Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

До суду надійшло подання в.о. начальника відділу ДВС Новгород-Сіверського РУЮ Смирнова К.О. про встановлення тимчасового обмеження боржнику [PERSON] у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань за рішенням суду та інших органів. Подання мотивоване тим, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Новгород-Сіверського районного управління юстиції знаходиться зведене виконавче провадження з виконання рішень судів та інших органів про стягнення заборгованості з фізичної особи - підприємця [PERSON] Боржнику після відкриття виконавчого провадження надавався строк для самостійного виконання рішень, однак вони виконані ним не були. При цьому вжитими заходами з примусового виконання рішень встановлено, що боржник займається підприємницькою діяльністю та має на праві власності нерухоме майно. У судовому засіданні представник ДВС Смирнов К.О. своє подання підтримав та просив його задовольнити, зазначив, що боржник [PERSON] займається підприємницькою діяльністю, володіє нерухомістю і не зважаючи на наявність у нього змоги виконати зобов'язання, покладені на нього судом, злісно ухиляється від їх виконання. Дослідивши матеріали справи та матеріали виконавчого провадження, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до пункту 18 частини третьої статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-XVI державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням. Відповідно до частини другої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті. Пунктом 5 частини першої статті 6 вказаного Закону підставою для такої відмови передбачено ухилення громадянина від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу - до виконання зобов'язань. Як встановлено судом, на виконанні у відділі державної виконавчої служби Новгород-Сіверського районного управління юстиції знаходиться зведене виконавче провадження №91/4, зареєстроване в ЄДРВП за №38499051 про стягнення з фізичної особи-підприємця [PERSON]: за виконавчим листом №825/1371/14 від 26 квітня 2014 року на користь держави 1 985 грн. 93 коп. податкового боргу; за виконавчим листом №825/1371/14 від 24 червня 2014 року на користь держави 17 грн. 99 коп. податкового боргу по пені; за вимогою №Ф-151У від 21 травня 2013 року на користь Управління ПФУ в Новгород-Сіверському районі 3 496 грн. 45 коп. боргу; за вимогою №Ф-27У від 15 лютого 2013 року на користь Управління ПФУ в Новгород-Сіверському районі 4 572 грн. 42 коп. боргу; за вимогою №Ф-50У від 22 травня 2014 року на користь Новгород-Сіверської ОДПІ 1 267 грн. 95 коп. боргу; за виконавчим листом №825/2904/13а від 12 вересня 2013 року на користь держави 1 700 грн. 00 коп. боргу; стягнення виконавчого збору за постановами від 07 жовтня 2013 року у розмірі 98 грн. 80 коп., від 27 березня 2012 року у розмірі 401 грн. 03 коп.; за постановами про стягнення витрат на проведення виконавчих дій від 30 травня 2014 року у розмірі 39 грн. 10 коп. та 39 грн. 10 коп. відповідно. Таким чином загальний розмір заборгованість боржника [PERSON] за зведеним виконавчим провадженням становить 13 618 грн. 77 коп. Викладене вище підтверджує факт невиконання боржником [PERSON] своїх зобов'язань. Обов'язковою умовою для тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України, є встановлення факту його ухилення від виконання зобов'язань, яке виходячи з аналізу пункту 18 частини третьої статті 11 Закону України "Про виконавче провадження", має полягати у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов'язків. Відповідно до положення частини другої статті 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Оскільки, відповідно до частини другої статті 377-1 ЦПК України, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. При цьому особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. З доданих до подання матеріалів та наданого в судовому засіданні зведеного виконавчого провадження вбачається, що боржник [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, йому на праві власності належить 1/3 частка кафе «[INFO]», розташованого за адресою: [ADDRESS], яка перебуває в податковій заставі і відчуження якої заборонено. За даними Державної податкової служби України відомості про отримання [PERSON] доходів відсутні. Викладене свідчить що у боржника [PERSON] відсутні як доходи, на які він міг би використати для виконання своїх зобов'язань, так і нерухомість, яку він міг би реалізувати для виконання зазначених зобов'язань, при цьому відомості про наявність у зазначеного боржника інших доходів або ж майна, що могли б бути використані ним для виконання своїх зобов'язань, відсутні. Поштове повідомлення про направлення [PERSON] у рамках виконавчого провадження рекомендованого повідомленням відділом ДВС 02 жовтня 2013 року та акт державного виконавця від 21 березня 2014 року про відсутність боржника [PERSON] за адресою його проживання самі по собі не можуть свідчити про ухилення останнього від виконання своїх зобов'язань. Таким чином, у матеріалах, доданих до подання та матеріалах виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] заборгованості докази ухилення останнього від виконання своїх зобов'язань відсутні. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для тимчасового обмеження [PERSON] у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобов'язань. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed