Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] із позовом про визнання права власності. В позові зазначає, що 20.01.1997 року померла його мати, [PERSON]. Після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок та прибудинкові споруди. За життя мати отримала дозвіл на будівництво будинку. За власні кошти мати збудувала будинок , який було введено в експлуатацію. До дня смерті вона там проживала . Після смерті позивач почав користуватись будинком, тобто прийняв спадщину , однак не може оформити право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів. Просить визнати право власності за [PERSON], на житловий будинок, загальною 75,2 кв.м., житловою площею 42,3 кв.м. літ. „А", веранда «а», ґанок, сарай літ. „В", погріб літ. «п/В», убиральня літ. «Г», огорожа №1, ворота №2, хвіртка №3, які розташовані за адресою по вул.. Волкова 28 смт. Літин Літинського району Вінницької області. Позивач, [PERSON], суду пояснив, що після смерті його матері відкрилась спадщина , яку він бажає оформити , але у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів оформити спадщину на будинок із господарськими спорудами в нотаріальній конторі йому відмовили, тому він був змушений звернутися до суду із даним позовом, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник Літинської селищної ради в судове засідання не з'явився, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Не заперечують проти заявленого позову. Дослідивши матеріали, які є у справі , взявши до уваги думку сторін, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що між сторонами існують цивільні правовідносини, пов'язані із спадкуванням. Свідоцтво про смерть (а.с.6) свідчить, що [PERSON] померла 20.01.1997 року. Про те що, [PERSON], була позивачу мамою підтверджує копія свідоцтва про народження серія І-АМ № 043151 від 16 червня 2006 року (а.с.7). Про зміну прізвища покійної з «Профателюк» на «Данилюк» підтверджує копія свідоцтва про одруження (а.с.8). При житті, [PERSON] Рішенням № 343 від 23 листопада 1972 року надано земельну ділянку під забудову . 10 грудня 1972 року згідно акту було виділено в натурі земельну ділянку №28 по вул. Волкова в смт. Літині(а.с.11). 20 грудня 1972 року був укладений договір між виконкомом Літинської селищної ради та [PERSON] про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку(а.с.12). 25 жовтня 1975 року було надано Дозвіл на виконання робіт, а 4 січня 1979 році була зроблена інвентаризаційна справа. 16 січня 1979 року відповідно до Акт прийомки індивідуального будинковолодіння, спірний будинок введено в експлуатацію. Тобто [PERSON], належав житловий будинок загальною площею 75,2 кв.м., житловою площею 42,3 кв.м. літ. „А", веранда «а», ґанок, сарай літ. „В", погріб літ. «п/В», убиральня літ. «Г», огорожа №1, ворота №2, хвіртка №3, які розташовані за адресою по вул.. Волкова 28 смт. Літин Літинського району Вінницької області. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст. 100 та ст. 101 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час виникнення правовідносин, громадяни могли мати у власності житловий будинок. А саме ст. 100 ЦК Української РСР визначалось, що в особистій власності громадян може бути зокрема і жилий будинок. При цьому глава десята цього кодексу не пов'язувала наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією. Та навпаки, ст. 128 ЦК Української РСР визначався момент виникнення права власності у набувача майна за договором з моменту передачі речі. Та відповідно до ст. 134 ЦК Української РСР відчуження жилого будинку, що знаходиться в сільській місцевості можливо було лише за умови, коли громадянину в установленому порядку надається в користування земельна ділянка при будинку. Пунктом 4 Інструкції Мінкомгоспу УРСР 31.01.1966 р. встановлювалось, що реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності, та розташовані в межах міст і селищ міського типу УРСР. Тобто Інструкцією не встановлювався обов'язок щодо реєстрації будинків та домоволодінь, розташованих у селі. Проте, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події або факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Зазначені документи свідчать про належне володіння мамою позивача майном, яке було збудовано на законних підставах, не є самочинним будівництвом та має усі необхідні документи відповідно до законодавства, яке діяло на момент набуття цього майна. Відповідно до змісту ст. 1216 ЦК України, у разі спадкування права та обов'язки спадкодавця переходять до спадкоємців. Згідно ст.. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст.1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року N 1952-ІУ, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Outcome: approved