Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Михайлівського районного суду Запорізької області з позовними вимогами до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди у сумі 150.000 грн., завданої внаслідок злочину. Свої вимоги позивач мотивує тим, що: 03 серпня 2011 року Михайлівський районний суд Запорізької області розглянув кримінальну справу №1-5/2011. по звинуваченню [PERSON] за ч.2 ст. 286 КК України. За результатами розгляду справи суд своєю постановою звільнив [PERSON] від покарання на підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію в 2011 році» від 08.07.2011 року. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 26 жовтня 2011 року постанова суду першої інстанції в частині закриття кримінальної справи стосовно [PERSON] залишена в силі. В кримінальній справі заявлявся цивільний позов, проте в зв'язку з закриттям справи з підстав застосування закону про амністію, позов судом не розглядався. Постанова суду першої інстанції набрала чинності 26 жовтня 2011 року, в зв'язку з чим згідно тверджень позивача строки позовної давності визначені ст.257 ЦК України, ним не пропущені. За матеріалами кримінальної справи ( номер досудового провадження) №1740725, 27 червня 2007 року приблизно в 20 годин 30 хвилин водій [PERSON] керуючи автомобілем «Ореl Astra» державний реєстраційний номер [NUMBER], рухався в південному напрямку по автодорозі Харків-Симферополь (371 км). Здійснюючи маневр обгону, водій [PERSON], не справившись з керуванням, виїхав на ліве за напрямком свого руху узбіччя, після чого виїхав на полосу зустрічного руху, що привело до зіткнення з автомобілем ВАЗ 21150 державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON]. Своїми діями водій [PERSON] порушив вимоги п. 10.1, 14.2 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, згідно яких: - п. 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. - п. 14.2. Перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що: в) смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані; В результаті ДТП пасажир автомобіля ВАЗ-21150 [PERSON] (батько позивача) отримав тяжкі тілесні ушкодження, які привели до смерті на місці ДТП. Водію автомобіля ВАЗ 21150 [PERSON] і пасажирці [PERSON], а також пасажирам автомобіля «Ореl Astra» [PERSON], [PERSON], [PERSON] були завдані тілесні ушкодження різного ступеня важкості. У відповідності з висновками судово-медичної експертизи № 246 від 01.08.2007 року смерть [PERSON] наступила в результаті тупої травми голови, тулуба, кінцівок у вигляді відкритого перелому кісток черепа з забоєм головного мозку, переламами ребер справа, забоєм легенів. Вищезазначені ушкодження утворились незадовго до смерті під дією тупих предметів, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, спричинивши смерть і знаходяться в прямому причинному зв'язку з її настанням. У відповідності з висновками судово-медичної експертизи №418 від 27.11.2007 року, [PERSON] в наслідок ДТП отримав тілесні ушкодження середньої важкості. В процесі досудового слідства по кримінальній справі №1740725, порушеній за ч.2 ст.286 КК України, у відповідності з обвинувальним висновком від 02.09.2008 року вина [PERSON] була повністю доведена наступними доказами: - висновком судово-медичної експертизи №246 від 01.08.2007 року; - висновком судово-медичної експертизи №418 від 27.11.2007 року; - протоколом огляду місця події від 27.06.2007 року; - протоколом огляду автомобілів; - показаннями свідків [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON]; - протоколами відтворення обставин події від 12.09.2007 року та 12.10.2007 року; - висновками судової транспортно-трасологічної експертизи №154 від 25.03.2008 року; - висновками судової авто технічної експертизи №549-а від 27.11.2007 року; - висновками авто товарознавчої експертизи по оцінці транспортного засобу №02/08 від 31.01.2008 року. В процесі судового розгляду кримінальної справи №1-5/2011 [PERSON] свою вину не визнав, але заявив клопотання про застосування до нього положень п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію в 2011 році» від 08.07.2011 року. У відповідності з вимогами ст.14 вищезазначеного Закону особи, на яких поширюється дія цього Закону, звільненню від додаткових видів покарань не підлягають. Амністія не звільняє від обов'язку відшкодувати заподіяну злочином шкоду, який покладено на винну особу вироком або рішенням суду. Згідно приписів ст.1 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання певної категорії осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Згідно тверджень позивача, злочинними діями [PERSON] їй завдано моральну шкоду, яку [PERSON] оцінює в 150.000 грн. Моральна шкода складається з страждань, які позивач пережила внаслідок втрати батька, втратою годувальника, переживань, болю та страждань, а також переживань та страждань в зв'язку з ушкодженням здоров'я брата - [PERSON], зміни укладу життя. Оскільки в добровільному порядку [PERSON] не відшкодував завдану ним моральну шкоду та не вжив заходів щодо зменшення негативних наслідків своїх злочинних дій, позивач просить суд винести рішення про стягнення вказаної суми, посилаючись при цьому на положення: - ст.1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. - ст.1168 ЦК України, відповідно до яких: 1. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. 2. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю; - ст.1187 ЦК України, відповідно до яких, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку; - ст.1188 ЦК України, відповідно до яких, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: і) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; - ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. На обґрунтування позовних вимог, позивачем надано суду: - копію паспорта та ідентифікаційного коду позивача; - копію довідки про причину смерті [PERSON]; - копію свідоцтва про народження [PERSON]; - копія епікризу з історії хвороби [PERSON]; - копію постанови Михайлівського районного суду Запорізької області від 03.08.2011 року; - копія ухвали апеляційного суду Запорізької області від 26.10.2011 року; - копію постанови про порушення кримінальної справи; - копію висновку експерта № 231 від 10.10.2007 року; - копію обвинувального акту по кримінальній справі № 1740725 за обвинуваченням [PERSON]; - світлокопію паспорту ідентифікаційного коду [PERSON] та; - світлокопію висновку експерта № 245; - світлокопію академічної довідки № 80/2012; - довідку про склад сім'ї. Під час розгляду справи, судом відповідно до вимоги позивача, були витребувані та досліджені матеріали кримінальної справи порушеної стосовно відповідача. В судовому засіданні, позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі, пославшись на доводи позовної заяви, й додатково пояснила, що через смерть батька, втратила близьку людину, голову сім'ї, який на той час також опікувався навчанням позивача, а саме оплачував витрати пов'язані з навчанням позивача у Харківській державній академії культури. Через загибель годувальника сім'ї, позивач змушена була покинути навчання через брак (відсутність) коштів. Крім того, в наслідок отримання братом тілесних ушкоджень, позивач мала докладати зусиль пов'язаних з лікуванням, доглядом та утриманням брата, з яким на той час проживала єдиною сім'єю. Позивач також повідомила, що моральну шкоду заподіяну в наслідок смерті батька оцінює в 120.000 грн., брата - 30.000 грн. Відповідач [PERSON], на адресу якого в установлені законом порядку неодноразово направлялися судові виклики, в судове засідання призначені на 16.01.2014 року, 22.01.2014 року, 06.02.2014 року, 24.02.2014 року, 01.04.2014 року, 15.04.2014 року, не з'явився. Причини неявки суду не сповіщені. Судова кореспонденція повернута на адресу суду з позначкою «по закінченню строку зберігання» Крім того, з метою забезпечення обізнаності відповідача про судові засідання, місце їх проведення та час, судом двічі давалися оголошення в газеті «Вісті Придніпров'я» №17 (1510) від 06 березня 2014 року про судове засідання призначене на 01 квітня 2014 року та № 25 (1518) від 08 квітня 2014 року про судове засідання призначене на 15 квітня 2014 року. Зважаючи на викладене, суд доходить висновку про те, що відповідач будучі належним чином повідомленим про час, місце розгляду справи, без поважних причин не з'явився до суду, письмових пояснень щодо своєї позиції суду не надав, в наслідок чого за наявності згоди на заочний розгляд справи, судом прийнято рішення про можливість ухвалення заочного рішення відповідно до положень ст.ст.224 - 226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи серед яких позовну заяву, докази на обґрунтування позовних вимог, докази на підтвердження судових витрат, заслухавши пояснення позивача та її представника, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог й потреби їх задоволення у повному обсязі, виходячи з наступного: - відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; - відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; - відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; - в судовому засіданні на підставі наданих суду матеріалів, серед яких й матеріалів закритої кримінальної справи порушеної стосовно відповідача, судом встановлено, що 27 червня 2007 року, приблизно о 20 год. 30 хв., на 371 км автошляху Харків - Сімферополь відбулося зіткнення автомобілів «Ореl Astra» державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля ВАЗ 21150 державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON]. В наслідок вказаної ДТП, настала смерть водія [PERSON], та отримані тілесні ушкодження пасажиром [PERSON] За результатами досудового розслідування, встановлено, що вказана ДТП відбулася з вини водія [PERSON], яким було порушено вимоги п. 10.1, 14.2 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, під час здійснення маневру обгону. Крім того, за результатами досудового розслідування, [PERSON] було висунуто звинувачення у вчинення злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України, й направлено справу до суду. Під час розгляду справи, [PERSON] вину в інкримінованому злочині не визнано, проте заявлено клопотання про застосування до нього положень ЗУ «Про застосування амністії в Україні». За результатами розгляду клопотання, судом прийнято рішення про застосування до [PERSON] положень ЗУ «Про застосування амністії в Україні» та закриття кримінальної справи. Рішення стосовно заявленого цивільного позову не приймалося. Відповідно до постанови Михайлівського районного суду Запорізької області від 3 серпня 2011 року (а.с.11), [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України на підставі п. "в" ст.1 Закону України "Про амністію" від 8 липня 2011 року, а кримінальну справу відносно нього закрито. У вказаній постанові також зазначено, що амністія не звільняє від обов'язку відшкодувати спричинену злочином шкоду, що покладено на винну особу вироком або рішенням суду. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 26 жовтня 2011 року (а.с.12-13), постанову Михайлівського районного суду Запорізької області від 3 серпня 2011 року було змінено, ухвалено вважати, що [PERSON], обвинувачений за ч. 2 ст. 286 КК України, звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ст.6, п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію в 2011 році», кримінальна справа у відношенні нього закрита у відповідності до ч.1 п.4 ст.6 КПК України. З мотивувальної частини постанови суду виключити неправильне посилання на злочин, середнього ступеня тяжкості, який згідно ст.12 КК України віднесений до тяжких злочинів. Вказані постанова та ухвала суду [PERSON] не були оскаржені; - відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, тобто висновки, викладені у постанові суду від 3 серпня 2011 року та ухвалі суду від 26 жовтня 2011 року, якими встановлено протиправність дій [PERSON], є обов'язковими для суду, що розглядає цивільну справу та не підлягають доказуванню; - відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини. - з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. - в частині 1 та 2 пункту 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. - судом встановлено, що на момент виникнення спірних правовідносин, 27 червня 2007 року водій [PERSON] був власником автомобіля «Opel Astra» державний номер [NUMBER], згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 10 січня 2006 року. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що шкода завдана позивачеві дійсно підлягає відшкодуванню саме [PERSON] - відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади АР Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоду завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. - відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. - відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. - моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. - згідно п.п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного суду N 5 від 25.05.2001р., N 1 від 27.02.2009р., відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. - розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Під час розгляду цивільної справи, суд з врахуванням обставин встановлених в кримінальному провадженні, а також обставин встановлених в межах цивільної справи, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог у повному обсязі, оскільки судом встановлено, що в наслідок смерті батька позивача та отриманні тілесних ушкоджень братом, з вини відповідача, [PERSON] були завдані моральні страждання, що призвели до моральних та фізичних страждань, інших негативних явищ, що відобразилися у переживаннях втрати близької людини, яка піклувалася духовним розвитком позивача та його матеріальним забезпеченням, переживаннях за життя та здоров'я брата, потребі здійснювати догляд за потерпілим, турбуватися його утриманням, потребою залишити навчання у вищому навчальному вузі. Питання щодо судових витрат підлягає вирішенню у відповідності до положень ст.88 ЦПК України, зокрема шляхом стягнення з відповідача витрат понесених позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved