Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Кілійського районного суду Одеської області 16.10.2018 року з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Обґрунтовуючи первісну позовну заяву та уточнену позовну заяву від 21.02.2019 року позивач вказує, що 28.04.2017 року між сторонами укладено шлюб. В період шлюбу сторін народилась донька - [PERSON] . Як вказує позивач, спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаємопорозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 26.06.2018 року по справі № 502/697/18 стягнуто з відповідача на утримання доньки в сумі 1500, 00 гривень та на утримання позивача в розмірі 1000,00 гривень. Також позивач вказує, що донька зареєстрована за адресою місця проживання позивача, між сторонами спільне господарство та сумісне проживання припинено. На підставі вищезазначеного, позивач просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] , який був зареєстрований 28.04.2017 року Кілійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області та визначити місце проживання дитини з матір`ю, разом зі стягненням судових витрат. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Після розірвання шлюбу прізвище просила залишити без змін. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Представник Служби у справах дітей Кілійської міської ради Одеської області в підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. На підставі письмової заяви позивача, відповідача та представника третьої особи, суд ухвалює рішення без фіксації ходу судового засідання звукозаписувальним технічним пристроєм, що відповідає положенням ст. ст. 223, 247 ЦПК України. Дослідивши надані письмові докази, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Шлюб [PERSON] , [INFO] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований 28.04.2017 року Кіілйським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 28.04.2017 року, актовий запис № 49, /а. с. 8/. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 18.07.2017 року встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 202 від 18.07.2017 року, /а. с. 9/. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи за вих. № 408 від 21.07.2017 року встановлено, що [PERSON] , яка народилась [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , /а. с. 10/. Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 26.06.2018 року по справі № 502/697/18, стягнуто з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі 1500, 00 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову - 03.05.2018 року та до досягнення дитиною повноліття - 13.07.2035 року. Також зазначеним рішенням стягнуто з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на її утримання в розмірі 1000, 00 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позову - 03.05.2018 року та до досягнення [PERSON] трьох років - [INFO] , /а. с. 11-14/. Статтею 51 Конституції України, передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має в сім`ї рівні права та обов`язки. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечать інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвище або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Фактичні взаємини подружжя свідчать про неможливість збереження сім`ї, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, внаслідок чого шлюб сторін підлягає розірванню. Щодо позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 8, 9 ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства та з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Крім цього, принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної асамблеї ООН 20.11.1959 року, передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір`ю. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації неможна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Тим більш, що поняття "розлучення" не співпадає з поняттям "визначення місця проживання", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Вирішуючи заявлений позов, суд враховує практику Європейського суду з приводу виниклих між сторонами правовідносин. Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому було встановлено порушення Україною статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція). Вказане рішення підтвердило сталу позицію Європейського Суду, яка зводиться до визначення насамперед «якнайкращих інтересів дитини», а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Згідно ч. 1 статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно акту обстеження умов проживання наданого службою у справах дітей Кілійської міської ради Одеської області встановлено, що [PERSON] , [INFO] року проживає разом з матір`ю в окремій кімнаті, має окреме ліжко, місце для ігор. Дитина забезпечена сезонним одягом, є іграшки та книжки. За вищезазначеною адресою проживають: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Стосунки у сім`ї добрі. Про дитину дбають. Дитина забезпечена всім необхідним для проживання та розвитку, /а .с. 32/. Відповідно до висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] наданого Службою у справах дітей Кілійської міської ради Одеської області встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі та мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . Під час бесіди з представником Служби у справах дітей Кілійської міської ради Одеської області [PERSON] повідомив, що сплачує аліменти на утримання доньки та не заперечує проти встановлення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , за місцем проживання матері [PERSON] , про що надав письмову заяву. Враховуючи вищезазначене, орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . З огляду на викладене, приймаючи до уваги визнання відповідачем позову у повному обсязі, а також факт того, що позивачем створені належні умови для гармонійного розвитку, проживання, навчання та виховання дитини, у зв`язку із чим, суд приходить до переконання про те, що на даний час існують обставини для визначення місця проживання дитини з матір`ю, і що таке відповідатиме інтересам дитини, сприятиме належним умовам її проживання, гармонійному розвитку та вихованню, належному матеріальному забезпеченню, у зв`язку з чим позовну заяву слід задовольнити у повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином судові витрати необхідно стягнути з відповідача.

Outcome: approved