Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] акціонерного товариства «Платинум Банк» (далі - ПАТ «ПтБ»), [PERSON] акціонерного товариства "Кредобанк" про захист прав споживача та визнання недійсним окремих умов кредитного договору. Посилається на те, що 06.05.2016 між нею та ПАТ «ПтБ» було укладено кредитний договір №72/10338ECLG3I3T (далі - договір), відповідно до умов якого позивач отримала кредит в розмірі 28640 грн. на поточні потреби зі сплатою: відсотків у розмірі 0,0001% річних протягом грейс періодів, відсотків у розмірі 12,000% річних та щомісячної комісії за обслуговування кредиту в розмірі 888,00 грн., із кінцевим терміном повернення 01.05.2019 року. Крім того, відповідно до п. 4.3 договору позивач зобов'язалася у разі прострочення сплати заборгованості за цим договором сплачувати банку пеню в розмірі 0,3000% від простроченої суми за кожний день прострочення. Вважаючи умови договору, а саме передбачені п.1.2 в частині сплати щомісячної комісії в розмірі 888,00 грн. за обслуговування кредиту та п.4.3 в частині сплати банку пені у розмірі 0,3000% від простроченої суми за кожний день прострочення, що становить 109,5 % річних несправедливими, такими, що суперечать Закону України «Про захист прав споживача», позивач просить визнати їх недійсними. Позивач [PERSON] в судове засідання, не зявилася, направила суду заяву, згідно якої просила справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просила їх задовольнитьи. Представниким відповідачів [PERSON] акціонерного товариства «Платинум Банк» та [PERSON] акціонерного товариства «Кредобанк» в судове засідання не з'явилися, направили суду заяву, згідно якої просили справу розглянути у їх відстуності. 18.01.2019 від представника відповідача [PERSON] акціонерного товариства "Кредобанк" [PERSON], а також 04.02.2019 року від представника відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Платинум Банк» [PERSON] на адресу суду надійшли відзови на позовну заяву, в яких останні просили у задоволенні позовної заяви [PERSON] відмовити. Посилається на те, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності. Оскільки перед укладенням договору №72/10338ECLG3I3T від 06.05.2016 року [PERSON] було підписано заяву/анкету від 06.05.2016 року, підписанням якої позивач погодилася, що усі істотні умови кредитування їй роз'яснено та підтвердила свій намір укласти договір на указаних в договорі умовах. Крім того, п. 3.1. Постанови Правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168 «Про затвердження Правил надання банкам України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» встановлена можливість включення комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням та обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення того, що і було зроблено в оскаржуваному кредитному договорі та жодним чином не порушило права позивача, як споживача фінансових послуг. В той же час, п. 2.6 [PERSON] споживчого кредитування Пат «ПтБ», затверджених рішенням Правління від 26.04.2016 №25 чітко передбачено, що під обслуговуванням кредиту розуміється нагадування про дати сплати заборгованості за кредитом та суму заборгованості; внесення змін до графіку погашення у випадку здійснення позичальником часткового дострокового погашення кредиту, за письмовою вимогою позичальника, надання оновленого графіку погашення, тощо та право банку стягувати плату за обслуговування такого кредиту у вигляді комісії. Згідно п.6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Однак, позивач не скористався наданим йому правом та від кредитного договору у встановлений строк не відмовився, крім того щомісячно сплачував комісію за кредитне обслуговування, що свідчить про його згоду із даною умовою договору. Враховуючи те, що сторонами договору під час його укладення було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі щодо сплати щомісячної комісії за обслуговування кредиту та щодо сплати пені, інформацію про сплату яких було надано позивачу в письмовому вигляді для ознайомлення із роз'ясненням за які саме послуги він сплачуватиме комісію, представник відповідача вважає, що всі умови договору є дійсними в розумінні положень, визначених ст. 203 ЦК України, а вимоги позивача безпідставними. Згідно ч.1 ст. 223 ЦК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, врахувавши заяви сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06.05.2016 року між ПАТ «ПтБ» та [PERSON] був укладений кредитний договір №72/10338ECLG3I3T, шляхом підписання відповідачем Заяви/Анкети-позичальника №72/10338ECLG3I3T (а.с. 7-8, 70). Відповідно до п.п.1.2, 2.1 договору банк надав позивачу грошові кошти (кредит) у розмірі 28640 грн., на строк кредитування - 36 платіжних періодів ( з яких 3 платіжних періоди грейс період з фіксованою процентною ставкою за користування кредитом 0,0001%) з фіксованою процентною ставкою за користування кредитом 12,0000% та сплатою комісії за обслуговування кредиту в розмірі 888 грн., з кінцевою датою повернення кредиту 01.05.2019 року (а.с. 7). 02.07.2018 року між ПАТ «ПтБ» та ПАТ «Кредобанк» укладено договір про відступлення прав вимоги за договором, уладеним між позивачем та ПАТ «ПтБ», а саме №72/10338ECLG3I3T від 06.05.2016 року. Починаючи з 02.07.2018 ороку новим кредитором за вищевказаним договором є ПАТ «Кредобанк». Наведене вбачається з повідомлення (а.с. 12). Вважаючи, що обслуговування кредиту - це супутні послуги, що супроводжують кредит, а компенсація таких послуг банку за рахунок позивача є незаконною, позивач просить визнати недійсним п.1.2 договору в частині сплати щомісячної комісії в розмірі 888 грн. за обслуговування кредиту. Пунктом 3.1.Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 встановлена можливість включення комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням та обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо. Разом із цим п.п. 2.6, 2.7 [PERSON] споживчого кредитування ПАТ «ПтБ», затверджених рішенням Правління від 26.04.2016 №25 передбачено, що банк здійснює обслуговування кредиту (здійснює нагадування про дати сплати заборгованості за кредитом та суму заборгованості; вносить зміни до графіку погашення у випадку здійснення позичальником часткового дострокового погашення кредиту, за письмовою вимогою позичальника надає оновлений графік погашення, тощо) та стягує плату за обслуговування такого кредиту у вигляді комісії. Сума комісії за обслуговування кредиту додається до суми щомісячного платежу (а.с. 71 зворот). Таким чином, відповідно вищевказаних Правил та [PERSON], суму комісії за обслуговування кредиту в розмірі 888 грн. було включено у щомісячні платежі згідно підп. в) п.1.2 кредитного договору №72/10338ECLG3I3T від 06.05.2016 року, укладеного між ПАТ «ПтБ» та [PERSON] Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно - правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Так, відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При цьому ст. 215 ЦК України визначено декілька наслідків невідповідності правочину нормам актів цивільного законодавства: недійсність правочину або його нікчемність у випадках, визначених законом. Частиною другою статті 215 ЦК України передбачено, що правочин є нікчемним, якщо його недійсність прямо встановлена законом. Визнання у такому випадку правочину недійсним в окремому порядку не вимагається. Зазначені положення законодавства поширюються як на договори як вид правочинів загалом, так і на окремі положення певних видів договорів, зокрема договорів кредиту. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року. За положеннями абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. [PERSON] договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із п.п. 17, 23 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного суду №314/3845/15 від 05.09.2018. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що обслуговування кредиту, визначене пунктом 2.6 [PERSON] споживчого кредитування ПАТ»ПтБ» не є послугою у розумінні п. 17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки такі дії є діями банку на власну користь, тобто супутною послугою, що супроводжують кредит і не є послугою для споживача. Отже, встановлення Банком щомісячної комісії в п. 1.2 договору від 06.05.2016 року про надання споживчого кредиту за обслуговування кредиту є незаконним, а така умова споживчого кредиту є нікчемною. Разом із цим, суд критично оцінює посилання (у відзиві на позовну заяву) представника відповідача на те, що позивач під час укладення №72/10338ECLG3I3T від 06.05.2016 року була письмово ознайомлена та погодилася з Умовами споживчого кредитування, з огляду на наступне. За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За умовами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Однак, як вбачається із наданих суду представником відповідача [PERSON] споживчого кредитування ПАТ «ПтБ» - вказані [PERSON] не містять підпису позивача, в них відсутній також підпис відповідача - уповноваженої особи, яка повинна була підписати ці [PERSON]. Представник відповідача ПАТ «ПтБ» не надав суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме долучені до матеріалів справи [PERSON] є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і, що саме ці [PERSON] мала на увазі позивач, підписуючи заяву позичальника. За таких обставин, суд не вважає, що зазначені [PERSON] погоджені з позивачем. Згідно правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 02.03.2016 у справі №6-308цс16 вбачається, що у випадку невизнання іншою стороною правочину недійсним у відповідності до вимог ч.2 ст. 215 ЦК України та при наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред'явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність в силу закону у зв'язку з її оспоренням та не визнанням іншими особами. З урахуванням викладеного суд вважає, що позовну вимогу в частині визнання недійсним пункту 1.2 Договору №72/10338ECLG3I3T від 06.05.2016 року слід здовольнити частково та встановити, що пункт 1.2. кредитного договору №72/10338ECLG3I3T від 06.05.2016 року, укладеного між [PERSON]П та ПАТ «ПтБ» в частині встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредиту в розмірі 888,00 гривень - є нікчемним. Крім того, позивач просить визнати недійсним п.4.3 договору, відповідно до якого він зобов'язався у разі прострочення сплати заборгованості за цим договором сплачувати банку пеню в розмірі 0,3000% від простроченої суми за кожний день прострочення. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до положень ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Встановлено, що відповідно до умов договору №72/10338ECLG3I3T від 06.05.2016 року позивач отримала грошові кошти (кркедит) у розмірі 28640,00 грн., з фіксованою процентною ставкою за користування кредитом 12,0000%. Згідно п.4.3. договору у разі прострочення сплати заборгованості за цим договором, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 0,3% від простроченої суми за кожен день прострочення (а.с. 7 зворот). Відповідно до частин першої та третьої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. При цьому споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 цього Закону). Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10.11.2011 року у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»\~у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.\~\~ Згідно зі статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. [PERSON] договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Відповідно до пункту п'ятого частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад пятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобовязань за договором. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 06.03.2018 у справі №487/7824/15-ц. За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права суд приходить до висновку, що пункт 4.3 спірного кредитного договору щодо встановлення сторонами договору пені в розмірі 0,3% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення виконання зобов'язання за кредитом, що становить 109,5% від суми неповернутого кредиту та/або несплачених процентів за рік, є несправедливим та суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов'язків, порушує права позивача як споживача послуг банку, оскільки така умова договору встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад 50 відсотків вартості продукції) у разі невиконання нею зобов'язань\~\~за договором. Доводи представника відповідача ПАТ «ПтБ» про те, що позивач була ознайомлена зі змістом кредитного договору перед його укладенням, не спростовують зазначеного висновку, оскільки в силу вимог статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець, зокрема банк, не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. За таких обставин, позовна вимога щодо визнання недійсним п. 4.3 кредитного договору в частині сплати банку пені у розмірі 0,3000% від простроченої суми за кожний день прострочення, підлягає задоволенню. На підставі Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 203, 215, 217, 549, 551, 1054 ЦК України,

Outcome: partial