Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

До суду з позовом звернулась [PERSON] до Микулинецької селищної ради, третя особа Теребовлянське бюро технічної інвентаризації, у якому просила скасувати та визнати незаконним: - Рішення виконавчого комітету Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської області за №259 від 10.10.2001 року про визнання права власності за [PERSON] на 1/2 житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS],- свідоцтво від 30 жовтня 2001 року на право особистої власності на половину жилого будинку в [ADDRESS], реєстровий напис за №1218 від 30 жовтня 2001 року видане Теребовлянським бюро технічної інвентаризації, оскільки позивачка володіє цілим житловим будинком, що знаходиться в [ADDRESS], а у вищевказаних документах помилко вказана цифра"1/2". Враховуючи наведене, для реалізації своїх прав, позивач змушена звертатися до суду. В судове засідання позивачка не з'явилась, надала заяву в якій позовні вимоги підтримала, просила задоволити, розглянути справу без її участі. В судове засідання представник відповідача не з'явився, надав письмову заяву, в якій просить розгляд справи провести без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи Теребовлянського бюро технічної інвентаризації в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву, в якій просить розгляд справи провести без його участі. Згідно ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального Кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, письмові пояснення відповідача суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської обл. за №259 від 10.10.2001 року за позивачем [PERSON], визнано право власності на 1/2 житлового будинку, що знаходиться в смт. Микулинці по вул. Й. Сліпого. 1кв.2. На підставі вказаного рішення в Микулинецькій селищній раді позивач [PERSON] отримала свідоцтво від 30 жовтня 2001 року на право особистої власності на половину житлового будинку, що знаходяться в смт. Микулинці, вул. Й. Сліпого за №1/2 та реєстровий напис за № 1218 від 30 жовтня 2001 року видане Теребовлянським бюро технічної інвентаризації. Як вбачається із рішення виконавчого комітету Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської обл. за №203 від 24.10.2003 року сусідові позивача [PERSON] визнано право власності на цілий житловий будинок, що знаходяться в смт. Микулинці, вул. Й. Сліпого, 1/1. Відповідно до відповіді Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської обасті №206 від 21.03.2016 року курочці Р.Я. відмовлено у скасуванні Рішення виконавчого комітету Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської області за №259 від 10.10.2001 року про визнання права власності за [PERSON] на 1/2 житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS], та свідоцтво від 30 жовтня 2001 року на право особистої власності на половину жилого будинку в [ADDRESS], реєстровий напис за №1218 від 30 жовтня 2001 року видане Теребовлянським бюро технічної інвентаризації, оскільки органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення чи вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів. Згідно із вимогами ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання. Стаття 16 Кодексу передбачає. Що способом захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування. Згідно ст.ст. 328, 392 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Таким чином, свідоцтва на право власності на житловий будинок є документом, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Згідно ст. 21 ЦКУКраїни, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. За вказаних вище обставин, суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі, беручи до уваги те, що позивачка [PERSON] є власником цілого житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS], а тому слід скасувати документи у яких помилково вказано 1/2 вищевказаного житлового будинку, оскільки позов ґрунтується на законі, доведений належними доказами.

Outcome: approved