Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

В березні 2019 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування своєї вимоги вказувала наступне. Їй належить зазначений будинок на праві приватної власності, який вона набула в порядку спадкування відповідно до рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 26 листопада 2012 року. В той же час в будинку зареєстрований, але з лютого 2017 року не проживає відповідач, який був її співмешканцем. Він добровільно виїхав з будинку і не бажає в ньому проживати, однак наявність такої реєстрації позбавляє її належним чином володіти та користуватися будинком. Посилаючись на те, що відповідач добровільно не проживає в будинку більше року, тому, виходячи з положень ст. 405 ЦК України, просила позбавити його права користування житловим будинком. В судове засідання позивачка не з`явилася, надала заяву з проханням вирішити справу без її участі, а позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про його час та місце був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Позивачці на праві власності належить житловий будинок, розташований по [ADDRESS] . Він був набутий нею в порядку спадкування після смерті своєї батька відповідно до рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 26 листопада 2012 року, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухомо майно від 08 грудня 2013 року. В будинку зареєстровані та проживають позивачка та члени її сім`ї. В той же час, в будинку також зареєстрований [PERSON] - колишній співмешканцем позивачка. Однак з лютого 2017 року він фактично не проживає в будинку, що підтверджується актом про проживання від 22 січня 2019 року. Слід відмітити, що відповідно до постанови Верховної Ради України "Про перейменування окремих населених пунктів та районів" від 19 травня 2016 року №1377-VIII Жовтневий район Миколаївської області було перейменовано на Вітовський. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Також, згідно з вимогами ст. ст. 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На час виникнення спірних правовідносин діяли норми Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Цивільного кодексу України 2003 року, Житлового кодексу України. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Проте відповідач в будинку добровільно не мешкає більше року, витрат по його утриманню не несе, не є членом сім`ї власниці, тому заявлені позовні вимоги законні та обґрунтовані і підлягають задоволенню. З відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений нею при поданні позову судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. Враховуючи викладене,

Outcome: approved