Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] в січні 2017 року звернулась з первісним позовом (т.1 а.с. 1-4), та після неодноразових уточнень в грудні 2018 року змінила позовну заяву та просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] ( [ADDRESS] , зняти зазначених осіб з реєстраційного обліку та виселити їх. (т.2 а.с. 236-238). [PERSON] в своїх інтересах та інтересах доньки [PERSON] , звернулась до суду із зустрічним позовом 05 квітня 2017 року та просила зобов`язати позивача за первісним позовом не чинити їм та [PERSON] перешкоди у користуванні житловим будинком [ADDRESS] ( [ADDRESS] . (а.с. 83-87). Окрім того, об`єднані в одну справу також цивільні справи за № 523/13574/18 та №13080/18, де [PERSON] , котра діяла в своїх інтересах та інтересах доньки [PERSON] , заяви позовні вимоги про зобов`язання [PERSON] відновити позивачам водопостачання та підключення до системи індивідуального опалення (АГВ) на другому поверсі житлового будинку [ADDRESS] ( [ADDRESS] . (а.с. 117-121, 161-165). В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 11 листопада 1994 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу 29/50 частин житлового будинку [ADDRESS] . За умовами договору купівлі - продажу від 11 листопада 1994 року, 29/50 частин цього житлового будинку, продавцем ( [PERSON] ) на користь покупця ( [PERSON] ) було відчужено: із літ. "А1" - житлове: 2-1 коридор, 2 - 2 туалет, 2-3 ванна, 2-4 житлова, 2-5 житлова, 2-6 кухня, 2-7 коридор, 2-8 житлова, 2-9 житлова, 2-10 веранда, всього 75,2 кв.м. житлової площі. 15 грудня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, внаслідок якого в квітні [INFO] року у подружжя [PERSON] народилася донька [PERSON] , яка проживає постійно разом з батьками та бабусею ( [PERSON] ) в 29/50 частини цього будинку як член сім`ї. Як зазначила позивачка, в 2012 році помер її син [PERSON] . Згодом, в 2016 році відповідачка [PERSON] уклала шлюб з відповідачем [PERSON] . Оскільки відповідачі не є членами родини [PERSON] , тому вона звернулась із зазначеним позовом та просила його задовольнити з обґрунтувань, що викладені в зміненій позовній заяві. Позивачка за зустрічним позовом, котра діє в інтересах доньки [PERSON] , в зустрічному позові посилалась на те, що вона разом з донькою є членом родини позивача, , оскільки [PERSON] є онучкою [PERSON] , [PERSON] є невісткою [PERSON] та [PERSON] є невісткою [PERSON] , [PERSON] є чоловіком [PERSON] та батьком [PERSON] , також вони пов`язані між собою особистими немайновими та майновими правами й обов`язками, які випливають із шлюбу, споріднення, спільного проживання та пов`язаного спільного побуту. Окрім того, об`єднані справи [PERSON] обґрунтовані тим, що позивачка за первісним позовом [PERSON] створює їй та її доньці [PERSON] , чоловіку перешкоди в проживанні , а саме обмеження у доступі до холодного водопостачання, підключення до системи індивідуального опалення (АГВ), на другому поверсі житлового будинку [ADDRESS] ( [ADDRESS] , чим порушує норми сімейного кодексу та Житлового кодексу УРСР. 23 січня 2017 р. подана позовна заява від імені [PERSON] ,янівни, підписана її представником [PERSON] за довіреністю від 26 листопада 2016 року по 26 листопада 2019 р.(л.с.13 т.1). 02 лютого 2017 р. надійшли до суду відповіді з Відділу АДР ГУ ДМС України в Одеській області, згідно яких : [PERSON] і [PERSON] знятими з реєстрації або зареєстрованою в м.Одесі та області не значиться, [PERSON] зареєстрований з 21.01.1998 р. м. [ADDRESS] , л.с.16-18 т.1 . 02 лютого 2017 року провадження по справі відкрито ухвалою суду л.с.19 т.1. 07 лютого 2017 року повторно надійшли довідки від Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області л.с.44-46, згідно якої : [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] зареєстрованими або знятими з реєстрації в м.Одесі та Одеській області не значаться. 05 квітня 2017р. подано зустрічний позов від імені [PERSON] її представником за довіреністю [PERSON] . 05 травня 2017р. ухвалою райсуду прийнято зустрічну позовну заяву л.с.90 т.1.Розгляд справи продовжено в першій інстанції. 04 грудня 2018р. подано уточнений позов представником позивача , підписаним позивачем [PERSON] л.с.106 т.2, адвокатом Биковою О.В. за ордером і угодою (л.с.79 і 110 т.2). Уточнений позов [PERSON] від 04.12.2018р. прийнято до розгляду ухвалою суду від 06 грудня 2018р. (т.2 л.с.112) 06 грудня 2018 р. ухвалою суду об`єднано справу за №523/13080/18 з даною справою за №523/1049/17 , за клопотанням представника [PERSON] за довіреністю [PERSON] (т.2 л. с. 195). 06 грудня 2018 р. ухвалою суду об`єднано справу за №523/13574/18 з даною справою за №523/1049/17 , за клопотанням представника [PERSON] за довіреністю [PERSON] (т.2 л.с.152-153). 21 грудня 2018 р. адвокат Бикова О.В. повідомила суд про розірвання договору про надання правової допомоги від 04.12.2018р. з представництва інтересів [PERSON] (т.2 л.с.221). 27 грудня 2018 року позивачем [PERSON] подано змінену позовну заяву, підписану позивачкою і її представником за довіреністю Сердюк [PERSON] (т.2 л.с.235-238), ухвалою суду від 29 грудня 2018р. змінений позов прийнято до провадження (т.2 л.с.247). Позивач надав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. (а.с. 68). Ухвалою суду від 06 травня 2019 року підготовче засідання закрито та призначено справу до розгляду по суті позову. В судовому засіданні інтереси позивачки [PERSON] представляв адвокат Ситнік В.О., який повідомив суд що через похилий вік і плохе самопочуття, позивачка [PERSON] безпосередньо не може прийняти участь в розгляді даної справи, документів про це не представлено суду , окрім довідки від 20.12.2018р. (л.с.234т2) та пенсійного посвідчення з зазначенням Другої групи інвалідності довічно (л.с.12 т.1). В судовому засіданні адвокат Ситнік В.О. повністю підтримав позов [PERSON] , з підстав вказаних в ньому та заперечував проти позовів [PERSON] , просив в відмовити в задоволенні позовів [PERSON] . В судовому засіданні відповідачі [PERSON] , [PERSON] , їх представник адвокат Нестеренко О.М., повністю заперечували проти позову [PERSON] , просив відмовити в задоволенні, а зустріч ний і об`єднанні позови підтримали та просили задовольнити. З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] , зустрічного позову [PERSON] , відмовити у задоволенні, об`єднаний позов [PERSON] про зобов`язання відновити підключення до системи індивідуального опалення (АГВ) залишити без задоволення, об`єднаний позов [PERSON] про зобов`язання відновити водопостачання на другом поверсі житлового будинку [ADDRESS] задовольнити частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 11 листопада 1994 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу 29/50 частин житлового будинку [ADDRESS] . (а.с. 7,8). За умовами договору купівлі - продажу від 11 листопада 1994 року, 29/50 частин цього житлового будинку, продавцем ( [PERSON] ) на користь покупця ( [PERSON] ) було відчужено: із літ. "А1" - житлове: 2-1 коридор, 2 - 2 туалет, 2-3 ванна, 2-4 житлова, 2-5 житлова, 2-6 кухня, 2-7 коридор, 2-8 житлова, 2-9 житлова, 2-10 веранда, всього 75,2 кв.м. житлової площі. Житловий будинок зареєстрований в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації під реєстром №24610 на стор.4, книга №241. (а.с. 8). 15 грудня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, внаслідок якого в квітні [INFO] року у подружжя Сорокіних народилася донька [PERSON] (т.2, а.с. 123), яка проживає постійно разом з батьками та бабусею ( [PERSON] ) в 29/50 частини цього будинку як член сім`ї. (а.с. 9-11). Відповідно Акту філії ТОВ «Інфоксводоканал» від 11 вересня 2017 року за №3252, встановлено, що [PERSON] перекрила водопостачання другого поверху житлового будинку [ADDRESS] та відновлювати водопостачання не буде (по особистим поняттям) Окрім того в зазначеному акті зазначено, що [PERSON] здійснює оплату водопостачання. (а.с. 168). Окрім того, матеріалами справи встановлено, що [PERSON] здійснювала сплату рахунків за житлово-комунальні послуги, електропостачання і водовідведення за період з 01 січня 2015 року по 25 квітня 2017 року. (а.с. 108-114). Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст.\~80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст.317\~Цивільного кодексу\~України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.319\~Цивільного кодексу\~України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частина 1 ст.\~321\~Цивільного кодексу\~України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідачка заважає позивачці вільно користуватись належною їй на праві приватної власності квартирою та в добровільному порядку виселятись не збирається. Згідно ч.ч. 2-3 ст.\~13\~Цивільного кодексу\~України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Згідно з нормами ч. 1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку проте, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до статті 150\~ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно частини другої статті 3\~СК України\~сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до частини першої статті 156\~ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Так, статтею 116\~ЖК України передбачено, що, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. За змістом положень ст.ст. 16, 386, 391\~ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що відповідає змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Судом встановлено, що відповідачі постійно проживають на другому поверсі житлового будинку [ADDRESS] 19 [ADDRESS] ( [ADDRESS] якого належить на праві власності позивачу, у встановленому законом порядку вселились туди як член сім`ї, набули право користування житловим приміщенням та зареєстрував своє місце проживання у ньому. Доказів протилежного матеріали справи не містять. Так, відповідно до статті 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно ч. 1 ст.\~109\~ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Позивачем [PERSON] не надано доказів, які б свідчили про наявність будь-яких перешкод у володінні та користуванні будинком, які б могли бути підставою для виселення відповідачів зі спірного нерухомого майна, оскільки виселення колишніх членів сім`ї у зв`язку з припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє останніх права користуватися займаним приміщенням та не є підставою для їх виселення з цього жилого приміщення. Таким чином, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог [PERSON] за недоведеністю. Зустрічна позовна заява [PERSON] також не підтверджена жодними належними та допустимими доказами, тому також не підлягає до задоволення. Щодо об`єднаного позову [PERSON] про зобов`язання відновити водопостачання на другому поверсі житлового будинку [ADDRESS] , суд задовольняє позовні вимоги частково, оскільки матеріалами справи встановлено, що [PERSON] дійсно перекрила вентиль водопостачання [PERSON] , тому її порушене право підлягає відновленню Щодо об`єднаного позову про зобов`язання [PERSON] відновити підключення до системи індивідуального опалення (АГВ) на другому поверсі житлового будинку [ADDRESS] суд його залишає без задоволення, оскільки позивачем [PERSON] не надано доказів того, що [PERSON] дійсно відключила доступ до системи індивідуального опалення (АГВ).

Outcome: partial