи із заборгованості по процентах за ставкою 22,85 % річних, тоді як заборгованість підлягає перерахунку за ставкою 12% річних. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Проте враховуючи, що грошові вимоги за основним зобов'язанням задоволенню не підлягають, тому суд не може звернути стягнення на предмет іпотеки. Також, враховуючи те, що не підлягає задоволенню звернення стягнення на вищевказану квартиру, тому відповідно відповідачі не можуть бути виселені з квартири з підстав, заявлених в позові. Відповідно до положень ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», ст.ст. 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», ч.1 ст. 405 ЦК України, ч.1, 2 ст. 156 ЖК України не може бути виселений малолітній [PERSON] за відсутності згоди органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-сесією Генеральної Асамблеї ООН №44/25 від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 17 лютого 1991 року №789-ХII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку про відмову в задоволенні первісного позову. Щодо зустрічного позову судом встановлено, що з 01 лютого 2009 року процентна ставка за кредитним договором була збільшена з 12 % до 22,85 %, що підтверджується як розрахунком заборгованості в матеріалах справи, так і листом ПАТ КБ «Приватбанк» від 09 січня 2009 року, наданим до справи ПАТ КБ «Приватбанк» разом із запереченнями на зустрічний позов. 09 січня 2009 року набрала чинності ст. 1056-1 Цивільного кодексу України, в зв'язку із набранням чинності Закону України N661-VI від 12 грудня 2008 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку". Зазначеним Законом ЦК України доповнено статтею 1056-1 ЦК України "Проценти за кредитним договором", відповідно до частин другої та третьої якої встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договором банківського вкладу, за винятком випадків, встановлених законом. Тому банк не мав права збільшувати проценти з 01.02.2009 року. Згідно ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Доводи ПАТ КБ «Приватбанк» про належне виконання ним умов договору при збільшенні процентної ставки, посилаючись на своєчасне повідомлення позичальника листом від 09.01.2009 року та складання наказу Головою Правління ПАТ КБ «Приватбанк» від 05.01.2009 року не знайшли свого підтвердження при розгляді справи. Доказів про отримання [PERSON] листа ПАТ КБ «Приватбанк» від 09.01.2009 року не було надано. До того ж лист від 09.01.2009 року не скріплений печаткою юридичної особи, що суперечить положенням ч.2 ст. 207 ЦК України, ч.1 ст. 208 ЦК України, та не може вважатись, як односторонній правочин, спрямований на зміну умов договору. Не вважається письмовим доказом і наказ Голови правління ПАТ КБ «Приватбанк» від 05.01.2009 року, оскільки надана копія наказу не скріплена підписами та печатками, що суперечить положенням ст.ст. 207, 208 ЦК України. Зі змісту даного документу не вбачається, що він стосується саме кредитного договору № VIH0GК02020919 від 20.03.2006 року, вказані в наказі розміри відсоткових ставок не співпадають з розмірами кредитних ставок за кредитним договором № VIH0GК02020919 від 20.03.2006 року, щодо яких виник спір. Підвищення відсоткової ставки за діючим Договором відбулося без супроводження інформацією щодо нової реальної вартості кредиту, що є порушенням п.1.3 вимог Правил надання банками України інформації споживачу щодо умов кредитування та сукупної вартості кредиту, затверджені Постановою Правління НБУ №168 від 10 травня 2007 року. Пункт 3.5 цих Правил встановлює, що банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події, незалежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів. Банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у зв'язку з волевиявленням однієї із сторін (зміни кредитної політики банку). Також, на момент укладання договору позивач виходив з того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» міг ініціювати зміну відсоткової ставки за кредитом лише протягом 7 календарних днів після виникнення відповідної підстави - зміни облікової ставки Національного банку України. Правовою підставою для цього є п.2.3.1. Договору. Згідно Постанови НБУ № 107 від 21 квітня 2008 року була змінена облікова ставка НБУ з 11% до 12 % з 30 квітня 2008 року. Тобто згідно п. 2.3.1. Договору банк мав право ініціювати зміну відсоткової ставки за кредитом лише до 08 травня 2008 року, а не 09.01.2009, направивши позичальнику лист-повідомлення. Крім того, слід зазначити, що збільшення процентної ставки банком можливе лише в межах кількості пунктів, на які збільшилася ставка НБУ. Також слід зазначити, що зміна ставки за кредитом без наведення правила розрахунку вартості кредиту є порушенням прав позивача як споживача, оскільки згідно ч. 5 п. 3.4 Правил надання банками України інформації споживачу щодо умов кредитування та сукупної вартості кредиту, затверджені Постановою Правління НБУ №168 від 10 травня 2007 року - банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках. У спірному договорі таке правило не наведено ні у виді математичної формули, ні у виді текстового опису пропорційного впливу можливих факторів. Згідно статті 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. В даному випадку відповідач порушив цю вимогу закону, тому що зміну вищевказаного договору не провів в такій самій формі, що й договір, що змінився. В даний час кредитний договір №VIH0GК02020919 від 20.03.2006 року є діючим незмінним правочином. Відсутній інший правочин, згідно з яким позивачу збільшено відсоткову ставку за кредитним договором. Відповідно до п.2.3.1 п. 2.3 кредитного договору банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки за 20 днів до встану в чинність зміненої процентної ставки. Коли ж наступає чинність такої ставки умовами договору не визначено. На переконання суду строк позовної давності за зустрічним позовом не пропущено. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 1 ст. 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. ПАТ КБ «Приватбанк» доказів про те, що [PERSON] стало відомо про збільшення процентної ставка з 01.02.2009 року суду не подав. [PERSON] про збільшення процентної ставки стало відомо лише після ознайомлення з матеріалами цієї цивільної справи, провадження в якій відкрито 20.08.2012 року. З наявного в справі розрахунку заборгованості вбачається збільшення ставки з 12% до 22,85%. Оскільки, [PERSON] стало відомо про порушення його права з моменту ознайомлення з документами, які підтверджуються збільшення процентної ставки, а саме з листа про збільшення процентної ставки, що був наданий в справу ПАТ КБ «Приватбанк» в грудні 2013 року та розрахунку заборгованості, тому строк позовної давності не порушений. Відповідно до положень ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved