Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-29 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач звернулася до суду, мотивуючи заявлені вимоги тим, що нею та відповідачем 23 червня 2020 року укладено договір про надання послуг. Позика оформлена розпискою відповідача. За умовами договору [PERSON] отримав від неї грошові кошти у розмірі 3 000 (три тисячі) євро та зобов`язувався до 10 липня 2020 року за ці грошові кошти надати послугу з придбання для неї закордоном легкового автомобіля марки «Opel», моделі «Astra» або за домовленістю сторін іншого автомобіля. Для забезпечення виконання договору, 23 червня 2020 року нею була видана [PERSON] довіреність на право здійснення придбання від її імені на її ім`я автомобіля у будь-якій країні, доставки його до України та здійснення його належного оформлення. Довіреність видана терміном на 1 місяць з 23 червня по 23 липня 2020 року, посвідчена приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Тезою І.А. та зареєстрована в реєстрі за № 205. Відповідачем [PERSON] не здійснено купівлю для неї легкового автомобіля. Отримані грошові кошти в сумі 3 000,00 євро на придбання легкового автомобіля [PERSON] не повернуто. З дня сплину строку виконання за договором зобов`язання [PERSON] по придбанню, доставці та оформленню легкового автомобіля на її ім`я, а саме з 10 липня 2020 року пройшов тривалий час, обумовлений договором автомобіль до цього часу не придбано. У зв`язку з цим для неї виконання цього зобов`язання [PERSON] , як виконавцем, на даний час втратило інтерес та актуальність. З огляду на викладене, вона відмовилася від виконання договору [PERSON] про надання послуг з придбання для неї легкового автомобіля, на підставі статті 612 ЦК України, і вважає його припиненим. Про свій намір припинити договір, внаслідок порушення [PERSON] його умов, та повернути сплачені нею [PERSON] грошові кошти у розмірі 3 000,00 євро, вона неодноразово намагалася повідомити відповідачу, починаючи з серпня 2020 року. Перемовини від її імені з відповідачем [PERSON] щодо припинення договору та повернення сплачених грошових коштів також вів її чоловік [PERSON] 8 серпня 2020 року відповідач повідомив, що поверне грошові кошти, як тільки повернеться в Україну із-за кордону Вона вважала, що оскільки [PERSON] виїхав за кордон 23 червня 2020 року, одразу після отримання від неї нотаріально завіреної довіреності, то цей виїзд свідчить про реальність намірів [PERSON] виконати зобов`язання за договором та придбати для неї легковий автомобіль. З того часу майже щоденно її чоловік [PERSON] спілкувався з [PERSON] з приводу повернення грошових коштів. [PERSON] не заперечував той факт, що грошові кошти від неї отримав і обіцяв їх з дня на день повернути, проте не повернув. Вона дійшла висновку, що відповідач обманює її і не збирається взагалі повертати кошти. У зв`язку з цим вона звернулася до органів поліції з заявою про вчинення кримінального правопорушення за ознаками шахрайства. За її заявою 31 серпня 2020 року Чернігівським відділом поліції ГУНП в Чернігівській області було відкрито кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020275010000847 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України, за фактом шахрайського заволодіння [PERSON] належними їй грошовими коштами у розмірі 3 000,00 євро. Досудове розслідування по даному кримінальному провадженню триває до цього часу. 21 жовтня 2020 року та 17 листопада 2020 року вона надсилала на адресу зареєстрованого та фактичного місця проживання відповідача письмові вимоги про розірвання договору про надання послуг та повернення грошових коштів. Проте [PERSON] її вимог не отримує. Станом на 16 грудня 2020 року відповідачем їй не повернуто грошові кошти в сумі 3 000,00 євро. Вказана сума коштів не є платою за надання послуг [PERSON] , а є сумою вартості автомобіля, який [PERSON] зобов`язувався придбати для неї за кордоном. Тому, при припиненні даного договору [PERSON] повинен повернути їй передані кошти в сумі 3 000,00 євро, а не їх еквівалент в національній валюті України. Просила стягнути з відповідача на її користь 3 000 (три тисячі) євро заборгованості за договором про надання послуг від 23 червня 2020 року та сплачений судовий збір у розмірі 1019,84 грн. Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 5 січня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Згідно зі статтею 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно з пунктом 2 частини 7 статті 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. 5 січня 2021 року відповідачу копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками направлено за зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання. 11 лютого 2021 року копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками вручено [PERSON] , за довіреністю, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке надійшло до суду 15 лютого 2021 року. Відповідно до пункту 1 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку. Відповідно до положень статті 274 ЦПК України справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Аргументи учасників справи 23 лютого 2021 року відповідач подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності та зазначає, що не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Фактичні обставини справи Судом встановлено такі фактичні обставини. 23 червня 2020 року між позивачем та відповідачем досягнуто домовленості, згідно з якою відповідач зобов?язався за кошти позивача до 10 липня 2020 року придбати для неї за кордоном легковий автомобіль марки «Opel», моделі «Astra», або за домовленістю сторін інший автомобіль. На придбання автомобіля відповідач передала [PERSON] грошові кошти у розмірі 3\~000,00 євро, про що він написав розписку (а.с. 14). 23 червня 2020 року позивачем на підставі укладеного усного договору доручення відповідачу було видано довіреність на право здійснення від її імені на її ім`я дій з придбання автомобіля у будь-якій країні, доставки його до України та здійснення його належного оформлення. Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Тезою І.А. та зареєстрована в реєстрі за № 205. Довіреність видана терміном на 1 місяць зі строком дії з 23 червня по 23 липня 2020 року (а.с. 81). Відповідач досягнутої домовленості не виконав, автомобіль у встановлені строки не придбав, кошти, отримані на придбання автомобіля, у розмірі 3000,00 євро позивачу не повернув. Про свій намір припинити договірні відносини внаслідок порушення [PERSON] домовленостей та повернути передані йому грошові кошти у розмірі 3 000,00 євро, позивач повідомляла відповідача в письмовому вигляді, надсилаючи йому повідомлення як за адресою зареєстрованого місця проживання, так і за адресою реєстрації проведення відповідачем підприємницької діяльності (а.с. 48,51,53). Крім того, про припинення договірних відносин з приводу придбання автомобіля та повернення коштів повідомлення в інтересах позивача направлялися 17 листопада 2020 року адвокатом Дедіченко С. А. через месенджер "Vіbег", разом з фотокопіями документів, що підтверджується протоколом відтворення письмових та голосових повідомлень спілкування адвоката та відповідача від 18 листопада 2020 року та відтвореними фотокопіями з мобільного пристрою, який належить адвокату Дедіченко С.А. (а.с. 57-67,68-70). У зв`язку з неповерненням відповідачем коштів позивач звернулася до органів поліції з заявою про вчинення кримінального правопорушення за ознаками шахрайства. За вказаною заявою 31 серпня 2020 року Чернігівським відділом поліції ГУ НП в Чернігівській області відкрито кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020275010000847 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України, за фактом шахрайського заволодіння [PERSON] належними позивачу грошовими коштами у розмірі 3 000,00 євро. Відомостей про закінчення досудового розслідування та його результати матеріали справи не містять. Вказані обставини підтверджуються даними талону повідомлення єдиного обліку № 43095 від 27 серпня 2020 року, № 4105 (а.с. 43,45), витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження № 12020275010000847 від 21 вересня 2020 року (а.с. 44). Відповідач не спростував наведених в позовній заяві фактів, доказів повернення позивачу суми коштів в розмірі 3000,00 євро не надав, позовні вимоги визнав. Мотиви суду та застосовані норми права Суд дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити повністю. Звертаючись до суду з позовом, позивач визначила правовідносини, що виникли між нею та відповідачем, як укладення договору про надання послуг. Проте, під час з`ясування характеру спірних правовідносин, предмету і підстав позову, наявності чи відсутності порушеного права чи інтересу та можливості його поновлення або захисту в обраний позивачем спосіб, суд дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем було укладено усний договір доручення на придбання автомобіля. Для реалізації зазначеного договору позивач видала на ім?я відповідача нотаріально посвідчену довіреність та передала йому кошти у розмірі 3000,00 євро. Вказані обставини підтверджуються як змістом довіреності, виданої позивачем на ім?я відповідача, так і змістом розписки про отримання ним коштів на придбання автомобіля для відповідача. Згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм (висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц). Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту . Таким чином, суд самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Відповідно до вимог статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. На підставі частини 1 статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. За змістом частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв?язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Відповідно до частини 1 статті 1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов?язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов?язки довірителя. За змістом частини 1статті 1002 ЦК України, повірений має право на плату за виконання свого обов?язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1статті 1003 ЦК України передбачено, що у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Пунктом 1 частини 1статті 1008 ЦК України визначено, що договір доручення припиняється на загальних підставах припинення договору, а також у разі: відмови довірителя або повіреного від договору. Відповідно до частини 2 статті 1008 ЦК України, довіритель або повірений мають право відмовитися від договору доручення у будь-який час. Відмова від права на відмову від договору доручення є нікчемною. За змістом частини 1 статті 1009 ЦК України, яка передбачає наслідки припинення договору доручення, якщо договір доручення припинений до того, як доручення було повністю виконане повіреним, довіритель повинен відшкодувати повіреному витрати, пов?язані з виконанням доручення, а якщо повіреному належить плата - також виплатити йому плату пропорційно виконаній ним роботі. Це положення не застосовується до виконання повіреним доручення після того, як він довідався або міг довідатися про припинення договору доручення. Відповідно до частини першої статті 1006 ЦК України, повірений зобов?язаний: повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв?язку з виконанням доручення. Оскільки законодавством чітко визначено дії повіреного по закінченню виконання договору доручення, зокрема, негайно передати довірителеві все одержане у зв?язку з виконанням доручення, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог про стягнення з відповідача 3000,00 євро, які були передані йому позивачем для виконання договору доручення. Статтею 206 ЦПК України визначено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Висновки за результатами розгляду За правилами\~статті 263\~ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мають місце, відповідач протиправно користується чужими коштами, права позивача є порушеними. Визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймається судом. Щодо розподілу судових витрат Звертаючись до суду, позивач сплатила судовий збір в сумі 1019, 90 гривень. Факт сплати підтверджено документально квитанцією за № 22 від 11 грудня 2020 року. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням вказаного правила, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, розрахований пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Для вирішення питання про повернення грошових коштів, позивачем було укладено договір про надання правової допомоги № 24-10/20 від 16 жовтня 2020 року з адвокатським бюро «Сергія Дедіченка». Позивач, в поданому до суду клопотанні від 11 грудня 2020 року просить відшкодувати їй за рахунок відповідача витрати на оплату правової допомоги у розмірі 15000 грн. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною 8\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Обсяг послуг\~і виконаних\~робіт визначено\~в додатковій\~угоді від\~16\~жовтня 2020\~року до\~договорупро надання правової допомоги № 24-10/20 від 16 жовтня 2020 року, за змістом якої гонорар АБ «Сергія Дедіченка» за надання правових послуг за договором становить 7000,00 грн. за ознайомлення, вивчення та зібрання документів, надання усної юридичної консультації, складення та оформлення письмової вимоги від імені клієнта, позовної заяви, а також 8000,00 грн. за здійснення представництва в суді першої інстанції. Обсяг та вартість вже наданих адвокатським бюро послуг визначено в розрахунку витрат на правову допомогу від 11 грудня 2020 року та акту здачі-приймання надання правових послуг від 11 грудня 2020 року, відповідно яких АБ «Сергія Дедіченка» було надано позивачу послуги з правової допомоги на загальну суму 7\~000, 00 грн. (а.с. 82,83). Оплата підтверджена квитанцією від 16 жовтня 2020 року та меморіальним ордером та банківською випискою з рахунку АБ «Сергія Дедіченка» від 16 жовтня 2020 року (а.с. 84,85). Вказані витрати є реальними, вони пов?язані з розглядом справи, документально підтверджені, їх розмір є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, дій сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом. Щодо витрат у розмірі 8000,00 грн. за здійснення представництва прав і законних інтересів клієнта в суді першої інстанції, то суд такі витрати не вважає доведеними, скільки позивачем не надано доказів про понесення вказаних витрат, а також ймовірної їх сплати у майбутньому з урахуванням розгляду справи в порядку спрощеного провадження. На підставі викладеного,

Outcome: approved