Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] на її користь суму матеріального збитку в розмірі 13250,40 грн., упущену вигоду в розмірі 16563,00 грн., моральну шкоду в розмірі 8000,00 грн. В обґрунтування позову вказала, що 27.06.2018 року її син [PERSON] , з її дозволу, домовився з [PERSON] про продаж автомобіля "Москвич 412 ІЕ" 1986 року випуску, д/н [NUMBER] за 12000,00 грн., за умови, що надлишок суми з продажу буде оплатою [PERSON] за послуги продажу автомобіля та поточного ремонту (підготовки до продажу). [PERSON] переконав її сина [PERSON] в обов`язковій передачі ключів та документів (технічного паспорта) на машину і ключів та документів на гараж, в якому стоїть авто, мотивуючи тим, що треба перевіряти стан машини на ходу і показувати можливим покупцям. За таких умов, кожна із сторін правочину взяли на себе зобов`язання, а саме [PERSON] - відремонтувати, продати автомобіль та сплатити на користь [PERSON] грошову суму коштів у розмірі 12000,00 грн. в термін до кінця серпня 2018 року, а [PERSON] - надмірно отриману з продажу автомобіля суму коштів залишити [PERSON] в якості оплати за послуги. 22.08.2018 р. її заяву було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018230030002340 із зазначенням попередньої кваліфікації кримінального порушення - ч. 1 ст. 289 КК України. 22.08.2018 р. відкрите кримінальне провадження, яке 17.01.2019 р. закрито у зв`язку з відсутністю ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, а вбачається цивільно-правові відносини. На протязі майже двох місяців [PERSON] повідомляв її сину завідомо неправдиві відомості про нібито намагання продажу автомобіля, в той же час, використовував автомобіль для скоєння злочину, а саме крадіжки майна. На протязі майже двох місяців відповідач методично, заплановано вивіз усе майно з гаража, яке нароблялось багато років. Спочатку приховано, а потім відкрито збуваючи у різних точках придбання-збуту, заздалегідь знайшовши їх. Він навіть перевіряв ціну в Інтернеті та навмисно продавав за копійки, щоб якнайшвидше позбутись всього майна. Для вказаних дій відповідач використовував її автомобіль "Москвич 412 ІЕ". Для даного роду дій вона не надавала дозволу використовувати автомобіля, тож вважає, що мало місце оренда автомобіля. 29.07.2018 року [PERSON] , як встановило слідство продав автомобіль [PERSON] , але приховав факт самого продажу і не сплатив їй кошти за проданий автомобіля, чим наніс їй значну матеріальну шкоду. У зв`язку з незаконними діями відповідача, їй, її синові [PERSON] та її батьку [PERSON] було завдано непоправну моральну шкоду, що полягає у сильних душевних стражданнях, які, в подальшому, проявились на стані її здоров`я, та здоров`я її близьких. Після вищевказаного випадку, в неї загострилось протікання хвороби, та їй прописали на довгий термін прийом вартісних ліків. У її сина був нервовий зрив, а у батька постійно підвищується тиск та він теж має приймати ліки. Крім того, заподіяння їй моральної шкоди обґрунтовується і тим, що дані кошти вона планувала витратити 17.09.2018 р. на коштовну операцію своїй племінніці - дитини з інвалідністю в Харківському інституті ортопедії, але, в результаті злочинних дій відповідача, вимушена була докладати зусиль для організації свого життя, шукати кошти для оплати операції, працювати майже цілодобово щоб якось заробити на операцію для дитини, у результаті чого перебуває в дуже скрутному становищі. Добровільно відшкодувати шкоду відповідач відмовляється, та станом на день звернення до суду не відшкодував нічого, у зв`язку з чим змушена звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 15 травня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті; вирішено питання про виклик свідків. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі та надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Вказала, що раніше, власником автомобіля був її батько [PERSON] , пізніше, він надав на її ім`я довіреність. Між її сином та відповідачем була домовленість щодо ремонту і продажу автомобіля, задля чого її син передав відповідачеві ключі та документи на машину, ключі та документи від гаражу. З відповідачем [PERSON] особисто не знайома. Коли знайшли автомобіль, він був у розібраному стані. Автомобіль їй було повернуто працівниками поліції. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні, оскільки правовідносини між позивачем та відповідачем відсутні, вони не знають один одного, доказів того, що гараж та транспортний засіб належать позивачці не надано. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що до нього підійшов хлопець на ім`я [PERSON] та запропонував придбати як металобрухт автомобіль Москвич жовтого кольору. Це було на об`їзній трасі у Чорнобаївці. Вони досягли усної згоди та домовились про придбання авто за 4 тис.грн. Через місяць у нього конфіскували автомобіль. Шаблінський при продажу авто казав йому, що він не крадений, а його діда, що його можливо переоформити. Автомобіль був у непрацюючому стані, мотор був нормальний, але згорів поршень, все в автомобілі було потертим, панель управління не була прикріплена. Позивачку він не знає, вона зателефонувала йому сьогодні та попросила прийти до суду. Місцезнаходження автомобіля йому наразі не відоме. Він вклав гроші в автомобіль, але йому їх не повернули. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що йому відомо було про усну домовленість між [PERSON] та [PERSON] про передачу для продажу автомобіля [PERSON] повинен був передати кошти [PERSON] , спочатку 12 тисяч гривень. [PERSON] передав [PERSON] ключі та документи від гаражу, а потім ключі та документи від машини. До гаражу вони прийшли разом, інші подробиці йому не відомі. [PERSON] навчається у м. Київ. Автомобіль був жовтого кольору. Йому не відомо чи [PERSON] [PERSON] з [PERSON] та чи існувала безпосередньо між ними домовленість він не знає. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що є сином позивачки та домовився з відповідачем щодо продажу автомобіля, що належить його матері за 12 тисяч гривень. Грошей відповідач не заплатив, на цьому автомобілі викрав речі з гаража, що належить його матері. Він домовився з відповідачем, що передає йому ключі, документи для продажу машини, який був необхідний ремонт. Шаблінський повинен був передати йому кошти за продаж автомобіля, а потім він їх передав би своїй матері. Відповідач не повідомляв йому про продаж автомобіля, грошей не передавав. З Шаблінським його мати не була особисто знайома. Суд, заслухав вступні слова позивача, представника відповідача, допитавши свідків встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. Відповідно до технічного паспорта автомобіля М 412 иэ, 1986 року випуску, золотого кольору, державний номерний знак [NUMBER] , власником є [PERSON] (арк. справи 9). 18 серпня 2006 року [PERSON] на ім`я [PERSON] видано нотаріальну довіреність, за якою уповноважив останню діяти в своїх інтересах та керувати і розпоряджатися (продати, обміняти, здати в оренду, укласти договір позички, зняти з обліку, поставити на облік) належний йому на підставі Технічного паспорту серія АЦ [NUMBER] виданого МРЕВ ДАІ УВС м. Херсона 10.01.1987 р. автомобілем марки М412иэ, 1986 року випуску. Довіреність видана строком на сорок років, з правом тимчасового виїзду за кордон, а також з правом повного або часткового передоручення. Вказана довіреність посвідчена приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Волкодав В.Г. та зареєстрована у реєстрі за №7876 (арк. справи 10). З постанови про закриття кримінального провадження від 17.01.2019 року Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Херсонській області вбачається, що кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018230030002340 від 22.08.2018 року, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (арк. справи 5-6). Згідно розписки від 07.11.2018 року [PERSON] отримала від працівників поліції автомобіль Москвич 412, державний номер [NUMBER] жовтого кольору (арк. справи 85). Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Виходячи з визначених нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України та загальних підстав відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду, обов`язком позивача у справах такої категорії є доведення наявності матеріальної та моральної шкоди та її розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями відповідача та настанням такої шкоди, а відповідача доведення відсутності своєї вини у її спричиненні. З постанови про закриття кримінального провадження № 120182230030002340 від 17.01.2019 р. щодо незаконного заволодіння [PERSON] транспортним засобом вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] (син позивача) існувала домовленість щодо ремонту транспортного засобу (арк. справи 5-6). Кримінальне провадження закрите за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Вимоги щодо заподіяння шкоди мотивовано протиправними діями [PERSON] , який протягом 2 місяців користувався транспортним засобом, фактично здійснив його крадіжку, одночасно орендував її транспортний засіб, внаслідок чого нею упущена вигода щодо користування авто за 30 днів 15 тис.грн, що з врахуванням індексу інфляції складає 16563,00 грн.; вона не отримала 12 тис. грн., оскільки домовлялася про продаж транспортного засобу, що інфляційними втратами складає 13250,40 грн. З пояснень позивача, свідків та матеріалів справи вбачається, що ключі від транспортного засобу передані відповідачу сином позивача - [PERSON] , проти чого не заперечувала позивач [PERSON] , як особа, яка за довіреністю від 18.08.2006 року має право керувати та розпоряджатися транспортним засобом. Спір між позивачем та її сином [PERSON] щодо незаконності його дій з надання ключів від транспортного засобу відповідачу [PERSON] не існує. Позивач не заперечує, що ключі від транспортного засобу були передані [PERSON] її сином з її згоди. З урахуванням пояснень [PERSON] , наданих органу досудового розслідування, що описані в постанові про закриття кримінального провадження, пояснень свідка [PERSON] та позивача, суд дійшов висновку, що відповідачу добровільно були передані ключі та документи від транспортного засобу, а тому останній мав можливість відповідно до чинного законодавства законно керувати транспортним засобом. \~За ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі, а за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Докази укладення такого договору відсутні. Враховуючи вказане відсутні підстави вважати наявність у [PERSON] обов`язку щодо сплати орендної плати, про що заявляє позивач, обґрунтовуючи заподіяння їй шкоди. Крім того, відповідно до пункту 2 частини другої\~статті 22 ЦК\~України\~збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Наявність упущеної вигоди позивачем не доведена. Одночасно транспортний засіб у власність відповідача або будь-яких інших осіб не переходив, оскільки реальне зняття з реєстрації, проведення перереєстрації транспортного засобу не відбувалося. [PERSON] або власник транспортного засобу не видавали відповідачу довіреність щодо продажу авто. Заподіяння шкоди невиконанням відповідачем [PERSON] майнових зобов`язань перед [PERSON] судом не встановлено, оскільки не встановлено наявність між ними цивільно-правових відносин щодо оренди або купівлі-продажу автомобіля. Доказів щодо притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності стосовно неправомірних дій, пов`язаних з незаконним заволодінням транспортним засобом Москвич 412 [PERSON] , яким може бути вирок суду, що набрав законної сили суду не надано. Наявність заподіяння шкоди транспортному засобу, що належить [PERSON] , право на відшкодування якої від його імені має [PERSON] не доведена допустимими доказами, показання свідка [PERSON] не доводять, що транспортний засіб саме під час знаходження його у відповідача [PERSON] зазнав шкоди. З 07.11.2018 р. транспортний засіб переданий правоохоронними органами позивачеві під розписку. [PERSON] з вимогами щодо повернення сплачених ним 4 тис.грн. за транспортний засіб ні до позивача, ні до [PERSON] не звертався. Факт продажу транспортного засобу як металобрухту відповідачем [PERSON] свідку [PERSON] за 4 тис. грн. не заподіяв позивачеві шкоди, оскільки транспортний засіб їй повернуто, вимоги щодо повернення коштів ні до неї, ні до власника транспортного засобу не заявлено. Крім того, як підстава для відшкодування матеріальної шкоди, незаконний продаж транспортного засобу позивачем не заявлявся. Оскільки кримінальне провадження у відношенні [PERSON] за суттю не розглянуто, відсутні підстави вважати, що [PERSON] заподіяна шкода використанням транспортного засобу для здійснення крадіжки речей з гаражу. [PERSON] не позбавлена права заявляти цивільний позов в кримінальному провадженні. Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. За приписами ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. За ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене у сукупності, суд дійшов до висновку, що позивачем не доведено належним та допустимими доказами, що дії [PERSON] , щодо користування транспортним засобом, були незаконними та ними заподіяно шкоду її особистим немайновим правам, чи шкоду, завданої її майну. Відповідно до пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Тобто, при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду слід встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Моральна шкода, яку просить відшкодувати позивач полягає в тому, що у неї загострилися протікання хвороби, але доказів загострення такої хвороби та причинний зв`язок між діями відповідача та загостренням хвороби, позивачем суду не надано. Посилання на заподіяння моральної шкоди батьку та синові, також не може бути прийнято до уваги, оскільки вони з такими вимогами до суду не зверталися, правові підстави для відшкодування шкоди заподіяної іншим повнолітнім особам на користь позивача відсутні. Посилання на те, що позивач планувала витратити кошти від продажу транспортного засобу на оплату операції своєї племінниці, але через неотримання грошей за договором була змушена цілодобово працювати, також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки укладення між нею та [PERSON] договору купівлі-продажу транспортного засобу не встановлено. Враховуючи зазначене вище, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем заподіяння їй відповідачем моральної шкоди. Оскільки наявність заподіяння шкоди судом не встановлена, не підлягає встановленню інші обставини, а саме протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. Згідно з ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, а позивач звільнений від сплати судового збору, відсутні підстави для стягнення судового збору з відповідача та на відшкодування інших судових витрат. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 28 лютого 2020 року.

Outcome: dismissed