Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] (далі [PERSON]І.) з позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення ЗМР по Комунарському району (відповідач 1) та Державної казначейської служби України (відповідач 2) про відшкодування моральної шкоди в сумі 30\~000 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.02.2017 р. у справі № 333/119/17-а позов [PERSON] до Управління праці та соціального захисту населення ЗМР по Комунарському району (далі за текстом УПСЗН по Комунарському району) задоволено, визнано протиправними дії останнього та зобовязано здійснити перерахунок та виплату позивачу суму щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2016 р. в розмірі 4\~730 грн. Як вказував позивач, вказане вище рішення суду не виконано у звязку з відсутністю коштів у бюджеті. Отже, через протиправність дій відповідача 1 позивачу спричинено моральну шкоду, яка виразилась в погіршення здоровя через переживання, в моральних стражданнях у звязку з порушенням конституційних прав та гарантій, нервових стресах через необхідність витрачання додаткових зусиль на відновлення його порушеного права, погіршились відносини з рідними та оточуючими тощо. З огляду на викладене, позивач просить суд стягнути з Державної казначейської служби України, як з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів суму моральної шкоди в розмірі 30\~000 грн. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повому обсязі, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача 1 в судові засідання жодного разу не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача 2 в судові засідання жодного разу не зявився, направив на адресу суду письмові заперечення від 13.09.2017 р. № 5-12/5845-15230, за змістом яких просить у задоволенні позову відмовити повністю. Також, у прохальній частині своїх заперечень, Державна казначейська служба України просить суд замінити неналежного відповідача 2 - Державну казначейську службу України на належного відповідача 2 управління Державної казначейської служби України у Комунарському районі м. Запоріжжя, Запорізької області. Представник позивача в судовому засіданні 24.10.2017 р. заперечив проти заявленого клопотання про заміну відповідача 2, зазначив, що Державна казначейська служба України, на думку представника позивача, є належним відповідачем 2. А тому, підстави для заміни Державної казначейської служби України на управління Державної казначейської служби України у Комунарському районі м. Запоріжжя, Запорізької області відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Отже, враховуючи зміст ст. 33 ЦПК України, заміна первісного відповідача на належного відповідача здійснюється судом лише за клопотанням позивача. Оскільки представник позивача заперечив проти заміни відповідача 2, а саме: з Державної казначейської служби України на управління Державної казначейської служби України у Комунарському районі м. Запоріжжя, Запорізької області, судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача 2. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, вислухавши пояснення представника позивача, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.02.2017 р. у справі № 333/119/17-а, яка набула законної сили 20.02.2017 р., позовні вимоги [PERSON] до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району\~ про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату недоплаченої допомоги до 5 травня задоволено. Вказаним вище рішенням суд визнав дії УПСЗН по Комунарському району щодо недоплати [PERSON]\~ щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік відповідно до вимог ст.ст. 12 і 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» протиправними та зобовязав УПСЗН по Комунарському району здійснити перерахунок та виплату [PERSON] недоплаченої суми щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 р. в сумі\~4730 грн. Частиною 3 ст. 61 ЦПК України унормовано, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Позивачем заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди в сумі 30\~000 грн., яка завдана внаслідок протиправних дій УПСЗН по Комунарському району. Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної (немайнової шкоди). Згідно з ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1). Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2). Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3). Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування (ч. 4). Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 5). За змістом ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1). Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом (ч. 2). Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Конституцією України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (ст. 55). Статтею 56 Конституції України гарантується право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Таким чином, встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3). Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством (п. 5). Факт неправомірності дій Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району\~встановлений постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.02.2017 р. у справі № 333/119/17-а, яка набула законної сили 20.02.2017 р. Представник Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району\~в судові засідання жодного разу не зявився, будь-яких заперечень або обґрунтувань щодо відсутності у останнього вини в заподіянні позивачу моральної шкоди до матеріалів справи не надав. Отже, матеріали справи свідчать, що відповідачем 1 в ході розгляду цієї справи не доведено факту відсутності вини УПСЗН по Комунарському району в заподіянні позивачу моральної шкоди, що було б підставою для звільняння від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди в спірних правовідносинах. За змістом п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: - коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; - у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу Української РСР та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст. 49 Закону "Про інформацію", ст. 44 Закону "Про авторське право і суміжні права"; - при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Судом враховано, що відшкодування моральної шкоди в спірних правовідносинах у цій справі не регламентовано спеціальним законом. Разом з тим, при розгляді справи по суті спору судом застосовуються положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: ст.ст. 23, 1167 ЦК України та норми ст. 56 Конституції України, які є нормами прямої дії та встановлюють право громадян на відшкодування моральної шкоди. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 р. у справі № 6-48цс13, висновок якої відповідно до норм ст. 360-7 ЦПК України має враховуватись судом при застосування норм права. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Отже, враховуючи глибину моральних та психічних страждань позивача внаслідок порушення його конституційних прав та гарантій щодо отримання гарантованих законом виплат, порушення принципів, соціальної правової держави, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне задовольнити частково позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, а саме: в сумі 1000 грн. У задоволенні іншої частини вимог судом відмовляється через недоведеність. Судом відхиляються твердження Державної казначейської служби України про те, що належним відповідачем 2 у цій справі є управління Державної казначейської служби України у Комунарському районі м. Запоріжжя, Запорізької області. Так, приписами п. 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Пунктом 3 ч. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 р. № 215 покладено саме на Державну казначейську службу України здійснювати в установленому законодавством порядку та відповідно до покладених на нього завдань безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Отже, враховуючи приписи наведеного вище Положення про Державну казначейську службу України, а також те, що в даному випадку в спірних правовідносинах відшкодування моральної шкоди відповідним спеціальним законом не передбачено, суд дійшов висновку, що завдана моральна шкода у цій справі повинна відшкодовуватись саме за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. На підставі викладеного,

Outcome: partial