Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

В провадженні Києво-Святьошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживачів, зобовязання повернути сплачені кошти та відшкодування збитків завданих невиконанням угоди, відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 18 червня 2010 року між ним та відповідачем був укладений договір підряду № 18.06/10. Оскільки замовник при укладенні Договору являвся фізичною особою і мав намір придбати продукцію (роботу) для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю, то відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» вважається споживачем, а отже до нього застосовується законодавство про захист прав споживачів. Відповідно до договору Виконавець зобовязується виготовити та встановити драбину. Повне виконання робіт згідно п. 4.1. договору повинен було бути здійснене за 75 днів з моменту вступу договору в дію. Відповідно до п. 3.2. договору, договір вважається чинним з моменту отримання підрядником передплати. Такий момент настав 1 липня 2010 року відповідно до квитанції. А отже, кінцевою датою виконання зобовязання за Договором мало бути 31 серпня 2010 року. Згідно Договору, замовником були сплачені усі наступні платежі, що підтверджуються квитанціями. Підрядник не виконав у повній мірі роботи згідно до Специфікації від 18.06.2010 року до Договору, що в свою чергу унеможливлює користування предметом договору та завдає незручностей у провадженні ним та його сімєю побутового життя. Позивач неодноразово звертався до виконавця з вимогою виконати роботу щодо введення драбини в експлуатацію, але в телефонному режимі отримав відмову. З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся з вимогою до виконавця, шляхом листування. Виконавцю були направлені два листи від 17.05.2013 р. та від 24.05.2013 р. на адресу: м. Київ, вул.. Алма-Атинська, 8, офіс 408, що є місцем ведення господарської діяльності виконавця та вказана на сайті виконавця та один лист від 15.07.2013 року на адресу: 13624, с. Ярославка , Ружинський район, Житомирська область, що згідно Витягу від 11.07.2013 р. являється зареєстрованим місцем проживання виконавця. Відповідно до п. 5.4. договору сума пені становить 2 059 грн. 95 коп., і вираховується наступним чином: 41 118 х 0,5 % = 2 059,95, де: 41 118 вартість договору; 0,5 % - розмір пені, відповідно до п. 5.4. договору, 2 059,95 сума пені, що підлягає оплаті замовнику. Маючи двох неповнолітніх дітей і той факт, що невиконані підрядником роботи завдають позивачу та його родині значних незручностей та переживань повязаних з користуванням незакінченої драбини (без поручнів та балясин) в продовж більш ніж 1000 днів, повязаних з ризиком впасти та завдати шкоди здоровю, а також враховуючи що незакінченість драбини є приводом зупинки ремонтних робіт, і ці фактори ставлять під сумнів планування родини на даний період позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. Позивач просив стягнути з відповідача ФОП [PERSON] на його користь грошові кошти в розмірі 33 709 гривень 00 копійок що були сплачені згідно до договору, грошові кошти в розмірі 2 059 грн. 95 коп. в якості пені за прострочене зобовязання, грошові кошти в розмірі 2 400 грн. 00 коп. в якості витрат на правову допомогу, грошові кошти в розмірі 5 000 грн. 00 коп. в якості відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задоволити, проти винесення по справі заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Направляв до суду заяву в якій просив застосувати до позовних вимог строки позовної давності. За згодою представника позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення осіб які брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, та зібранні в ній докази, знаходить, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено в судовому засіданні, 18 червня 2010 року між фізичною особо-підприємцем [PERSON] та [PERSON] був укладений договір підряду № 18.06/10. Згідно даного договору підрядник (відповідач) прийняв на себе обвязки по виготовленню з установкою драбини по кресленнях погоджених з замовником. Відповідно до п. 2.1. договору загальна сума договору складає: 41 188 грн. Згідно п. 4.1. повне виконання робіт, які є предметом договору, здійснюється підрядником 75 днів з моменту вступу Договору в дію. Підрядник гарантує якість своїх виробів і виконання робіт. Згідно п. 5.1. Договору за несвоєчасне виконання оплачених робіт підрядник виплачує замовнику пеню в розмірі 0,1 % від загальної вартості замовлення за кожен день прострочки виконання. Відповідно до п. 5.4. Розмір пені не повинен бути більшим від 5 % від загальної суми замовлення. Згідно квитанцій до прибуткових касових ордерів від 18.06.2010 р., 1.07.2010 р., 14.07.2010 р., 12.08.2011 р., 07.09.2011 р. позивачем було сплачено відповідачу кошти в сумі 33 709 грн. на виконання умов договору. Відповідно до п. 3.2. договору, договір вважається чинним з моменту отримання підрядником передплати. Такий момент настав 1 липня 2010 року відповідно до квитанції. А отже, кінцевою датою виконання зобовязання за Договором мало бути 31 серпня 2010 року. Однак відповідач не виконав у повній мірі роботи згідно до Специфікації від 18.06.2010 року до Договору, що в свою чергу унеможливлює користування предметом договору. За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 10 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 12.04.96 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» неустойка (штраф, пеня) стягується лише тоді, коли це передбачено укладеним сторонами договором чи відповідним нормативним актом. Пеня за порушення договору нараховується і стягується у відсотковому відношенні до суми заборгованості за кожний день прострочки, в тому числі за святкові, неробочі й вихідні дні. Неустойка, передбачена п.7 ст.14 Закону «Про захист прав споживачів», застосовується в разі пред'явлення споживачем протягом гарантійного строку вимог про безоплатне усунення недоліків товару, а на випадки затримки задоволення вимог споживача про вжиття інших заходів захисту дія цієї норми не поширюється. Разом з тим, коли споживач у зв'язку з невиконанням виготівником (виконавцем, продавцем) його вимоги про усунення недоліків товару змінює цей захід захисту на інший, він не втрачає права на одержання зазначеної неустойки за період, що передував такій зміні. Згідно п. 23 даної постанови при вирішенні вимог споживачів про відшкодування на підставі ст.24 Закону моральної шкоди суди повинні виходити з роз'яснень, які Пленум Верховного Суду України дав у постанові від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". Зокрема, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, яких споживач зазнав унаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії продавця, виготівника, виконавця або через їх бездіяльність. Розмір відшкодування моральної шкоди встановлюється судом і визначення його не ставиться в залежність від наявності матеріальної шкоди, вартості товару (робіт, послуг), суми неустойки, а має грунтуватися на характері й обсязі моральних і фізичних страждань, заподіяних споживачеві у кожному конкретному випадку. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Так суд,

Outcome: approved