Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

Позивач, [PERSON], в особі представника [PERSON]., звернувся до суду з позовом, в якому просив суд: встановити факт постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем, своїм батьком [PERSON], який помер [INFO] у м. Кривому Розі, та відповідно прийняття спадщини в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України; визнання права власності та спадкове майно - на житловий будинок з господарчими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], який складається з: житлового будинку А-1, загальною площею 52,8кв.м., житловою площею 31,6кв.м., літньої кухні Б загальною площею 37,8кв.м., сараю В загальною площею - 17,5кв.м., вбиральні Г загальною площею 1,6кв.м., гаражу Д загальною площею 28,3кв.м., літнього душу Ж площею 1,6кв.м., огорожі №1, огорожі № 2, ворота № 3, водоколонка І, замощення ІІ. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] померла двоюрідна тітка позивача - [PERSON], яка на день смерті проживала за адресою: [ADDRESS], та яка за життя склала заповіт, посвідчений нотаріально, відповідно до якого вона заповіла позивачеві належний їй житловий будинок із господарчими спорудами та земельною ділянкою у [ADDRESS]. Однак, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом, оскільки відсутнє рішення суду щодо встановлення факту постійного проживання [PERSON] та [PERSON] та пропуску строку, для прийняття спадщини. При цьому, за життя, [PERSON] звернулася до Третьої Криворізької ДНК щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], але їй відмовлено з підстав пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. За життя [PERSON] звернулась до суду із позовом про надання додаткового строку, однак до кінця свої права на отримання свідоцтва не реалізувала у зв'язку зі смертю. При цьому, [PERSON] фактично прийняла спадок на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки проживала постійно з [PERSON] Спадщину після смерті [PERSON] за її заповітом позивач [PERSON] прийняв відповідною заявою, але так як не підтверджується ні факт прийняття спадщини, ні факту сумісного проживання між померлими, право успадкування може вирішуватися тільки у судовому порядку. Оскільки, на сьогоднішній день позивач позбавлений можливості в іншому, ніж судовому порядку оформити спадщину, він звернулась до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала з мотивів, викладених в ній та просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Також зазначила, що спору між спадкоємцями не має, за заповітом єдиним спадкоємцем є позивач, [PERSON] прийняла спадщину на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, однак у зв'язку з хворобою та необхідністю стороннього догляду не здатна була повністю реалізувати свої права. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи по суті, в зал судового засіданні не з'явився, заперечень на позов не надходило. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши учасників процесу та допитавши свідків, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] померла [PERSON], про що видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 7), та яка на день смерті проживала за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 16). Після ї смерті відкрилась спадщина в порядку ст. 1216-1218 ЦК України. Судом встановлено, що 04 лютого 2015 року представник позивача, [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Третьої Криворізької державної нотаріальної контори - Рикової Т.В., для оформлення свідоцтва про право на спадщину на майно, яке належало [PERSON]. Постановою від 04.02.2015 року №126/02-21 у видачі такого документу нотаріусом було відмовлено, посилаючись на те, що спадкове майно, яке залишилося після смерті спадкодавця складається з житлового будинку із господарчими спорудами у [ADDRESS], належав батьку [PERSON] - [PERSON]. При цьому [PERSON] не надала рішення суду, яке набрало законної сили щодо встановлення факту постійного проживання разом із померлим відповідно до ст.. 1268 Цивільного Кодексу України, та не підтверджено факт прийняття спадщини або факту сумісного проживання між померлими (а.с. 6-9). З матеріалів справи вбачається, що спадкове майно, яке залишилося після смерті батька [PERSON] - [PERSON], складається з житлового будинку з господарчими спорудами за адресою: [ADDRESS], яке належало [PERSON] на підставі договору на право забудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 11 листопада 1954 року, який було посвідчено у Третій Криворізькій ДНК реєстр №1206, та який був зареєстрований у Криворізькому БТІ відповідно до реєстраційного посвідчення від 08 січня 1988 року реєстрова книга №246-186-57816 (а.с. 9, 13-15, 37, 38). Судом встановлено, що батько спадкодавця [PERSON] - [PERSON], помер [INFO] (а.с. 10, 36). Факт родинних стосунків між померлими, підтверджується належними доказами - свідоцтвом про народження [PERSON], [INFO], серії [NUMBER], яке видане Дзержинським рай бюро ЗАГС м. Кривого Рогу 12 жовтня 1955 року (повторно), в якому батьком записаний [PERSON], та копією свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON], яке видане Дзержинським відділом ЗАГС м. Кривого Рогу 27 листопада 1981 року [NUMBER] (а.с. . Вбачається, що у березні 2014 року спадкодавець [PERSON] звернулася до Третьої Криворізької державної нотаріальної контори щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом на майно після смерті батька. Постановою №384/02-31 від 22.03.2014 року у видачі свідоцтва їй було відмовлено в зв'язку із тим, що вона пропустила строк, встановлений законом щодо подачі заяви про прийняття спадщини, і для визначення додаткового строку її було направлено до суду. Крім того, в постанові значиться про те, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за різними адресами. У зв'язку з цим, [PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу із позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини, про що відкрито провадження №2/210/1218/14 у справі №210/1756/14-ц, а в подальшому провадження у справі було закрито згідно ч. 1 п. 6 ст. 205 ЦПК України (а.с. 17). Як вбачається з матеріалів справи №210/1756/14-ц, причинами, з яких [PERSON] пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті свого батька, остання називала тяжку хворобу, потреба в сторонньому догляді, а також перебування на обліку у Територіальному центрі соціального захисту Дзержинського району м. Кривого Рогу за місцем свого проживання - [ADDRESS], про що надавались належні та допустимі докази. Крім того, [PERSON] була єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] (мат. цс №210/1756/14-ц, пр.. № 2/210/1218/14). Судом встановлено, що згідно довідки, яка видана 21 березня 2014 року головою квартального комітету №18 (а.с. 16). Відповідно до п. 23 пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], кожен окремо, будучи під присягою, судові показали, що спадкодавець [PERSON] починаючи з 1984 року постійно та безперервно проживала разом зі своїм батьком [PERSON] у будинку [ADDRESS], та після його смерті залишалась проживати в ньому, здійснювала оплату комунальних платежів, однак постійно потребувала стороннього догляду, т.к. як була тяжко хворою, від чого й померла. Вищевказані свідчення є логічними та послідовними, надані під присягою, свідки повідомлені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, не є родичами позивача, не є заінтересованими особами, у зв'язку з чим визнають судом достовірними та правдивими. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2 ст. 1223 цього Кодексу у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, прийняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкування за законом). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. [PERSON] була спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, що підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с. 11), та до складу спадщини увійшов будинок за [ADDRESS], в якому [PERSON] проживала разом зі спадкодавцем [PERSON], що підтверджується показами свідків, та письмовими матеріалами справи. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. При цьому, у разі наявності підстав для застосування ч. 3 ст. 1268 ЦК України, питання про надання додаткового строку для прийняття спадщини не вирішується, оскільки вважається, що особа, що постійно проживала разом із спадкодавцем на момент його смерті, прийняла спадщину, якщо не заявляє про відмову про неї. Судом встановлено, що [PERSON] не зверталась із заявами про відмову від прийняття спадщини протягом строку, визначеного ст. 1270 ЦК України. Таким чином, [PERSON] успадкувала будинок [ADDRESS] як єдиний спадкоємець першої черги після смерті свого батька [PERSON] На підставі викладеного, суд, оцінивши пояснення свідків, наявні в справі письмові докази, з урахуванням положень ст. 236, 256 ЦПК України, приходить до висновку, що [PERSON] на момент смерті [PERSON] постійно проживала зі спадкодавцем з 1984 року, та в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину, у зв'язку з чим задовольняє позовні вимоги в цій частині. Також судом встановлено, що 22 березня 2014 року [PERSON], [INFO], склала заповіт, який посвідчено Риковою Т.В. - державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори 22 березня 2014 року за реєстром №2-278, відповідно до якого вона заповіла позивачеві належний їй житловий будинок із господарчими спорудами та земельною ділянкою у [ADDRESS] (а.с. 61-62). Зазначений заповіт є чинним, не скасовано (а.с. 62) та не визнано в судовому порядку недійсним, його дійсність ніким не оспорюється, у зв'язку з чим суд виходить з презумпції правомірності правочину, що випливає з положень ст. 204, 1233 ЦК України. При цьому, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Як встановлено судом, та підтверджено матеріалами справи, [PERSON] в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину після смерті [PERSON], однак за життя не встигла отримати свідоцтво на право на спадщину, та в подальшому склала заповіт на користь позивача, який і звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті своєї тітки (а.с.9). При цьому, підставою для відмови у видачі свідоцтва на право на спадщину позивачу слугувала відсутність факту прийняття спадщини або факту постійного проживання померлих [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вибір способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Вирішуючи спір, суд виходить із того, що якщо спадщина прийнята, однак спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Крім того, статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Суд, враховуючи положення ст. 1276 ЦК України, приходить до висновку, що позивач позбавлений можливості оформити спадщину за заповітом, дійсність якого не оспорюється, та яка залишилась після смерті [PERSON], яка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, що буде відповідати положенням ст. 55 Конституції України, норми якої мають пряму дію, та ст. 6 Конвенції, ст.. 1268, 1276, 1296, 1297 ЦК України. На підставі викладеного, відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. ст. 1217, 1218, 1220, 1221, 1261, 1276, 1296, 1297 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved