Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що йому було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області згідно наказу Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області № 17-2889/16-16-СГ від 13.07.2016 року. Фізичною особою-підприємцем [PERSON] було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області. Даний проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність було погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного Кодексу України, про що свідчить висновок №746/82-17 від 27.02.2017 р. про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з вказанням в п.10 про погодження як підсумкової оцінки проекту землеустрою. У відповідності до ст.9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» Державним кадастровим реєстратором було здійснено реєстрацію заяви про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, перевірено відповідність поданих документів вимогам законодавства, здійснено внесення відомостей до Державного земельного кадастру та присвоєно кадастровий номер земельній ділянці площею 1, 413 га, щодо якої розроблено проект землеустрою. Відповідно про реєстрацію даної земельної ділянки свідчить Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-5602898322017 від 14.03.2017 року. Відповідачу [PERSON] 29.03.2017 року Головним управлінням Держгеокадастру у Рівненській області було видано наказ про надання дозволу на розробку документації із землеустрою за № 17-951/16-17-СГ на земельну ділянку. Таким чином, наказ № 17-2889/16-16-СГ від 13.07.2016 року, який був виданий позивачу, передував наказу № 17-951/16-17-СГ від 29.03.2017 року, який було видано відповідачу [PERSON]. Видавши наказ № 17-2889/16-16-СГ від 13.07.2016 року про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою позивачу відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області втратив своє право на подальше самостійне розпорядження земельною ділянкою до остаточного вирішення питання про передачу ділянки позивачу у власність або відмову у такій передачі. На Публічній кадастровій карті у відкритому доступі відображена земельна ділянка площею 1.45 га, яка передана відповідачу [PERSON] з тим же кадастровим номером -[NUMBER], що був присвоєний при реєстрації земельної ділянки площею 1.413 га позивачем. Наказом №17-1510/1б-17-СГ від 17.05.2017 року про затвердження та передачу у власність земельної ділянки відповідачу [PERSON] позивача позбавлено можливості завершити процедуру відведення земельної ділянки у власність, а тому вважає свої права порушеними. На підтвердження вказаної позиції наводить практику Вищого адміністративного суду: постанова від 21.11.2013 справа № 2а/1870/7348/12; від 04.12.2012 справа №К-30041/10; ухвала від 05.12.2013 справа № 2а-3853/12/2070; а також ухвала Верховного суду України від 30.06.2011 справа №6-16484св 10. За наведеного просить суд постановити рішення яким: визнати неправомірними дії Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою відповідачу [PERSON] та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області № 17-951/16-17-СГ від 29.03.2017 року про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою відповідачу [PERSON]; визнати протиправним та скасувати наказ №17-1510/16-17-СГ від 17.05.2017 року Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки площею 1.45 га на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області [PERSON]; зобов'язати Державного кадастрового реєстратора відділу у Рівненському районі Міськрайонного управління у Рівненському районі та м. Рівному Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області скасувати записи у Поземельній книзі зареєстрованої земельної ділянки площею 1.45 га на ім'я громадянина [PERSON] із кадастровим номером [NUMBER], що знаходиться на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області; визнати недійсною державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відповідачем [PERSON] на земельну ділянку площею 1.45 га з кадастровим номером [NUMBER], розташованої на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області; стягнути з Державного бюджету України на користь позивача сплачений судовий збір. В подальшому позивач подавав доповнення до позовної заяви; та змінив предмет позову. Просить суд постановити рішення, яким: визнати неправомірними дії Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою відповідачу [PERSON] та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області № 17-951/16-17-СГ від 29.03.2017 року про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою Відповідачу [PERSON]; визнати протиправним та скасувати наказ №17-1510/16-17-СГ від 17.05.2017 року Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки площею 1.45 га на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області [PERSON]; зобов'язати Державного кадастрового реєстратора відділу у Рівненському районі Міськрайонного управління у Рівненському районі та м. Рівному Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області скасувати записи у Поземельній книзі зареєстрованої земельної ділянки площею 1,45 га на ім'я громадянина [PERSON] із кадастровим номером [NUMBER], що знаходиться на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області; скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відповідача [PERSON] на земельну ділянку площею 1,45 га з кадастровим номером [NUMBER], розташованої на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області; стягнути з Державного бюджету України на користь позивача сплачений судовий збір. В обґрунтування позовних вимог позивач додатково зазначає, що у відповідності до п.3 ст.26 Закону України «Про державний земельний кадастр» зміни до відомостей про земельну ділянку (крім випадків, визначених у частині другій цієї статті) вносяться до Поземельної книги за заявою власника або користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на підставі документації, передбаченої цим Законом. Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області за підписом заступника начальника Головного управління [PERSON] подає заяву Державному кадастровому реєстратору про внесення змін в ділянку площею 1,413 га, зареєстровану за заявою позивача, на підставі якої Державний кадастровий реєстратор вносить зміни до Поземельної книги та змінює площу ділянки на 1,45 га, яка передається потім у власність відповідачу [PERSON] Отже, дані діяння посадових осіб є такими, що не відповідають чинному законодавству, а зміна площі ділянки 1,413 га, зареєстрованої за заявою Позивача, на площу 1,45 га є незаконною та протиправною, і порушує п.118 Порядку ведення Державного земельного кадастру. Оскільки Державним кадастровим реєстратором була проведена державна реєстрація відповідної земельної ділянки площею 1.413 га за заявою позивача то, відповідно, проект землеустрою позивача щодо відведення земельної ділянки було визнано кадастровим реєстратором таким, що відповідає вимогам законодавства. На підтвердження незаконної реєстрації земельної ділянки площею 1.45 га відповідачем [PERSON] з тим же кадастровим номером [NUMBER], що був присвоєний при реєстрації земельної ділянки площею 1.413 га позивачеві (згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку) свідчить обставина, встановлена судовим рішенням, яке набрало законної сили, що «... викладене свідчить про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, оскільки присвоєння одного кадастрового номера двом земельним ділянкам призводить не лише до порушення вимог Порядку ведення Державного земельного кадастру, а і позбавляє позивача можливості реалізувати своє право на таку земельну ділянку», про що йдеться в ухвалі Рівненського окружного адміністративного суду по справі №817/589/17, яка набрала законної сили 27.06.2017 року. Отже, дії Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, а саме, подання заяви про внесення змін до зареєстрованої за позивачем ділянки площею 1,413 га, і як наслідок дії державного кадастрового реєстратора [PERSON] щодо реєстрації ділянки за [PERSON] площею 1,45 га - є незаконними та протиправними, оскільки суперечать п.118 Порядку ведення Державного земельного кадастру та п.3 ст.26 Закону України «Про державний земельний кадастр». Тому просить задоволити заявлений позов. В судовому засіданні позивач позов підтримав та пояснив суду про обставини, що описані вище. Додав, що його права є порушені, і це зумовило звернення до суду. Виклад правової позиції надав у позовній заяві та додаткових поясненнях. Просить суд ухвалити рішення з урахуванням заяви про зміну предмету позову. Прохальну частину позовної заяви в редакції від 06.06.2017 року просить не брати до уваги. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору (на стороні позивача) - фізичної особи-підприємця [PERSON] вважає позов підставним та обґрунтованим. Зазначає, що Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області, видавши наказ про надання дозволу на розробку документації із землеустрою № 17-951/16-17-СГ від 29.03.2017 року на користь відповідача [PERSON] вчинив дії, які порушують права позивача на відведення земельної ділянки для наступного отримання її у власність. Додав, що відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Відповідно до ч.1 ст.26 Закону «Про Державний земельний кадастр» при відкритті Поземельної книги відомості до неї вносяться на підставі документації, яка подана для державної реєстрації земельної ділянки. Заборонено чинним законодавством реєструвати та, відповідно, присвоювати один і той же кадастровий номер (в нашому випадку - [NUMBER]) двом різним ділянкам: площею 1.413 га та площею 1.45 га. Також заборонено вносити зміни до вже раніше сформованої земельної ділянки. Враховуючи наведене державна реєстрація земельної ділянки площею 1.45 га за відповідачеи [PERSON] з тим же кадастровим номером [NUMBER], що був присвоєний при реєстрації земельної ділянки площею 1.413 га за позивачем, є протиправною і незаконною. Тому просить задоволити заявлений позов. Представники відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області (далі - Головне управління) позов не визнали. Пояснили суду, що 27 березня 2017 року до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області надійшло клопотання [PERSON] про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,45 га для ведення особистого селянського господарства на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності. До вказаного клопотання [PERSON] було додано ряд матеріалів, які передбачені чинним законодавством. Частиною 4 статті 122 Земельного кодексу України визначено повноваження щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення, згідно якої центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Порядок приватизації земельних ділянок встановлений статтею 118 Земельного кодексу України. Поняття та види права користування земельною ділянкою врегульовано главою 15 Земельного кодексу України «Право користування земельною ділянкою», відповідно до якої визначено лише два види користування земельною ділянкою: право постійного користування земельною ділянкою та право оренди землі. Так, відповідно до статті 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Статтею 93 Земельного кодексу України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Жодного іншого виду права користування земельною ділянкою чинне законодавство не передбачає. Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Отже у позивача не виникло ні право власності, ні право користування щодо земельної ділянки, яка є предметом спору. Зазначають, що дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є правовстановлюючим документом на землю та не тягне за собою виникнення будь-яких майнових прав на земельну ділянку. Більше того, законодавством не передбачено підстав для відмови у наданні особі дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, якщо раніше вже було надано дозвіл на ту ж саму земельну ділянку іншій особі. Зважаючи на вищенаведене, а також те, що у Головного управління були відсутні законні підстави для відмови у задоволенні клопотання [PERSON], Головним управлінням було прийнято наказ від 29.03.2017 року № 17-951/16-17-СГ про надання даному громадянину дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,45 га для ведення особистого селянського господарства на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності. В подальшому на підставі клопотання [PERSON] і вимог частини 9 статті 118 Земельного кодексу України Головним управлінням було прийнято наказ від 17.05.2017 року № 17-1510/16-17-СГ про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки площею 1,4500 га у власність вказаному громадянину. До вищевказаного клопотання [PERSON] було додано ряд матеріалів, які передбачені чинним законодавством. Також було подано витяг з Державного земельного кадастру про державну реєстрацію земельної ділянки та висновок експерта державної експертизи [PERSON] від 28.04.2017 № 2109/82-17 про погодження проекту землеустрою. Таким чином Головне управління при прийнятті оскаржуваних наказів діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами Укра'їни, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед Законом. В позовній заяві позивач вказує на те, що Головне управління, видавши наказ про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою позивачу, втратило своє право на подальше самостійне розпорядження спірною земельною ділянкою. Однак, з таким твердженням позивача не можливо погодитися, враховуючи наступне. Надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є обставиною, з якою закон пов'язує виникнення речових прав на землю. Надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не тягне за собою юридичних наслідків для позивача, а є лише певним етапом у процесі передачі земельної ділянки у власність, реалізація якого може бути здійснена лише після затвердження розробленої документації із землеустрою. Крім того, в своєму рішенні по справі № К/800/29292/16 Вищий адміністративний суд України зазначив, що відповідно до практики Верховного Суду України отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про подальшу передачу такої земельної ділянки особі. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України, зокрема, від 19 січня 2016 року № 21-3690а15, від 13 грудня 2016 року № 21-2573а16. Надалі додали, що у судовому порядку не оскаржувалося жодне рішення чи жодна дія Державного кадастрового реєстратора щодо внесення ним даних до Державного земельного кадастру зі спірних питань - щодо змін у площі ділянки, чи щодо реєстрації права на земельну ділянку за [PERSON] Також Державний реєстратор, який може самостійно виступати відповідачем, не був залучений позивачем до справи у якості відповідача. Враховуючи зазначене просять в задоволенні позовної заяви [PERSON] відмовити повністю. Відповідач [PERSON] позов не визнав. Пояснив суду, що він у визначеному порядку звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,45 га для ведення особистого селянського господарства на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності. До вказаного клопотання було додано ряд матеріалів, які передбачені чинним законодавством. В послідуючому, з дотриманням процедури, він зареєстрував право власності на цю земельну ділянку, якою користується вже 10 років. А тому не вбачає у своїх діях нічого протиправного. Заявлений позов вважає безпідставним та просить суд відмовити в його задоволенні. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору (на стороні відповідачів) - Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області вважає позов безпідставним. Зазначає, що спірна земельна ділянка була надана у користування багатодітній сім'ї відповідача [PERSON], і перебуває у них в користуванні вже 10 років. Сільська рада не погоджувала передачу спірної земельної ділянки позивачеві, оскільки даною ділянкою користувався відповідач [PERSON], та була накладка на інші земельніь ділянки інших громадян. Тому вважає, що заявлений позов є безпідставним та просить суд відмовити в його задоволенні. Заслухавши пояснення сторін та учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, позивачеві було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області згідно наказу Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області № 17-2889/16-16-СГ від 13.07.2016 року. Фізичною особою-підприємцем [PERSON] було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. 27 березня 2017 року до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області надійшло клопотання [PERSON] про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,45 га для ведення особистого селянського господарства на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності. До вказаного клопотання [PERSON] було додано ряд матеріалів, які передбачені чинним законодавством. Другий раз відповідач [PERSON] звертався до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області із клопотанням про затвердження проекту землеустрою, до якого було додано: оригінал проекту землеустрою; позитивний висновок експертизи, наданий в порядку ст. 186-1 Земельного кодексу України; витяг з Державного земельного кадастру. В послідуючому [PERSON] було зареєстроване право власності на спірну земельну ділянку. Частиною 4 ст. 122 Земельного кодексу України визначено повноваження щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення, згідно якої центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Порядок приватизації земельних ділянок встановлений статтею 118 Земельного кодексу України. Так, частиною 6 даної статті передбачено, у клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Частиною 7 вказаної статті встановлено, що підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (частина 9 ст. 118 Земельного кодексу України). В ході розгляду справи не було встановлено порушень законодавства зі сторони Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області при прийнятті оскаржуваних наказів (надалі - Головного управління). В судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання про те, що спірна земельна ділянка була надана у користування багатодітній сім'ї відповідача [PERSON], і перебуває у них в користуванні вже 10 років. Про цю ж обставину повідомив суд і представник Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області. А тому Новоукраїнська сільська рада Рівненського району Рівненської області погодила процедуру передачі спірної земельної ділянки у власність [PERSON] Щодо заяви про порушення особистих земельних прав позивача з вини Головного управління. Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Враховуючи наведене у позивача право власності на земельну ділянку, яка є предметом спору, як станом на час звернення [PERSON] про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою так і по сьогоднішній день взагалі не виникало. Адже дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є правовстановлюючим документом щодо земельної ділянки та не тягне за собою виникнення будь-яких майнових прав на земельну ділянку, а тому при прийнятті оскаржуваних наказів Головне управління правомірно розпорядилося землями запасу сільськогосподарського призначення державної власності за наслідками розгляду заяви [PERSON] Таким чином, Головне управління при прийнятті оскаржуваних наказів діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед Законом. Зважаючи на вищенаведені обставини у відповідача [PERSON] були усі законні підстави для проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку. Позивач зазначає, що Головне управління, видавши наказ про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою позивачу, вже втратило своє право на подальше самостійне розпорядження спірною земельною ділянкою. Однак з таким твердженням позивача не можна погодитися. Надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є обставиною, з якою закон пов'язує виникнення речових прав на землю. Надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не тягне за собою юридичних наслідків для позивача, а є лише певним етапом у процесі передачі земельної ділянки у власність, реалізація якого може бути здійснена лише після затвердження розробленої документації із землеустрою. Крім того, в своєму рішенні по справі № К/800/29292/16 Вищий адміністративний суд України зазначив що, відповідно до судової практики, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про подальшу передачу такої земельної ділянки особі. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 19 січня 2016 року № 21-3690а15, від 13 грудня 2016 року № 21-2573а16. Щодо права власності держави на землю і неправомірності, як на думку позивача, розпорядження нею Головним управлінням. Відповідно до підпункту «г» пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» у державній власності залишаються усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті "а" пункту 3 цього розділу. Відповідно до норм Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених законом. Частиною 1 ст. 28 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що рішення органів державної влади або органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або користування (постійне користування, оренду, користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), сервітут) можуть прийматися за відсутності державної реєстрації права власності держави чи територіальної громади на таку земельну ділянку в Державному реєстрі прав. Отже, передача органами державної влади або місцевого самоврядування земельних ділянок у власність або користування може здійснюватися без державної реєстрації права власності держави чи територіальної громади на таку земельну ділянку, оскільки вона проводиться одночасно з реєстрацією права користування земельними ділянками державної чи комунальної власності, без подання органами, які здійснюють таку передачу заяви про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку що передається. Щодо визнання дій стосовно внесення даних до Державного земельного кадастру протиправними. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Таким чином Державний кадастровий реєстратор являється суб'єктом владних повноважень, який в межах наданих йому дискреційних повноважень приймає відповідні рішення щодо державної реєстрації. Правова позиція з даного питання висвітлена в рішенні Верховного Суду України від 25 квітня 2017 року по справі № 21-3197а16. Крім того, відповідно до частин 4-6 ст. 9 Закону України "Про державний земельний кадастр" Державний кадастровий реєстратор: ●здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; ●перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; ●формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; ●здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; ●присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; ●надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; ●здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; ●передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки. Державний кадастровий реєстратор має посвідчення Державного кадастрового реєстратора та власну печатку. Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об'єднань у діяльність Державного кадастрового реєстратора, пов'язану із здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється. Таким чином, рішення та дії щодо державної реєстрації земельної ділянки Державний кадастровий реєстратор приймає самостійно та виключно із наведених вище підстав, а тому Головне управління не є належним відповідачем стосовно даної позовної вимоги. Згідно ч. 2 з ст. 39 Закону України «Про Державний земельний кадастр» дії або бездіяльність Державного кадастрового реєстратора можуть бути оскаржені до суду в порядку, встановленому законом. Однак позивач, заявляючи позовну вимогу до Державного реєстратора, не залучив його до участі у справі; у судовому порядку в іншому провадженні його дії не оскаржувались. Щодо внесення, як на думку позивача, незаконних змін у сформовану земельну ділянку та на підставі неналежного порядку такої зміни. У Головного управління були відсутні законні підстави для відмови у задоволенні клопотань [PERSON], а тому Головним управлінням було прийнято наказ від 29.03.2017 року № 17-951/16-17-СГ про надання даному громадянину дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,45 га для ведення особистого селянського господарства на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності. В подальшому на підставі клопотання [PERSON] і вимог частини 9 статті 118 Земельного кодексу України Головним управлінням було прийнято наказ від 17.05.2017 року № 17-1510/16-17-СГ про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки площею 1,4500 га у власність вказаному громадянину. До вищевказаного клопотання [PERSON] було додано ряд матеріалів, які передбачені чинним законодавством. Також було подано витяг з Державного земельного кадастру про державну реєстрацію земельної ділянки та висновок експерта державної експертизи [PERSON] від 28.04.2017 № 2109/82-17 про погодження проекту землеустрою. Відповідно до п.116 «Порядку ведення Державного земельного кадастру» внесення до Державного земельного кадастру відомостей (змін до них) про зареєстровану земельну ділянку, зазначених у пункті 24 цього Порядку, здійснюється шляхом внесення таких відомостей до відповідної Поземельної книги. Відповідно до п.118 «Порядку ведення Державного земельного кадастру» внесення до Поземельної книги відомостей (змін до них) про зареєстровану земельну ділянку (крім випадків, зазначених у пункті 119 цього Порядку) здійснюється за заявою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності відповідно до документації, що є підставою для внесення відповідних відомостей (змін до них). На час внесення відповідних змін Головне управління було наділене повноваженнями з розпорядження спірною земельною ділянкою, отримавши від Держави Україна відповідні делеговані повноваження. А тому заява заступника начальника Головного управління та відповідний наказ, на які покликається позивач як незаконні, про внесення змін до Державного земельного кадастру та послідуюче затвердження документації щодо земельної ділянки, яка була передана [PERSON], не можна вважати протиправним. Відповідно, внесення Державним кадастровим реєстратором [PERSON] до Поземельної книги відомостей (змін до них) щодо площі земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] не є протиправним. Суд також звертає увагу на наступне. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 14 Конституції України встановлено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Положення ст.264 ЦПК України зобов'язують суд під час ухвалення рішення вирішити, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. При розгляді справи, окрім іншого, було встановлено, що Головним управлінням не приймалося рішення про затвердження проекту землеустрою, що був поданий [PERSON] щодо відведення йому спірної земельної ділянки. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] надали суду показання про те, що кожен з них діяв у межах наданих повноважень. Не вбачають, що своїми діями вони порушували права позивача. Як вже зазначалося, Новоукраїнська сільська рада Рівненського району Рівненської області на неодноразові листи Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області щодо надання згоди чи заперечення органу місцевого самоврядування відносно розроблення проекту землеустрою [PERSON] щодо відведення земель сільськогосподарського призначення державної власності, такої згоди не надавала. А наявність рішення Державного реєстратора щодо присвоєння кадастрового номера спірній земельній ділянці за заявою позивача за відсутності погодження про надання згоди на розробку технічної документації зі сторони Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області та за відсутності наказів Головного управління про затвердження проекту землеустрою щодо спірної ділянки [PERSON] не можуть розцінюватися як доказ того, що технічна документація позивача відповідала вимогам чинного законодавства та як доказ того, що Головне управління не заперечувало правомірність дій [PERSON] навіть за відсутності відповідного судового позову чи рішення суду; та за відсутності скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області № 17-2889/16-16-СГ від 13.07.2016 року. Враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити із підстав недоведеності позивачем порушення його прав та інтересів. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України, і покладаються на позивача.

Outcome: dismissed