Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 26.10.2020 року позивач Одеська міська рада звернулась до суду з позовом до відповідачів, в якому просить скасувати рішення про державну реєстрацію прав від 26.12.2017 року №38975675, запис про право власності: 24169170, що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності [PERSON] на нежитлове приміщення(магазин) загальною площею 20,0 кв.м. за адресою [ADDRESS] ; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 20.02.2018 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] на Ѕ частку у праві власності на магазин, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 20,0 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левчук О.С. та зареєстрований в реєстрі за №329; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 20.02.2018 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] на Ѕ частку у праві власності на магазин, що розташований за адресою [ADDRESS] , загальною площею 20,0 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левчук О.С. та зареєстрований в реєстрі за №330; скасувати рішення про державну реєстрацію прав від 21.02.2018 року №39781168, запис про право власності:24932996, що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності [PERSON] на Ѕ частку нежитлового приміщення загальною площею 20,0 кв.м. за адресою [ADDRESS] ; скасувати рішення про державну реєстрацію прав від 21.02.2018 року №39780662, запис про право власності:24932503, що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності [PERSON] на Ѕ частку нежитлового приміщення загальною площею 20,0 кв.м. за адресою [ADDRESS] ; стягнути з відповідача на користь Одеської міської ради судові витрати. Ухвалою суду від 04.11.2020 року провадження по справі відкрито. Ухвалою суду від 05.11.2020 року застосовані заходи забезпечення позову. 18.01.2021 року судом постановлено ухвалу про витребування доказів. 10.02.2021 року на виконання ухвали суду від 18.01.2021 року судом отримані письмові докази. Ухвалою суду від 11.02.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В підготовчому судовому засіданні 11.02.2021 року представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, в подальшому до судового засідання не з`явилась, до суду надала заяву, в якій просить позов задовольнити та проводити розгляд справи за відсутності представника, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до судового засідання повторно не з`явились, повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Згідно рекомендованого поштового повідомлення дочка [PERSON] - [PERSON] 20.11.2020 року отримала позов з додатками, ухвалу про відкриття провадження по справі та судову повістку з викликом на 02.12.2020 року, але відзиву на позов чи будь-яких заяв до суду не сторона відповідача [PERSON] надала. / а.с. 84/. В подальшому, на наступні судові виклики листоноша повідомляв суд, що адресат відсутній. Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В позовних вимогах позивач посилається на те, що на земельній ділянці, що перебуває в комунальній власності територіальної громади м. Одеси 21.12.2017 року відбулась незаконна реєстрація права власності на об`єкт нерухомості (магазин) за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказаний об`єкт було зареєстроване за [PERSON] , яка в подальшому 20.02.2018 року здійснила відчуження вищевказаного об`єкту в цілому [PERSON] . Відповідач [PERSON] правом на подання відзиву на позов не скористалась, будь-яких інших заяв щодо розгляду справи до суду не подала. Відповідач [PERSON] правом на подання відзиву на позов не скористалась, будь-яких інших заяв щодо розгляду справи до суду не подала. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ 18.06.2020 року в ході проведення обстеження території Київського району м. Одеси уповноваженими особами управління архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради із залученням представників департаменту комунальної власності ОМР, Київської районної адміністрації ОМР, комунальної установи «Муніципальна служба розвитку торгівлі» здійснено комісійне обстеження об`єкту за вказаною вище адресою, за результатами якого складено акт. Відповідно до акту обстеження об`єкту містобудування щодо дотримання вимог земельного законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові території м. Одеси на об`єкті за адресою: [ADDRESS] зафіксовано розміщення торгівельної палатки відкритого типу. Будівельні роботи не проводяться, інші будівлі та споруди відсутні /а.с.33-34/. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 21.12.2017 року державним реєстратором комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Бондарем О.М. на підставі технічного паспорту від 21.12.2017 року б/н, виданого ПП «УКРЕЛТРАНС», та акту про готовність закінченого будівництвом об`єкту до експлуатації від 19.01.1998 року №1375, виданого інспекцією Держархбудконтролю, за [PERSON] зареєстровано право власності на об`єкт нежитлової нерухомості (магазин) загальною площею 20 кв.м. (РНОНМ: 1449991351101, номер запису про право власності: №24169170) /а.с.46-47/. Однією з підстав для первісної державної реєстрації права власності за [PERSON] на вказаний об`єкт нерухомості став акт від 19.01.1998 року, виданий інспекцією Держархбудконтролю, дійсність якого 05.12.2017 року на звороті посвідчена нібито директором департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради Хитровою Л.М. на підставі: «фонд 19, справа 3797» /а.с.157-159/. При цьому з відповіді департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради від 26.08.2020 року №2922-11.1-29 на запит директора юридичного департаменту Одеської міської ради /а.с.38/ вбачається, що: -в перевірених документах фонду №207 «Управління архітектури та містобудування виконавчого комітету Одеської міської ради» за 1998 р. акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію за адресою: [ADDRESS] , не знайдено; -в перевірених документах фонду №234 «Київської районної адміністрації» за період 1997 р. по січень 1998 р. розпорядження про затвердження акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію за адресою: [ADDRESS] , не знайдено; -згідно списку фондів Національного архівного фонду на зберіганні в департаменті знаходяться документи починаючи з фонду №48, тобто фонду №19 не існує; -повідомити, чи посвідчувався вказаний вище акт директором департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради Хитровою Л.М. від 05.12.2017 року на підставі представленої неякісної копії та без проведення експертизи неможливо. Документи, які могли б видаватися на підставі «Фонд 19, справа 3797» в департаменті не існують. Судом встановлено, що 08.02.2018 року державним реєстратором комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Бондарем О.М. на підставі рішення від 08.02.2018 року №39589379 внесено зміни до розділу, а саме: «технічний паспорт, серія та номер: бн, виданий 21.12.2017 року, видавник: ПП «УКРЕЛТРАНС», змінено на технічний паспорт, серія та номер: бн, виданий 20.12.2017 року, видавник: ТОВ «Центральне БТІ». 20.02.2018 року [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу від 20.02.2018 року, посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левчук О.С. та зареєстрованих в реєстрі за №329 та №330, здійснила відчуження вищевказаного об`єкту нерухомого майна в цілому [PERSON] /а.с.163-168/. Також 20.02.2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левчук О.С. на підставі рішень від 21.02.2018 року №39780662 та №39781168 за [PERSON] зареєстровано право власності на об`єкт нежитлової нерухомості (магазин), загальною площею 20 кв.м., за адресою: [ADDRESS] /а.с.44-45/. З відповіді КП «БТІ» Одеської міської ради від 28.08.2020 року №4018-02/189 вбачається, що станом на 31.12.2012 року по даним інформаційної бази реєстрація права власності нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , не проводилась /а.с.37/. Судом досліджено Акт огляду земельної ділянки від 10.09.2020 року, складеного спеціалістами відділу самоврядного контролю за використанням і охороною земель та дотриманням земельного законодавства Управління земельних ресурсів, з якого вбачається, що спеціалістами відділу з метою розгляду листа юридичного департаменту Одеської міської ради від 25.08.2020 р. №1894 вих. було оглянуто земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , та встановлено, що за вказаною адресою розташовано багатоквартирний будинок. [ADDRESS] на земельній ділянці орієнтовною площею 12 кв.м. розташовано торговельну палатку. Належність зазначеної торговельної палатки до [PERSON] встановити не вдалось. Інші торговельні палатки поблизу будинку [ADDRESS] відсутні /а.с.28/. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Відповідно до ч. 1\~ст. 182 ЦК України\~право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 1 ст. 228 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Згідно з\~ч.\~3\~ст.\~228\~ЦК України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави. Відповідно до\~ст.\~655\~ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 658 ЦК України визначено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Відповідно до абз. 2, 3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому\~підпунктом "а"\~пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому\~підпунктом "а"\~пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ На підставі вищевикладеного в ході судового розгляду справи встановлено, що документальної підстави для державної реєстрації права власності за [PERSON] на об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] , фактично немає, оскільки документи, які могли б видаватися на підставі «Фонд 19, справа 3797» в департаменті не існують, в зв`язку з чим набуття [PERSON] права власності на вказаний об`єкт нерухомості нічим не підтверджено. При цьому вказаного об`єкту, на яке зареєстровано право власності, також фактично не існує, оскільки на підставі обстеження встановлено лише наявність торговельної палатки. Таким чином, державна реєстрація права власності за [PERSON] щодо об`єкта, якого реально не існує, вчинена незаконно, а тому рішення про державну реєстрацію від 26.12.2017 року №38975675 підлягає скасуванню, що є підставою для припинення права власності [PERSON] на спірний об`єкт нерухомого майна. З урахуванням того, що [PERSON] фактично не мала правових підстав для набуття права власності на вказаний об`єкт, відповідно вона не мала і права на відчуження спірного об`єкту на користь [PERSON] , в зв`язку з чим правочини щодо його відчуження мають бути визнані недійсними. Таким чином, рішення про державну реєстрацію права власності від 21.02.2018 року №39781168 та від 21.02.2018 року №39780662, на підставі яких за [PERSON] зареєстровано право власності на нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , підлягають скасуванню, що є підставою для припинення права власності [PERSON] на вказаний вище об`єкт нерухомого майна. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позовних вимог сума сплаченого при поданні позовної заяви судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved