Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON], приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Онищенко М.О., Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про витребування майна з чужого незаконного володіння. З урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог просила суд витребувати з чужого незаконного володіння у [PERSON] та передати позивачу 1/2 частину квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON] на підставі договору дарування 1/2 частини квартири від 12.01.2004 року посвідченого державним нотаріусом П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Демчик В.В., зареєстрованого в реєстрі за №1-10, зареєстрованого в Комунальному підприємстві Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна за реєстровим №3831 від 09.02.2004 року. В обґрунтування вказаних вимог вказувала на те, що 23.02.2015 року Деснянський районний суд міста Києва ухвалив рішення у цивільній справі №754/19080/14-ц за позовом [PERSON], [PERSON] до Київської міської ради, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності у порядку спадкування, відповідно до якого суд вирішив позов [PERSON], [PERSON] до Київської міської ради, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності у порядку спадкування задовольнити. Вказаним рішення суду визнано за [PERSON] право власності на 1/5 частину квартири №207, загальною площею 50,0 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]. Визнано за [PERSON] право власності на 3/5 частину квартири №207, загальною площею 50,0 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]. 09.12.2015 року Апеляційний суд м. Києва задовольнив апеляційну скаргу [PERSON] на вищезазначене рішення Деснянського районного суду міста Києва від 23.02.2015 року у цивільній справі №754/19080/14-ц за позовом [PERSON], [PERSON] до Київської міської ради, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності у порядку спадкування, скасував рішення Деснянського районного суду м. Києва у цивільній справі №754/19080/14-ц повністю та ухвалив нове рішення про відмову у задоволенні позову [PERSON], [PERSON] до Київської міської ради, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності у порядку спадкування. Вищезазначеним рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09.12.2015 року встановлено: «Після смерті батька [PERSON], який звернувся з апеляційною скаргою на рішення суду, [PERSON] [INFO] відкрилася спадщина до складу якої входить 1/2 (6/12) квартири [ADDRESS] та П'ятнадцятою Київською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа з №918/2010 року ... Інша 1/2 частина квартири [ADDRESS] відповідно до договору дарування 1/2 частини квартири, посвідченого державним нотаріусом П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Демчик В.В. від 12.01.2004 року належить [PERSON] Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано прийшов до висновку про визнання права власності в порядку спадкування позивачів [PERSON] на 1/5 частини та [PERSON] на 3/5 частини квартири [ADDRESS], що разом складає 4/5, тобто було визнано право власності позивачів на нерухоме майно, частина якого не належала спадкодавцю…». 30.07.2015 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування 4/5 частин квартири на підставі якого дарувальники подарували, а обдарований прийняв в дар квартиру [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онищенко М.О., зареєстрований в реєстрі за №1249. Як вбачається з вищезазначеного договору дарування 4/5 частин квартири від 30.07.2015 року 4/5 частин квартири, що відчужується, належали дарувальникам на праві приватної власності (спільна часткова власність), на підставі рішення Деснянського районного суду міста Києва №754/19080/14-ц від 23.02.2015 року, (правовстановлюючий документ), яке в подальшому було скасоване рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09.12.2015 року. Таким чином Апеляційним судом м. Києва 09.12.2015 року було скасовано правовстановлюючий документ - рішення Деснянського районного суду міста Києва №754/19080/14-ц від 23.02.2015 року на підставі якого було укладено договір дарування 4/5 частин квартири 30.07.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онищенко М.О., 30.07.2015 року, зареєстрований в реєстрі за №1249, однак як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 60094296 від 27.05.2016 року вбачається, що 4/5 квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування 4/5 частини квартири посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онищенко М. О. від 30.07.2015 року належить [PERSON] Договір дарування 4/5 частин квартири 30.07.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онищенко М.О. на підставі якого [PERSON] безпідставно набув право власності квартиру [ADDRESS] суперечить інтересам позивача, та порушує її права як власника 1/2 частини квартири [ADDRESS], оскільки на момент укладення цього договору 1/2 частина квартири [ADDRESS] не належала на праві власності дарувальникам [PERSON] та [PERSON] З вищевикладеного вбачається, що відповідач [PERSON] без відповідної правової підстави заволодів нерухомим майном - 1/2 частина квартири [ADDRESS], яка належить позивачу на підставі договору дарування 1/2 частини квартири укладеного 12.01.2004 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого державним нотаріусом П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Демчик В.В., зареєстрованого в реєстрі за №1-10, зареєстрованого в Комунальному підприємстві Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна за реєстровим №3831 від 09.02.2004 року, отже 1/2 частина квартири [ADDRESS] вибула з володіння позивача без її волі шляхом дарування [PERSON] та [PERSON] іншій особі - [PERSON], без достатніх на те правових підстав. У судовому засіданні представник позивача[PERSON] просив задовольнити позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог. Відповідач [PERSON] та треті особи: [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про день, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань від них в адресу суду не надходило. Від третьої особи: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Онищенко М.О. надійшов лист, відповідно до якого остання просить розглядати дану справу у її відсутність та винести рішення у відповідності до вимог чинного законодавства. Третя особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві свого представника в судове засідання не направила, про розгляд справи були повідомлені завчасно та належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ч.2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановлених законом, (ч.ч. 1, 2ст. 321 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Як вбачається з матеріалів справи на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської районної ради від 27.11.1997 року [PERSON] належала 1/2 частина квартири [ADDRESS], а інша 1/2 частина квартири [ADDRESS] належала [PERSON], який помер [INFO]. 12.01.2004 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування 1/2 частини квартири відповідно до умов якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар 1/2 частини квартири [ADDRESS] посвідчений державним нотаріусом П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Демчик В.В., зареєстрований в реєстрі за №-10, зареєстрований в Комунальному підприємстві Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого за реєстровим №3831 від 09.02.2004 року, про що в свідоцтві про право власності на житло виданого відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської районної ради від 27.11.1997 року зроблено відповідну відмітку. 21.05.2014 року державний нотаріус П'ятнадцятої київської державне: нотаріальної контори Зозуля О. Ю. відмовила [PERSON] та [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі їм свідоцтва про право на спадщину про нерухоме майно, у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності померлого на майно, в даному випадку оригіналу свідоцтва про право власності на житло виданого відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської районної ради від 27.11. року та винесла відповідну постанову. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23.02.2015 року у справі за позовом [PERSON], [PERSON] до Київської міської ради, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності ухвалено рішення, яким позовні вимоги задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на 1/5 частину квартири №207, загальною площею 50,0 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]. Визнано за [PERSON] право власності на 3/5частину квартири №207, загальною площею 50,0 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09.12.2015 року задоволено апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі [PERSON] Рішення Деснянського районного від 23.02.2015 року скасовано та ухвалено нове, яким в задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] до Київської міської ради, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності у порядку спадкування відмолено. Відповідно до вказаного рішення суду колегія суддів вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано прийшов до висновку про визнання права власності в порядку спадкування позивачів [PERSON] на 1/5 частини та [PERSON] на 3/5 частини квартири [ADDRESS], що разом складає 4/5, тобто було визнано право власності позивачів на нерухоме майно, частина якого не належала спадкодавцю та була порушена вимога ч.1 ст.1267 ЦК України щодо рівності часток у спадщині кожного із спадкоємців за законом, яких є 6 осіб. 30.07.2015 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування 4/5 частин квартири на підставі якого дарувальники [PERSON], [PERSON] подарували, а обдарований [PERSON] прийняв в дар квартиру [ADDRESS] (Реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 632594780000) посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онищенко М.О., зареєстрований в реєстрі за №1249. Відповідно до вказаного договору дарування 4/5 частин квартири від 30.07.2015 року 4/5 частин квартири, що відчужується, належали дарувальникам на праві приватної власності (спільна часткова власність), на підставі рішення Деснянського районного суду міста Києва №754/19080/14-ц від 23.02.2015 року, де [PERSON] є власником 1/5 частини квартири, а [PERSON] є власником 3/5 частини квартири. Оскільки рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09.12.2015 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23.02.2015 року, на підставі якого був укладений договір дарування 4/5 частин квартири від 30.07.2015 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онищенко М.О., зареєстрований в реєстрі за №1249 скасоване, відповідач [PERSON] безпідставно набув право власності на 4/5 частин спірної квартири, тоді як на момент укладення договору дарування 4/5 частин квартири від 30.07.2015 року ? частина квартири [ADDRESS] не належала на праві власності дарувальникам [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до п.5 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Відповідно до пункту 21 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню за правилами статтей 387, 388 ЦК України. Пунктом 19 вказаної постанови передбачено, ще застосовуючи положення ст.387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Майно може бути повернуте за позовом власника про його витребування на підставі ст. 387 ЦК України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених в цій статті, а саме підтвердження право власності позивача на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. За змістом вказаної статті право на витребування майна належить лише-власнику та лише у особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, і може мати місце лише за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза його волею. Наявність у діях власника майна волі на передачу майна виключає можливість його витребування і незаконність володіння майном відповідачем повинна бути доведена позивачем у суді, оскільки законодавство презумує добросовісне (правомірне) володіння чужим майном, якщо інше не випливає з закону або не встановлене рішенням суду (ч.3 ст.397 ЦК України). Відповідно до п. 23 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" судам роз'яснено, що відповідно до ст. 387 ЦК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. З вищевикладеного вбачається, що [PERSON] без відповідної правової підстави заволодів нерухомим майном - 1/2 частиною квартири [ADDRESS], що належить [PERSON] на підставі договору дарування 1/2 частини квартири укладеного 12.01.2004 року між [PERSON] та позивачем, посвідченого державним нотаріусом П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Демчик В.В., зареєстрований в реєстрі за №1-10, зареєстрований в Комунальному підприємстві Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна за реєстровим №3831 від 09.02.2004 року, отже 1/2 частина квартири [ADDRESS] вибула з володіння позивача без її волі шляхом дарування іншій особі відповідачу [PERSON] без достатніх на те правових підстав Враховуючи викладене, вимоги позивача про витребування майна, а саме 1/2 частини квартири [ADDRESS] із чужого незаконного володіння є такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного та

Outcome: approved