Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, у якій просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн. щомісячно. Також просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною трьох років. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 17 червня 2016 року сторони перебувають у шлюбі та мають від шлюбу неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем. Сторони більше двох місяців не проживають разом, спільного господарства не ведуть. [PERSON] офіційно працює у ТОВ «Горизонт», проте відмовляється у добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, чим ставить її в скрутний матеріальний стан. Також позивач зазначила, що намагається самостійно забезпечити належний рівень життя дитині, проте на теперішній час вона перебуває у декретній відпустці та не має можливості працювати, має ще одну дитину, крім речей першої необхідності, несе витрати на лікування, оздоровлення та культурний розвиток дитини, також зросли ціни на продукти харчування, одяг та взуття, комунальні послуги, орендну плату за квартиру. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2020 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. \~ \~ \~ \~В судове засідання позивач не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Через канцелярію суду надала заяву, в якій вона підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просила розглянути справу без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. Враховуючи умови\~ст. 280 ЦПК України, судом, за згодою позивача, розглянуто справу в заочному порядку. Згідно із ч. 1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.\~\~ Згідно матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 17 червня 2016 року Виконавчим комітетом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, актовий запис № 16 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 17 червня 2016 року, видане Виконавчим комітетом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області). Після державної реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] змінено на « [PERSON] ». \~ \~ \~ \~Від даного шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13 березня 2019 року, виданого Холодногірським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства"\~визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 2\~ст. 51 Конституції України, обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків. У відповідності до\~ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому такий обов`язок є особистим та рівним як щодо матері, так і до батька дитини. Згідно з роз`яснень, які містяться в п. 17\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно\~ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. В ході судового розгляду, встановлено, що відповідач в добровільному порядку не надає матеріальну допомогу неповнолітній дитині. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошової сумі. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку відповідно до ст. 182 СК України. Згідно зі ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів в твердій грошовій сумі визначається судом за заявою платника або отримувача аліментів. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних\~чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Даних про наявність на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї відповідачем суду не надано. Відповідно до ч. 2\~ст. 51 Конституції України, обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків. \~ \~ \~ \~Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. \~ \~ \~ \~Положеннями ст.\~1\~Закону України «Про прожитковий\~мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до ч. 2\~ст. 182 СК України\~мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2020 рік»\~установлений прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, а саме на дітей віком\~до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Статтями 12, 13, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Відповідач є працездатною особою, не позбавлений можливості працювати, даних про наявність на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сімї, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дитину суду не надано, а тому суд приходить до висновку, що відповідач може сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з дня звернення до суду з позовом та до досягнення дитиною повноліття. Суд зазначає, що згідно положень ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. У відповідності до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Щодо вимоги про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на її утримання, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Згідно ч.ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно з ч.4 ст.84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина, є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи працює вона, а також незалежно від її матеріального становища - за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач є працездатною особою, доказів того, що відповідач має інших утриманців або інших аліментних зобов`язань суду не надано, доказів, які свідчать про наявність у нього захворювань та потреби в лікуванні суду також не надано. Згідно позовної заяви, позивач [PERSON] не працює, перебуває у декретній відпустці, має на утриманні двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 03 листопада 2010 року Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції). Згідно з ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення на її користь з відповідача [PERSON] аліментів на її утримання у розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років. Суд вважає, що визначений судом розмір аліментів відповідає вимогам закону, розумності і справедливості. У разі зміни матеріального становища відповідача та неможливості сплати останнім аліментів у встановленому судом розмірі, останній не позбавлений можливості звернутися до суду із позовом про зменшення розміру аліментів за наявності таких підстав. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 5 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, №23, ЄСПЛ, від 18 липня 2007 року). Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Враховуючи, що [PERSON] звільнена від сплати судового збору, суд стягує з відповідача судовий збір в сумі 840,80 грн. на користь держави.

Outcome: partial