Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

Заявники [PERSON], [PERSON] звернулися до Деснянського районного суду міста Києва із зазначеною заявою, в якій просять розірвати шлюб між ними, зареєстрований 14 січня 2012 року, Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 26. У судове засідання сторони, повідомлені про час і місце розгляду справи, не з'явились. Заявники звернулися до суду з заявами про розгляд справи за їх відсутності, підтримали вимоги в повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб, що є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову, з таких підстав. Судом встановлено, що 14 січня 2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], прізвище після реєстрації шлюбу якої "Рогальова", актовий запис №26, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 16). Від спільного подружнього життя у сторін народилась дитина [PERSON], [INFO], заявники є батьками дитини, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 17). Як вбачається з пояснень заявників, сторони припинили шлюбно-сімейні відносини, не ведуть спільного господарства, проживають окремо, дитина проживає з матір'ю. Заявники досягли згоди щодо участі у вихованні та утриманні малолітнього сина [PERSON], [INFO], шляхом укладення Договору про сплату аліментів на дитину, посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Медведєвою Н.П. від 25.02.2016 року за реєстровим № 25, відповідно до умов якого дитина залишається жити з матір'ю, при цьому батько має право бачитися із сином та повинен сплачувати аліменти в розмірі 1000,00 грн. щомісяця, не пізніше 30 числа кожного поточного місяця, шляхом безготівкового перерахування суми аліментів на банківський поточний рахунок матері (а.с. 18). Згідно з ч. 1 ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно ч. 3 ст. 234 ЦПК України суд у порядку окремого провадження розглядає також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Відповідно ч. 2 ст. 109 СК України договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Відповідно ч. 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно роз'яснень, які містяться в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»від 21 грудня 2007 року №11 розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК) провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу, після спливу одного місяця від дня подачі заяви, якщо її не відкликано хоча б одним із подружжя. Згідно з вимогами ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи визнання позову, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, судом встановлено, що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права заявників, а також права їхнього малолітнього сина, а тому заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved