Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

Позивач 11.10.2013 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON], [PERSON], треті особи: Святошинський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, Святошинська районна в м. Києві Державна адміністрація Служба у справах дітей про зняття з реєстраційного обліку та виселення з житлового приміщення на яке звернуто стягнення. В обґрунтування зазначеного позову позивач зазначив, що 23.03.2005 року між АТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] було укладено рамкову угоду №2288 відповідно до якої кредитор на положеннях та умовах цієї угоди та договорів про надання траншу відкриває позичальнику кредитну лінію терміном на 72 місяці з лімітом кредитування 30 000 доларів США. В межах рамкової угоди було укладено наступні договори про надання траншів: 1) договір про надання траншу №1.35889/2288 від 20.11.2007 року, відповідно до якого [PERSON] надавався кредит у розмірі 11 900, 00 доларів США строком на 30 місяців зі сплатою 16% річних. 2) Договір про надання траншу №1.38034/2288 від 26.03.2008 року відповідно до якого [PERSON] надавався кредит в розмірі 3000 доларів США строком на 12 місяців зі сплатою 16,5% річних. 3) Договір про надання траншу №1.40653/2288 від 05.09.2008 року відповідно до якого [PERSON] надавався кредит в розмірі 12000 доларів США строком на 18 місяців зі сплатою 18% річних. 23.03.2005 року в якості забезпечення виконання зобов'язань за рамковою угодою та укладеними в її межах договорів про надання траншу, між АТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки №2288-ІД 01, відповідно до умов якого іпотекодавець передає, а іпотекодержатель приймає в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру за номером [ADDRESS]. Відповідно до п. 1.3. договору іпотеки - іпотека забезпечує повне виконання зобов'язань позичальника перед іпотекодержателем, що виникає з рамкової угоди №2288 від 23.03.2005 року та інших договорів про надання траншу, договорів про надання овердрафту, інших договорів, які укладені та/або будуть укладені на підставі рамкової угоди і є та/або будуть її невід'ємною частиною. 07.06.2011 року приватним нотаріусом КМНО [PERSON] було вчинено виконавчий напис договір іпотеки №2288-ІД 01 від 23.03.2005 року відповідно до якого запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно, а саме на квартиру за [ADDRESS], для її примусової реалізації з метою погашення заборгованості на загальну суму 287 427,91 грн. Виконавчий напис нотаріуса, як виконавчий документ, був пред'явлений для примусового виконання до ВДВС Святошинського РУЮ в м. Києві. При підписанні договору іпотеки, для забезпечення виконання вимог закону нотаріусу було надано довідку форми №3 виданої ЖЕО №809, якою підтверджується, що на житловій площі квартири, що знаходиться [ADDRESS] проживає [PERSON], зареєстрована в квартирі з 07.05.1998 року та [PERSON], зареєстрований в квартирі з 28.11.1998 року. В ході примусового виконання виконавчого напису нотаріуса державним виконавцем було описано та арештовано іпотечну квартиру та направлено запит до ЄРРЦ Філії №809 про надання на вимогу державного виконавця довідки Форми №3 про осіб зареєстрованих в квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки форми №3 від 05.04.2013 року в квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] проживають і зареєстровані [PERSON], зареєстрована в квартирі з 07.05.1998 року та [PERSON], зареєстрований в квартирі з 28.11.1998 року та неповнолітній [PERSON], [INFO], зареєстрований з 07.07.2005 року, тоді як договір іпотеки укладений 23.03.2005 року. У зв'язку з проживанням та реєстрацією у предметі іпотеки неповнолітньої дитини не вбачається можливим здійснити примусову реалізацію з метою погашення заборгованості, оскільки згідно довідки №92-1604 від 03.06.2013 року Служба у справах дітей Святошинської РДА у м. Києві заперечує проти реалізації майна, яке належить боржнику та просить не допустити порушення житлових прав неповнолітньої дитини. Банком на виконання договору іпотеки було направлено вимогу відповідачам про добровільне виселення та зняття з реєстраційного обліку, які 07.09.2013 року були отримані відповідачами, однак в добровільному порядку вимоги не виконуються. ПАТ «ПроКредит Банк» вважає, що його права як кредитора та іпотекодержателя порушуються та повинні бути захищені в судовому порядку. У судовому засіданні 23.01.2014 року представник позивача Петрушко Я.Р. підтримав позов у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 23.01.2014 року заперечував проти позову зазначаючи, що його дружина не повідомляла про існування іпотечного договору, а про його існування він дізнався лише у листопаді 2012 року після візиту представників банку. Відповідачі [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON], до суду двічі не з'явились та подали письмові заперечення (а.с. 67-71), про день та час розгляду справи були належним чином повідомлені (а.с. 29, 60, 61, 62), про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому суд вважає за можливе слухати справу у їх відсутності. Представник третьої особи-1, в судове засідання не з'явився та направив до суду заяву про можливість розгляду справи без участі їхнього представника (а.с. 66). Представник третьої особи-2, в судове засідання не з'явився та направив до суду заяву про можливість розгляду справи без участі їхнього представника (а.с. 65) Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.03.2005 року між АТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] було укладено рамкову угоду №2288 відповідно до якої кредитор на положеннях та умовах цієї угоди та договорів про надання траншу відкриває позичальнику кредитну лінію терміном на 72 місяці з лімітом кредитування 30 000 доларів США. 23.03.2005 року в якості забезпечення виконання зобов'язань за рамковою угодою та укладеними в її межах договорів про надання траншу, між АТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки №2288-ІД 01, відповідно до умов якого іпотекодавець передає, а іпотекодержатель приймає в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру за номером [ADDRESS] (а.с. 6-7). В ході примусового виконання виконавчого напису нотаріуса державним виконавцем було описано та арештовано іпотечну квартиру та направлено запит до ЄРРЦ Філії №809 про надання на вимогу державного виконавця довідки Форми №3 про осіб зареєстрованих в квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки форми №3 від 05.04.2013 року в квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] проживають і зареєстровані [PERSON], зареєстрована в квартирі з 07.05.1998 року та [PERSON], зареєстрований в квартирі з 28.11.1998 року та неповнолітній [PERSON], [INFO], зареєстрований з 07.07.2005 року, тоді як договір іпотеки укладений 23.03.2005 року (а.с. 23). Банком на виконання договору іпотеки було направлено вимогу відповідачам про добровільне виселення та зняття з реєстраційного обліку, які 07.09.2013 року були отримані відповідачами, однак в добровільному порядку вимоги не виконуються (а.с. 15-18). Відповідно до абз. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 40 Закону України "Про іпотеку", звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині виселення відповідачів з предмету іпотеки підлягають задоволенню, оскільки відповідачі в добровільному порядку звільнити житло відмовляються. Відповідно до п. 44 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальний реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Суд зазначає, що виселення відповідачів з предмету іпотеки не порушує права неповнолітнього [PERSON], [INFO], зареєстрованого з 07.07.2005 року в предметі іпотеки, тоді як сам договір іпотеки був укладений 23.03.2005 року. Разом з тим, суд вважає, що вимоги позивача за про зняття відповідачів з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Відповідно до Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів затвердженого Наказом МВС України 22.11.2012 року за №1077 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 18.12.2012 року за № 2109/22421, у пункті 3.1 Порядку зазначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви про зняття особи з реєстрації місця проживання, яка подається особою або її законним представником, інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Зняття з реєстрації на підставах, визначених в абзацах вісім та дев'ять пункту 3.1 цього розділу, здійснюється за клопотанням уповноваженої особи закладу/установи або за заявою власника/наймача житла або їх законних представників. Відповідно до підпункту 2 п. 3.1 даного Порядку зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Аналогічні норми закріплені в ст.11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», де вказано, реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування. Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. В силу наведеної норми позивач повинен звертатися до органу реєстрації з вимогою про зняття з реєстрації місця проживання відповідачів, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про виселення. Суд не вправі підміняти функції державних органів (органів реєстрації), на які покладені обов'язки з реєстрації місця проживання громадян. Таким чином, права позивача щодо відмови у знятті відповідачів з реєстрації не є порушеними, у в'язку з чим відновленню не підлягають. В свою чергу в разі відмови державного органу його посадової особи, як суб'єкта владних повноважень зняти відповідачів з реєстраційного обліку на підставі судового рішення, буде мати місце оспорювання дій та/або бездіяльності такого державного органу, його посадової особи, що відноситься до спорів судів адміністративної юстиції, а отже вимоги про знаття з реєстраційного обліку не можуть бути розглянуті в порядку цивільного судочинства. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 114,70 грн. сплачена позивачем згідно меморіального ордеру №00000053 від 09.10.2013 року (а.с.4). На підставі викладеного та

Outcome: partial