Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала та з мотивів, наведених нею у позовній заяві, просить задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов частково, а саме - згідний на розірвання шлюбу, проте не з тих мотивів, які навела його дружина у своєму позові, натомість в частині стягнення з нього аліментів позов не визнав з підстав, наведених ним у письмовому запереченні на позовну заяву від 17.02.2014 р. З'ясувавши обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Як вбачається з поданих позивачкою документів: Свідоцтва про шлюб, копії Свідоцтва про народження, копії довідки про склад сім'ї, виданої [PERSON] об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Наш спільний дім", з 03 вересня 2011 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого в них [INFO] року народився син [PERSON], який зареєстрований і фактично проживає разом з матір'ю, тобто позивачем по справі. В судовому засіданні сторонами не оспорювалася й була визнана та обставина, що їх сім'я розпалася і на даний час існує лише формально, оскільки шлюбні відносини вони припинили, з вересня 2013 року разом не проживають та, відповідно, спільним побутом не пов'язані і подружніх стосунків не підтримують. Зважаючи на такі обставини, чоловік та дружина втратили один до одного почуття довіри, поваги та любові. Відповідно до ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини,… та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам та інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення, оскільки сім'я розпалася остаточно, сторони втратили один до одного почуття довіри, поваги та любові, тривалий час не підтримують подружніх стосунків, а спір про поділ спільного сумісного майна подружжя чи про визначення місця проживання малолітньої дитини між ними відсутній. За таких обставин суд вважає, що перспектив для збереження сім'ї та примирення подружжя немає. Відповідно до ст.180, ч.ч.1, 3 ст.181, ч.2 ст.182 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Як передбачено ч.1 ст.183, ч.1 ст.184 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що між сторонами не досягнуто домовленості з приводу способів та порядку спільного утримання їх дитини, тому аліменти слід визначити і присудити в розмірі ? частки від усіх видів доходу їх платника, тобто батька дитини, як про це і просить позивач, так як [PERSON] має постійне місце роботи та, відповідно, регулярний (постійний) заробіток (дохід), що документально підтверджується наданою ним суду довідкою про доходи №21 від 06.03.2014 р., виданою йому за місцем роботи в РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал", де відповідач працює майстром. Крім того, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів дозволяє їх сплачувати в означеному вище розмірі, адже інших дітей, непрацездатної дружини, батьків чи інших утриманців відповідач не має, принаймні документальних даних про це суду він не надав. Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання… дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Як повідомила суду позивач і підтвердила це документально, на її утриманні перебуває та з нею проживає малолітній син [PERSON], [INFO], а відтак, до досягнення дитиною трьох років, позивачка має право на утримання від відповідача як батька дитини. Проте, судом встановлено, що відповідач не може надавати своїй дружині матеріальної допомоги ще на її утримання, оскільки єдиним джерелом доходів [PERSON] є заробітна плата за основним місцем роботи, однак розмір цих доходів відповідача є незначним. Документальних даних про те, що відповідач має інші джерела заробітку, судом не здобуто й сторонами не надано. Виходячи з наведеного, в цій частині у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Outcome: partial