Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

В січні 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № Мик8976/2 від 19.01.2008 року у сумі 16773,74 грн. та судові витрати у сумі 243,60 грн. В обґрунтування позову позивач вказував на те, що 19.01.2008 року між Кредитною спілкою «Аккорд» та членом кредитної спілки «Аккорд» [PERSON] був укладений кредитний договір № Мик8976/2, згідно з яким кредитною спілкою було надано останньому кредит у розмірі 3334,00 грн.. Оскільки відповідач свої зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, виникла заборгованість, тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Заочним рішенням від 12.03.2014р. позов задоволений в повному обсязі: з [PERSON] на користь кредитної спілки "Аккорд" стягнута заборгованість в сумі 16773,74 гривні. Ухвалою суду від 03.07.2014 року заочне рішення скасоване, а справа призначена до розгляду в загальному порядку. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити з тих підстав, що сплинули строки позовної давності. Встановлений п.9.1 Договору п'ятирічний строк позовної давності для звернення до суду минув. Вислухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до укладеного договору № Мик8976/2 від 19.01.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 3334,00 грн. Пунктом 4.1 Договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються спілкою на фактичний залишок суми кредиту, виходячи з розрахунку 0,14795 за кожний день користування кредитом з наступного дня після надання кредиту та до повного погашення заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 5.1 договору при порушенні строків сплати кредиту нараховується пеня в розмірі 0.5% від суми остаточної заборгованості за кожний день прострочення. Кредитним комітетом в односторонньому порядку було вирішено зменшити суму нарахованої пені до суми залишку тіла кредиту, що підтверджується витягом з протоколу № 000015648 засідання кредитного комітету КС "Аккорд" від 13.01.2014р. Звертаючись до суду з позовом, КС «Аккорд» посилається на те, що у зв'язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору, на день складання позовної заяви у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість в сумі 16773,74 грн. грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту становить - 2474,00 грн., за процентами становить - 8001,13 грн., за встановленою рішенням кредитного комітету пеню - 2474,00 грн., інфляційна складова та 3% річних становить - 3824,61 грн. Надані КС «Аккорд» докази (кредитний договір №Мик8976/2 від 19.01.2008 року, рекомендований графік платежів, розрахунок заборгованості) підтверджують існування заборгованості у відповідача. Встановленими є обставини укладення між сторонами договору та існування у відповідача заборгованості у розмірі 16773,74 грн. Проте відповідач просить застосувати наслідки спливу строків позовної давності, оскільки позивач пропустив встановлені договором строки звернення до суду. Згідно з положеннями статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно з ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання Положеннями статті 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір між сторонами у справі було укладено 19.01.2008 року на строк 12 місяців до 19.01.2009 року. Відповідно до розрахунку суми заборгованості за кредитним договором єдиний платіж відповідачем було здійснено 19.01.2008 року, тобто строк позовної давності треба відраховувати з 22.02.2008 року, коли згідно з графіком не був здійснений черговий платіж. Відповідно до п. 9.1. кредитного договору спори, що виникають з умов цього договору, розглядаються в суді за місцезнаходженням кредитодавця, якщо інше не визначено додатковим договором. Сторони погоджують строк позовної давності за спорами, які виникають із цього договору протягом 5 років. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з відмітки поштового відділення на конверті, представник КС «Аккорд» здав позов на пошту 24.01.2014 року, тобто за межами п'ятирічного строку позовної давності, встановленого пунктом 9.1 укладеного договору. Разом з тим, при вирішенні спору в судовому порядку застосуванню підлягає ст. 267 ЦК України, згідно з положеннями якої позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідачем заявлена вимога про застосування наслідків спливу позовної давності, позивач навпаки із заявою про визнання поважними причини пропущення строків позовної давності та їх поновлення не звертався, а отже у суда є всі підстави для відмови у позові. Крім того, відповідно до ст. 266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Як роз'яснено у пункті 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»враховуючи положення пункту 7 частини 13 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Враховуючи те, що позивачем не надано до суду жодного належного та допустимого доказу щодо непорушення строку позовної давності або заяви про визнання поважними причин пропуску позовної давності, а відповідачем заявлено про наслідки застосування спливу строків позовної давності, тому суд вважає, що в задоволенні позову повинно бути відмовлено у зв'язку зі спливом строку позовної давності. На підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: dismissed