Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~державного реєстратора\~Центру надання\~адміністративних послуг\~виконавчого комітету\~Мукачівської міської\~ради Закарпатської\~області Мангур\~Р.В.,\~Горондівської сільської\~ради Мукачівського\~району,\~третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог на\~предмет спору:\~Мукачівська района\~державна нотаріальна\~контора Головного\~територіального управління\~юстиції у\~Закарпатській області\~в особі\~Шпеник М.Ю.\~про визнання\~недійсними свідоцтв\~та скасування\~права власності. Позов мотивований тим, що 16.05.1996 року між позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, а рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 06.08.2018 року він був розірваний. З часу одруження вони проживали в будинку [ADDRESS] , який належав батькам чоловіка. Оскільки, власного житла з чоловіком вони не мали, то вони почали будувати будинок за цією ж адресою. Спірний будинок побудований позивачем та її батьками, оскільки чоловік участі у будівництві не брав через постійні зловживання спиртними напоями. У 2019 році позивач дізнався, що її колишній чоловік та його сестра, оформили на себе усе нерухоме майно (житловий будинок із господарчими будівлями та спорудами по Ѕ частки та земельну ділянку, яка повністю оформлена на [PERSON] ). Позивач [PERSON] вважає, що цим самим відповідачі порушили її право на нерухоме майно, оскільки воно є фактично спільною сумісною власністю. Оскільки, домовленості щодо способу поділу даного майна між сторонами не досягнуто, позивач просить суд задовольнити даний позов та винести рішення, яким визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину, визнати недійсними та скасувати право власності і визнати об`єкт нерухомого майна спільною сумісною власністю. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили суд їх задоволити з підстав зазначених в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду відзив на позовну заяву в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав зазначених у відзиві. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав зазначених у поданому ним відзиві на позовну заяву. Відповідач державний реєстратор Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області Мангур Р.В. в судове засідання не з`явився, подав до суду відзив на позовну заяву в якому просить суд у задоволенні позову відмовити з підстав зазначених у відзиві. Представник відповідача Горондівської сільської ради Мукачівського району Туряниця І.І. в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Мукачівської районної державної нотаріальної контори Шпеник М.Ю. в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, задоволення позовних вимог залишила на розсуд суду. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є сусідом сторін, у 1998 році будувався будинок за адресою: [ADDRESS] , а він допомагав вивозити будівельне сміття та привозив будівельні матеріали, які замовляв і розраховувався батько позивачки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є сусідом сторін, в період 1998 року по 2000 рік допомагав будувати літню кухню за вищезазначеною адресою, яка будувалась на тому місці, де був старий хлів. За будівельні матеріали оплачував батько [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є сусідом сторін, він є водієм і батько позивача домовлявся з ним, щоб він привіз пісок і щебінь, за які розраховувався останній. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є дочкою позивача [PERSON] і відповідача [PERSON] , допомогу у спірному будівництву надавав їй дід і у 2001 році вони перейшли проживати в одну з кімнат даного будівництва. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити виходячи з наступних підстав. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст.76, ч.1, 2 ст.77, ст.ст.79 і 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. \~ \~ \~ \~ Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено, що згідно паспорта громадянина України серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] та довідки №659 виданої 21.05.2019 року виконкомом Горондівської сільської ради Мукачівського району, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 13.06.2012 року (а.с. 6, 7). Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №167738423 від 23.05.2019 року слідує, що земельна ділянка, площею 0,163 га, кадастровий номер 2122781800:10:101:0090 за адресою [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] і [PERSON] , а домоволодіння [ADDRESS] за цією ж адресою, на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с. 11-13). Згідно Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 10.11.2016 року [PERSON] померла [INFO] (а.с. 112). Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №22478307 від 14.04.2009 року та Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.04.2009 року домоволодіння [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с. 113, 114). Із Свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.08.2017 року слідує, що спадкоємцями майна [PERSON] , яка померла [INFO] є її син [PERSON] і дочка [PERSON] . Спадщина по Ѕ частці за кожним складається з житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] (а.с. 115). Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з того, що основними засадами (принципами) цивільного законодавства, зокрема є: верховенство права, змагальність сторін, диспозитивність, розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами (ч.3 ст.2 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.368\~ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.2 ст.372\~ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60\~СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.61\~СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ст.163 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69\~СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст.70\~СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Статтею 71\~СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У відповідності до абзацу 1 п.22 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України "Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя"\~від 21\~грудня 2007\~р.\~№11 сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Зі змісту п.п. 23, 24 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Також п.30 цієї ж Постанови, передбачено рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України. При цьому, суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому, суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що позивач та його представник не подали суду належних, допустимих та достатніх доказів якими обґрунтовують заявлені вимоги, зокрема не надали доказів про те, що позивачем і відповідачем, під час перебування у шлюбі, було побудовано житловий будинок. Натомість, сторонами у справі не заперечувався той факт, що житловий будинок [ADDRESS] був побудований [PERSON] , яка померла [INFO] . Крім цього, будь-яких змін чи доповнень у інвентарній справі на зазначений будинок, не відображено, відповідна експертиза з даного питання з метою встановлення виду та технічного стану будівництва спірного майна, хоч і була судом призначена, однак не була проведена через небажання позивача. Одні тільки показання свідків щодо участі їх у будівництві будинку не можуть бути покладені в основу встановлення такого факту, оскільки вони є недостатніми. Беручи до уваги вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити саме через недоведеність тих обставин на які позивач посилається. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed