Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Після смерті батька позивача [PERSON], [INFO], [PERSON] успадкував 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS], який розташований на земельній ділянці площею 0,56 гектара. Згодом, [INFO] померла мати позивача [PERSON] після смерті якої він успадкував 1/2 частину вищевказаного житлового будинку. По сусідству з [PERSON], у житловому будинку [ADDRESS] проживає відповідачка [PERSON]. Її житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,2230 гектара, і межує із земельною ділянкою позивача. За останні роки, поки хворіли батьки позивача і не користуватись землею, відповідачка перемістила межу, що поділяє їх земельні ділянки, на 200 см. в глиб сусідської території. Після оформлення спадщини позивач запропонував відповідачці перенести межу назад, на що вона відмовилась. Тому він звернувся до виконкому Бирлівської сільської ради із заявою про поновлення межі. Однак у задоволенні заяви йому було відмовлено, у зв'язку з відсутністю необхідних документів. Документи які являються підставою для узгодження межі, позивачеві у сільській раді надано не було, посилаючись на те, що їх загублено. При зверненні до виконкому Бирлівської сільської ради, та до районного відділу земельних ресурсів [PERSON] стало відомо, що відповідачка при проведенні приватизації присадибної ділянки навіть не поставила його до відома про свої наміри по оформленню документів, адже при підготовці відповідних документів, потрібно провести узгодження меж із землекористувачами які проживають або користуються сусідніми земельними ділянками. Враховуючи вищенаведене, позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить відновити межу, яка поділяє земельні ділянки [ADDRESS] у відповідності з даними земельно кадастрової документації та стягнути з відповідачки судовий збір, оскільки раніше межа проходила далі від стіни його житлового будинку. В судовому засіданні позивач та його представники заявлені вимоги підтримали та просили задовольнити, оскільки межа, яка поділяє земельні ділянки його та відповідачки повинна проходити далі від стіни, належного йому житлового будинку. При цьому в судовому засіданні не заперечували той факт, що дійсно після смерті батьків у 1996 році позивач [PERSON] оформив право власності на належний їм житловий будинок, розташований [ADDRESS] лише у 2013 році, а спірна межа була збудована у 1980 році та з того часу не змінювалась. Крім того визнали той факт, що дійсно не можуть надати документів, які б підтверджували його право власності на земельну ділянку, розташовану по вказаній адресі, оскільки позивач право власності не оформляв та правовстановлюючих документів не отримував. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] та відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, оскільки позивач не є власником земельної ділянки, яка межує із земельною ділянкою [PERSON], а межа, про яку йдеться в позовній заяві збудована ще у 1980 році і з того часу не змінена та не перенесена, покійні батьки позивача ніяких претензій щодо забудови та розміщення паркану не мали, а тому в позивача відсутні повноваження на звернення до суду із позовом про відновлення межі. У разі відмови від задоволення позову просили суд стягнути з позивача на користь [PERSON] судові витрати, понесені нею на оплату юридичних послуг в сумі 1200 грн. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог Бирлівської сільської ради Марківська Н.Д. в судовому засіданні на задані питання пояснила, що являючись працівником Бирлівської сільської ради може підтвердити той факт, що дійсно право власності на земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS] на день розгляду даної справи в суді не оформлено, а межа, яка є предметом позовних вимог була встановлена ще у 1980 році та з того часу не змінювалась. Стосовно відсутності підпису відповідача в протоколі, зазначила що підписувати такий протокол може виключно власник суміжної земельної ділянки. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд встановив, що відповідно до ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З наданих суду доказів вбачається, що відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом серії ВТВ №488939 та № 488938 виданих 1 березня 2013 року (а.с. 4, 6) та витягів з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.03.2013 року та 01.03.2013 року (а.с. 5,7) [PERSON] являється власником житлового будинку [ADDRESS]. Згідно із довідкою Бирлівської сільської ради № 1153 від 09.09.2013 року (а.с. 10) позивач зареєстрований та проживає у належному йому будинку. У відповідності до довідки цієї ж сільської ради №1154 від 09.09.2013 року (а.с. 11) [PERSON] зареєстрована та проживає у власному будинку, розташованому по [ADDRESS]. При цьому земельна ділянка площею 0,2230 га, яка розміщена за цією ж адресою належить їй відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯК № 018630, виданого 26.01.2012 року на підставі рішення Бирлівської сільської ради від 08.07.2011 року (а.с.8). Згідно з описом меж, зазначених у цьому ж державному акті земельна ділянка, належна [PERSON] дійсно межує із земельною ділянкою, якою користується [PERSON] Згідно із копією кадастрового плану земельної ділянки [PERSON] та картографічних матеріалів від 1953 року, досліджених в судовому засіданні, розмір земельної ділянки, належної відповідачці, станом на 1953 рік становив 0,50 га, а відповідно до контурного плану на 10.05.2011 року - 0,4730 га. Контури земельної ділянки рівні не змінювались відповідно до картографічних матеріалів та копії кадастрового плану . Відповідно до ст. 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Ст. 106 Земельного кодексу України говорить про те, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Аналізуючи вищевказані норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що ними чітко визначено коло осіб, які мають право звернутись до суду із заявами про відновлення межі - це виключно власники земельних ділянок. При цьому позивачем не надано правовстановлюючого документу, який би підтверджував його право власності на земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS]. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, а позивач визнав той факт, що не оформляв права власності на вказану земельну ділянку. Крім того, посилаючись у своїх позовних вимогах на норми ч. 1 ст. 106 Земельного кодексу України позивач не врахував той факт, що межа про яку йдеться у позові була встановлена ще у 1980 році, ніким не змінювалась, не переносилась, та згідно з наданими фотокопіями перебуває у належному стані. При цьому дані обставини визнано всіма учасниками судового процесу у даній справі, а норми вже вказаної статті передбачають можливість вимоги відновлення межових знаків лише у випадку, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Отже, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та незаконними, а тому до задоволення не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідач з метою захисту своїх прав та інтересів використовував в судовому засіданні послуги адвоката ( ордер серії ВН №005011 від 21.01.2014 року), на що витратив грошові кошти в сумі 1200 грн., що вказано у квитанції № 03 від 12.02.2014 року. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати на правову допомогу підлягають відшкодування, а їх граничний розмір встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Враховуючи те, що відповідно до ЗУ "Про бюджет на 2014 рік" мінімальна заробітна плата на день розгляду справи складає 1218 грн., а справа слухалась у судовому засіданні в Бершадському районному суді тричі щоразу протягом 30 хвилин, а тому суд прийшов до висновку, що відшкодуванню підлягає лише частина витрат, а саме 730 грн. 80 коп.

Outcome: approved