Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з цивільним позовом, який в процесі судового розгляду неодноразово уточнювала до ПрАТ «СК «Провідна», [PERSON], в якому просить стягнути з ПрАТ «СК «Провідна» на її користь 2 550 грн. моральної шкоди та 36 805 грн. матеріальних витрат, а також з [PERSON] в її користь 97 450 грн. моральної шкоди і 8 153 грн. матеріальної. Свої вимоги мотивує тим, що 19.03.2012 року о 00 годин 20 хвилин керуючи автомобілем [NUMBER] та рухаючись ним автодорогою Львів-Пустомити-Меденичі у напрямку до м.Львова при проїзді ділянки в районі 704 м до дорожнього знаку 5.45 «Львів», [PERSON] порушив вимоги Р.1 п.1.5; Р.2 п.п.2.3; б)2ю10 а), є); Р.12 п.п.12.2, 12.3 ПДР України, які виразилися в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, з моменту виявлення на смузі руху керованого ним транспортного засобу автобуса «БОГДАН» реєстраційний номер [NUMBER]. який стояв у правому ряді попутного йому напрямку, не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості аж до повної зупинки автомобіля або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди, такими своїми діями створив аварійну обстановку, яка призвела до наїзду на автобус, який в подальшому зіткнувся із автомобілем «Фольксваген-Транспортер» реєстраційний номер [NUMBER], що стояв попереду нього. Внаслідок наїзду пасажир автомобіля [NUMBER], [PERSON] та пішохід [PERSON], який знаходився біля передньої частини автобуса «БОГДАН» реєстраційний номер [NUMBER] отримали тілесні ушкодження, від яких померли на місці пригоди. Таким чином син позивача [PERSON] помер на місці ДТП в результаті наїзду автомобіля «Volkswagen-T4», керованого відповідачем. 21.11.2012 року вироком Пустомитівського районного суду Львівської області відповідача визнано винним та засуджено до 5 (п'яти) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Як вбачається з самого вироку, цивільний позов в межах кримінальної справи не заявлявся. Внаслідок вчинення злочину відповідачем позивач втратила сина. З цим не може змиритися досі, і напевно, буде жити з цим болем до кінця життя. Важко виразити словами глибину душевних переживань, які позивач відчуває постійно. І визначення міри завданої моральної шкоди внаслідок вчинення злочину відповідачем і загибелі сина виглядає цинічно і звичайно ж не відображає її реальних масштабів. Проте виходячи із судової практики визначаю розмір завданої шкоди в сумі 100 000 грн. Також позивачем понесені витрати на поховання в сумі 16 458,02 грн. Середня вартість пам'ятника з урахуванням робіт з його встановлення в регіоні, тобто в даному випадку у місті Львові становить 28 500 грн., пам'ятник не встановлений, однак для його придбання потрібно виплатити кошти. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] з'явилися, надали пояснення аналогічні та просили позовні вимоги задовольнити. Позивач була допитана в якості свідка, та пояснила, що жодних коштів від відповідача [PERSON] на відшкодування завданої їй шкоди не отримувала. Під час досудового розслідування кримінальної справи, була присутня на допиті [PERSON], та просила щоб останнього не позбавляли волі. При написанні заяви від 27.03.2012 року, згідно якої вона немає претензій до [PERSON], були присутні ще двоє осіб. При розгляді кримінальної справи в суді, жодного разу не була присутня. При написанні другої заяви був присутній представник міліції і адвокат [PERSON]. Всі вказані заяви писала в РВ по вул. Городоцькій, дату на заявах зазначала у ці дні які писала. Всі матеріали кримінальної справи не читала тому їй не було відомо, що цивільно-право відповідальність відповідача застрахована. Похоронами свого сина займались співробітники. В судове засідання представник відповідача ПрАТ «СК «Провідна» не з'явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений. Однак подав на адресу суду письмові заперечення в яких просив у задоволенні заявлених позовних вимог до страхової компанії відмовити, з підстав викладених в письмових заперечення та проводити розгляд справи у його відсутності. Крім цього вказує, що позивач згідно ст. ст. 37.1.4. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», де зазначено, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, тому вважає, що у виплаті страхового відшкодування позивачу слід відмовити, оскільки така протягом зазначеного строку не зверталась. В судове засідання відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] з'явилися, просили у задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідач пояснив, що його адвокат [PERSON] та його сестра [PERSON] дали позивачу 5 000 доларів США для відшкодування шкоди в кабінеті слідчого, після чого позивач написала заяву про те що немає жодних претензій до [PERSON] Гроші давали вищевказані особи, оскільки він в цей час перебував в СІЗО. Суму відшкодування шкоди називала позивач. Свідок [PERSON] в судовому засідання надала показання, згідно яких вказала що з позивачем зустрічалась в ДАІ де був присутній адвокат [PERSON] На вимогу позивача дала її 4 500 доларів США і гривні, що по курсу вийшло 5 000 доларів США на відшкодування шкоди, про що позивач написала заяву. Зустрічалися один раз під час передачі грошей, оскільки відповідач був в цей час в лікарні. Гроші були її особисті та передала їх особисто в руки позивачу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надав показання, згідно яких вказав, що був адвокатом відповідача під час розгляду кримінальної справи відносно [PERSON] В приміщенні ДАІ під час передачі грошей позивачу в сумі 5 000 доларів США (4 500 доларів США і решта в гривнях) він був присутній разом із сестрою відповідача [PERSON] Позивач на підтвердження того, що отримала гроші, написала розписку та через 8 місяців на його прохання написала ще заяву в суд. Позивач є родичкою начальника слідчого відділу розслідування ДТП та перший раз після передачі грошей допитувалась у такому як потерпіла. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала показання, згідно яких вказала що з позивачем з 1996 року разом працювала та проживала в гуртожитку. Позивач хворіє, має нервові зриви після смерті сина, а тому проживає у неї. Після похорону до неї приїжджав чоловік, який займався кримінальної справою та позивач з ним спілкувались. Сестра обвинуваченого до неї жодного разу не приїжджала. Зазначає, що вона займалась похоронами (їздила на таксі в морг, до церкви, організувала поминки, заправляла автомобілі, замовляла автобус на похорон). Які саме автомобілі заправляла нафтопродуктами не пам'ятає, а також не пригадує в якій кількості замовляла продукти. На встановлення пам'ятника грошей немає. Заслухавши пояснення позивача, відповідача та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме лише в частині відшкодування моральної шкоди з [PERSON] з наступних підстав. Судом встановлено, що вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 21.11.2012 року, який не оскаржувався та набрав законної сили, відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. Згідно ст. 61 ч.4 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вказаним вироком встановлено, що відповідач 19 березня 2012 року о 00 годин 20 хвилин керуючи автомобілем [NUMBER] та рухаючись ним автомобільною дорогою Львів - Пустомити - Меденичі у напрямку до м. Львова, при проїзді її ділянки в районі 704 м. до дорожнього знаку 5.45 «Львів» дод. 1 Правил дорожнього руху України, порушив вимоги ПДР України, які виразилися в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, з момент виявлення на смузі руху керованого ним транспортного засобу автобуса «БОГДАН» реєстраційний номер [NUMBER], який стояв у правому ряді попутного йому напрямку, не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості аж до повної зупинки автомобіля або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди, такими своїми діями створив аварійну обстановку, яка призвела до наїзду на нього, який в подальшому зіткнувся із автомобілем «Фольксваген - Транспортер» реєстраційний номер [NUMBER], що стояв попереду нього. Внаслідок наїзду пасажир автомобіля [NUMBER], [PERSON] та пішохід [PERSON], який знаходився біля передньої частини автобуса «БОГДАН» реєстраційний номер [NUMBER], отримали тілесні ушкодження, від яких померли на місці пригоди, а пішохід [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження. Отже, [PERSON] своїми діями по ознаці порушення правил безпеки дорожнього руху, які спричинили смерть потерпілих [PERSON] та [PERSON] і спричинення тяжких тілесних ушкоджень [PERSON], керуючи транспортним засобом вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило загибель кількох осіб. Згідно ст.ст.1167, 1194, 1195, 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, зобов'язана відшкодувати витрати на лікування, та моральну шкоду завдану винними, незаконними діями. На підставі ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст.1194 ЦК України особа яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування нею шкоди, зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою страховим відшкодуванням. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована відповідно до полісу № АА/2711060 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який станом на 19.03.2012 року діяв. Таким чином цивільно-правова відповідальність [PERSON] на час ДТП була застрахована, та правовідносини регулюються ст.35 ч.1-2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» яка передбачає що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, подає страховику заяву про страхове відшкодування в цій заяві має міститися: найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ, прізвище, ім'я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження, зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують, інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих , підпис заявника та дата подання заяви. Також вказана норма зобов'язує особу яка має право на відшкодування надати страховику перелік необхідних документів. З оглянутих в судовому засідання матеріалів кримінальної справи № 1316/2933/12 про обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України слідує, що потерпілою особою [PERSON] був підписаний 23.04.2012 року протокол оголошення (потерпілому, представнику потерпілого, цивільному позивачу, представнику цивільного позивача, цивільному відповідачу, представнику цивільного відповідача) про закінчення досудового слідства та ознайомлення з матеріалами справи (Том № 2 а.с. 126), а на а.с. 39 Том № 1 міститься поліс № АА/2711060 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована в ПрАТ СК «Провідна». Таким чином твердження позивача про те, що їй не було відомо, що цивільно правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ СК «Провідна», спростовуються матеріалами кримінальної справи. Судом встановлено, що позивач звернулась 15.10.2016 року до ПрАТ «СК «Провідна» із заявою про виплату страхового відшкодування. Статтею 1200 ЦК України визначено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується в т.ч. батькам, які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно. Особам, визначеним у пунктах 1 - 5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. В силу ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. Так, потерпілою особою, яка має право на відшкодування шкоди, є позивач [PERSON]. Відповідно ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству; намогильні споруди - пам'ятні споруди, що встановлюються на могилах та увічнюють пам'ять про померлих, тобто витрати на поминки померлого не є витратами на його поховання та не можуть бути враховані при виплаті страхового відшкодування. Відповідно до вимог Порядку реєстрації та застосування реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для реєстрації розрахункових операцій за товари (послуги), затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України 28.08.2013 року за N 417, розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених Законом, зареєстрованим у встановленому порядку РРО або заповнений вручну. Міністерство доходів та зборів України, посилаючись на норми Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», звертає увагу, що товарний чек повинен обов'язково містити напис «Товарний чек» та за змістом відповідати вимогам підпункту 3.2 Положення «Про форму та зміст розрахункових документів» № 614 від 02.03.2010 р. Отже, товарний чек повинен містити таку інформацію: назва та адреса господарської одиниці (найменування ФОП), для суб'єктів господарської діяльності, що не є платниками ПДВ, ідентифікаційний номер за ДРФО, перед яким друкуються великі літери «ІД» (реєстраційний номер облікової картки платника податків), найменування товару (послуги), форма оплати (готівкою, карткою, у кредит, чеками тощо) та сума коштів за визначеною формою оплати, загальна вартість придбаних товарів (отриманих послуг) у межах чека, перед якою друкується слово «СУМА» або «РАЗОМ», порядковий номер чека, дата (день, місяць, рік) проведення розрахункової операції, напис «Товарний чек, кількість та вартість придбаного товару (отриманої послуги). Відповідно до вимог Порядку реєстрації та застосування реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для реєстрації розрахункових операцій за товари (послуги), затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України 28.08.2013 року за N 417, розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених Законом, зареєстрованим у встановленому порядку РРО або заповнений вручну. Міністерство доходів та зборів України, посилаючись на норми Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», звертає увагу, що товарний чек повинен обов'язково містити напис «Товарний чек» та за змістом відповідати вимогам підпункту 3.2 Положення «Про форму та зміст розрахункових документів» № 614 від 02.03.2010 р. Отже, товарний чек повинен містити таку інформацію: назва та адреса господарської одиниці (найменування ФОП), для суб'єктів господарської діяльності, що не є платниками ПДВ, ідентифікаційний номер за ДРФО, перед яким друкуються великі літери «ІД» (реєстраційний номер облікової картки платника податків), найменування товару (послуги), форма оплати (готівкою, карткою, у кредит, чеками тощо) та сума коштів за визначеною формою оплати, загальна вартість придбаних товарів (отриманих послуг) у межах чека, перед якою друкується слово «СУМА» або «РАЗОМ», порядковий номер чека, дата (день, місяць, рік) проведення розрахункової операції, напис «Товарний чек, кількість та вартість придбаного товару (отриманої послуги). Однак, судом встановлено, що із копії фіскальних чеків (а.с. 23, 25), які долучено до матеріалів справи, не можливо зрозуміти, що придбані медикаменти та продукти харчування, які зазначені у них, були призначені цивільному позивачу [PERSON], також понесення таких витрат (придбання пального, продуктів харчування) не є витратами, які можуть бути відшкодовані. Крім цього, суду не надано оригіналів фіскальних чеків на придбання нафтопродуктів (а.с. 23) Щодо долучених позивачем записів, написаних рукописним тексом на аркуші А-4 (а.с. 24), про понесення витрат пов'язаних із похованням [PERSON], то такі не є належними та допустимими доказами. Товарні чеки від 20.03.2012 року, про понесенні витрати на ритуальній послуги та ритуальні послуги по [PERSON] по бальзамації (а.с. 27), також судом не беруться до уваги оскільки такі не відповідають вищевказаним вимогам, а тому є неналежними та недопустимими доказами. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 12 від 20.03.2011 року (а.с. 28), про понесення витрат на похорон [PERSON] вбачається, що такий датований роком, який передував події та смерті [PERSON], а тому не може бути належним та допустимим доказом, на підтвердження понесення нею таких витрат. Згідно ст. 37.1.4. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи вищевказану норму та заяву [PERSON] від 15.10.2016 року до ПрАТ «СК «Провідна» про виплату страхового відшкодування слідує, що нею пропущено 3 (три) роки з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, оскільки така відбулась 19.03.2012 року, а тому вимоги до страхової компанії про відшкодуванні матеріальної та моральної шкоди задоволенню не підлягають. Згідно ч.4 ст.12 Закону України «Про поховання та похоронну справу» суб'єкти господарювання можуть самостійно на підставі звернення осіб, які зобов'язалися поховати померлого, виготовляти та реалізовувати предмети ритуальної належності, якщо вони відповідають державним стандартам та затвердженій вартості, де це передбачено законодавством. Щодо вимоги позивача про відшкодування витрат на спорудження надгробного пам'ятника у розмірі 28 500 грн., то така не підлягає задоволенню, оскільки такий позивачем не встановлений. Разом з тим, ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, а ч.2 цієї статті передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно з ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім'єю. За змістом п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Відтак, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд виходить із вимог ст.ст. 23,1187 ЦК України, та роз'яснень, що викладені в п. 9 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" та визначає суму відшкодування, яка відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставини при яких було спричинено моральну шкоду позивачу, ступінь вини відповідача [PERSON], характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань позивача, та вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 97 450, 00 грн. Ця сума, враховуючи неможливість поновити попереднє становище, на думку суду, відповідає вимогам розумності та справедливості і за даних конкретних обставин не може вважатися явно завищеною чи надмірною. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України та приймаючи до уваги, що позивач за п.п.2, 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору при подачі позову (у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи та у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення), суд стягує з відповідача в доход держави судові витрати по сплаті судового збору, пропорційна до розмірі задоволених позовних вимог, у розмірі 974, 50 грн.

Outcome: partial