Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вона 26 вересня 1998 року уклала шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований у Докучаєвському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецької області, актовий запис № 96. Від спільного подружнього життя сторони мають спільного сина: [PERSON] , [INFO] . Позивач в позовній заяві вказала, що сторони фактично розірвали між собою шлюбні відносини, оскільки, через розбіжність у поглядах на життя припинили спільне проживання та, відповідно, не ведуть спільне господарство. Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і належним чином. Повістка відповідачу надсилалася за зареєстрованим у встановленому законом порядку. Відповідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси вважається, що днем вручення судової повістки. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, з`ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 26 вересня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб Докучаєвським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 26.09.1998, серія [NUMBER] , актовий запис № 96. Від спільного подружнього життя сторони мають сина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Докучаєвського міського управління юстиції у Донецькій області від 05.11.2014 серія [NUMBER] , актовий запис № 105. Згідно вимог ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У ст. 17 Закону України №3477-IV від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зазначено, що «суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права». Так, ч.1 ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року, заява №44647/98). Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз", підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved