overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] із заявою про встановлення факту родинних відносин. Свої вимоги мотивує тим, що він є сином [PERSON] ,яка померла 19 вересня 2001 року. Після смерті матері він є спадкоємцем першої черги, але для отримання спадщини йому необхідно підтвердити факт родинних відносин, оскільки в його свідоцтві про народження помилково значиться її імя та по батькові "Ефросинія Егорівна" замість вірного "Євдокія Георгіївна". Позивач до початку судового засідання надав письмову заяву ,в якій просить слухати справу в його відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач голова Ямпільської селищної Княжицької сільської ради до початку судового засідання надав письмову заяву в якій просить справу слухати в його відсутність проти позову не заперечує. Перевірив та оцінив докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні було встановлено, що 19 вересня 2001 року померла мати позивача [PERSON] , після її смерті відкрилась спадщина для отримання якої позивачу необхідно підтвердити факт родинних відносин. Те, що [PERSON] є матірю позивача підтверджується тотожністю запису прізвища « Кривошап» у свідоцтві про народження позивача та у свідоцтві про смерть [PERSON] ( а.с. 4,11). Згідно довідки Княжицької сільської ради від 14.01.2016 року за № 02-26/23 вихідної кореспонденції за даними погосподарської книги № 2 Княжицької сільської ради за особовим рахунком № 123 за 1953-1955 роки зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та їх діти син- Кривошап [PERSON], [INFO], донька [PERSON] , також у документах які залишилися після смерті матері значиться що вона [PERSON], а саме у трудовій книжці, у сертифікаті на право на земельну частку ( пай), та у свідоцтві про її народження ( а.с.7,8,10). Згідно з вимогами п.1 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суди розглядають справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Виходячи з зазначеного, суд вважає встановити факт родинних відносин з [PERSON], позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] із заявою про встановлення факту родинних відносин. Свої вимоги мотивує тим, що він є сином [PERSON] ,яка померла [INFO], та [PERSON], який помер [INFO] Після смерті батьків відкрилась спадщина у вигляді нерухомого майна. Для отримання якої йому необхідно підтвердити факт родинних відносин, оскільки в свідоцтві про смерть матері серії [NUMBER] від 08.07.2015 р. помилково значиться її прізвище "[PERSON]" замість вірного "[PERSON]". Відповідач голова Ямпільської селищної ради до початку судового засідання надала письмову заяву в якій просить справу слухати в її відсутність проти позову не заперечує. Перевірив та оцінив докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні було встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON], ,[INFO] помер батько [PERSON] після їх смерті відкрилась спадщина у вигляді нерухомого майна. Для отримання якої позивачу необхідно підтвердити факт родинних відносин. Те, що [PERSON] , а [PERSON] є батьками позивача підтверджується свідоцтвом про народження позивача [PERSON]( а.с. 3), та свідоцтвом про смерть матері позивача [PERSON] , ( а.с.4), та свідоцтвом про смерть батька позивача [PERSON] ( а.с.5) Згідно з вимогами п.1 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суди розглядають справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Виходячи з зазначеного, суд вважає встановити факт родинних відносин з [PERSON], позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

До суду звернувся представник протитуберкульозного диспансеру із заявою про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу [PERSON], [INFO], в зв'язку з тим, що він хворіє на заразну форму туберкульозу, що встановлено результатами обстеження, від подальшого лікування ухиляється та заклад лікування залишив. В судовому засіданні представник лікарні заяву підтримав та пояснив суду, що хворий за станом свого здоров'я потребує постійного лікування в стаціонарному закладі, в звязку з небезпекою для оточуючих та його відмовою від госпіталізації. Вислухавши думку учасників судового розгляду, зокрема, представника лікарні, який просить задовольнити заяву, вважає, що є всі підстави для задоволення її судом, оскільки хворий не бажає добровільно лікуватися, чим створює небезпеку для оточуючих та вивчив матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення. При цьому суд бере до уваги мотивований висновок комісії лікарів від 1 липня 2015 року, висновок центральної лікувально - консультативної комісії обласного протитуберкульозного диспансеру Житомирської обласної ради № 12 від 24 березня 2015 року за яким хворий потребує стаціонарного лікування до припинення бациловиділення. У разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Невиконання рішення суду про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу чи про продовження строку примусової госпіталізації тягне кримінальну відповідальність відповідно до закону. (ч. 1 ч. 3 ч. 7 ст. 11 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз"). Аналіз вищезазначених норм приводить до висновку, що заява про примусову госпіталізацію хворого [PERSON] підлягає до задоволення, оскільки ухилення останнього від добровільного лікування створює небезпечні умови для оточуючих, несе собою загрозу його здоров'ю та здоров'ю оточуючого суспільства. \~ Враховуючи вищевикладене, на підставі ч. 1 ч. 3 ч. 7 ст. 11 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз", ст. 286 ЦПК України, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

До суду звернувся представник протитуберкульозного диспансеру із заявою про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу [PERSON], [INFO], в зв'язку з тим, що він хворіє на заразну форму туберкульозу, що встановлено результатами обстеження, від подальшого лікування ухиляється та заклад лікування залишив. В судовому засіданні представник лікарні заяву підтримав та пояснив суду, що хворий за станом свого здоров'я потребує постійного лікування в стаціонарному закладі, в звязку з небезпекою для оточуючих та його відмовою від госпіталізації. Вислухавши думку учасників судового розгляду, зокрема, представника лікарні, який просить задовольнити заяву, вважає, що є всі підстави для задоволення її судом, оскільки хворий не бажає добровільно лікуватися, чим створює небезпеку для оточуючих та вивчив матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення. При цьому суд бере до уваги мотивований висновок комісії лікарів від 30 червня 2015 року, висновок центральної лікувально-консультативної комісії обласного протитуберкульозного диспансеру Житомирської обласної ради № 47 від 19 червня 2015 року за яким хворий потребує стаціонарного лікування до абацилювання. У разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Невиконання рішення суду про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу чи про продовження строку примусової госпіталізації тягне кримінальну відповідальність відповідно до закону. (ч. 1 ч. 3 ч. 7 ст. 11 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз"). Аналіз вищезазначених норм приводить до висновку, що заява про примусову госпіталізацію хворого [PERSON] підлягає до задоволення, оскільки ухилення останнього від добровільного лікування створює небезпечні умови для оточуючих, несе собою загрозу його здоров'ю та здоров'ю оточуючого суспільства. \~ Враховуючи вищевикладене, на підставі ч. 1 ч. 3 ч. 7 ст. 11 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз", ст. 286 ЦПК України, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

До суду звернувся представник протитуберкульозного диспансеру із заявою про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу [PERSON], [INFO], в зв'язку з тим, що вона хворіє на заразну форму туберкульозу, що встановлено результатами обстеження, від подальшого лікування ухиляється та заклад лікування залишила. В судовому засіданні представник лікарні заяву підтримав та пояснив суду, що хвора за станом свого здоров'я потребує постійного лікування в стаціонарному закладі, в звязку з небезпекою для оточуючих та її відмовою від госпіталізації. Вислухавши думку учасників судового розгляду, зокрема, представника лікарні, який просить задовольнити заяву, вважає, що є всі підстави для задоволення її судом, оскільки хвора не бажає добровільно лікуватися, чим створює небезпеку для оточуючих та вивчив матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення. При цьому суд бере до уваги мотивований висновок комісії лікарів від 22 червня 2015 року, висновок центральної лікувально-консультативної комісії обласного протитуберкульозного диспансеру Житомирської обласної ради № 11 від 17 березня 2015 року за яким хвора потребує стаціонарного лікування до припинення бактеріовиділення. У разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Невиконання рішення суду про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу чи про продовження строку примусової госпіталізації тягне кримінальну відповідальність відповідно до закону. (ч. 1 ч. 3 ч. 7 ст. 11 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз"). Аналіз вищезазначених норм приводить до висновку, що заява про примусову госпіталізацію хворої [PERSON] підлягає до задоволення, оскільки ухилення хворої від добровільного лікування створює небезпечні умови для оточуючих, несе собою загрозу її здоров'ю та здоров'ю оточуючого суспільства. \~ Враховуючи вищевикладене, на підставі ч. 1 ч. 3 ч. 7 ст. 11 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз", ст. 286 ЦПК України, суд,--

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

До суду звернувся представник протитуберкульозного диспансеру із заявою про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу [PERSON], [INFO], у зв'язку з тим, що він хворіє на заразну форму туберкульозу, що встановлено результатами обстеження, від подальшого лікування ухиляється. В судовому засіданні представник лікарні заяву підтримав та пояснив суду, що хворий за станом свого здоров'я потребує постійного лікування в стаціонарному закладі, в звязку з небезпекою для оточуючих та його відмовою від госпіталізації. Вислухавши думку учасників судового розгляду, зокрема, представника лікарні, який просить задовольнити заяву, вважає, що є всі підстави для задоволення її судом, оскільки хворий не бажає добровільно лікуватися, чим створює небезпеку для оточуючих та вивчив матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення. При цьому суд бере до уваги мотивований висновок комісії лікарів від 10 липня 2015 року, висновок центральної лікувально-консультативної комісії обласного протитуберкульозного диспансеру Житомирської обласної ради № 15 від 14 квітня 2015 року, за яким хворий потребує тривалого стаціонарного лікування. У разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Невиконання рішення суду про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу чи про продовження строку примусової госпіталізації тягне кримінальну відповідальність відповідно до закону. (ч. 1 ч. 3 ч. 7 ст. 11 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз"). Аналіз вищезазначених норм приводить до висновку, що заява про примусову госпіталізацію хворого [PERSON] підлягає до задоволення, оскільки ухилення останнього від добровільного лікування створює небезпечні умови для оточуючих, несе собою загрозу його здоров'ю та здоров'ю оточуючого суспільства. \~ Враховуючи вищевикладене, на підставі ч. 1 ч. 3 ч. 7 ст. 11 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз", ст. 286 ЦПК України, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Зазначає, що 07 березня 2015 року між позивачем та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 140. Від зареєстрованого шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Сторони спільного господарства не ведуть, стосунків не підтримують, шлюб носить лише формальний характер. Позивач вважає, що подальше спільне проживання з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим, оскільки вони мають різні погляди на шлюб та сім'ю, у зв'язку з чим просить розірвати шлюб. Фактично шлюбні відносини припинені з липня 2017 року. Просить шлюб розірвати. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнав, не заперечував щодо розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як убачається із матеріалів справи що 07 березня 2015 року між [PERSON]та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 140. Від зареєстрованого шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. 18 жовтня 2017 року позивачем змінено прізвище з "Захаренко" на "Лисенко", згідно свідоцтва про зміну імені серії І-КЕ № 007657 від 18.10.2017 року. Сторони спільного господарства не ведуть, стосунків не підтримують, шлюб носить лише формальний характер. Згідно ч. 3\~ст. 105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 112 СК України\~ суд постановляє рішення про розірвання\~\~шлюбу,\~\~якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Згідно\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст. ст.\~111,\~112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам сторін,\~\~позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч. 2\~ст. 114 СК України\~\~у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача в її користь аліментів на утримання дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] в розмірі по 350 грн. щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття, але не менше 30 відсотків встановленого законом прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Свої вимоги позивачка мотивує своїм скрутним майновим становищем та тим, що відповідач не дає дітям матеріального утримання в добровільному порядку. Позивачка в судове засідання не з`явилась, проте від неї надійшла заява де вона свій позов підтримує та просить справу розглядати без її участі. Відповідач також в судове засідання не з`явився, однак від нього надійшла заява де він просить справу розглядати без його участі, позов визнає. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що даний позов слід задоволити частково, стягнувши з відповідача відповідно до вимог позивачки аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 350 грн. на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття, врахувавши при цьому, що згідно положень ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за винятком випадків передбачених ст.184 СК України, якою встановлено порядок визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Так, судом встановлено, що шлюб між сторонами по справі розірвано. Це стверджується Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 26.08.2014р. Згідно даного рішення суду, прізвище матері дітей сторін по справі змінено з "Кошак" на дошлюбне "[PERSON]". У відповідності із виданим 11.11.2010р. Вишнівецькою селищною радою Збаразького району Тернопільської області свідоцтва про народження, в даному шлюбі [INFO] народилась дочка [PERSON]. Відповідно до виданого 22.11.2011р. Вишнівецькою селищною радою Збаразького району Тернопільської області свідоцтва про народження, в шлюбі сторін по справі [INFO] народився син [PERSON]. Діти перебувають на утриманні позивачки і проживають разом з нею в [ADDRESS]. Це знайшло своє підтвердження виданою Вишнівецькою селищною радою Збаразького району Тернопільської області довідкою за №1345 від 16.10.2014р. Відповідно до позову встановлено, що відповідач постійною роботою не забезпечений, має нерегулярний, мінливий дохід, спроможний сплачувати аліменти у вказаному позивачкою розмірі. Будь-яких спростувань даних тверджень судом не здобуто. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язанні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Таким чином, беручи до уваги те що оскільки вищенаведені встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідач в добровільному порядку належного матеріального утримання дітей, не надає, хоча має можливість виконувати свій обов`язок по їх утриманні, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом про визнання недійсним розпорядження Корецької райдержадміністрації, визнання державного акту недійсним та зобов"язання вчинити певні дії. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що згідно витягу з єдиного реєстру спадкових справ, позивач являється єдиним спадкоємцем майна, що залишилось після смерті її батька [PERSON]. За життя батько залишив заповіт, яким все своє майно заповів їй. Позивач має намір успадкувати земельні ділянки, що належали батькові згідно державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯЖ №276196, ЯЖ №276194 та ЯЖ №276195 , видані Корецьким районним відділом земельних ресурсів 12.05.2009 року на підставі розпорядження Корецької райдержадмінстрації від 11.12.2007 року №664. При зверненні до нотаріальної контори за переоформленням спадщини, нотаріусом було виявлено помилки в державних актах, а саме не відповідність кадастрових номерів земельних ділянок. За таких обставин державні акти є недійсними. Тому, позивач змушена звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач в судове засідання не з"явилася, але подала суду заяву в якій справу просить розглядати без її участі. Позов підтримує повністю. Представники відповідачів в судове засідання не з"явилися, але подали суду заяви в яких просять справу розглядати без їх участі, позов визнають. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Як встановлено судом, Державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯЖ №276196, ЯЖ №276194 та ЯЖ №276195 від 12.05.2009 року, видані Корецьким районним відділом земельних ресурсів на ім"я [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13.03.2013 року виданого виконкомом Залізницької сільської ради Корецького району Рівненської області, [PERSON] помер [INFO] року. Волевиявлення спадкодавця підтверджується заповітом, посвідченим Залізницькою сільською радою Корецького району Рівненської області 24 травня 2012 року, зареєстрований в реєстрі за №5. Згідно розпорядження Корецької райдержадміністрації №664 від 11 грудня 2007 року [PERSON] виділено земельні частки (паї) в натурі (на місцевості) та видано державні акти на право власності на земельні ділянки. Згідно п.2.9 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, Затвердженого Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року №43, зі змінами і доповненнями, виправлення в державному акті не допускається. Відпвідно до п.г ч.1 ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; Відповін до ч.1 ст.155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Outcome: approved