Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - Банк) звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договром б/н від 16.12.2008 року в загальному розмірі 67594,76 грн. В обґрунтування позову ПАТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що 16.12.2008 року між Банком і [PERSON] укладено договір б/н, за умовами якого відповідач отримав платіжну картку, відповідно до тарифів якої позивач надав відповідачу кредит у розмірі 6200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Взяті на себе зобов'язання відповідач належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 30.09.2017 року утворилася заборгованість в розмірі 67594,76 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 6136,26 грн., заборгованості за процентами в розмірі 54701,61 грн., заборгованості за пенею та комісією за користування кредитом у розмірі 3300,00 грн., штрафу (фіксована частина) у розмірі 250,00 грн., штрафу (процентна складова) у розмірі 3206,89 грн. Враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань, позивач просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість. Ухвалою суду від 13.12.2017 року відкрито провадження по справі та призначено попереднє судове засідання по справі. 15.01.2018 року до матеріалів справи надійшов відзив [PERSON] відповідно до якого останній визнав факт того, 16.12.2008 року він підписав заяву про приєднання до умов договору ПАТ КБ «ПриватБанк» та отримав у користування кредитну картку. З того часу відповідач користувався кредитною картою, належним чином виконував зобовязання протягом 7 років, після чого у звязку із захворюванням дитини з березня 2015 року він не мав змоги виконувати зобовязання. Відповідач заперечує проти заявленого банком розміру заборгованості, та вважає її завищеною. Так, відповідач зазначає, що з наданого Банком розрахунку заборгованості від 16.12.2008 року та виписки по картці/рахунку від 28.12.2017 року, вбачається, що останній платіж по кредитній картці він здійснював 21.03.2015 року, та після цього не було здійснено жодного платежу передбаченого договором, та він взагалі не користувався кредитною карткою, не здійснював жодних трат по картці. Відповідно до наказу ПАТ КБ «ПриватБанк» № 906 СП 2014-6915682 від 18.08.2014 року з 01.09.2014 року були встановлені наступні тарифи по картці «Універсальна»: трати клієнтів з 01.09.2014 року розмір процентів за користування кредитом становив 34,80% на рік. Так, з 01.09.2014 року розмір процентів за користування кредитом становив 34,80 на рік, з 01.04.2015 року 43,20% на рік. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідач станом на березень 2015 року мав виплачувати банку проценти за користування кредитом з розрахунку 34,80% річних. Відповідно до умов чинного законодавства, розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. [PERSON] п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що Банк має право здійснювати зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк зобовязаний не менше як за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема у виписці по Картрахунку відповідно до п. 1.1.3.1.9 цього договору. Якщо протягом 7 днів Банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду із змінами, то вважається, що Клієнт приймає нові умови. Відповідач зазначає, що про зміну тарифів по карті «Універсальна» з 01.04.2015 року не повідомлявся, та матеріали справи не містять жодних доказів його повідомлення. Крім того, відповідно до п. 2.1.1.12.6.3 Умов та Правил надання банківських послуг, відсотки за користування кредитом (кредитною лінією) і/або Овердрафтом нараховуються в дату їх сплати, передбачену п. 2.1.1.12.4 і п. 2.1.1.12.5 при цьому відсотки розраховуються щомісячно за кожний календарний день за фактично витрачені в рахунок кредиту та/або Овердрафту кошти, з дня списання суми з карткового рахунку до дня, коли Кредит (кредитний ліміт) і /або Овердрафт стають простроченими кредитами. Враховуючи, що відповідач з 21.03.2015 року кредитною карткою не користується, будь-яких грошових витрат, операцій не здійснює, тому підстави для нарахування Банком йому збільшених процентів за користування кредитом з 01.04.2015 року відсутні. А отже банк не мав права нараховувати проценти за підвищеною процентною ставкою та розмір процентів повинен бути обрахований відповідачем зі ставки, що мала місце на час припинення відповідачем виконання умов кредитного договору, тобто з 24,80% річних. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що Банком нараховувались проценти на поточну заборгованість за процентними ставками 34,80%, 43,20% річних, та за аналогічними процентними ставками нараховувались проценти на прострочену заборгованість. З положень ч. 1 ст. 536, ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1054 ЦК України безпосередньо випливає, що проценти за користування чужими коштами можуть нараховуватись тільки на ту суму, яка фактично була отримана позичальником від Банку та якої він фактично користувався та повинен був сплачувати проценти за користування такою сумою коштів, тобто тільки на суму позики (тіла кредиту). Розмір процентів за користування кредитом становить: (6200,00 грн. х 34,80% : 360 днів х 924 дні) = 5537,84 грн., де 6200,00 грн. заборгованість за кредитом, 34,80% - процентна ставка за користування кредитом, 360 днів кількість днів у році, 924 днів кількість днів користування кредитними коштами. З розрахунку заборгованості вбачається, що Банком нараховувались проценти на прострочену заборгованість, аналогічним чином. Як і на поточну заборгованість, таким чином, загальний розмір заборгованості за процентами становить 5537,84 грн. + 5537,84 грн. + 11075,68 грн. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що ним нараховувались проценти, в тому числі на суми неустойки (штрафів та пені), що законом заборонено. Крім того, позивачем завищено розмір заборгованості за пенею та комісією. Так, позивач просить суд стягнути з відповідача 3300,00 грн. заборгованості за пенею та комісією. З виписки по картці/рахунку від 28.12.2017 року вбачається, що відповідачу нараховувалась тільки сума пені, заборгованість по комісії відсутня. З вказаної виписки також вбачається, що до 30.04.2016 року нараховувались штрафи за прострочення за кредитом, а не пеня, фактично Банк почав нараховувати пеню з 30.04.2016 року. Згідно вимог чинного законодавства штраф і пеня є різними видами цивільно-правової відповідальності за порушення зобовязання, а тому позивач не має права включати суми штрафів до заборгованості з пені. Крім того, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином розмір пені повинен обчислюватись тільки за останні 12 місяців перед зверненням кредитора до суду. Банк звернувся до суду 01.11.2017 року. Згідно виписки по картковому рахунку та наданого позивачем розрахунку заборгованості, вбачається, що пеня нараховувалась з 01.11.2016 року по 30.09.2017 року та її загальна сума складає 1100,00 грн. Також, відповідач вказує, що в [PERSON] та правилах надання банківських послуг, затверджених наказом від 01.03.2015 року термін позовної давності щодо вимог Банку по поверненню кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів, витрат Банку в 50 років. Разом з тим, вказані Умови та правила надання банківських послуг, в яких установлена позовна давність в 50 років, не можна вважати частиною укладеного між сторонами кредитного договору, так, як такі умови не містять підпису позичальника, а також належні та допустимі докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Крім того, у заяві позичальника домовленість сторін щодо строку позовної давності відсутня. Такої правової позиції дотримується ВСУ, зокрема у постанову ВСУ від 11.03.2015 року по справі №6-16цс15. Крім того, заявлені до стягнення 250,00 грн. штрафу (фіксована складова) та 3206,89 грн. (процентна складова) не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності і їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором протирічить положенням, закріпленим у ст.\~61\~Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову про стягнення з нього заборгованості у розмірі 67594,76 грн. 24.01.2018 року до матеріалів справи надійшла відповідь представника ПАТ КБ «ПриватБанк» на відзив відповідача, згідно якого сторони 16.12.2008 року уклали договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 6200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При його укладенні погодили всі істотні умови. Зміст кредитного договору зафіксовано в заяві Позичальника, [PERSON] надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах, з якими відповідач був ознайомлений, про що свідчить його особистий підпис. З виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідач користувався грошима, та сплачував заборгованість за договором. Стосовно зміни розміру процентної ставки, представник позивача вказує, що на час укладання кредитного договору діяла процентна ставка в розмірі 3% в місяць або 36% рік, далі процентна ставка була змінена. Підвищення процентної ставки відбулось тільки за витрати з певної дати, що дає можливість у разі незгоди з новою процентною ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій процентній ставці, що являється суттєвою перевагою для клієнта і не порушує його право на незмінність процентної ставки по уже наявному боргу. Згідно укладеного між сторонами договору, розмір процентної ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку. Відповідно до п. 6.3 Договору в обовязки клієнта входить отримання виписки про стан картрахунку і проведені операції по картрахунку. Неотримання виписки або несвоєчасне отримання не звільняє Держателя від виконання своїх зобовязань за Договором. Умови про порядок внесення змін до Тарифів по кредиту закладені з самого початку, тобто відповідач перед підписанням кредитного договору мав можливість ознайомитись з його умовами (умовами кредитного договору) і в разі незгоди відмовитись від укладання такої угоди. Щодо нарахування відсотків, представником позивача зазначено, що згідно Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів для погашення заборгованості по кредитним картам для клієнтів передбачений пільговий період, що діє за умови погашення боргу до 25 числа наступного місяця з дати виникнення заборгованості. У разі несвоєчасного або не впоєному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою. У разі зміни процентної ставки розрахунок процентів на заборгованість, що виникла до зміни нараховується за діючою процентною ставкою на момент використання цих коштів, якщо частина боргу використана уже після зміни процентної ставки, розрахунок процентів на цю частину заборгованості здійснюється за новою процентною ставкою. Дана умова не діє при нарахуванні процентів на прострочену заборгованість. Щодо порядку нарахування неустойки сторони досягли згоди і уклали кредитний договір, в якому передбачили умови сплати штрафу і пені. Заперечення відповідача, про незаконність нарахування одночасно пені та штрафу, яке ґрунтується на ст. 61 Конституції України є помилковим, оскільки згідно зі ст.. 549 ЦК України пеня і штраф є формами неустойки, але не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Застосування Банком в кредитному договорі штрафу та пені, як окремих видів неустойки не є подвійним притягненням до відповідальності, адже характер правопорушень в даному випадку різний. Також. Представник позивача зазначає, що підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобовязання триває, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Враховуючи викладене, представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі. 29.01.2018 року до матеріалів справи від представника позивача надійшла відповідь на відзив, аналогічного змісту відповіді на відзив від 24.01.2018 року, що міститься в матеріалах справи. 12.03.2018 року до матеріалів справи від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких представник відповідача зазначає, що не погоджується з твердженням банку про те, що відповідач був належним чином повідомлений про зміну процентної ставки, оскільки це є обовязком відповідача отримувати виписки по рахунку та слідкувати за зміною тарифів, оскільки відповідач не має обовязку кожного дня слідкувати за зміною тарифів та кожного дня отримувати виписки по рахункам щоб не пропустити 7-ми денний строк щоб висловити незгоду з тарифами. Відповідно до п. 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 01.03.2015 року, чинних на час зміни тарифів, банк має право здійснювати зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк зобовязаний не менше як за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку відповідно до п. 1.1.3.1.9 цього договору. Якщо протягом 7 днів Банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду із змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Підпунктом 1.1.3.1.9 встановлений обовязок банку: не рідше одного разу на місяць способом, зазначеним у Заяві, надавати власнику виписки про стан картрахунку і про здійснені за минулий місяць операції по картрахункам. Матеріали справи не містять доказів належного повідомлення відповідача про зміну процентної ставки, а отже позивачем не доведено факт отримання відповідачем повідомлення про зміну процентної ставки, тарифів. Також представник відповідача на відповідь на відзив зазначає, щодо доводи позивача, що відсутність підпису відповідача на [PERSON] та Правилах надання банківських послуг не свідчать, що вони не є належним доказом по справі, вказує, що надані до матеріалів справи Умови та Правила надання банківських послуг, не тільки не містять підпису відповідача, а взагалі вказівки на дату та редакцію, затверджену відповідним наказом. Крім того, представник відповідача зазначає, що у заяві позичальника домовленості сторін про збільшення строку позовної давності не має. У звязку із чим доводи позичальника про не ознайомлення його з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) не можна визнавати необґрунтованими. Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою суду від 02.04.2018 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. 24.04.2018 року від представника позивача до матеріалів справи надійшла відповідь на заперечення, в яких він ще раз наголосив, що при укладені договору між сторонами були обговорені всі істотні умови, наразі правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобовязання не виконані та кредитором не прийняті. Зміна розміру процентної ставки передбачена умовами договору та не суперечить вимогам чинного законодавства. Повідомлення про підвищення процентної ставки були направлені відповідачу, та на сьогоднішній день заяв про розірвання кредитного договору від відповідача до банку не надходило. Також, представник позивача звернув увагу суду, що направлення банком повідомлень на фінансовий номер відповідача про зміну відсоткової ставки підтверджується витягом з комплексів Банку, які додані до відзиву, в свою чергу відповідач ніяк не спростував неотримання СМС-повідомлень. Щодо не знання відповідача про наявність заборгованості, представник позивача зазначив, що [PERSON] та Правилами надання банківських послуг передбачено обовязок клієнта стежити за витрачанням коштів в рамках платіжного ліміту, саме тому заперечення відповідача в частині не знання наявності та суми заборгованості являються необґрунтованими. Щодо посилання відповідача на ЗУ «Про захист прав споживачів», представник позивача зазначає, що даний закон не поширюється на спірні правовідносини, оскільки вказаний закон визначає поняття споживчого кредиту, а саме: споживчий кредит кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. В даному випадку грошові кошти надавались у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Також, представник позивача зазначив, що в даному випадку є не доречним посилання відповідача на постанову ВСУ по справі № 6-16ц15. Щодо строку позовної давності, представник позивача зазначає, що Банк звернувся до суду до спливу строку позовної давності. Також, зауважено, що згідно виписку по рахунку, вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої обовязки за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої обовязки за Договором. Тому посилання відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги. 04.05.2018 року до матеріалів справи від представника позивача надійшла відповідь на заперечення, аналогічного змісту відповіді на заперечення від 24.04.2018 року, що міститься в матеріалах справи. 16.07.2018 року від представника відповідача до матеріалів справи надійшло клопотання про долучення документів. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно з пп. 9 п. 1 Розділу XIII Перехідних положень\~ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.\~3\~ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон який встановлює нові обовязки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. З огляду на вищевикладене, подальший розгляд цієї справи відбувався за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України, в частині, у якій вони не встановлюють нових обов'язків, не скасовують чи не звужують прав, що належні учасникам судового процесу, чи не обмежують їх використання, за правилами загального позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи від представника позивача до матеріалів справи не надходило. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. 28.08.2018 року від уповноваженого представника відповідача [PERSON] через канцелярію суду надійшла заява про розгляд спарви без її участі. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. В розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення суду має бути справедливим. Згідно з вимогами ст.\~264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно зі статтею 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 10 ЦПК України). Під час розгляду справи судом встановлено, що 16.12.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір, шляхом ознайомлення відповідача з [PERSON] та правилами надання банківських послуг і підписанням відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, згідно якого відповідач отримав у позивача кредитну картку, відповідно до тарифів якої позивач надав відповідачу кредит в сумі 6200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, обумовивши пунктами 3.2, 3.3 Умов і правил надання банківських послуг, право банку на зміну (збільшення або зменшення) кредитного ліміту в будь-який момент. Відповідно до частини 1 ст.\~634\~ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як вбачається з матеріалів справи, саме такий договір приєднання і був укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем. Відповідно до п. 3.1 Умов і правил надання банківських послуг, банк відкриває клієнту карткові рахунки, видає клієнту картки, їх вид і строк дій визначений в заяві і в пам'ятці клієнта, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Відповідач визнає, що кредиту картку він отримував та з грудня 2008 по березень 2015 року нею користувався. За користування кредитом Банк нараховує відсотки у розмірі, встановленому Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, із розрахунку 360 календарних днів на рік (п.5.5 Правил користування платіжною карткою). Пунктом 6.5 Умов та правил передбачений обовязок позичальника погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У разі невиконання зобовязань за договором на вимогу Банку позичальник зобовязався повернути кредит, оплатити винагороду банку (п.6.6 Умов і правил). Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленій банком частці в разі невиконання боржником своїх зобовязань (п.5.7 Правил користування платіжною карткою). Строк і\~порядок погашення\~кредиту (кредитний\~ліміт)\~по кредитних\~картках з\~установленими мінімальним\~обовязковим платежем (в розмірі 7%) наведений у памятці клієнта, яка є невідємною частиною договору. Платіж включає плату за користування кредитом. Строк погашення процентів щомісячно до 25 числа місяця наступного за звітнім. За не своєчасне виконання боргових зобовязань Держатель сплачує проценти за підвищеною процентною ставкою або додаткову комісію, розмір яких визначається Тарифами (п.5.5.1 Умов та правил). Відповідачем зобов'язання по сплаті кредиту не виконувались належним чином, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість. Згідно з наданого банком розрахунку заборгованості, починаючи з березня 2015 року у відповідача почала виникати безперервна прострочена заборгованість за кредитом, у зв'язку з чим банком нарахована позичальнику сума заборгованості станом на 30.09.2017 року в розмірі 67594,76 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 6136,26 грн., заборгованості за процентами в розмірі 54701,61 грн., заборгованості за пенею та комісією за користування кредитом у розмірі 3300,00 грн., штрафу (фіксована частина) у розмірі 250,00 грн., штрафу (процентна складова) у розмірі 3206,89 грн. Згідно з ч. 1\~ст.\~509\~ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1\~ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.ст.\~610,\~612 ЦК України\~- порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За таких обставин, у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх договірних зобов'язань, суд вважає позовну вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором б/н від 16.12.2008 року в розмірі 6136,26 грн., законною, обґрунтованою та підлягаючою задоволенню. Також, суд враховує, що відповідач не заперечує проти наявності вказаної суми заборгованості. Відповідно до ст.\~536\~ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до пункту 1 статті 1048 Цивільного кодексу України розмір і порядок отримання процентів за договором позики встановлюється договором. Позивачем нарахована заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 64701,61 грн. За користування\~кредитом банк\~нараховує відсотки\~у розмірі,\~встановленому тарифами\~банку,\~які викладені\~на банківському\~сайті, із розрахунку 360 календарних днів на рік (пункт 5.5 Правил користування платіжною карткою). Пунктом 5.3 Умов та правил передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених у пункті 6.3 Умов та правил надання банківських послуг (щомісячно отримувати витяг про стан картрахунків і про проведені за минулий місяць операції з картрахунку). Пунктом 5.5.1 Умов та правил за несвоєчасне виконання боргових зобов'язань, боржник сплачує проценти по підвищеній процентній ставці, або додаткову комісію, що визначається Тарифами. Протягом дії договору банк двічі підвищував відсоткову ставку за кредитом: з вересня 2014 року - до 34,80% річних, з квітня 2015 - до 43,2 % річних. Згідно з наданими позивачем [PERSON] та правилами розмір підвищеної процентної ставки або комісії у випадку прострочення сплати кредиту, банком не встановлювались. У відзиві представника банку надана формула розрахунку відсотків за кредитом, яка застосовувалась банком, та зазначено, що з квітня 2014 року відповідно до наказу № СП-2014-6635230 від 02.04.2014 року, відсотки за користування простроченим кредитом нараховуються банком у подвійному розмірі на всю суму заборгованості включаючи тіло кредиту, раніше нараховані відсотки та санкції. Фактично нарахування відсотків на всю суму заборгованості проводилося банком не у відповідності з умовами договору та зазначених в розрахунку банку підвищених процентних ставок (34,80% річних, 43,2 % річних). При нарахуванні відсотків за кредитом банком застосовувалась формула розрахунку відсотків за кредитом у подвійному розмірі, з посиланням на те, що з квітня 2014 року на підставі наказу банку від 02.04.2014 року, відсотки за користування простроченим кредитом нараховуються банком у подвійному розмірі на всю суму заборгованості, включаючи тіло кредиту, раніше нараховані відсотки та санкції. Суд не погоджується із нарахуванням відповідачу відсотків у подвійному розмірі, оскільки в наданому банком примірнику Умов та правил надання банківських послуг та Довідці про умови кредитування, зазначені положення не передбачені, докази про ознайомлення відповідача з наказом № СП-2014-6635230 від 02.04.2014 року банком не надані. Крім того, умови про застосування до відповідача подвійної відсоткової ставки не зазначені і в самому розрахунку заборгованості банку. Відповідно до ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем наданий до суду альтернативний розрахунок заборгованості відсотків, в обґрунтування якого відповідач вказав, що Банком не правомірно нараховані відсотки в подвійному розмірі, та розрахований розмір процентів за користування кредитом наступним чином: 1) 6200,00 грн. х 34,80 : 360 днів х 924 днів = 5537,84 грн. (поточні відсотки). Де: 6200,00 грн. заборгованість за кредитом; 34,80% - процентна ставка за користування кредитом; 360 днів кількість днів у році; 924 днів кількість днів користування кредитними коштами. 2) 6200,00 грн. х 34,80 : 360 днів х 924 днів = 5537,84 грн. (прострочені відсотки). Де: 6200,00 грн. заборгованість за кредитом; 34,80% - процентна ставка за користування кредитом; 360 днів кількість днів у році; 924 днів кількість днів користування кредитними коштами. Всього сума відсотків за користування кредитом за весь період, що підлягає стягненню, складає 11075,68 грн. (5537,84 грн. +5537,84 грн.). Доводи позивача про те, що наказом від 02 квітня\~ 2014 року змінено формулу нарахування відсотків, суд не приймає до уваги, оскільки банком не доведено факт ознайомлення відповідача із зазначеним наказом. При цьому, позивачем не заперечувалось, що нарахована за новою формулою відсоткова ставка становить подвійний розмір від відсоткової ставки, що не відповідає наданому в якості доказу розрахунку заборгованості, в якому вказані інші відсоткові ставки. Враховуючи викладене, суд погоджується з альтернативним розміром процентів наданих відповідачем, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборговнаість по процентам за користування кредитом у розмірі 11075,68 грн. Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочення виконання договірних зобов'язань, суд вважає необхідним зазначити наступне. За умовами договору, Банком було розраховано до сплати пеню в сумі 3300,00 грн. Так, ст. 258 ЦК України визначено вимоги до яких застосовується спеціальна позовна давність, серед іншого, позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Отже, у разі, коли на момент звернення з позовом виконання зобов'язання було прострочено понад один рік, стягнення неустойки (штрафу, пені) за минулий час обмежується одним роком перед зверненням зацікавленої особи до суду, якщо не будуть визнанні поважними причини пропуску даного строку. Поважності пропуску такого строку представником банку доведено не було. За таких обставин, з урахуванням строку позовної давності, суд вважає за необхідне стягнути пеню за 12 місяців у розмірі 1200,00 грн. Також, позивачем за умовами договору нарахований штраф, а саме: 250,00 грн - штраф (фіксована частина) та 3206,89 грн - штраф (процентна складова). Відповідно до статті 549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями ст.\~61\~Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до ст.\~549\~ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.\~61\~Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач щоденно нараховує відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер, у зв'язку з тим, що порушенням позичальником будь-якого грошового зобов'язання на строк понад 30 днів, що змушує позивача звернутись до суду з позовом, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку пеня. Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 21.10.2015р. № 6-2003цс15. Враховуючи вищевикладене та те, що відповідно до ст.\~49\~ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності і їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором протирічить положенням, закріпленим у ст.\~61\~Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, то вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення з [PERSON] штрафу, а саме: 250,00 грн - штраф (фіксована частина); 3206,89 грн - штраф (процентна складова), що зазначені у розрахунку як складові заборгованості, не ґрунтуються на законі, а тому не підлягають задоволенню. Згідно платіжного доручення № PROM8В87НВ від 18.10.2017 року при пред'явленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600,00 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України, а саме з відповідача на користь позивача стягуються витрати по оплаті судового збору у сумі 433,45 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного і

Outcome: partial