Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

Заявник звернулась до суду з заявою в якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] строком на 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно неї, а саме: заборонити перебувати в місці проживання [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] ; заборонити наближатися на відстань ближче 1000 метрів до місця проживання [PERSON] , заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити вести листування, телефонні переговори або контактувати з [PERSON] через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Заява обгрунтована тим, що [PERSON] є її сином, проживає з нею за адресою: [ADDRESS] разом із цивільною дружиною [PERSON] .. Вказаний будинок являється її власністю. Під час їх спільного проживання, син постійно підіймає на неї руку, висловлюється нецензурною лайкою, завдає їх тілесні ушкодження, внаслідок чого вона неодноразово викликала поліцію. [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП, останній раз 27.10.2020 року. Заявник подану заяву підтримала, просила її задовольнити, подавши письмову заяву. Заінтересована особа [PERSON] надав суду заяву в якій просив справу слухати у його відсутність, проти заяви заперечив та вказав, що з матір`ю мав побутові конфлікти, але зобов`язується більше не сваритись. За таких обставин справу розглянуто у відсутність сторін на підставі поданих доказів. Дослідивши надані заявником письмові докази суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що заявник [PERSON] зареєстрована та проживає у [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок [PERSON] належить на праві власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.10.2014 року. Разом з нею проживає та зареєстрований її син [PERSON] із цивільною дружиною. З листа Коростенського ВП направленого на адресу [PERSON] від 09.10.2020 року слідує, що її звернення, стосовно вчинення неправомірних дій [PERSON] розглянуто, з останнім проведена профілактична бесіда та складено адміністративний протокол за ст.173-2 ч.1 КУпАП. 27.10.2020 року [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за ст.173-2 ч.1 КУпАП, на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII (далі - Закон № 2229-VIII). Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Частиною 1 ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII. Статтею 26 Закону передбачено, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: 1) постраждала особа або її представник; 2) у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; 3) у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування. Частиною 2 ст.26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом прав спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкуватися з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Частинами 3-8 вказаної норми Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. За заявою осіб, визначених частиною першою цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті. Про видачу обмежувального припису кривднику суддя у встановлений законом строк інформує уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) постраждалої особи для взяття кривдника на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад за місцем проживання (перебування) постраждалої особи. Обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису. Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України. Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (пункт 9 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII). Порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису визначено розділом IV глави 13 ЦПК України . У відповідності до ст.350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. В обґрунтування заяви [PERSON] посилалася на її неодноразові звернення до правоохоронних органів щодо проявів домашнього насильства зі сторони [PERSON] стосовно неї та її побиття. У матеріалах справи відсутні докази звернення до правоохоронних органів з приводу завдання тілесних ушкоджень (на що посилається заявниця), про наслідки розгляду таких звернень, притягнення заінтересованої особи до юридичної відповідальності або наявності провадження щодо вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно [PERSON] у певній його формі. Крім того, вирішуючи подану заяву суд оцінює також наявні у справі докази на предмет їх достатності для застосування до заінтересованої особи вказаних у заяві видів обмежувальних заходів, які є найбільш суворими, оскільки такі заходи фактично позбавляють особу житла та становлять перешкоди у спілкуванні зі своєю сім`єю. Таким чином, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні належні, допустимі, та переконливі докази для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованою особою відносно заявниці, настання наслідків його вчинення, що надавало б правову підставу для видачі обмежувального припису із застосуванням видів заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, які заявниця просить вжити, суд приходить до висновку, що в задоволені заяви про видачу обмежувального припису слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed