Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] предявив до суду позов до [PERSON] міської ради, виконавчого комітету [PERSON] міської ради, [PERSON], про скасування рішень, скасування права власності та усунення перешкод у користуванні майном, який у подальшому уточнив, та просив визнати незаконними і скасувати рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради № №1022 від 5 липня 2012 року в частині оформлення права власності за [PERSON] міською радою на підвальне приміщення площею 36,2 кв.м. за адресою вул. Валова, 10, рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради №1526 від 14 вересня 2011 року «Про надання в оренду майна комунальної власності» та рішення сесії [PERSON] міської ради №6/21/10 від 17 травня 2012 року «Про приватизацію об'єктів комунальної власності» в частині надання в оренду [PERSON] підвального приміщення площею 36,2 кв.м. за адресою вул. Валова, 10 та включення вказаного приміщення в перелік об'єктів комунальної власності, які підлягають приватизації, та зобов'язати [PERSON] привести у відповідність приміщення шляхом його вивільнення. Обгрунтовував позов тим, що на підставі договору дарування від 06 травня 2010 року він набув у власність квартиру [ADDRESS]. Будинок № 10 по вул. Валовій є багатоквартирним і всі його мешканці, власники квартир, спільно користувалися приміщеннями загального призначення сходовими клітками, горищем, підвальними приміщеннями. Разом із квартирою № 5 йому передано в користування підвальне приміщення площею 36,2 кв. м., яким користувалася попередній власник квартири [PERSON] Підвал був ним частково відремонтовано, поставлено вхідні двері, позивач використовував його для зберігання речей і продуктів харчування. У жовтні 2010 року він виїхав у США, а повернувшись у 2014 році, виявив, що підвал реконструйовано та він використовується у підприємницьких цілях. Після звернення до [PERSON] міської ради стало відомо що оспорюваними рішеннями зазначений підвал був переданий в оренду як майно комунальної власності та надано дозвіл орендарю на його приватизацію. 16 вересня 2014 року право власності на нежитлове офісне приміщення (спірне підвальне приміщення) зареєстровано за [PERSON] Оспорювані рішення вважає незаконними, оскільки на підставі [PERSON] України «Про приватизацію державного житлового фонду» одночасно з приватизацією квартир усі допоміжні приміщення будинку стали обєктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку. З цих підстав позивач вважає, що набувши на підставі договору дарування право власності на квартиру, він набув і право спільної власності на спірне допоміжне (підвальне) приміщення, а міська рада після завершення процесу приватизації не вправі була розпоряджатись зазначеним майном. Крім того, законодавством заборонено використовувати технічні підвали не за призначенням. А спірний підвал використовується для здійснення підприємницької діяльності як заклад громадського харчування. З цих підстав позивач вважає своє право власності на підвальне приміщення порушеним, а відтак, таким, що підлягає захисту на підставі ст. 393 ЦК України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та наданих суду усних поясненнях. Пояснили, що позивач користувався підвалом з 2001 року, коли ще власником квартири була його сестра [PERSON], до 2010 року. У квітні 2012 року, коли позивач повернувся з США в Україну, побачив, що підвал замурований. Відтоді почав звертатись до [PERSON] міської ради з метою відновлення своїх порушених прав. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судовому засіданні позову не визнала. Вказала, що 11 квітня 2001 року до міської ради надійшов лист із КП ЖЕК № 4 про наявність вільного підвального приміщення по вул. Валовій, 10 у м. Тернополі. З 2001 року із субєктами господарської діяльності укладалися договори оренди, про що складалися відповідні акти приймання-передачі. Наведене свідчить про те, що спірне приміщення є нежитловим, а не допоміжним, як стверджує позивач, тому позов є безпідставним. Представник відповідача виконавчого комітету [PERSON] міської ради в судовому засіданні позову не визнала. Пояснила, що відповідно до [PERSON] України «Про оренду державного і комунального майна» [PERSON] міська рада як власник будинку № 10 по вул. Валовій у м. Тернополі, мала право передавати спірне приміщення в оренду. Оскільки це приміщення протягом тривалого часу було обєктом цивільно-правових угод, воно є не допоміжним, а нежитловим приміщенням. Передача цього приміщення з 2001 року в оренду здійснювалась правомірно. Ніякі права позивача не порушені. В будинку є вільне підвальне приміщення, яке може позивачем використовуватись за призначенням. Більше того, позивачем не надано жодних доказів про те, що він користувався саме спірним приміщенням, а не будь-яким іншим підвальним приміщенням у будинку. А проведеним актом обстеження встановлено, що підвал, яким користувався позивач, самовільно зайняв власник квартири № 3 цього будинку. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позову не визнала. Пояснила, що у спірному приміщенні на даний час знаходиться заклад громадського харчування. [PERSON] отримав на нього відповідні документи та дозволи, вклав значні фінансові ресурси, приміщення повністю реконструйоване та обладнане відповідно до стандартів і норм такого типу закладів. Позивачем не надано доказів про те, що він користувався саме тим підвальним приміщенням, яке реконструйоване в зазначений заклад. Згідно з актом прийому-передачі приміщення, в ньому на було жодних речей. Вважає, що вимоги позивача обмежують [PERSON] як власника нежитлового приміщення у реалізації його права власності відповідно до закону. Крім цього, представники відповідачів стверджували, що, дізнавшись про порушення своїх прав у квітні 2012 року, позивач пропустив установлений законом строк звернення до суду, що є підставою застосування наслідків пропуску позовної давності. Просили в позові відмовити. Судом досліджено надані сторонами докази: Рішенням Виконавчого комітету [PERSON] міської ради народних депутатів від 25 жовтня 1989 року № 486 п.2 «Про визнання права власності на житлові будинки, які знаходяться на балансі житлово-експлуатаційних контор управління житлово-комунального господарства», за виконкомом міської Ради народних депутатів визнано право власності на житлові будинки, які знаходяться на балансі житлово-експлуатаційних контор управління житлово-комунального господарства згідно додатку № 1, у тому числі будинок №10 по вулиці Музейній, який знаходиться на балансі ЖЕКу № 4 (а.с. 12 14). Згідно з дублікатом реєстраційного посвідчення від 20 липня 2004 року житловий будинок № 10 по вулиці Музейній у м. Тернополі зареєстрований за виконавчим комітетом [PERSON] міської Ради народних депутатів на праві комунальної власності та знаходиться в оперативному управлінні ЖЕК-4 на підставі Рішення виконавчого комітету [PERSON] міської Ради народних депутатів № 486 п. 2 від 25 жовтня 1989 року (а.с. 69). Вулицю Музейну в м. Тернополі перейменовано на вул. Валову, що сторонами не оспорюється. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26142072 від 17 травня 2010 року позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 06 травня 2010 року. Згідно з договором дарування, укладеним 06 травня 2010 року між [PERSON] як дарувальником та [PERSON] як обдаровуваним, [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар належну дарувальнику двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Відповідно до п. 3 договору квартира, що відчужується, складається з двох житловий кімнат, жилою площею 37,1 кв. м. та має загальну площу 55,0 кв. м. Договір посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстровано в реєстрі за № 607 (а.с. 20). Згідно з рішенням Виконавчого комітету [PERSON] міської ради № 1526 від 14 вересня 2011 року про надання в оренду майна комунальної власності вирішено надати в оренду субєктам підприємницької діяльності, громадським організаціям, політичним партіям майно комунальної власності згідно з додатком, серед яких нежитлове приміщення по вул. Валовій,10 (підвал, офіс), загальна площа 36,2 кв. м., орієнтовна площа закріпленої земельної ділянки, 27,8 кв. м., субєкт підприємницької діяльності-підприємець [PERSON] (а.с. 15). 20 січня 2012 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Міське бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт на нежитлове приміщення № 10 по вул. Валовій у м. Тернополі (власник [PERSON] міська рада, орендар підприємець [PERSON]В.) (а.с. 18 19). Рішенням [PERSON] міської ради №6/21/10 від 17 травня 2012 року «Про приватизацію обєктів комунальної власності» вирішено затвердити перелік обєктів комунальної власності міста, які підлягають приватизації шляхом викупу орендарем, згідно з додатком, у тому числі, приміщення, орендоване підприємцем [PERSON], по вул. Валовій, 10, загальною площею 36,2 кв. м. (а.с.16). Згідно з рішенням Виконавчого комітету [PERSON] міської ради № 1022 від 05 липня 2012 року «Про оформлення права власності за [PERSON] міською радою», з метою забезпечення належного обліку нерухомого майна комунальної власності вирішено оформити право власності за [PERSON] міською радою на обєкти нерухомого майна, серед яких підвальне приміщення V площею 36,2 кв. м. літери "А" за адресою вул. Валова, 10 (а.с.17). Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02 серпня 2012 року власником нежилого приміщення, підвального приміщення за адресою: м. Тернопіль, вулиця Валова (Музейна), будинок 10, приміщення V, є [PERSON] міська рада. Форма власності комунальна, загальна площа обєкта 36,2 кв. м.; підстава : рішення виконкому [PERSON] міської ради від 05 липня 2012 року (а.с. 70). Зі свідоцтва про право власності, номер 26876944, виданого 16 вересня 2014 року, та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна обєкта нерухомого майна № 50510885 від 22 грудня 2015 року, слідує, що власником нежитлового приміщення, офісного приміщення V, загальною площею 37,5 кв. м. по вул. Валовій, 10 у м. Тернополі є [PERSON]; номер запису про право власності: 7015793, дата державної реєстрації: 16 вересня 2014 року (а.с. 22, 140). Як убачається з довідки № 61410-531/3-340 від 20 березня 2012 року, виданої Генеральним консульством України в Нью-Йорку, [PERSON] перебував на постійному консульському обліку в Генеральному консульстві України в Нью-Йорку з 26 листопада 2010 року та знятий із цього обліку 20 березня 2012 року (а.с. 24). Згідно з реєстраційним посвідченням від 31 грудня 2004 року, виданим [PERSON] міським бюро технічної інвентаризації приміщення площею 36,2 кв. м. по вул. Валовій, 10 у м. Тернополі зареєстровані за Товариством з обмеженою відповідальністю "КБВ"-ЛТД на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу приміщення, посвідченого Першою [PERSON] держнотконторою 17 вересня 2004 року, та акта передачі комунального майна від 17 вересня 2004 року (а.с. 74). Відповідно до акту передачі комунального майна, складеного 07 вересня 2012 року Управління обліку та контролю за використанням комунального майна [PERSON] міської ради як продавець передав, а фізична особа-підприємець [PERSON] як покупець прийняв продане 10 серпня 2012 року шляхом викупу майно нежитлове приміщення за адресою: м. Тернопіль, вул. Валова, 10, площею 36,2 кв. м., вартістю 75120 гривень (а.с. 75). Відповідно до договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до комунальної власності № 4040 від 03 жовтня 2011 року, орендодавець Виконавчий комітет [PERSON] міської ради, а управління обліку та контролю за використанням комунального майна як уповноважений орган по укладенню договорів оренди в особі начальника управління [PERSON], передав, а орендар суб'єкт підприємницької діяльності підприємець [PERSON] прийняв у строкове платне користування нежитлове приміщення площею 36,2 кв. м. по вул. Валовій, 10 у м. Тернополі (підвал), що знаходиться на балансі ТОВ «КК «Коменерго-Тернопіль», з метою використання під офіс (а.с. 77 78). Відповідно до акту передавання нежитлових приміщень в оренду від 03 жовтня 2011 року, затвердженого начальником управління обліку та контролю за використанням комунального майна, комісія провела обстеження нежитлових приміщень по вул. Валовій, 10 у м. Тернополі площею 36,2 кв.м., які передаються в оренду субєкту підприємницької діяльності [PERSON] При візуальному обстеженні встановлено, що приміщення розміщене в підвалі житлового будинку, віконна рама не засклена, дверний блок входу в приміщення відсутній. Підлога встелена будівельним сміттям. Приміщення потребує ремонтних робіт (а.с. 76). Укладенню договору оренди спірного приміщення з [PERSON] передували й інші договори оренди. Так, відповідно до листа КП ЖЕК № 4 від 11 квітня 2001 року № 325 на території зазначеного ЖЕКу по вул. Валовій, 10 у м. Тернополі знаходиться вільне підвальне приміщення площею 19,7 кв.м., яке може надаватись в оренду (а.с. 85). Згідно з рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради № 692 від 25 червня 2001 року «Про надання в оренду нежитлових приміщень та внесення змін» вирішено надати в оренду нежитлові приміщення підприємствам, установам, субєктам підприємницької діяльності згідно з додатком, у якому в переліку підприємств зазначено підприємеця [PERSON], якому під офіс, магазин надається приміщення по вул. Валовій, 10 (підвал), загальна площа приміщення 19,7 кв. м., площа земельної ділянки 16,94 кв. м. (а.с. 83). Відповідно до договору оренди нежитлових приміщень (будівель) комунальної власності №4265 від 29 червня 2001 року та акту передавання нежитлових приміщень в оренду від 02 липня 2001 року спірне нежитлове приміщення було передано приватному підприємцю [PERSON] на строк по 01 липня 2002 року (а.с. 80 82). Рішенням Виконавчого комітету [PERSON] міської ради №273 від 15 квітня 2004 року «Про надання в оренду нежитлових приміщень і внесення змін» вирішено надати в оренду нежитлові приміщення підприємствам, установам, субєктам підприємницької діяльності згідно з додатком, у якому в переліку підприємств зазначено ТОВ «КВБ», якому надано в оренду нежтитлове приміщення по вул. Валовій, 10 (підвал), загальна площа приміщення 19,7 кв. м., площа земельної ділянки 16,94 кв. м. (а.с.79). Відповідно до договору оренди нежитлових приміщень (будівель) комунальної власності №1317 від 30 квітня 2004 року та акту передавання нежитлових приміщень в оренду від 01 травня 2004 року спірне нежитлове приміщення було передано ТОВ «КВБ» на строк по 30 квітня 2005 року. Згідно з листом ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» № 333/07-2 від 25 травня 2016 року відповідно до інвентарної справи за адресою вул. Валова, 10 колишня Музейна), виготовленої в 1962 році, площа підвального приміщення V становила 19,7 кв. м., а площа цього приміщення згідно з проведеною інвентаризацією у 2005 році з долученням площі входу до цього приміщення становить 36,2 кв. м. (а.с.73). Актом обстеження нежитлових приміщень від 29 вересня 2016 року, проведеного ТОВ «Коменерго Тернопіль-2», підтверджено, що нежитлове підвальне приміщення по вул. Валовій, 10 у м. Тернополі, яке перебуває у власності [PERSON], має влаштовний окремий вхід, у середині приміщення не проходять інженерні комунікації та пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації усіх квартир, без доступу до яких експлуатація житлового будинку неможлива. З акту обстеження підвальних приміщень по вул. Валовій, 10 у м. Тернополі, проведеного ТОВ «Коменерго Тернопіль-2», вбачається, що власник квартири № 3 самовільно зайняв приміщення комірки, яка була закріплена за квартирою № 5. При обстеженні підвальних приміщень, які відносяться до житлового фонду, встановлено наявність інженерних комунікацій систем водопостачання та водовідведення, до яких мешканці будинку мають наявний доступ. Усі мешканці будинку забезпечені комірками у підвальних приміщеннях. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного звязку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 1 [PERSON] України «Про приватизацію державного житлового фонду» суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, тобто у їх власність, як квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і допоміжних приміщень (підвалів, сараїв тощо) цього фонду. Згідно з ч. 2 ст. 10 [PERSON] України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. У рішенні Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року № 4-рп/2004 (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) зазначено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладові, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків, підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього (п. 1.1). Перевіряючи доводи позивача, якими він обгрунтовував заявлені позовні вимоги, суд виходить із того, що законодавство розрізняє поняття допоміжного приміщення та нежитлового приміщення. У ст. 1 [PERSON] України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено поняття допоміжних приміщень та нежитлових приміщень. Допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). Нежитлове приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 382 ЦК України власникам квартир у двох- або багатоквартирному будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежилих приміщень, які розташовані у житловому будинку. Частиною 2 статті 369 ЦК України визначено, що розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх власників. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 319 ЦК України лише власник наділений правом на свій розсуд володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Відповідно до ст. 4 Житлового кодексу України, до житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру. Згідно з ч. 9 ст. 8 [PERSON] України «Про приватизацію державного житлового фонду», нежилі приміщення житлового фонду, які використовуються підприємствами торгівлі, громадського харчування, житлово-комунального та побутового обслуговування населення на умовах оренди, передаються у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських Рад народних депутатів. На підставі досліджених у справі доказів судом установлено, що спірне підвальне приміщення з 2001 року використовувались як нежитлове, зокрема, неодноразово передавалось в оренду субєктам господарської діяльності. У 2005 році змінилась його площа, яка становила 19,7 кв. м., за рахунок долучення площі входу до цього приміщення, і на даний час вона становить 36,2 кв. м. Актами ТОВ «Коменерго Тернопіль-2» підтверджено, що усі мешканці будинку забезпечені комірками у підвальних приміщеннях, у тому числі власник квартири № 5 (позивач [PERSON]С.). У підвальних приміщеннях, які відносяться до житлового фонду, встановлено наявність інженерних комунікацій систем водопостачання та водовідведення, до яких мешканці будинку мають наявний доступ. У спірному приміщенні не проходять інженерні комунікації та пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації усіх квартир, без доступу до яких експлуатація житлового будинку неможлива. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження належності спірного приміщення до допоміжних, які забезпечують експлуатацію будинку та побутового обслуговування мешканців будинку, знаходження у них технічного обладнання, без доступу до якого експлуатація житлового будинку є неможливою. Те, що спірне приміщення є підвальним не може бути достатнім доказом того, що воно є допоміжним. Позивач, обґрунтовуючи позов, посилається на порушення відповідачем [PERSON] України «Про приватизацію державного житлового фонду», а саме, відповідачем приватизовано (відчужено) [PERSON] підвальне приміщення, яке було допоміжним приміщенням, і яке в силу п. 2 статті 10 цього [PERSON] є обєктом права спільної власності усіх власників квартир багатоквартирного будинку № 4 по вул. Миру в м. Тернополі. Однак, дане обґрунтування не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. Позивач набув право власності на квартиру [ADDRESS] у 2010 році на підставі договору дарування, а не в порядку приватизації. Предметом договору дарування була лише квартира № 5, без жодних допоміжних приміщень. Жодних доказів на підтвердження того, що позивач користувався саме спірним нежитловим приміщенням у якості підвалу, ним не надано. Натомість, такі доводи позивача спростовані даними, які містяться в акті ТОВ «Коменерго Тернопіль-2» від 12 грудня 2016 року. Твердження позивача про те, що спірне приміщення було ним частково відремонтовано, поставлені вхідні двері і він використовував його для зберігання речей і продуктів харчування, спростовуються наявним у справі актом передавання нежитлових приміщень в оренду від 03 жовтня 2011 року, з якого вбачається, що вхідні двері до приміщення відсутні, підлога встелена будівельним сміттям, приміщення потребує ремонту. Письмові докази, які містяться в матеріалах справи, в тому числі договори оренди № 4265 від 29 червня 2001 року, № 1317 від 30 квітня 2004 року та № 4040 від 03 жовтня 2011 року, лист КП ЖЕК № 4 від 11 квітня 2001 року № 325, акт ТОВ «Коменерго Тернопіль-2» від 29 вересня 2016 року, вказують на те, що спірне приміщення є нежитловим і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин. А відтак, норма ч. 2 статті 10 [PERSON] України «Про приватизацію державного житлового фонду», до спірних правовідносин не може бути застосована. Дослідивши зібрані докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, не відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, судом не встановлено, що оспорюваними рішеннями порушені права позивача [PERSON] Зокрема, ним не доведено, що він є власником спірного приміщення. Натомість, судом установлено, що це приміщення є не допоміжним, а нежитловим, відтак не перебуває у спільній власності мешканців будинку, жодних прав позивача ні відповідачами [PERSON] міською радою та виконавчим комітетом [PERSON] міської ради, ні відповідачем [PERSON], не порушено, а тому вимоги позивача до задоволення не підлягають. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 41, 143 Конституції України, ст. 4 Житлового кодексу України,ст. ст. 1, 8, 10 [PERSON] України «Про приватизацію державного житлового фонду», [PERSON] України «Про оренду державного і комунального майна» ст. ст. 319, 328 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed