Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-11 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася в суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, посилаючись на те, що 18 березня 2002 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла позивачу все своє майно. Заповіт складено у Великокучурівській сільській раді і зареєстрований в реєстрі за № 46 сільській раді. Вказаний заповіт не змінювався та не скасовувався, про що свідчить відповідна відмітка на ньому. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина за заповітом, що знаходиться в [ADDRESS] та складається із земельних ділянок площею 0,2500 га, 0,0195 га та 0,1062 га, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , які належали спадкодавцю на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки. Позивач оформити право на спадщину в нотаріальному порядку шляхом одержання відповідного свідоцтва про право на спадщину за заповітом не може у зв`язку з тим, що у позивача відсутні оригінали Державних актів на право власності на земельні ділянки. Такі документи позивач подати не може у зв`язку з втратою оригіналів Державних актів, про що свідчать відповідні оголошення, опубліковані в газеті "Рідний край" від 07 червня 2019 року та від 14 червня 2019 року. Також позивачу з метою реалізації права на спадкування необхідно встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки вони проживали разом без спільної реєстрації місця проживання. Крім позивача, спадкоємцем за законом першої черги є відповідач по справі. В підготовче судове засідання позивач та її представник не з`явилися, від представника позивача надійшла до суду заява про розгляд справи у відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву про визнання позовних вимог. Просила справу розглядати у її відсутності. Визнання позову відповідачем, згідно вимог ч.3 і ч.4 ст.200 та ст.206 ЦПК України, є підставою для задоволення позову. При цьому суд знаходить, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено, що при житті все своє майно [PERSON] заповіла позивачу - [PERSON] . Заповіт складений 18 березня 2002 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Великокучурівської сільської ради і зареєстрований в реєстрі за № 46. Вказаний заповіт не змінювався та не скасовувався (18). Позивач будучи спадкоємцем за заповітом постійно проживала з [PERSON] на час відкриття спадщини, а тому в силу ч.3 ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину. Свідоцтвом серії [NUMBER] про смерть виданого 28.04.2016 р., підтверджується, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина за заповітом, яка складається із земельних ділянок площею 0,2500 га, 0,0195 га та 0,1062 га, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , які належали спадкодавцю на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки. . Відповідач [PERSON] , яка є спадкоємцем за законом першої черги, спадщину не приймала та до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталася, що підтверджено її заявою поданою до суду та посвідченою секретарем виконавчого комітету Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області (а.с.28). Згідно ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла до інших осіб. Виходячи з цього та підсумовуючи викладене і зважаючи на підтвердження в суді всіх зазначених обставин та визнання позову відповідачем, суд знаходить, що позовні вимоги щодо визнання права на спадкове майно за заповітом підлягають задоволенню. Згідно довідки виконкому Великокучурівської сільської ради від 03 червня 2019 року № 2919 та копією облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2016-2020 роки підтверджується факт спільного проживання позивача [PERSON] та спадкодавця [PERSON] ( а.с.20). Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тобто для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Будь-яких даних про те, що після смерті [PERSON] є спадкоємці у порядку, передбаченому нормами ЦК України, які би оспорювали право заявника на прийняття спадщини, до суду не надано. За таких обставин суд вважає, що необхідно встановити факт постійного проживання [PERSON] з [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини.

Outcome: approved