Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

В березні 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що [INFO] померла його рідна тітка [PERSON] , а він є її єдиним спадкоємцем та прийняв її спадщину шляхом звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. До складу спадщини [PERSON] входять: - земельна ділянка загальною площею 1,48 га на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; - земельна ділянка загальною площею 0,100 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Але нотаріус відмовила у видачі позивачеві свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Крім цього, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 28.12.2019 року право власності на другу з вищезазначених земельних ділянок набула відповідач [PERSON] .. Позивач просить суд: - в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] визнати його право власності на земельну ділянку площею 1,48 га на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та на земельну ділянку площею 0,100 га, кадастровий номер 5123755800:02:005:2794, на території Таїровської селищної ради, [ADDRESS] , яка призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); - скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 28.12.2019 року №34932925 щодо реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,100 га, кадастровий номер 5123755800:02:005:2794, на території [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Провадження у справі відкрито ухвалою судді від 09.04.2021 року. \~ \~ \~ \~Відповідачі правом надання відзиву на позовну заяву не скористались. Ухвалою суду від 08.06.2021 року підготовче провадження\~було закрио та справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнит, стосовно розподілу судових витрат по справі, просив судові витрати залишити за позивачем. Представник Таїровської селищної ради у судове засідання 07.09.2021 року не з`явився, 06.09.2021 року подав до суду письмове клопотання про перенесення розгляду справи, оскільки в період з 06.09.2021 року по 26.09.2021 року перебуває у щорічній основній відпустці у відповідності до розпорядження Таїровського селищного голови №145 Кр від 16.08.2021 року. Просить визнати причинийого неявки поважними та не розглядати цивльну справи без участі представника Таїровської селищної ради. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у судове засідання не з`явилась, 07.09.2021 року подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов визнає проти його задоволення не заперечує. За наявністю підтверджень про належне повідомлення представника відповідача - Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області - Щелчкова О.В., який був присутній в минулому судовому засіданні, а саме 09.08.2021 року, та з яким було погоджено наступну дату судового засідання, причини неявки в судове засідання іншого представника відповідача: начальника юридичного відділу Таїровської селищної ради чи іншого спеціаліста юридичного відділу в клопотанні про перенесення розгляду справи не зазначені, з урахуванням дотримання розумних строків розгляду справи (справа перебуває на розгляді в суді більше п`яти місяців), суд вважає таку неявку представника не поважною та за можливим завершити судовий розгляд даної справи за відсутності представника відповідача Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.496 ЦПК України іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Частиною 1 ст.73 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав. Відповідно до ст.ст. 13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до ст.71 Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. Відповідно до ч.1. ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] та це підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , яке видано Одеським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Одеській області на підставі актового запису про смерть №7977 від 02.08.2017 року. Відповідно до 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з листом Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 01 червня 2018 року за вих.№10-15-0.3-5602/2-18 за інформацією Міськрайонного управління в Овідіопольському районі та м. Чорноморську Головного управління Держгеокадастру в Одеській області відповідно до Книг реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, других примірників державних актів та примірників договорів оренди землі наявна інформація щодо реєстрації за [PERSON] земельних ділянок: - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 1,48 га на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серія І-ОД № 045147, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за ТП №1996 від 16 серпня 1999 року; - для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) загальною площею 0,100 га на території Таїровської селищної ради, [ADDRESS] , на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серія І-ОД №014217, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за ТЇ №624-18 від 30 жовтня 2000 року. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 17.06.2020 року по справі №509/6930/19 задоволений позов [PERSON] до Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, Одеської міської ради, третя особа [PERSON] , про встановлення факту родинних відносин та надання додаткового строку для прийняття спадщини. При цьому судом встановлений юридичний факт родинних відносин, відповідно до якого [PERSON] , [INFO] , є племінником [PERSON] , яка померла [INFO] , а позивачеві [PERSON] визначено додатковий строк для прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [INFO] [PERSON] .. Таїровська селищна рада та [PERSON] рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 17.06.2020 року не оскаржували. Постановою Одеського апеляційного суду від 01.03.2021 року апеляційну скаргу Одеської міської ради на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 17.06.2020 року залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишено без змін. Згідно з п.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Спадкова справа щодо майна померлої [PERSON] була заведена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ярош О.М. 29.01.2018 року за номером 02/2018, номер спадкової справи у Спадковому реєстрі 61922942. Позивач є єдиним спадкоємцем померлої [PERSON] та прийняв її спадщину шляхом звернення до приватного нотаріуса Ярош О.М. із заявою про прийняття спадщини. Згідно з ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Але постановою приватного нотаріуса Ярош О.М. від 17.03.2021 року позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Вироком Приморського районного суду м.Одеси від 18.11.2019 року по справі №522/6908/19 засуджено [PERSON] за ч.3 ст.190, ч.2 ст.28 та ч.4 ст.358 КК України. Вказаним вироком суду встановлено, що 29.01.2018 року [PERSON] , діючи за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , подав до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Федорченко Т.М. заяву про прийняття спадщини за законом на майно покійної [PERSON] та назвався неіснуючим чоловіком [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , чим ввів нотаріуса в оману. При цьому він умисно надав нотаріусу, завідомо підроблений паспорт громадянина України начебто на ім`я [PERSON] зі своєю фотокарткою та додав до заяви завідомо підроблене свідоцтво про начебто зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] .. У подальшому, 26.02.2018 року [PERSON] , умисно, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, знаходячись у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ярош О.М., по вул. Катаєва 4, що в Приморському районі в м. Одесі, представився [PERSON] , чим ввів нотаріуса в оману, та надавши нотаріусу вищевказані підроблені документи отримав свідоцтво про право на спадщину №565 від 26.02.2018 року. З врахуванням встановлених по справі обставин суд вважає, що оскільки позивач є єдиним спадкоємцем [PERSON] та належним чином прийняв її спадщину, то в силу положень ч.5 ст.1268 ЦК України раніше належне спадкодавцю спадкове майно вважається належним спадкоємцеві [PERSON] з часу відкриття спадщини [INFO] , а право власності позивача на це майно підлягає судовому захисту шляхом його визнання. При цьому суд враховує, що позивач є громадянином Росії, а згідно з п. «в» ч.3 ст. 81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення у разі прийняття спадщини. Якщо земельні ділянки сільськогосподарського призначення прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, то протягом року з моменту отримання права на них зазначені особи мають їх відчужити (ч. 4 ст. 81, ст. 145 ЗК України). Встановлена п.15 розділу X "Перехідні положення" ЗК України заборона купівлі-продажу або іншим способом відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення не поширюється на ці правовідносини, оскільки положення ч.4 ст.81 ЗК України є імперативними. За інформацією Державного земельного кадастру успадкована позивачем земельна ділянка площею 1,48 га на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, має кадастровий номер 5123755800:01:001:0464, що підтверджується відповідною інформаційною довідкою. Враховуючи те, що позивач є іноземцем, успадкована ним земельна ділянка площею 1,48 га на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, кадастровий номер 5123755800:01:001:0464, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, має бути відчужена ним протягом року. За нормами земельного законодавства невідчуження земельної ділянки іноземними особами у встановлений строк у випадках, визначених ЗК України, є підставою для припинення права власності на земельну ділянку (пункт «е» ст. 140 ЗК України). Поряд з цим, після відкриття спадщини [PERSON] рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 березня 2019 року по цивільній справі №509/5046/18 за заявою виконуючого обов`язки керівника Іллічівської місцевої прокуратури Стоєва А.Я. в інтересах держави в особі Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області спадщину [PERSON] у вигляді земельної ділянки площею 0,100 га на території Таїровської селищної ради у [ADDRESS] було визнано відумерлою. У подальшому Таїровська селищна рада цю земельну ділянку безоплатно передала у власність [PERSON] (адреса проживання: [ADDRESS] ), а 28.12.2019 року на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] відчужила цю земельну ділянку, кадастровий номер 5123755800:02:005:2794, на користь відповідача [PERSON] .. Запис про реєстрацію права власності [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснила приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Іллічова Н.А. 28 грудня 2019 року за №34932925. Згідно з ч.2 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Право власності набувається тільки на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України). Оцінюючи правомірність набуття права власності відповідачкою [PERSON] суд враховує, що постановою Одеського апеляційного суду від 04.03.2021 року задоволено апеляційну скаргу представника [PERSON] та скасовано рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 29.03.2019 року про визнання спадщини [PERSON] відумерлою, а відповідну заяву виконувача обов`язки керівника Іллічівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області залишено без розгляду. Згідно з правовою позицією, що викладена у постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 року № 6-63цс15, у разі скасування незаконного судового рішення, на підставі якого особа набула право власності, воно не породжує правових наслідків, оскільки відпала правова підстава набуття права власності за цим рішенням Отже, зі скасуванням рішення суду втрачаються ті правові наслідки, які з нього випливають. Тобто у даному випадку відчуження Таїровською селищною радою спадкового майна на користь [PERSON] не породжує правових наслідків, оскільки вважається, що при його відчуженні Таїровська селищна рада не була власником цієї земельної ділянки, яка за життя належала [PERSON] .. Відповідач [PERSON] набула спірну земельну ділянку за відплатним договором з [PERSON] від 28.12.2019 року. Договірні відносини з приводу спірного майна між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] ніколи не виникали. У разі, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору, таке майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених ч.1 ст.388 ЦК України. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Відповідні правові висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові 28.11.2018 року у справа № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18). Відповідно до положень п.3 ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо воно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У пункті 26 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що відповідно до положень ч.1 ст.388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. Вибуття майна з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21.12.2016 року у справі № 6-2233цс16, який у подальшому було підтримано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.12.2018 року у справі № 522/2202/15-ц (провадження № 14-132цс18). Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібний за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17.12.2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Отже, правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах. Оскільки відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене ст.388 ЦК України, переходить до спадкоємців власника. Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням положень ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст.41 Конституції України). З урахуванням наведеного позивач не може бути позбавлений можливості захисту свого права на майно (легітимних і виправданих очікувань набути майно), а віндикація є способом захисту речового права, який спрямований на ефективне поновлення його порушених прав на спадкове майно. Оскільки земельна ділянка площею 0,100 га, кадастровий номер 5123755800:02:005:2794, на території [ADDRESS] , належить позивачеві з часу відкриття спадщини [PERSON] 29.07.2017 року, але вибула з його володіння поза його волею на підставі рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 29.03.2019 року, яке у подальшому було скасовано, ця земельна ділянка має бути витребувана з чужого незаконного володіння відповідачки [PERSON] , а запис щодо реєстрації за нею права власності на земельну ділянку площею 0,100 га, кадастровий номер 5123755800:02:005:2794, яка розташована на території Таїровської селищної ради у [ADDRESS] , має бути скасований. При цьому суд критично оцінює заперечення представника Таїровської селищної ради проти задоволення цього позову, оскільки вони не підтверджені матеріалами справи, не засновані на законі та ним спростовуються. Так, відповідно до ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 5, 6 ст.81 ЦПК України). За загальним правилом обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, але й у доведенні їх переконливості. Суд додатково звертає увагу на те, що в силу ч.3 ст.83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Але на підтвердження своїх заперечень проти позову Таїровська селищна рада жодних доказів не надала, навіть як й відзиву на позовну заяву. З іншого\~боку,\~обравши способом\~захисту права\~подання позову\~про визнання\~права власності\~в порядку\~спадкування за\~законом,\~витребування майна\~з чужого\~незаконного володіння\~та скасування\~запису про\~реєстрацію речового\~права позивач\~ виконав\~свої процесуальні\~обов`язки,\~пов`язані з\~тягарем доказування\~по справі, сторона\~позивача довела перед судом як фактичні, так й правові підстави заявлених позовних вимог, а тому вони підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved