Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Барського районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину обгрунтовуючи тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], який розірвано 18 квітня 2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу. У цьому шлюбі [INFO] року у них народилася дочка [PERSON], яка є інвалідом дитинства. Дитина постійно хворіє, має діагноз: хронічний пієлонефрит єдиної правої нирки, рецедивуючий перебіг, ННо, агенезія лівої нирки, полівалентна алергія, риніт, хронічний тонзиліт. Крім того, дитина має вади зубів, тому позивач звертається за медичною допомогою до ПРАТ «Обласна стоматологічна поліклініка» у м. Вінниці. Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 24 квітня 2015 року на користь позивача з відповідача було стягнуто додаткові витрати на дитину у розмірі 7438 гривень 28 копійок. На лікування дитини позивач витрачала значні кошти, згідно виписки амбулаторії загальної практики сімейної медицини м. Бар від 15 березня 2017 року за період 2015-2017 роки дитині було призначено ліки згідно з переліком, факт придбання ліків підтверджується чеками аптек, що додані до матеріалів позовної заяви, загальна сума складає 8860 гривень 5 копійок. Оскільки дитина хворіє на пієлонефрит, то вона потребує санаторного лікування. Позивач двічі оздоровлювала доньку у дитячому санаторії «Джерело» у м. Трускавець Львівської області, для чого купувала путівки: 29 квітня 2015 року - 4830 гривень, 25 жовтня 2016 року - 4896 гривень, а всього на суму 9726 гривень. Факти придбання путівок підтверджується накладними та квитанціями, копії яких додані до матеріалів позовної заяви. Факти перебування дитини у санаторії підтверджується санаторно-курортними книжками та зворотними талонами до путівок. Оскільки дитина малолітня, то позивач супроводжувала її до санаторію у м. Трускавець, вартість проїзду становила 756 гривень 72 копійки. У зв'язку зі зверненнями до лікарів Вінницької клінічної обласної дитячої лікарні, що підтверджується медичними виписками, витрачено на проїзд позивача разом з донькою 1620 гривень 40 копійок. Таким чином, додаткові витрати складають 41169 гривень 62 копійки. Оскільки відповідно до законодавства батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, брати участь у додаткових витратах на дитину, то позивач просить стягнути з відповідача на її користь ? частину додаткових витрат, які були нею понесені, а саме у сумі 20584 гривні 81 копійка. У судовому засіданні позивач [PERSON] зменшила позовні вимоги та просила стягнути на її користь з відповідача [PERSON] половину додаткових витрат на дитину, які складаються з 9789 гривень 51 копійок на придбання ліків, 9726 гривень - на путівки для супроводу доньки у санаторії, 1620 гривень 40 копійок - проїзд автобусом, 756 гривень 72 копійки - проїзд залізничним транспортом, з підстав, що зазначені у позовній заяві. Всього просила стягнути 10946 гривень 31 копійку. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON], яка діє на підставі ордеру та витягу з договору про надання правової допомоги від 13 березня 2017 року (а.с. 51, 52), зменшені позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] надав суду письмові заперечення проти позову, де позов визнав частково. Обгрунтовуючи заперечення відповідач зазначив, що відповідно до виконавчого листа Барського районного суду Вінницької області від 30 травня 2008 року у справі 2(ц)-603/08 з нього на утримання дочок [PERSON] та [PERSON] стягуються аліменти у розмірі 1/3 частки від усіх доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, від сплати яких він не ухиляється. Однак, позивач не погоджує з відповідачем щодо порядку оздоровлення дитини [PERSON] Зокрема, відповідач неодноразово пропонував позивачу супроводжувати доньку до санаторного закладу, однак позивач такі пропозиції ігнорує. Відповідач вважає, що для його участі у додаткових витратах необхідно встановити реальне існування особливих обставин, які викликали необхідність таких витрат, а також їх розмір. Зокрема, відповідач заперечує щодо відшкодування вартості путівок на суму 9726 гривень, оскільки це вартість путівок для позивача, путівки для дитини були видані позивачу безкоштовно. Таким чином, у цій частині відповідач визнав, що витрати на дитину щодо оздоровлення у санаторії складають вартість її проїзду до санаторію та у зворотному напрямку у сумі 345 гривень 30 копійок. Щодо вартості проїзду до м. Вінниці на суму 1620 гривень 40 копійок, відповідач визнав 810 гривень 20 копійок, оскільки це витрати на проїзд дитини. Щодо відшкодування частини вартості ліків на суму 8860 гривень 5 копійок, то відповідач вказав, що частина чеків, що надані на підтвердження вартості ліків, не читається, та з них неможливо встановити назву препарату та його вартість. Таким чином, з урахуванням вказаних обставин, відповідач вказав, що половина вартості ліків може складати 3904 гривень 67 копійок, та загальна вартість додаткових витрат, яка могла бути стягнена з відповідача складає 5060 гривень 17 копійок. У судовому засіданні відповідач [PERSON] зменшені позовні вимоги визнав частково, а саме: не заперечував проти стягнення з нього половини витрат, що були понесені позивачем на придбання ліків у сумі 9789 гривень 51 копійка, 1620 гривень 40 копійок для проїзду автобусом та 756 гривень 72 копійки, заперечив проти стягнення з нього частини витрат позивача на придбання путівки для супроводу доньки у санаторії у розмірі 9726 гривень, з підстав, що зазначені у письмових запереченнях та поясненнях. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON], яка діє на підставі ордеру та витягу з договору про надання правової допомоги від 3 жовтня 2016 року (а.с. 62, 63), підтримала позицію відповідача, просила задовольнити позов частково. Представник третьої особи служби у справах дітей Барської районної державної адміністрації Вінницької області [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 10 квітня 2017 року (а.с. 65), у судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, щодо задоволення позову не заперечувала (а.с. 64). Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Сторони перебували у шлюбі, який розірвали 18 квітня 2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-АМ № 039230, видано відділом реєстрації актів цивільного стану Барського районного управління юстиції Вінницької області від 18 квітня 2008 року (а.с. 7). Сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] видано відділом реєстрації актів цивільного стану Барського районного управління юстиції Вінницької області від 30 жовтня 2008 року, та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER], видано відділом реєстрації актів громадянського стану Барського районного управління юстиції Вінницької області від 28 липня 2000 року (а.с. 8, 9). Оскільки дитина [PERSON] отримала статус дитина-інвалід, то позивачу [PERSON] призначено державну соціальну допомогу на термін з 27 лютого 2012 року по 28 лютого 2017 року, що підтверджується копією посвідчення серії ААБ № 254650 від 18 травня 2012 року, видано УПСЗН Барської РДА 18 травня 2012 року (а.с. 10). Рішенням обласної лікувально-консультативної комісії Вінницької обласної клінічної лікарні № 91 від 16 лютого 2017 року відносно [PERSON], яка має заключний діагноз: «№ 11.0 Хронічний пієлонефрит єдиної правої нирки, рецедивуючий перебіг, період загострення без ПФН; ВВРН - агенезія лівої нирки; вульвовагініт; хронічний тонзиліт; ожиріння первинного ґенезу, стабільний перебіг; функціональне порушення жовчного міхура; панкреатопатія», рекомендовано продовжити державну соціальну допомогу до вісімнадцяти років (до 10 жовтня 2025 року) (а.с. 11). Згідно з даними копій виписок з історії хвороби за період з 2012 року по 2017 рік [PERSON] перебуває під постійним наглядом лікарів, потребує та отримує періодичне лікування (а.с. 12-20). Відповідно до накладної та квитанції від 29 квітня 2015 року [PERSON] придбала дорослу путівку до дитячого санаторію «Джерело» № 2658 з 29 квітня 2015 року по 21 травня 2015 року вартістю 4830 гривень (а.с. 24). Згідно з зворотним талоном до путівки № 001310 [PERSON] оздоровлювалась у дитячому санаторії «Джерело» з 20 квітня 2015 року до 23 травня 2015 року (а.с. 25). Відповідно до накладної та квитанції від 25 жовтня 2016 року [PERSON] придбала дорослу путівку до дитячого санаторію «Джерело» № 5522 з 25 жовтня 2016 року по 10 листопада 2016 року вартістю 4896 гривень (а.с. 26, 27). Згідно з зворотним талоном до путівки № 004218 [PERSON] оздоровлювалась у дитячому санаторії «Джерело» з 25 жовтня 2016 року до 16 листопада 2016 року (а.с. 28). Відповідно до посадочних документів [PERSON] та [PERSON] 21 травня 2015 року рухалися потягом у напрямку Трускавець-Вінниця, вартість проїзду 116 гривень 24 копійки та 97 гривень 30 копійок (а.с. 29). Згідно з посадочними документами [PERSON] та [PERSON] 29 квітня 2015 року рухалися потягом у напрямку Жмеринка-Трускавець, вартість проїзду 79 гривень 19 копійки та 65 гривень 77 копійок (а.с. 30). Відповідно до посадочних документів [PERSON] та [PERSON] 24 жовтня 2016 року рухалися потягом у напрямку Вінниця-Трускавець, вартість проїзду 117 гривень 22 копійки та 98 гривень 29 копійок (а.с. 31). Згідно з посадочними документами [PERSON] та [PERSON] 11 листопада 2016 року рухалися потягом у напрямку Трускавець-Жмеринка, вартість проїзду 98 гривень 77 копійок та 83 гривень 94 копійок (а.с. 32). На підтвердження витрат на проїзд до м. Вінниці для відвідування Вінницької клінічної обласної дитячої лікарні позивачем надано квитки для проїзду автобусом сполученням Бар-Вінниця та у зворотному напрямку за період з грудня 2014 року до лютого 2017 року на суму 1620 гривень 40 копійок (а.с. 33-41). Згідно з випискою з медичної карти від 15 березня 2017 року [PERSON] перебуває на диспансерному обліку у сімейного лікаря, один раз у два місяці консультується в ВОДКЛ, два-три рази на рік лікується стаціонарно у ВОДКЛ, за період з 2015 року по 2017 рік отримувала лікування медичними препаратами: «Канефрон» 1 таб. двічі на день - 50 кр. двічі на день 9 фл.; «Цефікс» № 5; «Аугментін» 3 фл.; «Цефуроксім № 6», «Ізопринозин № 20», «Гропринозин № 50», «Ніфуроксазид № 36», «Новірин № 90», «Тонзилотрен № 80», «Фортеза № 1», «Стрепсілс № 14 уп», «Фарінгосепт № 20», «Інгаліпт № 1», «Тантум Верде № 2», «Ісла мінт № 40», «Мезим-форте № 40», «Хофітол № 90», «Парацетамол № 30», «Смарт-омега № 30», «Лінекс № 48», «Фурамаг № 180», «Трахісан № 40», «Ентерол № 20», «Лізак № 70», «Нурофен № 36», «Мефенамінова кислота № 20», «Аква-маріс № 1 фл.», «Бронхіпрет № 20», «Зітрокс № 4», «Дроплекс № 1 фл», «Полідекса № 1 фл.», «Цинабсин № 20», «б-цет №10», «Дуспаталін № 10», «Вітрум-юніор № 1», «Антраль № 30», «Отривін-спрей № 1 фл», «Цефалексин № 10», «Енгістол № 50», «Но-шпа № 40», «Ангін хеель № 50», «Атоксил № 10», «Регідрон № 3», «Вітрум № 60», «Називін № 1 фл», «Тос май № 8» (а.с. 42). Відповідно до квитанцій, що надані позивачем, за період з 2015 року по 2017 рік нею було придбано для доньки [PERSON] ліків на загальну суму 9789 гривень 51 копійку (а.с. 43-50). Згідно з листом Державного закладу дитячий спеціалізований санаторій «Джерело» від 10 травня 2017 року № 366 [PERSON] та [PERSON] перебували на санаторно-курортному лікуванні, крім того, зазначено, що дитячі путівки в санаторій видаються місцевими відбірковими комісіями і є безкоштовними; перебування дорослого для супроводу в санаторії тільки на підставі платних путівок (а.с. 107). Відповідно до відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утримання податків від 22 серпня 2017 року № 9251 [PERSON] отримав за перший квартал 2016 року - 14002 гривні 43 копійки заробітної плати, за другий квартал 2016 року - 5809 гривень 15 копійок соціальних виплат та 23660 гривень 79 копійок заробітної плати, за третій квартал 2016 року - 9958 гривень 53 копійки соціальних виплат, за перший квартал 2017 року - 8400 гривень 18 копійок соціальних виплат; інформація про отримані доходи за другий квартал 2017 року відсутня (а.с. 140). Відповідно до довідок Барського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 26 жовтня 2017 року № 7015 та від 8 листопада 2017 року №7362 у [PERSON] відсутня заборгованість за аліментними зобов'язаннями станом на 8 листопада 2017 року (а.с. 143, 144). Згідно з копією виписки з медичної карти, складена КУ "Барський районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги" від 9 жовтня 2017 року, [PERSON] має діагноз: хронічна хвороба нирок І ст, хронічний пієлонефрит єдиної правої нирки, рецидивуючий перебіг, вроджена вада розвитку нирок - агенезія лівої нирки, хронічний компенсований тонзиліт; зазначено короткий анамнез та вказано, що дитина не потребує особливого та стороннього догляду і здатна до самообслуговування, може знаходитися у санаторії самостійно (а.с. 141-142). Згідно відповіді Державного закладу дитячий спеціалізований санаторій «Джерело» № 713 від 2 листопада 2017 року зазначено, що потребу супроводу батьків або інших законних представників для дитини [PERSON], яка перебувала на оздоровленні в санаторії з 29 квітня по 23 травня 2015 року та з 25 жовтня по 10 листопада 2016 року, визначає ЛКК медичного закладу, в якому дана дитина перебуває на диспансерному обліку (а.с. 145). За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з положеннями ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Верховний Суд України у постанові від 13 вересня 2017 року № 6-1489цс17 звертає увагу на наступне. Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках йдеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Таким чином, оскільки донька сторін у справі [PERSON] має вроджену ваду, потребує постійного лікування та періодичного оздоровлення, то позивач має право вимагати від відповідача участі у додаткових витратах, що пов'язані з хворобою доньки та носять періодичний характер. У судовому засіданні позивачем було доведено здійснення фактичних витрат у розмірі 9789 гривень 51 копійки на придбання ліків, 9726 гривень - на придбання путівок для супроводу доньки у санаторій, 1620 гривень 40 копійок - на проїзд автобусом, 756 гривень 72 копійки - на проїзд залізничним транспортом. У судовому засіданні відповідач визнав позовні вимоги в частині стягнення з нього половини витрат на придбання ліків у сумі 9789 гривень 51 копійки, 1620 гривень 40 копійок на проїзд автобусом та 756 гривень 72 копійки на проїзд залізничним транспортом, крім того, вказані витрати підтверджені відповідними платіжними документами, що долучені до справи та були дослідженні у ході судового розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Таким чином, позов у цій частині суд вважає доведеним та таким, що підлягає задоволенню. Вирішуючи чи підлягають відшкодуванню додаткові витрати, що понесені позивачем на придбання путівок з метою супроводу доньки [PERSON] у санаторії суд виходить з такого. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення у межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 13 Закону України «Про оздоровлення та відпочинок дітей» оздоровлення та відпочинок дітей може здійснюватися у дитячих закладах оздоровлення та відпочинку протягом року, сезонно, під час канікул, цілодобово, протягом дня; діти віком від 7 до 18 років перебувають у дитячих закладах оздоровлення та відпочинку самостійно або за згодою керівника дитячого закладу оздоровлення та відпочинку разом з батьками чи іншими законними представниками. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено, що позивач [PERSON] супроводжувала доньку [PERSON] під час її перебування у Державному закладі дитячому спеціалізованому санаторії «Джерело» в м. Трускавець Львівської області з 29 квітня по 23 травня 2015 року та з 25 жовтня по 10 листопада 2016 року. Дана обставина сторонами не оспорюється, підтверджується путівками (а.с. 24-28) та повідомленням вказаного закладу від 10 травня 2017 року (а.с. 107). Зазначене вказує на те, що дитина перебувала у дитячому закладі оздоровлення та відпочинку разом з матір'ю за згодою керівника даного закладу, як то передбачено ст. 13 Закону України «Про оздоровлення та відпочинок дітей». Відповідач, заперечуючи проти вимог щодо стягнення з нього половини вартості путівок для позивача, посилається як на доказ на запис сімейного лікаря, який міститься в копії виписки з медичної карти, складена КУ "Барський районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги" від 9 жовтня 2017 року, про те, що його дочка [PERSON] не потребує особливого та стороннього догляду і здатна до самообслуговування, може знаходитися у санаторії самостійно (а.с. 141-142). Суд звертає увагу, що дитина [PERSON] перебувала у супроводі позивача [PERSON] у Державному закладі дитячому спеціалізованому санаторії «Джерело» в м. Трускавець Львівської області з 29 квітня по 23 травня 2015 року та з 25 жовтня по 10 листопада 2016 року, а виписка, на яку посилається відповідач, складена 9 жовтня 2017 року. За таких підстав наданий відповідачем документ не має жодного доказового значення, оскільки він складений майже через рік після проходження дитиною останнього санаторного лікування. Суд ураховує відповідь на адвокатський запит адміністрації Державного закладу дитячого спеціалізованого санаторію «Джерело» м. Трускавець Львівської області від 2 листопада 2017 року про те, що висновок про потребу супроводу батьків або інших законних представників для дитини [PERSON], яка перебувала у санаторії на лікуванні, визначає ЛКК медичного закладу в якому дитина перебуває на диспансерному обліку (а.с. 145). Крім того, суд звертає увагу на те, що обгрунтовуючи заперечення проти позову відповідач зазначає, що між ним та позивачем попередньо було досягнуто згоди щодо супроводу дочки на час її перебування в санаторії і цей супровід мав здійснювати відповідач, а не позивач. Зазначене вказує на те, що відповідач розумів, що такий супровід для дитини є необхідним. Однак сталося навпаки і, як повідомив суду відповідач, саме ця причина є ключовою для невизнання ним позову. Однак дане твердження не базується на нормі Закону, тому суд не бере його до уваги. Ураховуючи те, що позивач [PERSON] перебувала з малолітньою дочкою [PERSON] у санаторії «Джерело» м. Трускавець Львівської області для здійснення належного догляду за дитиною, що співпадає з інтересами дитини та вказує на турботу позивача про здоров'я дочки, намагання покращити якість життя дитини, що є складовою права дитини на належний рівень життя, яке захищене Конвенцією ООН про права дитини та зазначеним вище національним законодавством, тому супровід доньки у санаторії позивачем є виправданим. Суду не надано доказів, що матеріальне становище відповідача не дозволяє забезпечити половину понесених позивачем додаткових витрат на дитину, зокрема, на відшкодування витрат позивача на придбання путівок з метою супроводу малолітньої доньки, яка є інвалідом дитинства, має хронічний пієлонефрит єдиної правої нирки, рецедивуючий перебіг, період загострення без ПФН; ВВРН - агенезію лівої нирки; вульвовагініт; хронічний тонзиліт; ожиріння первинного ґенезу, стабільний перебіг; функціональне порушення жовчного міхура; панкреатопатію, у санаторії, що знаходиться у іншій області. Крім того, суд ураховує наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Суд бере до уваги обставини, встановлені рішенням апеляційного суду, що набрало законної сили, де брали участь ці самі сторони, і ці обставини залишилися незмінними на час розгляду даної справи. Так, 23 лютого 2015 року [PERSON] зверталась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину, у тому числі і витрат на придбання путівок з метою супроводу малолітньої доньки у санаторії. Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 24 квітня 2015 року позов задоволено частково, зокрема, стягнуто частину вартості путівок, що були придбані для позивача. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 11 червня 2015 року вказане рішення залишено без змін, де зазначено, що колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності придбання для позивача особисто квитків, як для поїздки в лікарню разом з донькою, так і для поїздок в санаторій «Джерело» м. Трускавець, а також перебування там з донькою, оскільки донька є малолітньою, потребує догляду, а вказаний догляд здійснювала саме позивач. За таких підстав, суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] про відшкодування відповідачем [PERSON] половину понесених витрат на придбання путівок для супроводу їх доньки [PERSON] у Державному закладі дитячий спеціалізований санаторій «Джерело» м. Трускавець Львівської області є обгрунтованими та доведеними, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. З урахуванням зазначеного вище, суд дійшов висновку, що на користь позивача [PERSON] з відповідача [PERSON] слід стягнути половину витрат, що були понесені позивачем у сумі 21892 гривні 63 копійки, із яких: 9789 гривень 51 копійки на придбання ліків, 9726 гривень - на придбання путівок для супроводу їх доньки [PERSON] у Державному закладі дитячий спеціалізований санаторій «Джерело» м. Трускавець Львівської області, 1620 гривень 40 копійок - проїзд автобусом, 756 гривень 72 копійки - проїзд залізничним транспортом, тобто у сумі 10946 гривень 31 копійки. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України і нші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Судові витрати позивача складаються з витрат, пов'язаних з розглядом справи, а саме витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 гривень (а.с. 53, 54), тому на підставі наведених вище положень закону дані витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача. Крім того, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 640 гривень, відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у редакції станом на день звернення позивача до суду. На підставі частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ст. 13 Закону України «Про оздоровлення та відпочинок дітей»,

Outcome: approved