Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі його у власність, мотивуючи свої вимоги тим, що між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір\~№\~0703/0908/45-182 від 26.09.2008, згідно з яким відповідач отримав кредит на суму 154\~000 доларів США на строк до 26.09.2038 під 11 % річних. На забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між сторонами договору було укладено договір іпотеки № 0703/0908/45-182-Z-1 від 26.09.2008, за яким відповідач передав в іпотеку належну йому на праві власності квартиру. 25.05.2012 між ПАТ «Сведбанк» та позивачем було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, відповідно до якого позивач набув право вимоги за договором із відповідачем. Однак відповідач умови кредитного договору виконував не належним чином, внаслідок чого заборгованість за кредитним договором станом на 02.07.2015 складає 3\~752\~147,44 гривні, в тому числі 3\~404\~572,40 гривень заборгованість за кредитом, 295\~749,15 гривень заборгованість за відсотками, 49\~076,37 гривень пеня, сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу 164,43 гривень, сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках 2\~585,09 гривень. Посилаючись на вимоги Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 16, 321, 386, 391, 509, 526, 536, 610, 1049, 1050 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), позивач вказує, що в нього виникло право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності на нерухоме майно, що перебуває в іпотеці. Просив в рахунок виконання основного зобовязання щодо оплати заборгованості у розмірі 3\~752\~147,44 гривень за договором кредиту звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме трикімнатну квартиру загальною площею 91,48 кв.м, житловою площею 45,7 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вулиця Сорок років Радянської України, 68А, квартира 58 шляхом визнання права власності на неї за позивачем та визнати за позивачем право власності на цю квартиру. Представник позивача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій він вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином рекомендованим листом із повідомленням, причину неявки не повідомив. Як вбачається з довідок поштового відділення на конвертах із поштовими відправленнями судових повісток, конверти були повернуті на адресу суду за закінченням терміну зберігання, що свідчить про фактичну відмову відповідача від отримання судових повісток на поштовому відділенні. Відповідно до частини восьмої статті 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. За таких обставин, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів в порядку статті 224 ЦПК України. Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. 26 вересня 2008 р. між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 0703/0908/45-182, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 154\~000 доларів США на строк до 26 вересня 2038 р. включно зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,9% річних за весь строк фактичного користування кредитом (арк. справи 714). До вказаного договору між сторонами укладались додаткові угоди, якими змінювались відсоткові ставки та інші умови (арк.. справи 15-22). Відповідно до п. 2.1 вказаного Договору, забезпеченням виконання зобовязань Позичальника по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів за користування кредитом, оплаті комісій, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодування збитків у звязку з порушенням умов Договору та інших витрат Банку, повязаних з одержанням виконання, виступає іпотека. В рахунок забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором\~\~26 вересня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки, згідно умов якого\~[PERSON] передала в іпотеку банку квартиру [ADDRESS] Радянської України в місті Запоріжжі, яка належить їй на праві власності (арк. справи 24-26). 12 лютого 2010 р. між сторонами цього Договору укладено договір про внесення змін та доповнень № 1, яким змінено абз. 2 п. 1, п. 5, п. 9.4 договору іпотеки (арк. справи 2829). 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, в тому числі і щодо кредитного договору від 26 вересня 2008 року, укладеного з відповідачем (арк. справи 3442). Внаслідок невиконання позичальником [PERSON] взятих на себе кредитних зобов'язань станом на 02.07.2015 в неї утворилась заборгованість за кредитним договором, яка дорівнює у гривневому еквіваленті 3\~752\~147,44 гривні, в тому числі 3\~404\~572,40 гривень заборгованість за кредитом, 295\~749,15 гривень заборгованість за відсотками, 49\~076,37 гривень пеня, сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу 164,43 гривень, сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках 2\~585,09 гривень (арк. справи 30). 16 липня 2015 р. ПАТ «Дельта Банк» направило на адресу відповідача лист-вимогу про необхідність виконання у 30-денний строк зобовязань за кредитним договором. Крім того, даним листом відповідача попереджено про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання даної вимоги у визначений термін (арк. справи 3133). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 33 та статті 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно зі ст. 36 цього Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи зі змісту зазначених норм права, не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки тільки у випадку, якщо між сторонами є окремий договір про задоволення вимог кредитора у такий спосіб або в іпотечному договорі міститься застереження про передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Як вбачається зі змісту договору іпотеки від 26 вересня 2008 р., укладеного між ВАТ «Сведбанк» та відповідачем, та договору про внесення змін та доповнень від 12 лютого 2010 р., ними не обумовлено право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором шляхом визнання на предмет іпотеки права власності. Договір іпотеки за своїм змістом не містить застереження про передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання без укладення окремого договору. Оскільки іпотекодержатель своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом укладення зазначеного договору в позасудовому порядку не реалізував, суд доходить висновку,\~\~що позивачем обрано не вірний спосіб захисту порушених прав, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Підсумовуючи вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні позову. Відповідно до статті 88 ЦПК України судові витрати в даному випадку стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed