Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у володінні та користуванні житловим приміщенням, а саме 1/3 частини квартири [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON], про що 24.01.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 1143. Заповіту вона після себе не залишила. За життя вона перебувала у шлюбі з відповідачем у справі [PERSON] Після смерті матері відкрилась спадщина за законом на двокімнатну ізольовану квартиру [ADDRESS]., яка належала їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 23.02.1996 року та зареєстроване КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 04.03.1996 року за реєстровим № 57306. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є позивачка - її дочка, відповідач - її чоловік та [PERSON] - її син. [PERSON] шляхом подання відповідної заяви нотаріусу відмовився від спадщини на мою користь. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.02.2014 року за [PERSON] визнано право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS], за [PERSON] визнано право власності на 1/3 частину в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Також позивачка зазначила, що [PERSON] після смерті матері позивача у вказаній квартирі не мешкає, фактично проживає зі співмешканкою і ця квартира не потрібна йому для проживання та категорично відмовляється надати позивачу доступ до квартири, чим перешкоджає у здійсненні її права власності. [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування житловими приміщеннями, а саме приміщеннями в квартирі [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначив, що згідно рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.02.2014 року він є власником 2/3 частин спірної квартири, а [PERSON] власниця 1/3 частини вказаної квартири. Загальна площу квартири, згідно технічному висновку виготовленому КП «ХМ БТІ», складає 28,6 кв.м. Враховуючи, що йому належить 2/3 частин, що складає 19,06 кв.м., він має право користуватися більшою кімнатою квартири, що складає площу 16,8 кв.м., а [PERSON] повинна користуватися житловою кімнатою розміром 11,8 кв.м., нежитлові приміщення квартири повинні залишитися у спільному користуванні. В зв*язку з чим, [PERSON] просить визначити порядок користування квартири [ADDRESS], шляхом виділення йому в користування житлову кімнату площею 16,8 кв.м., а [PERSON] в користування житлову кімнату площею 11,8 кв.м., нежитлові приміщення залишити місцями загального користування. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON], яка діяла на підставі договору про надання правової допомоги, позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі, надала пояснення за змістом позовних вимог, просила їх задовольнити в повному обсязі. Проти вимог [PERSON] не заперечувала, просила задоволити зустрічний позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], який діяв на підставі довіреності у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечували, просили їх задовольнити. Свої вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити повністю, також надали пояснення згідно заявлених вимог. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача та представника відповідача, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає що позовні вимоги [PERSON] та зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частина 1 ст. 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно свідоцтва про народження [NUMBER] виданого 02.04.1960 р. Сталінським р/б м. Харкова [PERSON] народилася [INFO], її батьками є: батько [PERSON], мати [PERSON]. Як вбачається з довідки від 29.12.2005 року № 835-3.24 виданої начальником міського відділу реєстрації актів цивільного стану Харківського управління юстиції - [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], та після одруження прізвище дружини - [PERSON]. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (мати позивача) 11 квітня 1981 року уклали шлюб, після реєстрації шлюбу дружини присвоєно прізвище - [PERSON] (свідоцтво про шлюб [NUMBER] видане повторно Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 9 серпня 2012 року). [INFO] [PERSON] померла (свідоцтво про смерть [NUMBER] від 24 січня 2012 р. видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції). Відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] виготовленого станом на 12.06.1993 р. [PERSON] була власницею зазначеної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 23.02.1996 року, зареєстрованого в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 04.03.1996 року за реєстровим № 57306. Вказана квартира, відповідно до технічного паспорту, складається з житлової кімнати площею 16,8 кв.м., житлової кімнати площею 11,8 кв.м., кухні площею 8,4 кв.м., вбиральні (сполученої) площею 1,3 кв.м., ванної кімнати площею 2,7 кв.м., коридору площею 6,9 кв.м., вбудованої шафи площею 1,3 кв.м. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.02.2014 року (справа 645/10707/13ц) за [PERSON] визнано право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]; за [PERSON] визнано право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON]. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 26 березня 2014 року, рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.02.2014 року в частині визнання частин квартири за сторонами по справі залишено без змін та набрало законної сили. Судом встановлено, що зазначена квартира належать відповідачу та позивачу на праві власності у розмірі 2/3 та 1/3 частини. Таким чином, відповідно до положень ст. 356 ЦК України, квартира за вищезазначеною адресою належить сторонам на праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що на цей час позивач дійсно позбавлений права користування належною їй на праві власності часткою квартири через не визначений порядок користування спірною квартирою. Вирішуючи питання про встановлення порядку користування сторонами спору спірною квартирою, суд виходить з наступного. Згідно технічних паспортів на квартиру [ADDRESS] виготовлених КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» станом на 12.06.1993 р. та станом на 12.07.1993 р. спірна квартира складається з 2-х кімнат, площею 28,6 кв.м., загальна площа квартири 50,6 кв.м., Представник позивача [PERSON] - [PERSON], у судовому засіданні проти виділення [PERSON] кімнати №1 площею 11,8 кв.м., а [PERSON] кімнати № 2 площею 16,8 кв.м. (згідно технічних паспортів) не заперечувала. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" в силу ст. 104 Житлового кодексу України суд вправі задовольнити вимоги члена сім'ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. Згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.85 р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу", при розгляді спорів, що не врегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. З урахуванням обставин, встановлених в ході судового розгляду, та за відсутності з боку сторін заперечень з приводу користування квартирою, суд доходить висновку, що встановлення порядку користування спірною квартирою у спосіб, про який просить позивач за зустрічним позовом, не суперечить закону і не порушує законних прав та інтересів позивача за первісним позовом. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст.. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved