Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-31 00:00:00

Позивач 21.03.2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вказав, що 09.04.2008 року між сторонами укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 16 500 грн. строком до 08.04.2011 року. Відповідач належним чином зобов'язання за договором не виконав. Заборгованість станом на 19.03.2014 року складає 21 772,21 грн., з яких: загальна заборгованість за кредитом - 14 494,02 грн.; відсотки за користування кредитом - 4 799,73 грн.; штраф - 2 478,46 грн. Просив суд стягнути з відповідача кредитну заборгованість у розмірі 21 772,21 грн. Сторони у судове засідання не з'явились, повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином, надали заяви, відповідно до яких просили суд розглянути справу за їх відсутності. Крім того, представник позивача у своїй заяві підтримав позов, а представник відповідача - позов не визнав та просив суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.04.2008 року між сторонами був укладений кредитний договір № 162/2008/Б, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у сумі 16 500 грн. під 24 % річних строком до 08.04.2011 року. Згідно із ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У судовому засіданні з'ясовано, що відповідач належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого за розрахунками банку заборгованість за кредитним договором станом на 19.03.2014 року складає 21 772,21 грн., з яких: загальна заборгованість за кредитом - 14 494,02 грн.; відсотки за користування кредитом - 4 799,73 грн.; штраф - 2 478,46 грн. Останній платіж відповідачем проведений 06.05.2010 року (а.с.3). В свою чергу, позивач звернувся до суду із даним позовом 21.03.2014 року. Відповідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно п. 7.3 договору сторін, цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором. Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Частиною 4 ст. 631 ЦК України передбачено, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору, однак при цьому слід враховувати строки позовної давності, що передбачені ст. ст. 257, 258, 259 ЦК України. Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Доказів про вчинення боржником в межах позовної давності будь-яких дій, що свідчать про визнання ним свого боргу (сплата будь-якого платежу, надання банку письмової заяви про визнання боргу тощо), як і доказів на підтвердження поважності пропущення строку позовної давності, позивачем не надано, а тому відсутні підстави для переривання перебігу позовної давності та визнання поважними причин її пропущення відповідно до ст.ст.264, 267 ЦК України. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.31 постанови "Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин" зазначив, що оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та вимоги ЦК України щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). З огляду на викладені обставини, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed