Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

в позові вказано, що 13/02/2004 позивач [PERSON] придбав у ЗАТ «Світлиця» нежитлові приміщення в будинку [ADDRESS] . 12/07/2014 державний реєстратор Попович Р.В. зареєстрував за позивачем [PERSON] право власності на спірні приміщення площею 1302,1 кв.м. 23/12/2015 позивач [PERSON] подарував [PERSON] 1/2 частку в праві власності на спірні приміщення. Договір дарування ніколи та ніким не оспорювався. Запис про державну реєстрацію речових прав позивачів на спірне майно внесено в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно 23/12/2015. Позивачі не укладали та не мали наміру укладати будь-які правочини щодо їх речових прав. Однак 04/07/2019 позивачі виявили, що 02/10/2018 о 16:18 годині державний реєстратор Котик В.Г. вніс до державного реєстру відомості про припинення права власності [PERSON] на його частку у відповідному праві на спірне майно. Підставою внесення зазначених відомостей вказано вирок Галицького районного суду м. Львова №1-13 від 14/05/2007, а також рішення №18/331, виданого 09/09/2004 Господарським районним судом Івано-Франківської області, ухвала суду 11-а662/2007, видана 07/08/2007 Апеляційним судом Львівської області, ухвала суду №18/331від 12/06/2008 Господарського районного суду Івано-Франківської області. 02/10/2018 о 16:21 державний реєстратор Котик В.Г. вніс до державного реєстру відомості про припинення права власності [PERSON] на її частку у відповідному праві на спірне майно. Підставою таких дій вказано акт передачі державного майна №36 від 20/10/1995 за договором купівлі-продажу державного майна 1Д-910 від 28/09/1995, рішення суду 18/331 від 09/09/2004 Господарського суду Івано-Франківської області №18/331 від 12/06/2008, рішення про реєстрацію прав від 02/10/2018 за номером 43306503. 02/10/2018 о 17:58 державний реєстратор Котик В.Г. вніс до державного реєстру відомості про реєстрацією за [PERSON] на спірне майно на підставі акту приймання-передачі від 02/10/2018, який видано [PERSON] від імені ТОВ «Гостинець», протоколу загальних зборів учасників від 02/10/2018. 02/11/2018 державний реєстратор Котик В.Г. вніс до державного реєстру відомості про реєстрацію права власності за ТОВ «Аквінта» за актом приймання передачі від 01/11/2018, виданий [PERSON] ТОВ «Аквінта». 28/07/2020 приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Самсонюк О.А. посвідчила договір купівлі-продажу №1316, за яким ТОВ «Аквінта» відчужило ТОВ «Роял Кепітал Плюс». Права позивача оспорювались ТОВ «Гостинець», але їх підтверджено судовими рішеннями у відповідних спорах. Тому позивачі просили суд витребувати майно з чужого незаконного володіння ТОВ «Роял Кепітал Плюс», поновити право власності позивачів, припинити речові права відповідачів, скасувати рішення про реєстрацію речових прав відповідачів, скасувати рішення про реєстрацію припинення речових прав позивачів. В судовому засіданні позивач [PERSON] надав перед судом пояснення про те, що сторони спору зобов?язані цікавитись їх провадженням в суді, забезпечувати явку в судове засідання свого представника; відповідачі повідомлені про судовий розгляд, їх представники вже реалізували усі права і обов?язки, реалізація прав представником відповідача спрямована виключно на затягування судового розгляду; будь-яких правових підстав для позбавлення позивача права власності відповідачами не доведено, а самі такі підстави були відсутні; право власності позивача припинено незаконно, а тому для його ефективного поновлення просив суд задовольнити позов повністю. Також позивач [PERSON] надав перед судом пояснення про те, що в текстах судових рішень, що були названі представником ТОВ «Аквінта» в заперечення позову, не зустрічаються прізвища позивачів [PERSON] та [PERSON] взагалі, а тим більше в їх резолютивних частинах не вказано на припинення прав позивачів на спірну річ. Тому всі пояснення представника відповідача є надуманими і спрямованими виключно на затягування судового засідання, на надання суду неправдивих пояснень, на зловживання правами відповідача щодо встановлення обставин ,які вже встановлені іншими судовими рішеннями. Так само представником відповідача було подано суду клопотання про витребування документів, які не стосуються предмету даного спору, обставини за якими вже було встановлено в інших судових спорах, а також які отримали юридичну оцінку цими судами і не можуть бути повторно оспорені, встановлені та розглянуті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] надав перед судом пояснення про те, що: - 13/02/2004 позивач [PERSON] придбав спірний об?єкт; - тільки через п?ять місяців після придбання [PERSON] спірного об?єкту ЗАТ «Світлиця» перетворено в ТОВ «Гостинець»; - [PERSON] оскаржила договори за участі [PERSON] ; - судовими рішеннями вже встановлено обставини, надано юридичну оцінку і вирішено спори щодо договору купівлі-продажу за участі [PERSON] , а договір є дійсним; - 26/01/2010 ухвалено рішення за нововиявленими обставинами та визнано договір дійсним; - в грудні 2015 року [PERSON] подарував 1/2 частки в праві власності на спірне майно позивачу [PERSON] ; - при вчиненні договору дарування не було будь-яких обтяжень, а тому відсутні будь-які підстави для оспорення відповідного договору; - з 2015 року позивачі не вчиняли будь-яких правочинів щодо спірного майна, а тому їх права припинено та зареєстровано за відповідачами незаконно; - відсутні будь-які підстави у будь-яких третіх осіб претендувати на спірне майно, оскільки власники майна ніколи не вчиняли щодо нього правочину щодо відчуження прав на нього; - 02/10/2018 державний реєстратор Котик вніс до державного реєстру відомості щодо припинення права власності позивача [PERSON] за вироком суду; - через три хвилини після вчинення запису про припинення прав [PERSON] , державний реєстратор Котик вніс до державного реєстру відомості щодо припинення права власності позивача [PERSON] ; - у відповідному вироку суду, так само як і в будь-яких інших судових рішеннях відсутні резолюції про припинення права власності [PERSON] і [PERSON] ; - державний реєстратор Котик зареєстрував припинення прав позивачів за актом передачі нерухомого майна від 1995 року і ухвали господарського суду від 09/09/2004; - 02/10/2018 державний реєстратор [PERSON] зареєстрував припинення прав позивачів за актом передачі нерухомого майна, виданого [PERSON] за рішенням ТОВ «Гостинець»; 02/11/2018 державний реєстратор Котик зареєстрував перехід права власності за ТОВ «Аквінта» на підставі акту, виданого Ковальчук 01/11/2018; - підставою для припинення речових прав особи може бути виключно судове рішення, в резолютивній частині якого вказано саме на припинення відповідного речового права. Однак такого судового рішення, яке б передбачало припинення права [PERSON] та [PERSON] ніколи не ухвалювалось; - в 2014 році [PERSON] відновив своє порушене право, а в 2015 році продав частку в праві [PERSON] ; - судові рішення від 2004 року не впливають на обставини в 2014 та 2015 роках; - 09/09/2004 за судовим рішенням в спорі між ЗАТ «Світлиця» та ТОВ «Гостинець» визнано дублікат договору, однак позивач [PERSON] не набував жодних прав за відповідним дублікатом; обставина видачі дублікату як і обставина його визнання недійсним жодним чином не впливає на права і обов?язки позивача [PERSON] ; - Велика Палата Верховного Суду вказала, що дублікат договору не встановлює, не припиняє, не змінює права і обов?язків сторін договору; - визнання недійсним дублікату не впливає на договір між [PERSON] та ЗАТ «Світлиця»; - не існує судового рішення про визнання договору недійсним між [PERSON] та ЗАТ «Світлиця»; - договір дарування [PERSON] та [PERSON] не був предметом розгляду в судах; - [PERSON] позбавлена речових прав взагалі без зазначення будь-яких фактичних обставин для цього; - рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду визнано незаконним дії ОБТІ про скасування права власності [PERSON] ; - державний реєстратор Котик В.Г. використав для реєстрації документи, які вже були використані для реєстрації раніше, до придбання [PERSON] спірного об?єкту речових прав і адміністративним судом вже було надано оцінку цьому факту; - кримінальна справа по [PERSON] , яка відчужила спірний об?єкт [PERSON] завершилась ухваленням виправдовувального вироку, яким встановлено, що [PERSON] мала право відчужувати спірний об?єкт [PERSON] , а також, що будь-яких обтяжень прав на відповідний час не було; - [PERSON] та [PERSON] незаконно позбавлені їх власності; - ні [PERSON] , ні ТОВ «Гостинець» не були наділені правом на відчуження майна [PERSON] чи на внесення його майна в статутний капітал ТОВ «Аквінта»; - однак [PERSON] внесла майно [PERSON] в статутний капітал ТОВ «Аквінта»; - 28/07/2020 ТОВ «Аквінта» відчужило спірне майно ТОВ «Роял Кепітал Плюс» з метою уникнення відповідальності за порушення прав [PERSON] та [PERSON] , створення їм перешкод у відновленні їх порушених прав; - на час вчинення дій ТОВ «Аквінта» було встановлено дві заборони щодо відчуження спірного майна, однак ТОВ «Аквінта» підробило документи для зняття одного з арештів; - усі дії ТОВ «Аквінта» щодо придбання спірного майна та щодо його відчуження були здійснені свідомо і виключно для порушення прав позивачів і для створення їм перешкод в поновленні речових прав; - право власності позивачів було незаконно припинено, а спірну річ незаконно захоплено відповідачами за їх єдиними погодженими діями задля однієї мети незаконного відчуження належного позивачам майна та створення позивачам перешкод в поновленні прав; - відповідно до повідомлення державного виконавця усі рішення, які використав державний реєстратор Котик В.Г. вже були використані раніше і повністю були виконані, тому державний реєстратор [PERSON] повторно використав документи, які не належали до виконання, оскільки їх первинне виконання припинило наступне повторне виконання відповідних документів; - до обов?язків державного реєстратора [PERSON] належало встановити наявність правових підстав для здійснення реєстраційних дій, однак таких правових підстав ним не було встановлено, а самі підстави були відсутні. Отже державний реєстратор умисно вчинив незаконні дії з єдиною неправомірною метою - порушення прав позивачів на спірне майно; - поновлення прав позивачів може бути здійснено виключно у спосіб застосування віндикаційного позову; - справа відкладалась через неявку відповідачів, але у сторін крім прав також є обов?язки, одним з яких є або забезпечення участі свого представника або повідомлення про свою правову позицію. Отже процесуальні обов?язки відповідачами не виконано, а їх дії спрямовано на затягування судового розгляду з метою порушення прав позивачів; - всі процесуальні права сторонами та їх представниками реалізовано у спосіб, який вони самостійно для себе обрали; - позивач забезпечив явку в судове засідання своїх представників, а також самостійно прибув в судове засідання для надання власних пояснень щодо обставин спору та їх юридичну оцінку, на відміну від відповідачів; - передання речових прав позивача на спірну річ здійснено у спосіб внесення державним реєстратором незаконних записів в короткий період і спрямовано на захоплення власності позивачів; - жодне судове рішення не передбачало припинення права позивачів на спірну річ, а ця обставина визнана представником відповідача в судовому засіданні перед судом; - будь-якого права ТОВ «Аквінта» не порушено, оскільки будь-якої правової підстави для отримання ТОВ «Аквінта» спірного речового права ним не доведено; - відповідно до практики Верховного Суду для припинення права власності особи на річ в судовому рішенні повинно бути прямо вказано на таке припинення безпосередньо в резолютивній частині, але права позивачів не було припинено будь-яким судовим рішенням, права позивачів не було відчужено на виконання судового рішення; - судові рішення, про які представник відповідача надав суду пояснення, не стосувались прав позивачів взагалі; - неправомірні реєстрації речового права, що належне позивачам порушують речове право позивачів; - речові права позивача було припинено та перереєстровано на третю особу в той час як на спірну річ було накладено обтяження і будь-які дії щодо реєстрації прав на неї не могли бути здійснені взагалі, а скасування одного з двох обтяжень було здійснено на підставі підроблення документу, що поданий представником ТОВ «Аквінта», для зміни реєстраційного запису на користь ТОВ «Роял Кепітал Плюс», що є зловживанням правами і вказує на недобросовісність усіх відповідачів, які реєстрували на себе речові права позивачів до ТОВ «Роял Кепітал Плюс»; - оскільки позивач [PERSON] ніколи не була учасником спорів із ТОВ «Гостинець» і ЗАТ «Світлиця», тому вчинення дій щодо перереєстрації її частки в спірному майні здійснено навіть без приховання незаконності захоплення спірного майна і без надумування підстав для порушення прав позивача [PERSON] , як це постійно здійснювалось представником відповідача; - судові рішення, що названі представником відповідача вже було виконано до часу реєстрації позивачем [PERSON] його права власності на спірну річ, а тому не існувало будь-яких виконавчих проваджень щодо їх виконання. Отже державний реєстратор Котик В.Г. і в цій частині порушив порядок здійснення реєстраційних дій; - представник відповідача надав суду неправдиве пояснення про те, що речові права на спірне майно зареєстровано за ТОВ «Роял Кепітал Плюс» у порядку виконання судового рішення, а тому ввів суд в оману щодо фактичних обставин; - пояснення представника відповідач про нікчемність правочину від 2004 року надумані, оскільки відповідачі позбавлені будь-яких юридичних аргументів щодо заперечення позову. Так представник відповідача особисто визнав в судовому засіданні, що будь-яких прав відповідача не порушено у зв?язку із поданням позову, а тому його процесуальна діяльність спрямована на затягування судового розгляду всіма можливими способами, які ним і були використані і в клопотаннях і в поясненнях суду; - угода від 2004 року, про яку представник відповідача протягом всього судового розгляду надавав суду пояснення, жодним чином не стосується прав ТОВ «Аквінта», а тому цьому відповідачу не гарантовано право на оспорювання її змісту, як про це неодноразово вказував Верховний Суд. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] надала перед судом пояснення про те, що: - поведінка відповідачів є зловживанням правами, діяльність представника відповідача спрямована на затягування судового розгляду; - поновлення прав позивача можливо саме у формі віндикаційного позову; - для поновлення прав позивача необхідним є скасування рішень державного реєстратора та записів у відповідному державному реєстрі, про що вказано Великою Палатою Верховного Суду; - для ефективного, дійсного поновлення прав позивача необхідно припинити право власності усіх відповідачів у зв?язку із особливостями ведення реєстру речових прав: щоб скасування прав кожного з відповідачів не призвело до поновлення реєстраційних записів попередніх відповідачів; - дійсним добросовісним власником спірної речі є [PERSON] та [PERSON] , однак їх право власності незаконно порушено відповідачами; - усі сторони повідомлені про час та місце судового розгляду справи за їх участі, мали нічим не обмежену можливість реалізувати будь-які свої права, надати суду докази, пояснення щодо змісту своїх правових позицій. Однак усі відповідачі, крім ТОВ «Аквінта» не надали суду будь-яких доказів на спростування доводів позивачів, не надіслали будь-яких заяв, не забезпечили явку в судове засідання своїх представників. В судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Аквінта» надав перед судом пояснення про те, що: -ЗАТ «Світлиця» володіла майном з 2005 року; -ЗАТ «Світлиця» не ухвалювала рішення про передання мана [PERSON] ; -договір від 2004 року є нікчемним; -від імені ЗАТ «Світлиця» договір укладено [PERSON] , яка не мала повноважень; -львівським судом було відмовлено в позові до [PERSON] , яка вчинила дії щодо відчуження акцій [PERSON] ; -протиправні дії [PERSON] підтверджено рішенням касаційного суду, їй було відмовлено в прийнятті в ТОВ «Гостинець»; -за рішенням ВГСУ від 29/11/2011 [PERSON] вчинила аналогічні дії в іншому спорі в іншій юридичній особі; -13/10/2004 рішенням апеляційного господарського суду встановлено незаконність дій [PERSON] ; -у [PERSON] не було повноважень, отримання дублікату було протиправним, що встановлено судовим рішенням; -договір від 2004 року є неукладеним, оскільки не містить підпису; -права [PERSON] не порушено; -у [PERSON] не було компетенції на відчуження частки [PERSON] ; -[PERSON] не входила до керівного складу ЗАТ «Світлиця»; -підставою для зміни запису про право власності [PERSON] був вирок суду; -в ухвалі від 12/06/2008 не вказано на необхідність припинити право [PERSON] ; -ТОВ «Аквінта» не зверталась з позовом про застосування наслідків нікчемності правочину від 2004 року; -державна реєстрація речового права не є самостійною підставою виникнення права, а є наслідком виникнення права; -не відома правова норма чому після нікчемного правочину наступні правочини теж є недійсними; -права ТОВ «Аквінта» не порушено, оскільки воно з позовом не зверталось. Отже представник відповідача одночасно надав перед судом взаємно суперечливі пояснення про те, що договір від 2004 року є і неукладеним і нікчемним. Двічі в судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Аквінта» надав перед судом пояснення про те, що будь-які права ТОВ «Аквінта» даним позовом будь-яким чином не порушуються. Отже пояснення представника відповідача щодо заперечення позову здійснено щодо уявного, а не реального права. Так само в ч. 1 ст. 626 ЦК України вказано, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Однак, відповідно до постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) «Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів». Таким чином пояснення представника ТОВ «Аквінта» щодо не порушення позовом прав ТОВ «Аквінта» та, про нікчемність договору позивача від 13/02/2004 є взаємносуперечливими. Оскільки недійсність договору з підстави її суперечності положенню закону, за поясненнями представника відповідача, повинна прямо і безпосередньо стосуватись прав ТОВ «Аквінта», а не бути абстрактним судженням, яке не може бути застосовано до спірних відносин сторін. Натомість представник відповідача надав перед судом пояснення про те, що уявна ним нікчемність правочину за участі [PERSON] від 13/02/2004 не має своїм наслідком реалізацію будь-яких прав ТОВ «Аквінта», не складає таке пояснення і правові підстави для захисту прав будь-яких прав ТОВ «Аквінта». Разом з цим договірні відносини належать до відносних, а не абсолютних правовідношень, оскільки складаються між чітко визначеними суб?єктами цивільних прав, зміст договору виключно регулює відносини його сторін, а тому спори щодо дійсності договору, його змісту можуть виникати виключно між сторонами відповідного договірного правовідношення. Так представник ТОВ «Аквінта» не довів перед судом порушення прав ТОВ «Аквінта» внаслідок укладення позивачем [PERSON] договору від 13/02/2004, а також за договором між позивачами, за яким [PERSON] придбала у [PERSON] частку в праві власності. Представник відповідача неодноразово просив суд про відкладення судового розгляду на тривалі строки. Натомість представники позивачів навпаки неодноразово просили суд про призначення судового розгляду в скорочені строки та перепризначення судових засідань на нові, більш скорочені строки. При цьому відповідачі мали нічим не обмежену можливість надати суду докази та пояснення в спорі з часу звернення позивача до суду і протягом усього судового розгляду, а тому їх неявка на виклик суду не є підставою для затягування судового розгляду. Усі права і обов?язки сторони реалізували на власний розсуд. Будь-яких нереалізованих сторонами прав не залишилось. При цьому відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Представник відповідача ТзОВ «Роял Кепітал Плюс» неодноразово викликався судом в судові засідання та не з?явився в жодне з них, не подав суду будь-яких доказів, заяв з приводу реалізації права на безпосередню участь в судовому засіданні, доказів наявності поважних причин для не прибуття в судове засідання; відповідно до змісту рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду представник ТзОВ «Роял Кепітал Плюс» не прибував і в судові засідання на жоден з викликів відповідного суду. Приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Самсонюк О.А. подала суду заяву про розгляд справи без її участі. ТОВ «Гостинець» в особі Ю.В. Гринда подало суду відзив на позов, відповідно до якого просило відмовити в позові з підстави, що [PERSON] не набув право власності на спірне майно; ТОВ «Гостинець» як правонаступник ЗАТ «Світлиця» незаконно заволоділо майном; договір є нікчемним з підстав, що встановлені в ч. ч. 1,2 ст. 228 ЦК України. Отже, по-перше, безпосередньо у відзиві ТОВ «Гостинець» зазначено, що це товариство незаконно захопило майно ЗАТ «Гостинець». Зазначене належить до правових нігілізмів, оскільки заперечуючи позов аргументом про незаконні дії ТОВ «Гостинець» [PERSON] заперечує свої ж пояснення проти позову, натомість обґрунтовуючи позов [PERSON] та [PERSON] . По-друге, у відзиві ТОВ «Гостинець» зазначено, що договір від 13/02/2004 є нікчемним, але не вказує з якої саме підстави, що передбачена у відповідній статті і у зв?язку з якими саме фактичними обставинами та їх юридичною оцінкою здійснено відповідний висновок. Так позивач та представники позивачів категорично заперечили нікчемність правочину за участі [PERSON] від 13/02/2004. Однак на противагу пояснень представника ТОВ «Аквінта» та ТОВ «Гостинець» представниками позивачів надано суду пояснення і докази про те, що питання застосування наслідків нікчемності правочину ніколи не розглядалось судами, а судові рішення про застосування таких наслідків ніколи не приймались. При цьому в ст. 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, яку відповідачами у належній, передбаченій законом формі не спростовано. Отже відповідні пояснення представників відповідачів позбавлені правових підстав та є надуманими і не відповідають дійсним фактичним обставинам. Також у відзиві ТОВ «Гостинець» зазначено, що проведення реєстраційних дій не може слугувати підставою набуття в законному порядку права власності позивачами на нерухоме майно, закон не визначає державну реєстрацію права власності підставою його виникнення. Такі ж пояснення надав перед судом представник ТОВ «Аквінта». Однак і позивачі та їх представники надали перед судом аналогічні пояснення, вказуючи, що саме по собі вчинення неправомірних державних реєстрацій про припинення прав позивачів та реєстрації їх речових прав неправомірно, без їх згоди на третіх осіб не є підставою для визнання за відповідачами відповідних речових прав. При цьому позивачі надали суду докази вчинення ними правочинів, які є правовими підставами для виникнення у них права власності на спірний об?єкт цивільних прав з встановленою законом презумпцією правомірності таких правочинів і реєстрацію за позивачами відповідних речових прав. Також позивачами надано суду докази того, що судові рішення, які використано державним реєстратором Котиком В.Г. не містили в собі резолюцій про припинення речових прав позивачів. Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України головуючий відповідно до завдання цивільного судочинства керує ходом судового засідання, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи. В ч. 4 ст. 77 ЦПК України вказано, що суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Отже суд не бере до розгляду докази ТОВ «Гостинець» та інших учасників, що не стосуються предмета доказування, в тому числі з підстави наявності судових рішень про встановлення обставин правомірності набуття [PERSON] речових прав на спірний об?єкт. Необхідно відзначити, що реалізуючи свої права в цьому спорі представник ТОВ «Гостинець» надав суду пояснення щодо інших спорів між учасниками ТОВ «Гостинець», але не надав своїх пояснень та доказів на спростування доказів позивачів про ухвалення судових рішень, що в дійсності визначають преюдиційні обставини за предметом цього спору. Зазначене є формою порушення заборони введення суду в оману щодо фактичних обставин справи, що міститься в ч. 4 ст. 43 ЦПК України. Крім цього пояснення представника ТОВ «Гостинець» спростовуються поясненнями та доказами позивачів та їх представників про правомірність правочинів, за якими ними набуто речові права на спірний об?єкт цивільних прав і відсутність судових рішень про спростування відповідних презумпцій. Разом з цим вчинення реєстраційних дій щодо реєстрації права власності за договором дарування [PERSON] та [PERSON] є одночасно і обставиною визнання Україною права власності [PERSON] на 1/2 частку в праві власності на спірне майно, крім реєстрації переходу від [PERSON] до [PERSON] права на 1/2 частки в праві власності на спірне майно. Позивачі подали суду письмову відповідь на відзив ТОВ «Гостинець», відповідно до якого Велика Палата Верховного Суду 14/11/2018 в справі №161/3245/15-ц вказала, що дублікат договору повністю відповідає оригіналу, не має самостійного значення і сили правочину, оскільки його видання не змінює, не припиняє цивільних прав та обов?язків, а є документом, який лише дублює, відтворює зміст договору. Отже і відповідні пояснення відповідачів не спростовують позову. Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Згідно рішення від 09/09/2004 Івано-Франківське ОБТІ зобов?язано відносити реєстрацію оригіналу договору купівлі-продажу №ІД-910 станом на 13/02/2004. Тому пояснення відповідача щодо оспорювання дублікату позбавлені будь-яких правових підстав у запереченні позову. Також у письмовій відповіді на відзив вказано, що 08/02/2010 ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» здійснено державну реєстрацію речових прав на спірний об?єкт майна за [PERSON] та анульовано реєстраційний запис за ТОВ «Гостинець». Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 26/01/2010 задоволено апеляційну скаргу [PERSON] , скасовано ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 31/07/2009 в справі №7/94-6/84 і відмовлено в позові [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , ТзОВ «Гостинець» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень площею 1230,50 по [ADDRESS] від 13/02/2004, укладеного між ЗАТ «Світлиця» та [PERSON] . Отже договір від 13/02/2004 є дійсним, речові права за ним належали позивачу [PERSON] правомірно та визнані державою Україна на підставі державної реєстрації таких речових прав. Також [PERSON] правомірно відчужив 1/2 частку в праві власності на спірний об?єкт. Так само у відзиві позивачів вказано, що судовим рішенням вже було встановлено, що дії реєстратора щодо скасування реєстраційного запису [PERSON] є неправомірними, реєстратор діяв в супереч змісту судових рішень господарського суду в справі №7/94-6/84, яким було підтверджено право власності позивача [PERSON] . Відповідач [PERSON] не прибув в судове засідання на жоден виклик, не надав суду заяв клопотань, не подав доказів на спростування позову, не надав суду пояснень щодо обґрунтування його неправомірних дій. Відповідно до повідомлення підприємства зв?язку відповідач ТОВ «Роял Кепітал Плюс» не знаходиться за адресою його реєстрації. Так за поясненням представників позивача обставина відсутності ТОВ «Роял Кепітал Плюс» за адресою його реєстрації підтверджує використання відповідної юридичної особи саме та виключно задля вчинення позивачам перешкод у поновленні їх прав. Відповідач ТОВ «Роял Кепітал Плюс», за яким на час вирішення спору зареєстровано спірне речове право не надав суду заяв клопотань, не подав доказів на спростування позову, не надав суду пояснень щодо обґрунтування його дій. При цьому інші учасники справи не надали суду будь-якого доказу уповноваження ТОВ «Роял Кепітал Плюс» будь-кого з них на представництво інтересів зазначеного відповідача. Тому представник відповідача ТОВ «Аквінта» не довів перед судом повноваження діяти від імені чи в інтересі ТОВ «Роял Кепітал Плюс». Представник ТОВ «Аквінта» двічі надав перед судом пояснення про те, що позов [PERSON] та [PERSON] не порушує права ТОВ «Аквінта». При цьому вимога позивачів до ТОВ «Роял Кепітал Плюс» і не може порушити будь-які права ТОВ «Аквінта», оскільки ТОВ «Аквінта» не є фактичним володільцем спірного майна, за ним не зареєстровано спірного речового права на відповідне майно. Відповідно до договору купівлі-продажу від 13/02/2004 позивач [PERSON] придбав у ЗАТ «Світлиця» нежитлові приміщення в будинку [ADDRESS] . Відповідно до витягу про реєстрацію права власності №2831166 16/02/2004 зареєстровано право власності на спірне майно за [PERSON] . Так, в ч. 1 ст. 204 ЦК України проголошено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Отже вказаний правочин є правомірним. Доказу визнання зазначеного оспорюваного правочину недійсним жоден з відповідачів суду не подав. Так само жодним з відповідачів, на підставі належних доказів, не доведено перед судом обставину встановлення в законі прямо нікчемності правочину від 13/02/2004 за участі [PERSON] . Навпаки в судовому засіданні представники позивача надали перед судом пояснення про те, що позивач [PERSON] був стороною інших спорів щодо спірного майна та відсутнє будь-яке судове рішення, яким би права позивача [PERSON] були спростовані, а правочин скасований. Разом з цим 12/07/2014 державний реєстратор Попович Р.В. зареєстрував за позивачем [PERSON] право власності на спірні приміщення площею 1302,1 кв.м. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на час придбання майна позивачем [PERSON] ) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже внесення запису за позивачем [PERSON] до державного реєстру речових прав на нерухоме майно є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів виникнення речового права. Таким чином, по-перше, позивач [PERSON] правомірно набув у власність спірний об?єкт речових прав. По-друге, речові права позивача [PERSON] офіційно визнано державою у спосіб внесення їх до відповідного державного реєстру речових прав на нерухоме майно. По-третє, представник ТОВ «Аквінта» надав перед судом одночасно пояснення про нікчемність договору [PERSON] від 13/02/2004, а також про його оспорюваність, а крім цього і про його неукладеність. Разом з цим одночасно такі пояснення заперечують юридичну вірогідність таких висновків представника. Відповідно до рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10/06/2011 №2а-1243/11/0970 визнано протиправним дії обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» по здійсненню реєстраційного запису про право власності за ТОВ «Гостинець» на нежитлові приміщення за адресою [ADDRESS] та видачу витягу. Судовим рішенням зобов?язано КП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» скасувати реєстраційний запис про реєстрацію права власності за ТОВ «Гостинець» на нежитлові приміщення за адресою [ADDRESS] та поновити запис про реєстрацію права власності за [PERSON] на нежитлові приміщення за адресою [ADDRESS] . Ухвалою Вищого адміністративного суду від 29/05/2012 постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10/06/2011 залишено в силі. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже обставини, встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи. Тому відповідні пояснення представника відповідача щодо повторного встановлення обставин, зазначених в постанові Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10/06/2011, спрямовано саме і виключно на зловживання відповідним процесуальним правом. Таким чином пояснення представника ТОВ «Аквінта» не характеризуються будь-якою юридичною вірогідністю. Надалі 23/12/2015 [PERSON] подарував [PERSON] 1/2 частку в праві власності на спірні приміщення. 23/12/2015 здійснено державну реєстрацію речового права [PERSON] про отримання [PERSON] у власність предмету дарування. Отже [PERSON] , разом з [PERSON] визнані Україною титульними і фактичними власниками спірного майна. Однак 04/07/2019 складено інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №172610102, відповідно до якого 02/10/2018 о 16:18 годині державний реєстратор Котик В.Г. вніс до державного реєстру відомості про припинення права власності [PERSON] на його частку у відповідному праві на спірне майно. Підставою внесення зазначених відомостей вказано вирок Галицького районного суду м. Львова №1-13 від 14/05/2007, а також рішення №18/331, виданого 09/09/2004 Господарським районним судом Івано-Франківської області, ухвала суду 11-а662/2007, видана 07/08/2007 Апеляційним судом Львівської області, ухвала суду №18/331від 12/06/2008 Господарського районного суду Івано-Франківської області. Надалі 02/10/2018 о 16:21 державний реєстратор Котик В.Г. вніс до державного реєстру відомості про припинення права власності [PERSON] на її частку у відповідному праві на спірне майно. Підставою таких дій вказано акт передачі державного майна №36 від 20/10/1995 за договором купівлі-продажу державного майна 1Д-910 від 28/09/1995, рішення суду 18/331 від 09/09/2004 Господарського суду Івано-Франківської області №18/331 від 12/06/2008, рішення про реєстрацію прав від 02/10/2018 за номером 43306503. Крім цього 02/10/2018 о 17:58 державний реєстратор Котик В.Г. вніс до державного реєстру відомості про реєстрацією за [PERSON] на спірне майно на підставі акту приймання-передачі від 02/10/2018, який видано [PERSON] від імені ТОВ «Гостинець», протоколу загальних зборів учасників від 02/10/2018. 02/11/2018 державний реєстратор [PERSON] вніс до державного реєстру відомості про реєстрацію права власності за ТОВ «Аквінта» за актом приймання передачі від 01/11/2018, виданий [PERSON] ТОВ «Аквінта». Також відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №172610102 від 04/07/2019 28/07/2020 приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Самсонюк О.А. посвідчила договір купівлі-продажу №1316, за яким ТОВ «Аквінта» відчужило ТОВ «Роял Кепітал Плюс». Так, відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Отже, за обставин наявності в реєстрі речових прав на нерухоме майно на 02/10/2018 запису про правовий титул позивачів [PERSON] і [PERSON] , тільки особисто і виключно [PERSON] і [PERSON] або за їх дорученням їх належним чином уповноважені представники, а також виключно від імені [PERSON] і [PERSON] та виключно в їх майнових інтересах могли вчинити дію щодо розпорядження майном [PERSON] і [PERSON] . Одночасно з цим позивачам [PERSON] і [PERSON] належало право першочергової купівлі частки в спільній власності, якого їх теж було незаконно позбавлено. Таким чином без будь-якої волі, без згоди [PERSON] і [PERSON] здійснено запис про припинення права [PERSON] і [PERSON] на частки в праві власності на спірну річ. Однак відповідно до ч. 6 ст. 3 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на час реєстрації речового права [PERSON] ) будь-які правочини щодо нерухомого майна (відчуження, управління, іпотека тощо) вчиняються, якщо право власності чи інше речове право на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті та статтею 4-1 цього Закону. Отже за умови реєстрації [PERSON] та [PERSON] власниками спірного майна ніхто, крім позивачів не був вправі вчинити правочин щодо спірного майна, належного позивачам. Жоден інший правочин не підлягав реєстрації на час 02/10/2018, як тільки за участі [PERSON] та [PERSON] . Зазначене однозначно було відомо державному реєстратору [PERSON] , оскільки за умови реєстрації речового права позивача [PERSON] та [PERSON] правочин щодо спірного об?єкта цивільних прав могли вчинити виключно позивачі [PERSON] та [PERSON] . Реєстраційні записи щодо речового права позивачів [PERSON] та [PERSON] могли бути припинені виключно за їх волею, або на підставі судового рішення, в резолютивній частині якого безпосередньо і однозначно було б вказано про припинення речового права позивачів [PERSON] та [PERSON] . При цьому виконання такого судового рішення могло бути здійснено виключно в порядку примусового виконання судового рішення, оскільки добровільний порядок виконання такого рішення законом не встановлений. Таким чином оспорювані рішення державного реєстратора Котика В.Г. та оспорювана позивачами державна реєстрація за відповідними реєстраційним записами щодо припинення права власності [PERSON] та [PERSON] є незаконним та підлягають скасуванню, а незаконно зареєстровані речові права усіх третіх осіб підлягають припиненню, оскільки не може бути ефективно поновлено права позивачів [PERSON] та [PERSON] і одночасно з цим не припинено речові права третіх осіб, як про це в судовому засіданні надали пояснення представники позивачів. Крім цього відповідно до ч. 1 ст. 15 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на час реєстрації речового права [PERSON] ) державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації. Отже до обов?язків державного реєстратора [PERSON] належало здійснити перевірку документів, що подаються для державної реєстрації прав та встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та відмовити у державній реєстрації прав на основі вчинення правочину щодо належного [PERSON] майна, без його на те волі, згоди. Натомість судом встановлено, що державним реєстратором Котиком В.Г. не було встановлено правових підстав для припинення речових прав позивачів [PERSON] та [PERSON] та в супереч встановленому законом для державного реєстратора Котика В.Г. обов?язку відмовити у здійсненні реєстраційної дії ним ухвалено рішення та здійснено на його основі державну реєстрацію у формі запису про припинення прав законних власників спірного об?єкта цивільних прав. У свою чергу в постанові Верховного Суду в справі №363/4852/17\~ від 03.06.2020 вказано, що державна реєстрація не є способом набуття права власності. Отже державний реєстратор Котик В.Г. не був вправі встановлювати право власності ТОВ «Гостинець», підміняючи здійсненою ним державною реєстрацією, судовий розгляд спору щодо відповідного майна, оскільки підставою ухвалення рішення про припинення державної реєстрації прав позивачів державним реєстратором зазначено набір документів та не зазначено виконавче провадження і виконавчий документ. Так само державним реєстратором Котик В.Г. порушено встановлений законом порядок ухвалення оспорюваних позивачами рішень і з тих підстав, що у відповідача був відсутній виконавчий документ, який є підставою для здійснення дій на виконання судових рішень, не було відкрито виконавче провадження на виконання змісту судових рішень. При цьому важливо відзначити, що положення Закону України «Про виконавче провадження» не передбачало можливості відкриття виконавчого провадження у спірних відносинах як для повторного виконання за одним і тим самим виконавчим документом, так і без видачі виконавчого документу на виконання судового рішення. Оскільки державна реєстрація не є способом набуття права власності, а виступає лише\~засобом підтвердження фактів набуття\~чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав, тому державний виконавець Котик В.Г. самовільно, неправомірно здійснив державну реєстрацію припинення прав позивачів, без належної на те правової підстави. Так, 11-14/05/2007 ухвалено вирок Галицького районного суду м. Львова про обвинувачення [PERSON] , [PERSON] , в резолютивній частині якого не міститься резолюції про припинення речових прав позивачів. Таким чином вирок Галицького районного суду м. Львова від 14/05/2007 в записах про припинення права по 1/2 частки позивачів в праві власності на спірний об?єкт цивільних прав здійснено [PERSON] без будь-яких на те правових підстав. Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області в справі №18/331 від 09/09/2004 визнано недійсним дублікат договору купівлі-продажу №1Д-910 від 28/09/1995 та зобов?язано Івано-Франківське ОБТІ відновити реєстрацію оригіналу договору. Таким чином резолютивна частина зазначеного судового рішення не містить положення про припинення речових прав позивачів на спірний об?єкт цивільних прав, а тому його не могло бути використано [PERSON] для припинення прав позивачів на спірний об?єкт цивільних прав. 07/08/2007 постановлено ухвалу Колегії суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області, в якій не міститься положення про припинення речових прав позивача [PERSON] . По-друге, ухвалою апеляційного суду не вирішено цивільні позови, які ухвалено не розглядати за вироком від 14/05/2007. Отже спори про претензії та цивільні права судом не вирішувались. По-третє, за відповідною ухвалою вирішено питання про повернення неідентифікованих речових доказів. Безпосередньо в мотивувальній частині ухвали вказано, що місцевим судом не розглянуто цивільні позови, з чим погодився і апеляційний суд. Тому будь-які спори про речові права зазначеними судами не вирішувались. Таким чином ні мотивувальна, ні резолютивна частини ухвали апеляційного суду від 07/08/2007 не містять будь-яких положень про припинення права позивача на спірний об?єкт речових прав. При цьому відповідно до п. 7 ст. 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Отже правова оцінка обставин за ухвалою Колегії суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області, не є обов`язковою для суду. Однак за обставин подання державному реєстратору ухвали від 07/08/2007 та з огляду на відсутність в ній інформації про припинення будь-яких речових прав обов?язком державного реєстратора було ухвалення рішення про відмову в здійсненні реєстраційних дій, оскільки до компетенції відповідного органу не належить вирішення спорів та встановлення спірних обставин за спорами. Встановлення державним реєстратором суперечностей в записах, в фактах, обставинах та їх оцінках має єдиний правовий наслідок відмову у здійсненні реєстраційної дії, оскільки компетенція на вирішення спорів належить виключно органам, що визначені законом. 12/07/2008 постановлено ухвалу, якою встановлено порядок примусового виконання рішення від 09/09/2004 в частині здійснення реєстраційних дій за оригіналом документу, а не його дублікату. Отже ухвала від 12/07/2008 не містить резолюції про припинення речового права позивача на спірний об?єкт цивільних прав. 28/09/2005 укладено договір купівлі-продажу між Фондом державного майна України по Івано-Франківській області до ЗАТ «Світлиця», а 20/10/1995 складено акт №36 передачі державного майна цілісного майнового комплексу орендного підприємства громадського харчування «Світлиця» між Фондом державного майна України по Івано-Франківській області до ЗАТ «Світлиця». Отже в зазначених договорі і акті приймання-передачі не міститься релевантна інформація на час здійснення державним реєстратором реєстраційного запису 02/10/2018, а тому вони не є підставою ні для оспорювання прав позивачів, ні для здійснення реєстраційних дій щодо речових прав позивачів. 02/10/2018 складено протокол загальних зборів учасників ТОВ «Гостинець», яким вирішено передати у власність [PERSON] спірний об?єкт цивільних прав. 02/10/2018 складено акт приймання-передачі, за змістом якого ТОВ «Гостинець» передала [PERSON] спірний об?єкт цивільних прав. ТОВ «Гостинець» та його учаснику [PERSON] було однозначно відомо про обставину неправомірної державної реєстрації речових прав на спірний об?єкт цивільних прав державним реєстратором Котик В.Г. за судовими рішеннями, в яких відсутні резолюції про припинення прав позивачів; в справах в яких не вирішувались спори про права позивачів та відповідачів на спірний об?єкт цивільних прав; в резолютивних частинах судових рішень взагалі відсутнє згадування прізвищ позивачів. За тих обставин [PERSON] отримала право на частку в спільній власності на підставі договору з [PERSON] , а отже вона ніколи не була і учасником відносин з будь-ким як тільки з позивачем [PERSON] . Отже у [PERSON] вилучено майно як без будь-якого правочину за її згоди, так і без будь-якого рішення суду про витребування такого майна чи втручання в права цього позивача. Однак 01/11/2018\~ [PERSON] \~через представника\~ [PERSON] \~та ТОВ\~«Аквінта» склали\~акт приймання-передачі. Отже [PERSON] був представником [PERSON] , яка у свою чергу була учасником ТОВ «Гостинець», а тому йому однозначно було відомо про підстави, порядок і спосіб неправомірного заволодіння правами позивачів ТОВ «Гостинець» і наступного відчуження спірного об?єкта цивільних прав для перешкоджання позивачам в поновленні їх прав на їх річ. В ч. 2 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вказано, що відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом. Таким чином саме на [PERSON] ,\~ТОВ «Аквінта»,\~ТОВ «Роял\~Кепітал Плюс»\~законом покладено\~відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав. Отже, на відміну від [PERSON] , ТОВ «Аквінта», ТОВ «Роял Кепітал Плюс» позивач [PERSON] надала відповідачам, які попередньо узгоджено незаконно порушили її речові права, можливість представити свою позицію в змагальному судочинстві. Тому [PERSON] , на відміну від вказаних відповідачів реалізує її права добросовісно, із дотриманням встановлених в ст. 3 ЦК України загальних засад цивільних відносин. Відповідно до інформації 219977158 від 12/08/2020 щодо об?єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 405427326101, відповідно до якого 28/07/2020 приватний нотаріус Самсонюк О.А. здійснила реєстрацію прав на спірний об?єкт цивільних прав за ТОВ «Роял Кепітал Плюс» на підставі договору купівлі-продажу №1316. При цьому деталізована інформація в реєстрі однозначно вказувала на спірність вчинення реєстраційних записів [PERSON] щодо прав позивачів за рішеннями і документами, що видані третіми особами за записами 28728242, 28196612, 12711079, 6325645, 6308726. Крім цього за поясненням в судовому засіданні представника позивача документ про зняття обтяження із спірного об?єкта речових прав був підроблений. Однак зазначеним нотаріусом не могло бути враховано цю обставину, оскільки і документ не виданий нотаріусом, і відповідальність за зміст документів за законодавством про нотаріат України покладається на особу, яка подала такий документ нотаріусу. Разом з цим і віндикаційний позов позивачів спрямований на поновлення їх порушених прав у формі витребування речі, а не на оцінку дій нотаріуса [PERSON] у посвідченні правочину щодо мотивів ТОВ «Аквінта» і ТОВ «Роял Кепітал Плюс» на перешкоджання позивачам у поновленні їх прав. Так само і будь-яких додаткових аргументів щодо дій нотаріуса перед судом не зазначено, інших претензій позивачами до нотаріуса не вказано. Тому скасування здійсненого нотаріусом запису про державну реєстрацію прав, за цим судовим рішенням, належить до форм правової охорони прав позивачів за їх позовом, а не спрямовано на оспорювання компетенції нотаріуса чи правомірності його дій. 08/07/2020 Відділ примусового виконання рішень надав адвокату позивача інформацію про те, що виконавче провадження щодо виконання ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 12/06/2008 в справі №18/331, а також виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа №1-13 від 04/09/2007 Галицького районного суду м. Львова про «Повернути ТзОВ «Гостинець», як власнику приміщення по [ADDRESS] , яке прийняте на зберігання 14 квітня 2006 р. ТзОВ «Гостинець» згідно постанови Галицького районного суду м. Львова від 07 березня 2006 р. та майно ЗАТ «Світлиця», передане на зберігання адвокату Попадинцю Р.Д. 09 квітня 2004 р», закінчено за фактичним повним виконанням 15/04/2011 та 02/03/2009. Отже зазначені виконавчі провадження закінчені за фактичним повним виконанням. Таким чином державний виконавець Котик В.Г. не міг діяти поза межами виконавчого провадження, однак він діяв поза його межами, що є неправомірним. По-друге, державний виконавець Котик В.Г. не міг діяти без виконавчого документу, що теж є неправомірним. По-третє, державний виконавець Котик В.Г. не міг здійснювати дії щодо повторного виконання виконавчих документів, які вже повністю виконані. Таким чином і з цих підстав дії державного виконавця Котика В.Г. є неправомірними. При цьому державний виконавець Котик В.Г. діяв в інтересі інших відповідачів, а не у власному інтересі, а тому неправомірність дій щодо припинення прав позивачів [PERSON] та [PERSON] вказує і на неправомірність набуття спірних прав іншими відповідачами, які звернулись до державного виконавця Котика В.Г. саме для цієї мети. Відповідно до ухвали Львівського апеляційного господарського суду від 04/02/2010 роз?яснено постанову цього суду від 26/01/2010 та вказано, що право [PERSON] підлягає відновленню на спірний об?єкт речових прав на підставі договору від 13/02/2004. Відповідно до вироку Франківського районного суду м. Львова від 10/02/2014 [PERSON] визнано невинуватим та виправдано за обвинуваченнями щодо вчинення ним дій стосовно придбання спірного нерухомого майна. Зазначеним вироком встановлено правомірне набуття [PERSON] права власності на спірне майно за обставинами, що отримали оцінку відповідного суду, а також за змістом судових рішень, що вказані у вироку суду. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 28/07/2005 визнано право власності [PERSON] на спірний об?єкт речових прав за договором від 13/02/2004. Отже [PERSON] доведено законність набуття ним речових прав на спірний об?єкт за договором від 13/02/2004 в порядку кримінального, господарського, цивільного судочинства судочинства. Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації. Таким чином державний реєстратор [PERSON] також порушив його обов?язки за ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки припинив запис про речові права позивачів без виконання зазначеного обов?язку. На 02.10.2018 Державний реєстр речових прав на нерухоме майно містив інформацію про зареєстроване право власності позивачів на спірний об?єкт речових прав, а подані на реєстрацію припинення прав позивачів документи не були такими, що видані зареєстрованими титульними власниками речових прав на відповідне спірне нерухоме майно, судові рішення не містили в собі резолюцій про припинення речових прав позивачів, а в органах виконавчого провадження зберігалась інформація про закінчення відповідних виконавчих проваджень. Таким чином у державного реєстратора Котика В.Г. були доступні способи встановлення правових підстав для відмови від ухвалення ним рішення про припинення прав позивачів та незаконної реєстрації прав відповідачів. Однак ним не виконано і зазначеного обов?язку. Відповідно до змісту пояснення на відзив 01/04/2011 вже було анульовано реєстраційний запис про право власності [PERSON] на спірний об?єкт речових прав та зареєстровано речове право за ТОВ «Гостинець» за рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 09/09/2004 в справі №18/331 та ухвал в цій справі від 17/12/2010 та від 12/06/2008. При цьому постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10/06/2011 в справі №2а-1243/11/0970 позов [PERSON] до Івано-Франківського ОБТІ задоволено та визнано протиправними дії Івано-Франківського ОБТІ щодо здійснення реєстраційного запису про право власності за ТОВ «Гостинець», зобов?язано відповідача скасувати реєстраційний запис про реєстрацію права власності за ТОВ «Гостинець» на спірний об?єкт цивільних прав та відновити реєстраційний запис про реєстрацію права власності за [PERSON] . Ухвалою Вищого адміністративного суду задоволено, скасовано постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 08/12/2011 та залишено в силі постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10/06/2011. Отже вказані обставини вже було встановлено судовими рішеннями, їх належну правову оцінку вже було здійснено. 14/07/2014 складено витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №24216525, відповідно до якого 12/07/2014 за позивачем [PERSON] було зареєстровано право власності на нежитлові приміщення з реєстраційним номером 405427326101 по [ADDRESS] ; загальна площа 1301,1 кв.м. збільшена на 71,6 кв. м. за рахунок реконструкції. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Отже з відповідного часу [PERSON] визнано державою власником спірного майна. У свою чергу право на відчуження відповідного речового права [PERSON] здійснюється виключно за його волею. При цьому незаконне припинення права [PERSON] є протиправною дією, що не змінює змісту титулу [PERSON] як власника речі, але є формою незаконного захоплення його права на мирне володіння майном. Тому за змістом пояснень представників позивачів позов [PERSON] та [PERSON] за його матеріально-правовими вимогами спрямовано не на визнання права [PERSON] та [PERSON] , не на усунення перешкод у користуванні річчю, а саме на поновлення визнаного Державою Україною права [PERSON] та [PERSON] на спірне майно. Оскільки спірне майно вибуло із володіння [PERSON] та [PERSON] без їх належної та самостійної волі, тому усі незаконні рішення державного реєстратора та державні реєстрації за відповідними записами і рішеннями про припинення права [PERSON] та [PERSON] , а також і наступні перереєстрації права [PERSON] та [PERSON] , що здійснені відповідачами для створення перешкод позивачам у поновленні порушеного права підлягають скасуванню для припинення зловживання такими правами. Не можуть бути залишені без скасування усі незаконні рішення державного реєстратора та державні реєстрації за відповідними записами також і з підстави їх здійснення виключно задля зловживання правами, оскільки в державному реєстрі речових прав підлягають зазначенню правомірні рішення і державні реєстрації щодо переходу речових прав на підставі відповідних правочинів, а не форми зловживання такими правами. Право власності позивача [PERSON] зареєстровано 12/07/2014. Державна реєстрація є формою визнання речового права від імені держави. Тому будь-які правочини чи судові рішення щодо спорів за права на спірний об?єкт нерухомого майна, які укладені чи ухвалені до 12/07/2014 не можуть спростовувати речові права за правочином від 12/07/2014. Так само в судовому засіданні представники позивачів надали перед судом пояснення про те, що судові рішення і правочини укладені чи ухвалені до 12/07/2014 не можуть спростовувати речові права за правочином від 12/07/2014. Крім цього відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Отже речові права на спірний об?єкт майна за правочином позивача [PERSON] від 13/02/2004 належать виключно йому та здійснюються виключно за його волею. 23/12/2015 позивач [PERSON] подарував [PERSON] 1/2 частку в праві власності на спірні приміщення. В позовній заяві вказано, а також в судовому засіданні представниками позивача [PERSON] надано пояснення про те, що зазначений договір дарування ніколи та ніким не оспорювався. Запис про державну реєстрацію речових прав позивачів на спірне майно внесено в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно 23/12/2015. Таким чином на 23/12/2015 право власності на спірний об?єкт нерухомого майна належав позивачам. Право ж переважної купівлі частки іншого співвласника, за змістом ЦК України, належав іншому співвласнику. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. В ст. 1 Протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Також важливо відзначити, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених\~Конституцією України\~та законом. Отже за обставини отримання позивачем [PERSON] у власність спірних нежитлових приміщень за вчиненим ним правочином та здійсненою державною реєстрацією таких прав 12/07/2014 на підставі ст. 316 ЦК України позивач [PERSON] здійснює право власності на його річ відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому неприпустимим є позбавлення позивачів [PERSON] та [PERSON] їх права власності на спірний об?єкт нерухомого майна. Так відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу. Отже позивачами та їх представниками однозначно доведено перед судом обставину порушення права позивачів [PERSON] та [PERSON] , а тому саме позивачам і виключно їм належить право судового захисту їх цивільного права та інтересу. Так само жоден з відповідачів не надав суду доказу оспорювання, визнання недійсним договору дарування частки в праві власності на спірне майно за [PERSON] . Відповідно до змісту ст. 204 ЦК України договір дарування частки в праві власності на спірне майно за [PERSON] є дійсним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. При цьому дії відповідачів є незаконними, а тому не підлягають судовому захисту, оскільки судовому захисту підлягають тільки права та охоронювані законом інтереси, що відповідають закону і не порушують його. Позивачами надано перед судом пояснення про незаконність набуття спірного майна ТОВ «Роял Кепітал Плюс», а зазначеним відповідачем не спростовано доводи, арґументи позивачів. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу. Відповідно до частини третьої\~статті 16 ЦК України\~суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої-п`ятої\~статті 13 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Отже не допускаються дії щодо набуття речового права на спірне майно з метою порушення прав законного власника цього майна від витребування такої речі із володіння набувача. Так само не підлягає судовому захисту право відповідача ТОВ «Роял Кепітал Плюс» на спірне майно, оскільки речові права від ТОВ «Аквінта» передано ТОВ «Роял Кепітал Плюс» з метою порушення прав законного власника цього майна від витребування такої речі із володіння набувача. Перешкоджання законному, титульному власнику спірного майна в його витребуванні назад в своє володіння, після незаконного захоплення речових прав не може отримати схвальну оцінку з боку суспільної моралі і не ґрунтується на добросовісності. Вказані дії відповідають зловживанню правом, що не забезпечується судовим захистом. Крім цього відповідно до рішення Верховного Суду від 16 січня 2019 в справі №521/17654/15-ц « … добросовісність при правовому регулюванні цивільних відносин повинна розглядатися як відповідність реальної поведінки учасників таких відносин вимогам загальносоціальних уявлень про честь і совість. Іншими словами, щоб бути добросовісним, дії та вчинки учасників цивільних відносин мають здійснюватися таким чином, щоб вони викликали схвальну оцінку з боку суспільної моралі, зокрема в аспекті відповідності застосованих засобів правового регулювання тим цілям, які перед ним ставляться. І, навпаки, реалізація правового регулювання цивільних відносин буде недобросовісною, якщо соціальна свідомість відторгає її як таку, що не відповідає задекларованій меті. Цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість. Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти, як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права, «injuria». Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права. Термін «зловживання правом» свідчить про те, що ця категорія стосується саме здійснення суб`єктивних цивільних прав, а не виконання обов`язків. Обов`язковою умовою кваліфікації дій особи як зловживання правом є встановлення факту вчинення дій, спрямованих на здійснення належного відповідній особі суб`єктивного цивільного права. Заборона зловживання правом по суті випливає з якості рівнозваженості, закладеної такою засадою, як юридична рівність учасників цивільних правовідносин. Ця формула виражає втілення в цивільному праві принципів пропорційності, еквівалентності, справедливості під час реалізації суб`єктивних цивільних прав і виконання юридичних обов`язків. Здійснення суб`єктивних цивільних прав повинно відбуватись у суворій відповідності до принципів правомірності здійснення суб`єктивних цивільних прав, автономії волі, принципів розумності і добросовісності. Їх сукупність є обов`язковою для застосування при здійсненні усіх без винятку суб`єктивних цивільних прав. Розглядаючи поняття розумності та добросовісності як принципів здійснення суб`єктивних цивільних прав необхідно враховувати, що розумною є поведінка особи, яка діє у межах, не заборонених їй договором або актами цивільного законодавства. Виходячи із аналізу норм, закріплених у\~ЦК України, поняття «добросовісність» ототожнюється із поняттям «безвинність» і навпаки, «недобросовісність» із «виною». Такий висновок випливає із того, що за діяння, якими заподіяно шкоду внаслідок недобросовісної поведінки, може наступати відповідальність (наприклад, частина третя\~статті 39 ЦК України), а оскільки обов`язковим елементом настання відповідальності, за загальним правилом, є вина, то такі діяння є винними. Дослідження питання про здійснення особою належного їй суб`єктивного матеріального права відповідно до його мети тісно пов`язане з аналізом фактичних дій суб`єкта на предмет дотримання вимоги добросовісності». Таким чином, відповідачі діяли з метою незаконно заволодіти майном позивачів та в майбутньому перешкодити позивачам в поновленні їх порушених прав на спірний об?єкт цивільних прав, використовуючи припущення щодо прогалин і суперечностей правового регулювання інституту віндикації. Неодноразово змінюючи реєстраційні записи про перехід речового права на спірний об?єкт нерухомого майна відповідачі передбачали захистити незаконно отримані ними речові права. Крім цього метою відповідачів було перешкодити позивачам ефективно поновити їх права на об?єкт цивільних прав. Так здійснення протиправних записів в державному реєстрі речових прав мало місце 02/10/2018, однак відповідач дізнався про цю обставину тільки 04/07/2019. При цьому, відповідно до пояснень в судовому засіданні представника позивача [PERSON] позивачі намагались переслідувати відповідачів за їх незаконні дії в кримінально-правовому порядку, спірний об?єкт майна було заарештовано, однак представниками ТОВ «Аквінта» до державної виконавчої служби подано підроблений документ, на підставі якого було знято арешт та 28/07/2020 вчинено новий правочин між ТОВ «Аквінта» та ТОВ «Роял Кепітал Плюс», який зареєстрований 25/07/2020. Використання обману та підроблення офіційного документу для зняття обтяження на спірний об?єкт цивільних прав та перереєстрації спірних речових прав на ТОВ «Роял Кепітал Плюс» не забезпечує легітимність відповідній реєстрації речового права, не вказує на добросовісність і законність поведінки ТОВ «Аквінта» та ТОВ «Роял Кепітал Плюс». Оскільки правочин ТОВ «Аквінта» та ТОВ «Роял Кепітал Плюс» був вчинений ними спільно, спрямований на досягнення їх спільної мети, тому і правові наслідки недобросовісності їх спільної поведінки покладається на таких осіб спільно. Отже єдиною метою правочину від 28/07/2020 було вчинення перешкод позивачам в поновленні їх прав та перешкоджання в здійсненні ними захисту їх порушених речових прав. Таким чином позивачами однозначно доведено перед судом наявність обставин, визначених частиною другою\~статті 13 ЦК України. Неправомірна мета та недобросовісна поведінка позбавляють сторону права посилатися на такі обставини, як на підстави та умови надання захисту судом. Зазначений висновок також підтверджується тією обставиною, що, відповідно до пояснень в судовому засіданні представника позивача [PERSON] ТОВ «Роял Кепітал Плюс» з часу здійснення за ним реєстрації оспорюваного права не здійснила будь-яких дій щодо спірного майна, що би підтверджували юридичний і фактичний зв?язок власника і речі. Відповідач ТОВ «Роял Кепітал Плюс» не надав суду будь-яких доказів здійснення ним витрат на утримання спірного майна. Будь-яких пояснень та доказів на спростування зазначених обставин відповідач суду не надав. Натомість в позові вказано, що саме і виключно позивачі до часу захоплення їх майна здійснювали ремонт приміщення, доглядали та утримували його. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Таким чином позивачі правомірно набули право власності на спірну річ. Право власності позивача [PERSON] на спірну річ було оспорено неодноразово в різних видах судочинства. Право власності [PERSON] на спірну річ не було оспорено жодного разу будь-ким. При цьому суду не надано будь-якого судового рішення щодо припинення права власності позивачів на спірну річ на час 02/10/2018. Суду не надано жодного доказу щодо добровільного самостійного відчуження позивачами їх права власності на користь будь-якої третьої особи. Навпаки в судовому засіданні позивач та представники позивачів надали перед судом пояснення про те, що права власності на спірну річ їх було позбавлено в супереч їх волі, без їх згоди, незаконно та з єдиною неправомірною метою вилучення речі із законного володіння позивачів проти їх волі та на шкоду позивачам. Також в судовому засіданні позивач та представники позивачів надали перед судом пояснення про те, що усі дії щодо наступних перереєстрацій речових прав на спірну річ, після незаконного заволодіння спірною річчю, було здійснено виключно з метою перешкоджання позивачам у поновленні їх прав та створенні перешкод у витребуванні речі з чужого незаконного володіння. У зв?язку з проголошенням в ст. 41 Конституції України та в ст. 321 ЦК України непорушності права власності власнику майна гарантується право на поновлення свого порушеного права у формі витребування майна у особи, яка неправомірно володіє таким майном. Так в ст. 387 ЦК України вказано, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1)\~було загублене\~власником або\~особою,\~якій він\~передав майно\~у володіння; 2)\~було викрадене\~у власника\~або особи,\~якій він\~передав майно\~у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Отже майно у всіх випадках може бути витребуване в особи, в якої воно перебуває у разі, якщо набувач майна знав або міг знати про те, що майно придбано в особи ,яка не мала права його відчужувати. Крім цього майно може бути витребуване в особи, в якої воно перебуває також у разі, якщо воно вибуло з володіння власника не з його волі з підстав загублення, крадіжки або втрати іншим шляхом. Неправомірні дії щодо припинення речових прав позивачів здійснено одним і тим же державним реєстратором Котик В.Г., який 02/10/2018 вчинив дії, починаючи з припинення прав позивачів, та завершуючи реєстрацією речових прав на [PERSON] [PERSON] однозначно було відомо про обставину незаконного заволодіння майном Державний реєстратор [PERSON] здійснив дії щодо незаконного припинення речових прав позивачів та реєстрацію цих прав за третіми особами саме в інтересі і на підставі документів, поданих відповідними особами. Тому відповідачам було відомо про обставину незаконного заволодіння ними майном позивачів. При цьому незаконність заволодіння відповідачами майном належних власників позивачів позбавляє відповідачів права на судовий захист їх прав чи визнання таких прав на підставі факту їх державної реєстрації. В ч. 1 ст. 228 ЦК України вказано, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Отже правочини за участі відповідачів, які спрямовано на порушення конституційної гарантії непорушності права власності за ст. 41 Конституції України спрямовані повністю і виключно на порушення відповідного конституційного права позивачів. Тому цього правочини за участі відповідачів, що спрямовані на незаконне заволодіння майном позивачів є нікчемними із зазначеної підстави. Правочин, що вчинено між ТОВ «Аквінта» та ТОВ «Роял Кепітал Плюс», що спрямовано на перешкоджання позивачам у ефективному поновленні їх речового права позбавлені правового захисту з підстави продовження діяльності щодо незаконного заволодіння майном позивачів та порушенні презумпції непорушності права власності. Так відповідно до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Не повернення належного позивачам майна в результаті судового розгляду їх позову позбавляє змісту весь процес судового розгляду про захист відповідного речового права, змістом якого і є безпосереднє володіння власником його річчю, в чому і полягає зміст речово-правового зв?язку. Так само не має будь-якого правового значення для поновлення права позивачів на спірну річ обставина кількості вчинення відповідачами нікчемних правочинів, спрямованих виключно на перешкоджання позивачам поновити їх речово-правовий зв?язок з незаконно вилученою у них річчю. При цьому відповідачами взагалі, а в першу чергу ТОВ «Роял Кепітал Плюс», на його зареєстровано спірне речове право, не доведено перед судом, що спірне майно вибуло із власності позивачів з їх волі, що є єдиною підставою для відмови у віндикаційному позові позивачів. Натомість в судовому засіданні представник позивача [PERSON] надав перед судом пояснення про те, що спірне майно перебувало під забороною його відчуження на час його реєстрації за ТОВ «Аквінта», однак представниками зазначеного товариства було підроблено документ про припинення заборону відчуження майна та його арешту і в чергове в незаконний спосіб знято заборону відчуження майна та відчужено спірне майно ТОВ «Роял Кепітал Плюс». Тому були відсутні будь-які правові підстави для здійснення реєстрації за ТОВ «Роял Кепітал Плюс», а відповідна реєстрація переслідувала виключно неправомірну мету щодо приховання майна від законних вимог його власника та створення перешкод у ефективному поновленні прав законних власників позивачів. Отже позивачами однозначно доведено перед судом ту обставину, що відповідачі не тільки знали спосіб, в який майно вилучено у позивачів, але й відповідачі самі і безпосередньо здійснили відповідні дії щодо вилучення такого майна у позивачів. Відповідно до постанови Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №\~128/2526/16-ц у спорах за віндикаційними позовами обов?язковим є встановлення обставини вибуття майна за волею власника, а також набуття майна добросовісним набувачем. В судовому засіданні позивачі та їх представники надали перед судом пояснення про те, що відповідачі діяли недобросовісно, їх метою було незаконне заволодіння майном позивачів та створення позивачам перешкод в поновленні їх прав на спірну річ. Натомість відповідач ТОВ «Роял Кепітал Плюс» не надало суду доказів на спростування доказів та арґументів позивачів. Отже саме ТОВ «Роял Кепітал Плюс» позбавило суд можливості встановити обставини щодо обґрунтування арГГументів зазначеного відповідача. Так само в ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже саме безпосередньо до обов?язку ТОВ «Роял Кепітал Плюс» належало спростувати аргументи позивачів, оскільки саме за зазначеним відповідачем зареєстровано спірне речове право на належний позивачам об?єкт спору. При цьому відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже обов?язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача ТОВ «Роял Кепітал Плюс». В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов?язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов?язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору. Таким чином саме на відповідача на підставі принципу змагальності цивільних процесуальних відносин покладено обов?язок на спростування доводів позивача щодо порушення його прав. Однак відповідач ТОВ «Роял Кепітал\~Плюс» не подав суду будь-яких доказів на заперечення правових підстав позову. У свою чергу правові наслідки за відповідну бездіяльність процесуальним законом покладено безпосередньо на зазначеного відповідача. Так відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до\~статті 388\~цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Отже саме на ТОВ «Роял Кепітал Плюс» покладено обов?язок спростувати доводи позивачів про те, що воно не є законним набувачем спірної речі, що воно належить до добросовісних набувачів такої речі. Також ТОВ «Роял Кепітал Плюс» не довів перед судом, що існують будь-які інші перешкоди в застосуванні віндикаційного позову, а позивачами доведено наявність правових підстав для витребування майна. При цьому будь-який інший відповідач не вправі реалізовувати права та виконувати обов?язки ТОВ «Роял Кепітал Плюс». Так в постанові від 03.07.2019 у справі №\~128/2526/16-ц Верховного Суду зазначив, що задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16, пункти 146-147). Таким чином позивачам належить право на витребування належного їй майна від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. В п. 142 постанови ВП Верховного Суду від 14.11.18 в справі №183/1617/16 вказано, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю. Отже зміст віндикаційного позову позивачів полягає саме у поновленні державної реєстрації, яка була за записом в державному реєстрі, до часу порушення їх прав відповідачами, оскільки порушення права позивача на законне володіння спірним майном здійснено саме у спосіб ухвалення державним реєстратором Котик В.Г. незаконного рішення про припинення речових прав позивачів, здійснення протиправної державної реєстрації у формі розміщення відповідного запису в державному реєстрі. В п. 146 постанови ВП Верховного Суду від 14.11.18 в справі №183/1617/16 вказано, що задоволення позову про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Отже виключно віндикаційний позовом позивачів має своїм наслідком ефективне поновлення прав позивачів і припинення порушення їх прав відповідачами. Так само в п. 147 постанови ВП Верховного Суду від 14.11.18 в справі №183/1617/16 вказано, що для витребування за віндикаційним позовом оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Спірні відносини сторін виникли з 02/10/2018, коли відповідачем [PERSON] здійснено дії щодо неправомірного припинення прав позивачів на об?єкт спірного майна. При цьому положення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з 02/10/2018 і до час ухвалення судового рішення зазнали змін в частині регулювання відносин щодо припинення оспорюваної державної реєстрації та рішень державного реєстратора. Тому з часу вчинення [PERSON] неправомірного припинення прав позивачів їм було гарантовано різні форми та способи захисту їх прав з урахуванням редакції закону на час порушення прав позивачів та з урахуванням обставини тривання спірних відносин до часу вирішення спору. В ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції закону від 21.12.2019\~було передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Таким чином положення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з часу вчинення порушення прав позивачів гарантував позивачам право на звернення до суду за способом захисту їх прав у формі скасування оспорюваних записів про державну реєстрацію речових прав. Позивачі подали суду кілька заяв про уточнення їх позову від 14/09/2020. В позовній заяві від 14/09/2020 позивачів просили суд про скасування записів, що містили відомості про відповідну реєстрацію. При цьому прохання про скасування запису гарантувалось законом в редакції на 02/10/2018 та за формою його реалізації не передбачало вилучення з державного реєстру відомостей про реєстраційний запис, а передбачало здійснення державним реєстратором дії щодо розміщення запису про припинення запису, який порушує права відповідної особи. Так само 19/10/2020 позивачі подали заяву, в якій виклали прохальну частину про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів, що порушують права позивачів. В ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції закону від 16/01/2020 вже вказано, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже законодавством право на позов за способом захисту у формі скасування запису про державну реєстрацію трансформовано у право на скасування державної реєстрації права; право на скасування запису в державному реєстрі інтерпретовано у право на скасування державної реєстрації. Відповідний висновок відповідає статично-об?єктивному способу тлумачення зазначеної правової норми з урахуванням ретроспективного способу правового регулювання триваючих спірних відносин. Так само, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 01.04.2020 р. у справі №520/13067/17 під час дії нової редакції ст. 26 Закону зазначила, що позивачка обрала ефективний спосіб захисту - позов про скасування запису, оскільки на момент подачі позову та розгляду справи попередніми інстанціями діяла попередня редакція ст. 26 Закону. У свою чергу 26/10/2020 позивачі подали заяву, в якій виклали прохальну частину позову про скасування державної реєстрації припинення прав позивачів та скасування державної реєстрації прав відповідачів. Отже в остаточній заяві від 26/10/2020 позивачі уточнили позовну заяву в частині скасування записів про державну реєстрацію речових прав позивачів та в частині скасування записів про реєстрацію прав відповідачів та просили суд про скасування державної реєстрації припинення прав позивачів та скасування державної реєстрації прав відповідачів. Тому позов підлягає задоволенню з урахуванням заяви позивачів про уточнення позову від 26/10/2020, а саме про скасування державної реєстрації припинення прав позивачів та скасування державної реєстрації прав відповідачів, що і підлягає зазначенню в резолютивній частині судового рішення та задоволення позову у формі скасування відповідних державних реєстрацій. В ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в чинній редакції вказано, що державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому\~підпунктом "а"\~пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. Отже державна реєстрація поновлення прав позивачів підлягає здійсненню на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав позивачів, до внесення державним реєстратором Котик В.Г. записів від 02/10/2018. Таким чином позов обґрунтовано належними на те правовими підставами, а тому він підлягає до задоволення. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: approved