Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-21 00:00:00

В провадженні суду перебуває на розгляді заява [PERSON], заінтересована особа Тернопільський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану про встановлення факту народження дитини [PERSON], чоловічої статі 04.06.2017року на тимчасово окупованій території України: у м.Ялта Автономної республіки Крим, від матері [PERSON], [INFO], громадянки України та батька [PERSON], 11.05.1987р.н., громадянина України. Заяву мотивує тією обставиною, що на тимчасово окупованій території АРК Крим, 04.06.2017року року народився син, проте отримати свідоцтво про народження дитини заявник не може оскільки органами РАЦС не приймаються документи видані органами на території, де органи державної влади України не здійснюють свої повноваження. Заявник [PERSON] та його представника [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримали, просили задовольнити. В судовому засіданні представник заінтересованої особи [PERSON] щодо задоволення заяви не заперечила. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини: 14.06.2017року так званим Ялтинським міським відділом РАЦСу Департаменту РАЦСу Міністерства юстиції Республіки Крим видане «Свидетельство о рождении» Серії І-АЯ №720101, із змісту якого вбачається, що [PERSON] народився 04.06.2017року в місті Ялта Республіки Крим Російської Федерації, його батьками значаться [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається із довідки Ялтинського пологового будинку №785 від 10.08.2018року у [PERSON], 1989р.н. родилася дитина чоловічої статі 04.06.2017року, що підтверджується історією родів №650 від 04.06.2017року. 16.08.2018року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області відмовлено у проведенні державної реєстрації народження дитини чоловічої статі, народженої 04.06.2017року у громадянки [PERSON], оскільки заявником предявлено документ - «Свидетельство о рождении», виданий так званим Ялтинським міським відділом РАЦСу Департаменту РАЦСу Міністерства юстиції Республіки Крим на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а підставою для підтвердження факту народження дитини є медичний документ, виданий за формою №103/о, яка затверджена наказом Міністерства охорони здоровя України, від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024, якого завником до відділу не предявлено. Вирішуючи заяву суд виходить з наступного. Згідно п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п.7 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ст.3\~Закону України\~«Про забезпечення\~прав і\~свобод громадян\~та правовий\~режим на\~тимчасово окупованій\~території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій та повітряний простір визначається окупованою територією. Суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до роз'яснень, викладених у листі Верховного Суду України від 01 січня 2012 року, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - встановлення факту не пов'язується з подальшим вирішенням спору про право; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Згідно до ч. 4 ст.\~13\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію актів\~цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку визначеному Кабінетом Міністрів України. Порядок утворення медичної консультаційної комісії та положення про неї затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров'я. Медична консультаційна комісія видає документ про народження у разі встановлення факту народження жінкою дитини. За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Відповідно до ч.1ст.144 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ст.7 Закону України "Про громадянство України", особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватись положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать…… Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозвязку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України.» Отже, судом встановлено, що батьки дитини є громадянами України і на даний час проживають в Україні в АР Крим, м.Ялта, вул.Халтурина, 40/2. У закладі охорони здоров'я Ялтинському пологовому будинку [PERSON] народила сина [PERSON], про що було видано свідоцтво про народження, яке відповідно до ст.9\~Закону України\~"Про\~забезпечення прав\~і свобод\~громадян та\~правовий режим\~на тимчасово\~окупованій території\~України" є недійсним і не створює правових наслідків. Аналізуючи надані заявником належні та допустимі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним факт, народження дитини [PERSON], чоловічої статі 04.06.2017року на тимчасово окупованій території України: у м.Ялта Автономної республіки Крим, від матері [PERSON], [INFO], громадянки України та батька [PERSON], 11.05.1987р.н., громадянина України. З огляду на викладене, суд вважає, що дійсно для проведення державної реєстрації народження дитини є об'єктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту народження дитини, так як законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати громадянам України [PERSON] та [PERSON] свідоцтво про народження їх сина [PERSON], виданого державним органом України. За приписами ст. 145 Сімейного Кодексу України, прізвище дитини визначається прізвищем батьків. Якщо мати та батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їх згодою; ст. 146 Сімейного Кодексу України передбачено, що імя дитини визначається за згодою батьків. Заперечень щодо визначення прізвища дитини за прізвищем батька, та імені дитини [PERSON], судом не встановлено. По батькові дитини визначається за іменем батька. (ч.1 ст. 147 Сімейного кодексу України). На підставі наведеного та

Outcome: approved