Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилається на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 22.01.2008 відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею і банком Договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії та інші платежі на умовах, передбачених договором. Станом на 31.05.2019 відповідач порушує умови договору, не сплачує заборгованість по кредиту, відсоткам, комісії, всупереч умов кредитного договору та допустила заборгованість в розмірі 166920 грн., що складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі - 1127,31 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 159618,86 грн. та заборгованості за пенею та комісією - 6174,25 грн. Оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, позивач на власний розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, у зв`язку із чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 120495,19 грн., що складається із: тіла кредиту в розмірі - 1127,31 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом з 22.01.2008 по 31.12.2018 - 119367,88 грн. Представник позивача Чепіга Д.О. в судове засідання не з`явився, не дивлячись на своєчасне та належне його повідомлення про розгляд справи, в матеріалах справи є його письмове клопотання про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, а саме судовою повісткою, про що свідчить її підпис у розписці про отримання повістки про виклик до суду. Причини неявки суду не вказала, заяви про відкладення розгляду справи та відзиву на позов до суду від неї не надходило. Враховуючи наявність підстав, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд зі згоди представника позивача ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, врахувавши заяву представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що 22.01.2008 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір № б/н про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем заяви-анкети про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Із матеріалів справи вбачається, що на підставі анкети-заяви № б/н від 22.01.2008 [PERSON] отримала кредитну картку «Універсальна», відповідно до тарифів якої їй було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00 % на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п.6.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов`язань за договором на вимогу банку боржник зобов"язаний виконати зобов"язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту), оплати винагороди Банку. Відповідно до п.5.7 «Правил користування платіжною карткою», Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов"язань в цілому або у встановленої Банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов"язків за цим договором. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України). Таким чином, між сторонами виникли правовідносини стосовно виконання відповідачем умов укладеного кредитного договору. У спорі, пов`язаному із стягненням заборгованості за кредитним договором підлягають встановленню обставини, як наявності між сторонами договірних правовідносин, так і невиконання позичальником зобов`язань та їх розмір. Із матеріалів справи вбачається, що на підставі анкети-заяви № б/н від 22.01.2008 [PERSON] отримала кредитну картку «Універсальна» № [NUMBER] (а.с.12 зворот), відповідно до тарифів якої їй було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який відповідно до довідки про зміну кредитування та обслуговування кредитної карти [PERSON] станом на 28.02.2008 становив 500 грн., 16.06.2009 кредитний ліміт було збільшено до суми 1200 грн.; 16.09.2010 - збільшено до суми 3000 грн., 23.12.2010 - збільшено до суми 3600 грн., 21.01.2011 - збільшено до суми 4200 грн., 22.04.2011 - збільшено до суми 5000 грн., 26.05.2011 - збільшено до суми 6000 грн., 16.08.2011 - збільшений до суми 8000 грн., 16.05.2014 - зменшений до суми 1130 грн. (а.с.32). Також встановлено, що на виконання умов договору банком відповідачу було надано шість кредитних карток, остання з яких має термін дії до останнього дня лютого 2016 р. (а.с.33). Відповідач після отримання карток здійснила дії щодо проведення їх активації, користувалася картками, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи. З виписки банку вбачається, що відповідач знімала кредитні кошти, потім частково погашала заборгованість за договором і знову користувалася кредитними коштами (а.с.34-53). Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти. В силу ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від їх виконання не допускається. Так, АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за кредитним договором б/н від 22.01.2008 виконав належним чином, надавши [PERSON] кредит в обумовленому розмірі. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих коштів, якому відповідає передбачене ч.1 ст.509 ЦК України право кредитора вимагати їх повернення. Натомість позичальник свої зобов`язання не виконувала належним чином, допускаючи їх періодичне прострочення. Відповідно до розрахунків заборгованості за кредитним договором б/н від 22.01.2008 (а.с.8-11), розрахованої станом на 31.05.2019, яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь, визначена в розмірі 120495,19 грн. та включає заборгованість: за тілом кредиту в розмірі - 1127,31 грн. та за процентами за користування кредитом - 119367,88 грн. Враховуючи, що відповідач тривалий час не вносить щомісячних платежів, в тому числі не сплачує проценти за користування кредитом, Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості в примусовому порядку. Частина 1 статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Під час укладення кредитного договору, сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, кінцевий термін повернення кредиту, який відповідає строку дії картки до 02/2016, тобто до останнього календарного дня вказаного місяця. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором, а якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Із заяви позичальника вбачається, що відповідач ознайомилася з фінансовими умовами надання кредитки «Кредитка «Універсальна», а саме з умовами сплати за користування кредитом відсотків 3,0 % на місць на суму залишку заборгованості по кредиту, про що свідчить її особистий підпис у вказаній заяві (а.с.12 зворот). Так, відповідно до Умов договору, зазначених у заяві позичальника, відповідач мала у межах строку кредитування до закінчення дії кредитного договору, а саме 29.02.2016, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами у період з 20 до 24 числа кожного місяця. З огляду на наведене, виходячи із узгоджених сторонами договору відсоткових ставок за користування кредитними коштами, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за відсотками підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що розрахунок відсотків за користування кредитом позивачем здійснено за період з 22.01.2008 по 31.12.2018 включно, проте строк дії картки, отриманої відповідачем, закінчився 29.02.2016. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги. Отже, проценти нараховуються у межах дії договору (картки), який в даному випадку спливає із закінченням дії картки. Позивач має право після закінчення строку дії картки на стягнення відповідних виплат за статтею 625 ЦК України. Указана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12. Проте, вимог про застосування ст.625 ЦК України позивачем в рамках даного спору не заявлено, у зв`язку з чим суд вирішує спір виключно в межах заявлених вимог з дотриманням принципу диспозитивності. Таким чином, нарахування позивачем після 29.02.2016 відсотків на суму кредиту не повернутого відповідачем є безпідставним, а тому сума заборгованості, згідно розрахунку заборгованості (колонка № 12) за договором б/н від 22.01.2008, станом на 29.02.2016 за відсотками, яка підлягає до стягнення із відповідача складає 7275,25 грн. (а.с.11). З огляду на наведене, враховуючи те, що позивачем підтверджено отримання відповідачем кредитних коштів у розмірах зазначених у виписці банку по особовому рахунку відповідача, а також існуючий розмір заборгованості по процентам в межах дії строку картки, відсутність спростувань відповідачем використання заявленого банком розміру тіла кредиту, суд приходить до висновку, що обґрунтованими вимогами АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості є лише в частині 1127,31 грн тіла кредиту та 7275,25 грн заборгованості по процентах за користування кредитом за період з 22.01.2008 по 29.02.2016, а у задоволенні позовних вимог щодо стягнення відсотків після закінчення дії строку картки (за період з 01.03.2016 по 31.12.2018) слід відмовити. Судом встановлено, що внаслідок невиконання відповідачем умов кредитного договору №б/н від 22.01.2008, позивач поніс витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921 гривні, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням № PROM0B7RVE від 20/08/2019, на зазначену суму (а.с.26). Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, і ця частка складає 7%, тому з відповідача належить також стягнути на користь позивача судові витрати, понесені позивачем за сплату судового збору в розмірі 134,47 грн., пропорційно до задоволених позовних вимог ( 1921*7/100 =134,47). Згідно ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершено розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки в судове засідання, призначене на 15 год. 00 хв. 29.10.2019 учасники справи не з`явилися, а повне судове рішення складено (в межах строку, встановленого ч.6 ст.259 ЦПК України) 30.10.2019, то датою ухвалення даного судового рішення є 30.10.2019. На підставі ст. 61 Конституції України, ст. ст.6, 526, 536, 627, 626, 628, 549, 1054 ЦК України,

Outcome: partial