Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір. Позичальнику були надані грошові кошти, встановлений термін їх повернення. Однак відповідач не виконував покладені на нього зобов`язання, не повертав отримані грошові кошти у визначений договором строк. Через це утворилася заборгованість. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між ЗАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] , а також між ЗАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] було укладено договори поруки. Поручителями не було виконано письмову вимогу банку щодо виконання зобов`язання, не було повернуто грошових коштів. Тому представник позивача звернувся до суду, просить суд постановити рішення, яким солідарно стягнути з відповідачів наявну заборгованість; та стягнути судові витрати. Відповідачем [PERSON] було подано заперечення на позовну заяву, відповідно до яких позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування своїх заперечень [PERSON] зазначає, що рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 20.09.2010 р. було задоволено позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про звернення стягнення на майно за кредитним договором №0608/01 від 02.08.2006 р. Забезпеченням вищезазначеного кредитного договору було майно, що належало [PERSON] , зокрема, автомобіль «Renault Magnum, державний номерний знак [NUMBER] » та напівпричіп «Krone», державний номерний знак « [NUMBER] ». Зазначає, що станом на час вилучення майна його вартість за експертною оцінкою складала 167 058 грн., що за курсом НБУ становило 20 752 доларів США. А тому, оскільки набрало законної сили рішення, предметом якого є стягнення заборгованості за тим ж кредитним договором №0608/01 від 02.08.2006 р., сторонами були ті ж учасники, вважає, що наявні підстави для закриття провадження. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 25.05.2016 р. провадження у справі було закрито. Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 29.12.2016 р. у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 25.05.2016 р. відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.09.2017 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено. Справу передано до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження. Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 15.11.2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено. Справу направлено до місцевого суду для продовження розгляду. Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 28.11.2017 р. справу передано до провадження судді Остапчук Л.В., яка 04.12.2017 року заявила самовідвід, який ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 04.12.2017 року був задоволений. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.12.2017 р. справу передано до провадження судді Красовського О.О. 08.01.2018 року відповідач [PERSON] подав заяву про відвід судді Красовського О.О., яку в послідуючому просив не розглядати та висловив довіру головуючому у справі. 13.03.2018 представником [PERSON] та [PERSON] були подані заперечення щодо позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Зазначає, що вимоги банку про стягнення заборгованості у розмірі 38164,10 доларів США за кредитним договором №0608/01 від 02.08.2006 року є безпідставними та такими, які не підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до додатку №1 до Кредитного договору №0608/01 від 02.08.2006 року визначено графік погашення кредиту та відсотків. Аналізуючи зміст ч.4 ст. 559 ЦК України представник відповідача зазначає, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права. Покликаючись на ч.4 ст. 559 ЦК України представник відповідача зазначає, що позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] 14.01.2016 року, однак, граничний строк подання такого позову завершився зі спливом 6-ти місячного терміну в період з 31.05.2009 року по 28.02.2010 року по даті погашення чергового платежу в період з 02.10.2008 року по 24.07.2009 року на суму заборгованості 7734,06 доларів США і відсотків, то, відповідно, відсутні підстави для нарахування пені відповідачам [PERSON] та [PERSON] . Представником позивача було подано заяву про зменшення позовних вимог. Представник позивача просить: стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № 0608/01 від 02.08.2006 р. у розмірі 10656,49 (доларів США), що за курсом 27,77 відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.11.2018 складає 295 930,72 грн.; стягнути з відповідачів пропорційно судові витрати. 20.12.2018 р. відповідачем [PERSON] було подано заперечення, відповідно до яких підтримує свою позицію щодо необхідності закриття провадження у справі, висловлену у заперечення на позовну заяву від 13.03.2018 р. Додатково зазначає, що згідно правової позиції ВП/ВС у справі 444/9519/12, на яку посилається позивач, 3% річних він вирахував, але відповідно до наданих довідок про продане майно, суми грошових коштів, що були отримані банком з продажу майна, в тому «розрахунку» жодним чином не фігурують. Просить звернути на це увагу. Представником позивача було подано заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої представник позивача, враховуючи погашення заборгованості 17.12.2015 р. у сумі 1195,22 доларів США, зменшує позовні вимоги, та викладає їх зміст у наступному вигляді: -стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК»заборгованість за кредитним договором № 0608/01 від 02.08.2006 у розмірі 8370,39 (доларів США), що за курсом 27,00 відповідно до службового розпорядження НБУ від 13.02.2019 р. складає 226 063,26 грн.; -стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] пропорційно судові витрати. Представник позивача позов підтримав з урахуванням поданої заяви про зменшення позовних вимог (а.с. 240). Зазначає, що борг складається з наступного: 7700 доларів США - основний борг; та нараховані 3% річних, що загалом складає 8370,39 доларів США, а співвідношення за курсом гривна/долар США (27,00/1) станом на 13.02.2019 року становить 226 063, 26 грн. Додатково зазначив, що за договорами поруки банк, можливо, й пропустив строки звернення до суду. Щодо того, що майно відповідача [PERSON] не було відразу реалізоване після його вилучення то зазначає, що зазначене майно перебувало під арештами. І банк через судові органи змушений був знімати ці арешти. Лише після цього була розпочата процедура продажу майна. Через те, що на майно не відразу знайшовся покупець, то його не вдалося швидко реалізувати. В подальшому представник позивача не з`явився в судове засідання. Згідно до поданої заяви позов підтримує, та просить справу 02.07.2019 р. розглядати без його участі. В разі неявки відповідачів не заперечує щодо можливості проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] позов не визнав. Пояснив суду, що після рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 20.09.2010 р. банк отримав майно на суму 174 000 грн., яка значно перевищувала суму боргу у розмірі 104 000 грн. Через те, що банк зволікав з продажем майна, це майно в подальшому було реалізовано за значно меншу суму. Тому не визнає позов. Подав суду заяву про застосування строків позовної давності. 02.07.2019 р. не з`явився в судове засідання. Згідно поданої заяви позов не визнає, просить справу розглядати без його участі з врахуванням поданих ним заперечень. Просить застосувати строки позовної давності до позовних вимог позивача. Відповідач [PERSON] не з`явився в судове засідання. Відповідачка [PERSON] не з`явилась в судове засідання. Представник [PERSON] та [PERSON] позов не визнав. Зазначає, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права. Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] 14.01.2016 року. Однак граничний строк подання такого позову завершився зі спливом 6-ти місячного терміну в період з 31.05.2009 року по 28.02.2010 року по даті погашення чергового платежу в період з 02.10.2008 року по 24.07.2009 року. Тому у задоволенні позову просить відмовити. 02.07.2019 р. представник відповідачів не з`явився в судове засідання. Згідно поданої заяви просить у задоволенні позову відмовити, розгляд справи провести без його участі, та без участі відповідачів [PERSON] та [PERSON] . Зважаючи, що учасники справи надали свої пояснення, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи без їх участі. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, 02.08.2006 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 0608/01, згідно умов якого, банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 22 500 доларів США 00 центів з кінцевим терміном повернення 24.07.2009 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між сторонами був укладений договір застави автотранспорту №0608/01/ТЗ від 02.08.2006 р. та №0608/01/ТЗ від 14.08.2007 р. Згідно п.1.2. кредитного договору, кредит надається позичальнику на споживчі цілі. Пунктом 3.1. Кредитного договору встановлено, за користування Кредитом позичальник сплачує банку проценти у розмірі 16 % річних. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору, позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути кредитору суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії, винагороди, штрафи та пені в обумовлені договором терміни. Відповідно до п. 4.1. кредитного договору, у випадку несвоєчасного погашення кредиту позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню у розмірі 0,2% від суми непогашеного платежу за кожний день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за яких сплачується пеня. ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за кредитним договором, з усіма змінами та доповненнями, що складають невід`ємну частину цього Договору, виконало у повному обсязі. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 02.08.2006 року між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки №0608/01/ДП/2. Крім того, договір поруки №0608/01/ДП/1 02.08.2006 року було укладено банком і з [PERSON] . Відповідно до умов вищезазначених договорів, поручителі на добровільних засадах взяли на себе зобов`язання перед банком відповідати за зобов`язаннями боржника, що виникають з умов кредитного договору, в повному обсязі цих зобов`язань. Оскільки позичальник не виконував своїх зобов`язань, представник позивача звертався до Рівненського районного суду Рівненської області. 20.09.2010 року судом було постановлено рішення у справі № 2-506/10 про передачу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» шляхом вилучення в [PERSON] належного йому заставленого майна та про звернення стягнення на майно, що є предметом застави, за кредитним договором №0608/01 від 02.08.2016, а саме: автомобіля «Renault Magnum 420 (рік випуску 1996, державний номерний знак [NUMBER] ) та напівпричепа «Krone» (рік випуску 1995, державний номерний знак « [NUMBER] ). Крім того, даним рішенням за рахунок вартості предмета застави підлягали задоволенню вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за кредитним договором №0608/01 від 02.08.2006 року у загальній сумі 13 176, 71 доларів США, що станом на 12.05.2010 становило за курсом НБУ 104 437 грн. 29 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Постановою старшого державного виконавця відділу ДВС Рівненського районного управління юстиції Сельвестюк О.В. було відкрито виконавче провадження №22039135 з примусового виконання виконавчого листа №2-506/10, виданого Рівненським районним судом Рівненської області 18.10.2010 р. на виконання рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 20.09.2010 року у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про звернення стягнення на майно. Постановою старшого державного виконавця відділу ДВС Рівненського районного управління юстиції Сельвестюк О.В. було закінчено виконавче провадження №22039135 з примусового виконання зазначеного виконавчого листа з підстав, зазначених у п.8 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». З аналізу положень п.8 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення постанови про закінчення виконавчого провадження) слідує, що виконавче провадження №22039135 закінчене з підстав фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом. Однак, як зазначає представник позивача у повідомленні №30.1.0.0/2 - 60802LESA79Z0 від 14.12.2015 р., адресованого відповідачам, за кредитним договором № 0608/01 від 02.08.2006 р. існує заборгованість, яка складає 38 671, 19 доларів США. Тому банком на адресу поручителів були направлені вимоги про виконання зобов`язань за кредитним договором, надавши їм можливість добровільно погасити заборгованість. Як зазначає представник позивача, відповідачі не повернули кредит, не сплатили відсотки за користування ним, тому за ними утворилася заборгованість, яка станом на 08.12.2015 р. складала 38 164,10 доларів США, що еквівалентно 894 948,14 грн. В подальшому представником позивача була визначена заборгованість у сумі 8370,39 доларів США, що станом на 13.02.2019 року було еквівалентно 226 063, 26 грн. Проте суд вважає, що заявлений позов не підлягає до задоволення у відношенні до відповідачів [PERSON] та [PERSON] ; та підлягає до часткового задоволення у відношенні до відповідача [PERSON] , з огляду на наступне. У постанові від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку, викладеного Верховним Судом України 23 вересня 2015 року в постанові у справі № 6-1206цс15. Зазначеною постановою усталену судову практику в цивільних справах цієї категорії фактично було змінено та розтлумачено положення ЦК України таким чином, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору. Також не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій і процентів, передбачених умовами договору та ЦК України. Велика Палата Верховного Суду вважає, що, звертаючись із першим позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки для дострокового стягнення у повному обсязі за кредитним договором тіла кредиту, заборгованості за процентами та пені, кредитор змінив умови кредитного договору щодо строку його дії, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно на погашення такої заборгованості засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Якщо в рішенні суду вказана заборгованість за кредитним договором у повному обсязі (дострокове стягнення), то невиконання такого рішення не зумовлює виникнення у кредитора права на стягнення процентів та пені, передбачених кредитним договором. У кредитора (стягувана) виникає право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Представник ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у позовній заяві у цивільній справі №2-206/10 зазначав, що станом на 07.05.2009 р. [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № 0608/01 від 02.08.2006 р. у розмірі 9 072,81 доларів США, яка складається: з тіла кредиту, заборгованості за процентами та пені за несвоєчасність виконання зобов`язань. Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 12.05.2010 р. загальна сума заборгованості [PERSON] становила 13 176,71 доларів США, що було еквівалентно 104 437,29 грн. Згідно звіту ПП «Експер-Рівне-Консалт» про оцінку автомобіля Renault Magnum 420 (рік випуску 1996, державний номерний знак [NUMBER] ) та сідлового тягача ринкова вартість зазначено майна станом на 14.06.2010 року складає 121 888 грн. Крім того, рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 20.09.2010 року у справі №2-506/10 було звернуто стягнення на майно,що належить [PERSON] , та яке є предметом застави за кредитним договором, а саме: на автомобіль Renault Magnum 420 (рік випуску 1996, державний номерний знак [NUMBER] ) та напівпричіп «Krone» (рік випуску 1995, державний номерний знак « [NUMBER] ), загальною вартістю 13 176,71 доларів США. На даний час якщо кредитор звертається з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором після того, як в минулому рішенням суду вже було звернуто стягнення на майно на всю суму кредитної заборгованості - то такий (новий) позов є безпідставним, оскільки таким рішенням суду вже було остаточно визначено суму кредитної заборгованості. У такому випадку примусове стягнення боргу повинно відбуватися вже не на умовах кредитного договору, а в межах та рамках виконавчого провадження та в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». Оскільки виконавче провадження №22039135 з примусового виконання виконавчого листа №2-506/10, виданого Рівненським районним судом Рівненської області 18.10.2010 р. у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про звернення стягнення - було закінчено з підстав фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом, тому наявні підстави для відмови у задоволенні позову про стягнення боргу з відповідача [PERSON] . Щодо позовних вимог в частині солідарного стягнення заборгованості з поручителів суд зазначає наступне. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 02.08.2006 року між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки №0608/01/ДП/2. Крім того, договір поруки №0608/01/ДП/1 02.08.2006 року було укладено банком і з [PERSON] . Відповідно до умов вищезазначених договорів, поручителі на добровільних засадах взяли на себе зобов`язання перед банком відповідати за зобов`язаннями боржника, що виникають з умов кредитного договору, в повному обсязі цих зобов`язань. Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Отже, зобов`язання поручителя виконати договір поруки має строковий характер. Поручителя слід вважати зобов`язаним виконати договір поруки виключно в межах строків, установлених у частині четвертій статті 559 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором. Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов`язань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду. З аналізу матеріалів справи та з договору поруки вбачається, що в ньому визначений строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права або законного інтересу за цим договором, і він визначається терміном 5 років. В цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов`язання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, договором чи законом установлено строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Вимогу до поручителя про виконання ним зобов`язання за договором поруки слід пред`явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем). З матеріалів судової справи вбачається, що граничний строк подання позову до поручителів завершився: - 31.03.2007 року по даті погашення 04.09.2006 року для погашення чергового платежу в розмірі 474 долари США і відсотків у розмірі 320 доларів США; - 30.04.2007 року по даті погашення 02.10.2006 року для погашення чергового платежу в розмірі 519,90 доларів США і відсотків у розмірі 274,10 доларів США; - 31.05.2007 року по даті погашення 02.11.2006 року для погашення чергового платежу в розмірі 497,69 доларів США і відсотків у розмірі 296,31 доларів США; - 30.06.2007 року по даті погашення 04.12.2006 року для погашення чергового платежу в розмірі 495,21 доларів США і відсотків у розмірі 298,79 доларів США; - 31.07.2007 року по даті погашення 02.01.2007 року для погашення чергового платежу в розмірі 529,61 доларів США і відсотків у розмірі 264,39 доларів США; - 31.08.2007 року по даті погашення 02.02.2007 року для погашення чергового платежу в розмірі 518,67 доларів США і відсотків у розмірі 275,33 доларів США; - 30.09.2007 року по даті погашення 02.03.2007 року для погашення чергового платежу в розмірі 551,77 доларів США і відсотків у розмірі 242,33 доларів США; - 31.10.2007 року по даті погашення 02.04.2007 року для погашення чергового платежу в розмірі 533,42 доларів США і відсотків у розмірі 260,58 доларів США; - 30.11.2007 року по даті погашення 02.05.2007 року для погашення чергового платежу в розмірі 548,94 доларів США і відсотків у розмірі 245,06 доларів США; - 31.12.2007 року по даті погашення 04.06.2007 року для погашення чергового платежу в розмірі 532,48 доларів США і відсотків у розмірі 261,52 доларів США; - 31.01.2008 року по даті погашення 02.07.2007 року для погашення чергового платежу в розмірі 578,73 доларів США і відсотків у розмірі 215,27 доларів США; - 28.02.2008 року по даті погашення 02.08.2007 року для погашення чергового платежу в розмірі 563,64 доларів США і відсотків у розмірі 230,36 доларів США; - 31.03.2008 року по даті погашення 03.09.2007 року для погашення чергового платежу в розмірі 564,23 доларів США і відсотків у розмірі 229,77 доларів США; - 30.04.2008 року по даті погашення 02.10.2007 року для погашення чергового платежу в розмірі 593,04 доларів США і відсотків у розмірі 200,96 доларів США; - 31.05.2008 року по даті погашення 02.11.2007 року для погашення чергового платежу в розмірі 587,35 доларів США і відсотків у розмірі 206,65 доларів США; -30.06.2008 року по даті погашення 03.12.2007 року для погашення чергового платежу в розмірі 595,44 доларів США і відсотків у розмірі 198,56 доларів США; -31.07.2008 року по даті погашення 02.01.2008 року для погашення чергового платежу в розмірі 609,79 доларів США і відсотків у розмірі 184,21 доларів США; -31.08.2008 року по даті погашення 04.02.2008 року для погашення чергового платежу в розмірі 600,31 доларів США і відсотків у розмірі 193,69 доларів США; - 30.09.2008 року по даті погашення 03.03.2008 року для погашення чергового платежу в розмірі 637,13 доларів США і відсотків у розмірі 156,87 доларів США; - 30.10.2008 року по даті погашення 02.04.2008 року для погашення чергового платежу в розмірі 634,42 доларів США і відсотків у розмірі 159,58 доларів США; - 30.11.2008 року по даті погашення 02.05.2008 року для погашення чергового платежу в розмірі 642,88 доларів США і відсотків у розмірі 151,12 доларів США;, -31.12.2008 року по даті погашення 02.06.2008 року для погашення чергового платежу в розмірі 646,70 доларів США і відсотків у розмірі 147,30 доларів США; - 31.01.2009 року по даті погашення 02.07.2008 року для погашення чергового платежу в розмірі 660,07 доларів США і відсотків у розмірі 133,93 доларів США; - 29.02.2009 року по даті погашення 04.08.2008 року для погашення чергового платежу в розмірі 656,36 доларів США і відсотків у розмірі 137,64 доларів США; - 31.03.2009 року по даті погашення 02.09.2008 року для погашення чергового платежу в розмірі 681,50 доларів США і відсотків у розмірі 112,50 доларів США; - 30.04.2009 року по даті погашення 02.10.2008 року для погашення чергового платежу в розмірі 686,71 доларів США і відсотків у розмірі 107,29 доларів США; - 31.05.2009 року по даті погашення 03.11.2008 року для погашення чергового платежу в розмірі 689,32 доларів США і відсотків у розмірі 104,68 доларів США; - 30.06.2009 року по даті погашення 02.12.2008 року для погашення чергового платежу в розмірі 708,02 доларів США і відсотків у розмірі 85,98 доларів США; - 31.07.2009 року по даті погашення 02.01.2009 року для погашення чергового платежу в розмірі 711,85 доларів США і відсотків у розмірі 82,15 доларів США; - 31.08.2009 року по даті погашення 02.02.2009 року для погашення чергового платежу в розмірі 721,66 доларів США і відсотків у розмірі 72,34 долари США; -30.09.2009 року по даті погашення 02.03.2009 року для погашення чергового платежу в розмірі 737,64 доларів США і відсотків у розмірі 56,36 доларів США; - 31.10.2009 року по даті погашення 02.04.2009 року для погашення чергового платежу в розмірі 741,76 доларів США і відсотків у розмірі 52,24 доларів США; - 30.11.2009 року по даті погашення 04.05.2009 року для погашення чергового платежу в розмірі 750,63 доларів США і відсотків у розмірі 43,37 доларів США; - 31.12.2009 року по даті погашення 02.06.2009 року для погашення чергового платежу в розмірі 764,37 доларів США і відсотків у розмірі 29,63 доларів США; -31.01.2010 року по даті погашення 02.07.2009 року для погашення чергового платежу в розмірі 773,54 доларів США і відсотків у розмірі 20,46 доларів США; - 31.01.2010 року по даті погашення 24.07.2009 року для погашення чергового платежу в розмірі 761,22 доларів США і відсотків у розмірі 7,44 доларів США. За таких обставин суд дійшов висновку про припинення поруки на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України за договором поруки №0608/01/ДП/2 від 02.08.2006 року, укладеним між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] , та за договором поруки №0608/01/ДП/1 від 02.08.2006 року, укладеним між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] , оскільки вимогу до поручителів про повернення заборгованості кредитор пред`явив більш ніж через шість місяців після настання строку виконання основного зобов`язання, а саме 14.01.2016 року. Аналогічний правовий висновок щодо припинення поруки на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України висловлений в постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2014 року (справи № 6-28цс14). З огляду на зазначене підстав для солідарного стягнення заборгованості з поручителів за кредитним договором №0608/01 від 02.08.2016 р. суд не вбачає, а тому наявні підстави для відмови з задоволенні позову в цій частині. Суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь банку слід стягнути 670, 39 доларів США, що у співвідношенні 1/27 (долар США/гривна) становить 18 100 грн. 53 коп. Оскільки рішення суду не було виконане протягом певного часу, заборгованість перед банком не була вчасно погашена, то банк має право на стягнення 3% річних. Щодо заяви відповідача [PERSON] про закриття провадження у справі, то суд зазначає наступне Як зазначено в ухвалі Апеляційного суду Рівненської області від 15.11.2017 року, не всі елементи даного позову є тотожними з позовом, який раніше був поданий банком. Тобто позов, який подав банк 14.01.2016 року, не є тотожним з попереднім позовом, щодо якого було постановлене рішення Рівненського районного суду Рівненської області 20.09.2010 року. Отже, відсутні підстави для закриття провадження у справі. Окрім того, відповідач подав суду заяву про застосування строків позовної давності. А це означає що, фактично, відповідач не підтримує раніше подану заяву про закриття провадження у справі, адже суд не може одночасно ухвалити рішення (за наявності відповідних підстав) і про закриття провадження у справі, і про застосування строків позовної давності. Щодо заяви позивача про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну та спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю 3 роки (ст.257 ЦК). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Відповідно до ст.253 ЦК перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (чч.1 та 5 ст.261 ЦК). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки реалізація майна мала місце в 2015 році, а банк звернувся з позовом до суду в 2016 році, то такий строк не є пропущений. Розглянувши справу в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Оскільки судом було прийняте рішення про стягнення на користь банку 18 100 грн. 53 коп., то з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати (сплата судового збору) в сумі, що була визначена Законом України «Про судовий збір» станом на час звернення з позовом до суду, і вона складає 1378 грн.

Outcome: approved