Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-12 00:00:00

Позивач[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача[PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що він уклав шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований 09 червня 2001 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Житомирського обласного управління юстиції, актовий запис № 848. Від спільного подружнього життя сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач вказав, що сторони фактично розірвали між собою шлюбні відносини, оскільки, через розбіжність у поглядах на життя припинили спільне проживання та, відповідно, не ведуть спільне господарство. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, у поданій заяві позовні вимоги визнала та проти задоволення позову не заперечує. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, з`ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 09 червня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Житомирського обласного управління юстиції, що підтверджується копією свідоцтва про одруження від 09.06.2001 серія [NUMBER] , актовий запис № 660. Від спільного подружнього життя сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 17.04.2003 виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, серія [NUMBER] , актовий запис № 848, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 04.01.2012 виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, серія [NUMBER] , актовий запис № 07. Судом встановлено, що подружнє життя між позивачем і відповідачем виявилось неможливим внаслідок відсутності взаєморозуміння між ними, суперечливості характерів, різних поглядів на сімейне життя. Спільне господарство між ними не ведеться, шлюбно-сімейні відносини між ними фактично припинилися. Згідно вимог ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У ст. 17 Закону України №3477-IV від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зазначено, що «суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права». Так, ч.1 ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року, заява №44647/98). Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз", підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved