Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

До суду звернулась позивач з позовом, який в ході розгляду справи було зменшено, до відповідача про поділ майна подружжя. Свої вимоги мотивувала тим, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 01 листопада 1991 року по 18 квітня 2012 року. Від шлюбу народилася донька [PERSON] , 2001 року народження. Під час сумісного проживання вони придбали однокімнатну квартиру [ADDRESS] , автомобіль DAEWOO Lanos D4LM500, д/н [NUMBER] , рік випуску 2003, об`єм двигуна 1498, колір червоний та земельну ділянку, площею 0,053 га за адресою: [ADDRESS] , на якій знаходиться будинок. В ході розгляду справи, [PERSON] відшкодував позивачу вартість Ѕ частину автомобіля DAEWOO Lanos D4LM500, д/н [NUMBER] в розмірі 42000 грн., тому в цій частині позову позивач зменшила свої позовні вимоги. Вважаючи, що спірне майно: квартира [ADDRESS] , та земельна ділянка є спільною сумісною власністю сторін, позивач просила визнати квартиру та земельну ділянку спільною сумісною власністю подружжя, а також поділити спільне майно по Ѕ частині на кожного. Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали уточнені позовні вимоги та просили про їх задоволення. Відповідач в судовому засіданні з позовом погодився частково, не заперечував щодо визнання спільної сумісної власності подружжя по Ѕ частини квартири [ADDRESS] . Заперечував щодо поділу земельної ділянки, оскільки зазначена позивачем земельна ділянка належить відповідачу на підставі договору дарування від 25.08.2003 року. Дослідивши матеріали справи та обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення сторін, представника позивача, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналізуючи зазначену норму, суд вважає, що реєстрація права на майно, придбане під час шлюбу, лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Статтею 71 СК України передбачено спосіб та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір вирішується судом. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. Статтею 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", роз`яснено судам, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 01.11.1991 року по 18.04.2012 року, що підтверджується копією рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18.04.2012 року (а.с.9). Від шлюбу подружжя мають доньку [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що 04.12.1997 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір №2-0758/97 купівлі - продажу однокімнатної квартири [ADDRESS] , зареєстрований в Бюро технічної інвентаризації в м. Києві за р.№614/31106 від 16.12.1997 р. (а.с. 12). Відповідно до листа Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна №35689 (И-2014) від 16.06.2014 р. спірна квартира зареєстрована за [PERSON] на праві власності. Відповідачу під час шлюбу 25.08.2003 року на праві договору дарування було подаровано садовий будинок з господарськими та побутовими надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , який посвідчений Іванніковою О.О., приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області, за р.№2628 (а.с.31). На підставі договору дарування відповідач отримав в дар земельну ділянку, площею 0,053 гектара, що знаходиться на території Глевахівської селищної ради в садовому масиві "Глеваха-3", посвідченого Іванніковою О.О. приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області від 25.08.2003 р. за р.№2628. Суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] є спільним майном, набутим подружжям за час шлюбу. Отже існують всі підстави для задоволення вимог позивача в цій частині та визнання за колишнім подружжям права власності по Ѕ частини спірної квартири за кожним. В той же час, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Судом встановлено, що спірна земельна ділянка, площею 0,053 Га та садовий будинок з господарськими та побутовими надвірними будівлями і спорудами, що знаходяться в [ADDRESS] належить відповідачу [PERSON] на підставі договору дарування, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витати у розмірі 1827 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial