Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача - Ліквідаційної комісії Комунального закладу „Зборівський районний центр первинної медико - санітарної допомоги" Зборівської районної ради про стягнення невиплаченої грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки в сумі 5722 грн.00 коп. та середнього заробітку за не проведення розрахунку при звільненні з розрахунку 288 грн. 88 коп. за кожен день прострочення, що станом на 10 вересня 2018 року становить 58593 грн. 28 коп. Представник відповідача надав відзив, згідно якого позову не визнає, вважає, що відсутня вина відповідача у невиплаті будь - яких коштів при переведенні працівників з Комунального закладу „Зборівський районний центр первинної медико - санітарної допомоги" Зборівської районної ради» до Комунального некомерційного підприємства «Озернянська однопрофільна лікарня відновного лікування» Озернянської сільської ради, так як фінансування Озернянської дільничої лікарні здійснювалося за рахунок медичної субвенції, адресованій бюджету Зборівської районної ради. Позивач при переведенні на інше підприємство не заявляв вимоги про виплату компенсації за невикористану відпустку. Учасники повідомленні про розгляд справи у порядку спрощеного судового провадження. Заперечень чи клопотань про участь у судовому засіданні не надходило. Тому суд, відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України проводить розгляд справи без участі сторін за наявними матеріалами. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд встановив, що рішенням Зборівської районної ради від 18.12.2017 р. №366 з структури Комунального закладу „Зборівський районний центр первинної медико - санітарної допомоги" Зборівської районної ради виведено Озернянську дільничу лікарню. Рішенням Озернянської сільської ради Зборівського району Тернопільської області від 21 грудня 2017 року №431 створено комунальне некомерційне підприємство «Озернянську однопрофільну лікарню відновного лікування» Озернянської сільської ради Зборівського району Тернопільської області. У зв'язку із цим наказом № 41 від 29 грудня 2017 року [PERSON] звільнена із займаної посади в порядку переведення в КНП „Озернянську однопрофільну лікарню відновного лікування„ Озернянської сільської ради Зборівського району Тернопільської області відповідно до п.5 ст.36 КУпАП України. Наказом № 1 від 02 січня 2018 року [PERSON] прийнята на роботу в комунальне некомерційне підприємство „ Озернянську однопрофільну лікарню відновного лікування „Озернянської сільської ради Зборівського району Тернопільської області на посаду молодшої медичної сестри стаціонару. Відповідно до вимог ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч.1 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно довідки № 577 від 30 серпня 2018 року, виданої Комунальним закладом „Зборівський районний центр первинної медико - санітарної допомоги" Зборівської районної ради за позивачем залишилось 25 днів невикористаної відпустки за які не виплачено компенсації. Довідка про доходи №45 від 30.08.2018 р. свідчить, що середньоденна заробітна плата позивача становить 288 грн. 88 коп. Невиплачена позивачу компенсація за невикористану відпустку становить 25х288 грн. 88 коп.=5722 грн., які підлягають стягненню з відповідача в користь позивача. Позивач просить також стягнути з відповідача в її користь середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні з розрахунку 288 грн. 88 коп. за кожен день прострочення, що станом на 10 вересня 2018 року становить 58593 грн. 28 коп. Відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу звільненому працівникові сум у строки зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Однак, в даному випадку позивача було звільнено шляхом переведення у новостворений медичний заклад, тобто вона продовжувала роботу. Згідно ч.2 ст.81 КЗпП України, якщо працівник, переведений на роботу на інше підприємство, в установу, організацію, повністю або частково не використав щорічні основну та додаткові відпустки і не одержав за них грошову компенсацію, то до стажу роботи, що дає право на щорічні основну та додаткові відпустки, зараховується час, за який він не використав ці відпустки за попереднім місцем роботи. Зі змісту вказаних норм, закон передбачає відповідальність роботодавця за ст.117 КЗпП України у разі невиплати заробітної плати лише звільненому працівнику. Переведеному працівнику, який не використав відпустку за попереднім місцем роботи і не отримав за неї грошової компенсації законодавство гарантує право отримати відпустку до настання шестимісячного терміну безперервної роботи після переведення (ч.1 ст.81 КЗпП України). Таким чином у задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні слід відмовити. Доказів виплати компенсації чи надання позивачу відпустки за новим місцем роботи до настання шестимісячного терміну безперервної роботи після переведення відповідач не надав. Отже право позивача на отримання компенсації за невикористану відпустку порушене, тому позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial