Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

До суду з зазначеним позовом звернувся позивач, свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 23.12.2014 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 10868,96 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,96 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В наслідок неналежного виконання відповідачем умов договору, станом на 14.03.2018 року має заборгованість- 31716,97 грн., яка складається з наступного: 10868,98 грн. - заборгованість за кредитом; 3556,56 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 15789,26 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 1502,17 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Просять стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість у розмірі 31716,97 грн. за кредитним договором № б/н від 23.12.2014 року та судові витрати у розмірі 1762.00 грн.. Представник позивача в судове засідання не з'явився, до суду надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась. Про день час, та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу заочно. Дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлений позов не мотивованим та таким, що підлягає до часткового задоволення. В судовому засіданні встановлено, що 23.12.2014 року сторони склали Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг згідно якої [PERSON]. отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 10868,98 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,96 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В наслідок неналежного виконання відповідачем умов договору, станом на 14.03.2018 року має заборгованість, яка, на думку позивача , складається з наступного: 10868,98 грн. - заборгованість за кредитом; 3556,56 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 15789,26 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 1502,17 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Разом з тим суд не може погодитись з доводами позивача, якими останній мотивує нарахування комісії сумі 15789,26 грн.. В Генеральній угоді про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт позичальника від 23.12.2014 року відсутні будь-які згадки про нарахування пені та комісії за користування кредитом. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на "Умови та правила надання банківських послуг", "Правила користування платіжною карткою" разом з тим позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника. Оскільки «Умови та правила надання банківських послуг» на які посилається позивач не містять підпису позичальника тому такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 23.12.2014 року. Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 22 березня 2017 року ( справа № 6-2320цс16). В підпункті 7 пункту 1 розділі XIII «Перехідні положення» ЦПК України зазначено, що суд який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (обєднаної палати), передає справу на розгляд [PERSON] Верховного Суду, якщо така колегія або палата (обєднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України. [PERSON] [PERSON] Верховного Суду дійде висновку про відсутність підстав для передачі справи на її розгляд, справа повертається (передається) відповідній колегії суддів або палаті (обєднаній палаті) для розгляду, про що постановляється ухвала. Справа, повернута на розгляд колегії суддів (палати, обєднаної палати), не може бути передана повторно на розгляд [PERSON] Верховного Суду. Таким чином, фактично, висновки Верховного Суду України повинні враховуватись судами так само як і висновки Верховного Суду, оскільки, якщо суд у своєму рішенні застосує норму іншим чином, ніж передбачено висновком Верховного Суду України і справа дійде до суду касаційної інстанції, Верховний Суд, виходячи з положення підпункту 7 пункту 1 розділі XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у разі, якщо вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах Верховного Суду України, зобовязаний буде передати справу на розгляд [PERSON] Верховного Суду, або, в іншому випадку - скасувати таке рішення, як таке, в якому неправильно застосовано норму матеріального або процесуального права . Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. [PERSON] договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. З розрахунку наданого суду неможливо встановити в який час виникла кожна сума заборгованості, для проведення відповідного розрахунку, представник позивача в судове засідання для дачі відповідних пояснень не зявився, та відповідних доказів суду не надав. За таких обставин вимога щодо нарахування по комісії за користування кредитом в сумі 15789, 26 грн., не підлягає до задоволення. Відповідно до п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 1762 грн. за подачу позову до суду першої інстанції, що підтверджується платіжним дорученням № PROM6BF9C від 16.03.18 року (а.с. 1). Позов задоволено на 8,11 відсотка заявлених вимог 2012.72: (24789.81: 100)= 39, таким чином з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1762: 100 х 39 %=687,18 грн.

Outcome: partial