Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

Заступник військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, концерну «Військторгсервіс» звернувся до суду з позовом до [PERSON] з участю третьої особи Реєстраційної служби Сколівського РУЮ Львівської області про витребування майна та зобов'язання вчинити дії. У обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 20 жовтня 2014 року рішенням господарського суду Львівської області у справі № 914/2688/13, яке постановою Львівського апеляційного господарського суду від 5 лютого 2015 року доповнено лише пунктом щодо стягнення судового збору задоволено позовні вимоги заступника прокурора Центрального регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі міністерства оборони України та концерну «Військторгсервіс» про визнання недійсним договору купівлі продажу нерухомого майна нежитлового приміщення магазину «1-17» загальною площею 412,4 кв. м., що знаходиться за адресою: Львівська область, м. Сколе, вул. Котляревського, 13 від 29 грудня 2008 року між концерном «Військторгсервіс» та товариством з обмеженою відповідальністю «Транспортні системи» і зобов?язання повернути спірне майно до державної власності. Зазначив, що таким чином, господарським судом Львівської області та Львівським апеляційним господарським судом установлено, що спірне нерухоме майно, власником якого є держава в особі Міністерства оборони України, вибуло з володіння поза його волею внаслідок незаконно укладеного договору купівлі продажу від 29 грудня 2008 року. Додав, що з матеріалів, отриманих 2 жовтня 2015 року військовою прокуратурою Західного регіону України від приватного нотаріуса [PERSON], установлено, що 2 жовтня 2009 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Транспортні системи» та [PERSON] укладено договір міни відповідно до якого [PERSON] обміняв належний йому на праві власності автомобіль на належне товариству з обмеженою відповідальністю «Транспортні системи» спірне нерухоме майно. Ураховуючи, що з моменту набрання рішенням господарського суду Львівської області від 20 жовтня 2014 року у справі № 914/2688/13 пройшло 8 місяців, однак як Міністерство оборони України, так і концерн «Військторгсервіс» не здійснюють захист інтересів держави з метою забезпечення повернення до її власності незаконно відчуженого нерухомого майна, а тому звертається до суду з даним позовом. Прокурор та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, дали пояснення аналогічні, викладеним доводам у позові та просили позов задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Представник третьої особи Реєстраційної служби Сколівського районного управління юстиції Львівської області в судове засідання не з'явився, подав клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Статтею 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відповідно до ч.2 ст.45 ЦПК України з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду. Відповідно до п. 2 ст. 121 Конституції України на прокуратуру покладається представництво інтересів громадян або держави в суді у випадках, визначених законом. Такі випадки передбачені, зокрема, ст. ст. 20, 33, 36-1 Закону України «Про прокуратуру», ч. ч. 1, 2 ст. 45 ЦПК, що представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, визначених законом; прокурор здійснює у суді представництво інтересів громадянина або держави в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами, і може здійснювати представництво на будь-якій стадії цивільного процесу. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 під представництвом прокуратурою України інтересів держави треба розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючи визначені Конституцією України та законами України повноваження, вчиняє в суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурору кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Згідно з Указом Президента України №406/2011 "Про Положення про Міністерство оборони України та Положення про Генеральний штаб Збройних Сил України" Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Підпунктом 75 пункту 4 даного положення встановлено, що Міністерство оборони України здійснює в установленому порядку відчуження військового майна, передачу його до сфери управління центральних чи місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядним установам та організаціям, які провадять діяльність в інтересах національної безпеки і оборони та в комунальну власність. Концерн «Військторгсервіс» є структурним підрозділом Міністерства оборони України, який заснований та діє на підставі статуту, затвердженого наказом Міністра оборони України № 358 від 25 червня 2005 року. 5 лютого 2015 року рішенням Львівського апеляційного господарського суду було задоволено позовні вимоги заступника прокурора Центрального регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та концерну «Військторгсервіс» про визнання недійсним договору купівлі продажу нерухомого майна нежитлового приміщення магазину «1-17» загальною площею 412,4 кв. м., що знаходиться за адресою: Львівська область, м. Сколе, вул. Котляревського, 13 від 29 грудня 2008 року між концерном «Військторгсервіс» та товариством з обмеженою відповідальністю «Транспортні системи» і зобов?язання повернути спірне майно до державної власності. Подальшою перевіркою Прокуратурою встановлено, що 2 жовтня 2009 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Транспортні системи» та [PERSON] укладено договір міни, предметом якого є спірне нерухоме майно. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] 2 жовтня 2009 року на підставі цього договору [PERSON] обміняв належний йому на праві власності автомобіль на належне товариству з обмеженою відповідальністю «Транспортні системи» спірне нерухоме майно, яке розташоване за адресою: Львівська область, м. Сколе, вул. Котляревського, 13. Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ч.1, 3 ст. 203 ЦК України - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Стаття 215 ЦК України встановлює загальне правило про те, що правочин є недійсним у зв'язку з недодержанням в момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених статтею 203 ЦК України. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв?язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред?явлена тільки стороні недійсного правочину. У пункті 8 вище згаданої постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 міститься роз'яснення про те, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) на момент вчинення правочину вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, частиною 1 якої встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства. Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Згідно ст. 2 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», повноцінний захист прав та інтересів позивача можливий шляхом витребування майна з чужого незаконного володіння останнього набувача в сукупності зі скасуванням державної реєстрації права власності на осіб, що незаконно набули таке право. Ураховуючи наведене, спірне майно вибуло з володіння Міністерства оборони України поза його волею, що підтверджено рішенням господарського суду Львівської області та постановою Львівського апеляційного господарського суду , а тому власник спірного об?єкту нерухомості, відповідно до вимог ст. ст. 16, 387, 388, 392 ЦК України має право витребувати його від набувача (відповідача), який безпідставно володіє ним.

Outcome: approved