Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Придніпровського райсуду м. Черкаси від 21.10.2019р. із [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (на кожну дитину), починаючи з 25.07.2019 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Постановою старшого державного виконавця Придніпровського відділу ДВС від 14.02.2020р. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого 07.02.2020р. на виконання вказаного судового рішення. Ця постанова отримана боржником 11.03.2020р. Між тим, боржник свої зобов`язання по сплаті аліментів на утримання неповнолітніх дітей належним чином не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка відповідно до довідки-розрахунку від 12.05.2020р. №36654, станом на 01.05.2020р. складає 36657грн. 71коп. Посилаючись на ст.ст. 196 СК України, просить суд, - стягнути з відповідача на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 36657грн. 71коп. Ухвалою суду від 11.06.2020р. відкрито та прийнято до провадження справу та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачем подано відзив на позов, за яким просить відмовити у задоволенні позову. Зазначено, що з матеріалів судової справи № 711/4044/20 йому стало відомо про те, що 12.05.2020 року ДВС видано стягувачу довідку-розрахунок заборгованості по аліментам, згідно якої станом на 01.05.2020 року заборгованість по аліментах за боржником складає 36657,71 грн. 30.06.2020 року до ДВС відповідачем подано заяву щодо необхідності надання нового розрахунку заборгованості по аліментах у зв`язку з їх невірним підрахунком. Так, за серпень-вересень 2019 року державним виконавцем здійснено нарахування аліментів, в тому числі на пенсію (ГУ ПФУ). Однак, він ні в серпні, ні в вересні 2019 року пенсію не отримував, що підтверджується випискою АТ КБ «ПриватБанк» від 26.06.2020 року по надходженню коштів по картці за період з 01.08.2019 року по 01.01.2020 року. А тому, нарахування аліментів та пені на пенсію, яку фактично ним не було отримано, не є правомірним. За жовтень 2019 року державним виконавцем здійснено нарахування аліментів в сумі 11678,87грн. Однак, в жовтні 2019 року ТОВ «Юрія-Фарм» відповідачу було нараховано 20984,88грн. компенсацію за відпустку. А відтак, аліменти не повинні були державним виконавцем нараховуватись на суму зазначених відпускних. Вищезазначене дає підстави вважати, що обрахунок аліментів здійснювався на одержану ним суму з відпускними, що має наслідком невірні розрахунки аліментів та, відповідно, безпідставно нараховану за жовтень 2019 року пеню. Однак, у здійсненні перерахунку заборгованості по аліментах державним виконавцем в телефонній розмові було відмовлено та 07.07.2020 року винесено 8 постанов про внесення його, як боржника, в реєстр боржників, про накладення арешту на майно, про заборону на виїзд за кордон, про позбавлення права керування авто, зброєю, водними транспортами тощо. Тобто, фактично його примушено або заплатити суму заборгованості (з якою він не згоден), або жити в тотальних обмеженнях. А відтак, він 08.07.2020 року взяв у борг на 36 місяців суму позики в розмірі 36000,00 грн., що підтверджується Договором позики (між фізичними особами, безпроцентної) від 08.07.2020 року. 09.07.2020 року він перерахував до Придніпровського відділу ДВС у м. Черкаси суму заборгованості в розмірі 35778,95 грн., що підтверджується квитанцією від 09.07.2020 року. Таким чином, на даний час заборгованості зі сплати аліментів в нього немає. А відтак, нарахування пені і стягнення пені в розмірі 36657,71 грн. є незаконним. Крім цього, щодо незаконності нарахування пені: за період з 25.12.2019 року по даний час державним виконавцем незаконно нараховуються аліменти, так як рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.10.2019 року в частині нарахування та стягнення аліментів підлягало до виконання лише до досягнення найстаршою дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Однак, в розрахунках неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, на які позивач, посилається в своїй позовній заяві, державним виконавцем зазначено та обраховано період заборгованості по сплаті аліментів з липня 2019 року по квітень 2020 року, що є незаконним та таким, що виходить за межі рішення суду. Тобто, після досягнення найстаршою дитиною повноліття, самовільне нарахування будь-яких аліментів не передбачено рішенням суду, а відтак, його виконання в частині стягнення позивачем з відповідача заборгованості по аліментам та пені за вказаний період, є незаконним та таким, що виходить за межі заявлених позивачем вимог, а тому не підлягає задоволенню. Разом з тим, нарахування державним виконавцем пені за прострочення сплати аліментів за період з липня по жовтень місяці є безпідставним, так як до того часу рішення суду ще не було винесено, а відтак обов`язок щодо оплати аліментів у відповідача виник після набрання рішенням законної сили та відкриття виконавчого провадження. Так само, після відкриття виконавчого провадження державний виконавець зміг визначити конкретну (точну) суму аліментів в грошовому виразі, а не у відсотковому та надав відповідний строк для його добровільної сплати (березень 2020 року отримання постанови державного виконавця). Таким чином, прострочення та сама сума заборгованості з`явилася лише після відкриття виконавчого провадження, так як до його відкриття не було нікому відомо щодо обов`язку оплати аліментів в конкретному розмірі. Нарахування пені до набрання рішення законної сили та відкриття виконавчого провадження, відповідач вважає незаконним. Відповідач зазначає, що позивач, з метою недопущення виникнення зазначеної ситуації з незаконним нарахуванням відповідачу пені за час розгляду справи судом, та з метою зменшення строків розгляду вказаної справи, мала можливість звернутися до суду в порядку наказного провадження, що зменшило б строки розгляду даної справи та, відповідно, пришвидшило б стягнення з нього аліментів. В той же час, таким правом вона не скористалась. Відповідач зазначає, що утримувати своїх дітей (сплачувати аліменти) він не відмовляється, а навпаки сплачує кошти, що підтверджується доказами, котрі додаються до даного відзиву. В той же час, звертає увагу суду на те, що він з 21.08.2019 року є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією №464268, у зв`язку з чим став пенсіонером. При цьому, просить врахувати непогашений кредит в АТ «ОТП Банк» в розмірі 15 787,00 грн. (строком повернення до 02.09.2021 року), кредит в сумі 36000,00 грн. (строк повернення до 10.07.2023 року), як істотну обставину, яка на даний час суттєво впливає на його матеріальне становище. А також, починаючи з червня 2020 року, згідно постанови державного виконавця, здійснюються відрахування з його пенсії у розмірі 50%. Позивачем надана відповідь на відзив, за якою просить задовольнити позовні вимоги. Зазначає, що відповідачем, незважаючи на заперечення довідки-розрахунку заборгованості по аліментах, не надано своїх розрахунків заборгованості. Враховуючи норми ст. 73 ЗУ «Про виконавче провадження», аліменти повинні були нараховуватися і на компенсацію за невикористану відпустку за час роботи відповідача на підприємстві. Вважає, що відповідач повинен сплатити пеню, оскільки на час звернення до суду із цим позовом, заборгованість по сплаті аліментів існувала і відповідач знав про стягнення, які визначені судовим рішенням. Вважає, що відповідач свідомо ухилявся від сплати аліментів, внаслідок чого утворилась заборгованість і лише після постанов державного виконавця, він погасив заборгованість. Крім того, позивач заперечує і проти інших доводів, що викладені відповідачем у відзиві. Ухвалою суду від 29.10.2020р. зупинено провадження по справі, на підставі п.10 ч.1 ст. 252 ЦПК України, яка залишена без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 10.12.2020р. Ухвалою суду від 04.01.2021р. поновлене провадження по справі та призначено до розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує і просить задовольнити. Крім того, надана письмова відповідь на додаткові пояснення відповідача, за якими вважає викладені доводи безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи. В судове засідання відповідач не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Про поважність причин неявки не повідомив. В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на доводи, що викладені у відзиві. Крім того, надані письмові додаткові пояснення по суті справи. Вважає, що відсутня вина відповідача у виникненні заборгованості (отримав постанову про відкриття ВП у березні 2020р.; визначені аліменти у частках від заробітку і він не знав про розмір платежу по аліментах і по заборгованості; державним виконавцем йому був наданий строк для добровільного погашення заборгованості, внаслідок чого він отримав у кредит грошові кошти, щоб погасити заборгованість; судом тривалий час розглядалася справа про стягнення аліментів; йому не були відомі реквізити для сплати аліментів стягувачу, а тому лише в ДВС після отримання постанови про відкриття ВП про них дізнався; він скористався правом подати заяву про перегляд заочного рішення, а тому судове рішення набрало законної сили значно пізніше; на даний час аліменти він сплачує вчасно). Заборгованості по аліментах немає, вона погашена 10.07.2020р. Невірно позивачем визначено розмір пені; підстави для стягнення пені відсутні. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення за таких підстав: встановлено, що заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.10.2019р. (справа №711/6046/19) із [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (на кожну дитину), починаючи з 25.07.2019 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.11.2019р. прийнята до розгляду заява [PERSON] від 11.11.2019р. про перегляд заочного рішення. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.01.2020р. у задоволенні заяви [PERSON] про перегляд заочного рішення відмовлено. На виконання рішення суду від 21.10.2019р. судом 07.02.2020р. видано виконавчий лист. Постановою державного виконавця Придніпровського відділу ДВС від 14.02.2020р. відкрито виконавче провадження №61278747 з виконання вказаного виконавчого листа №711/6046/19, яка отримана [PERSON] 11.03.2020р., про що свідчить лист Придніпровського ВДВС від 12.05.2020р. №36656. Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості по аліментам від 12.05.2020р. №36654, заборгованість [PERSON] складає 36657грн. 17коп., яка нарахована станом на 01.05.2020р. На час розгляду справи розрахунок заборгованості не був оскаржений учасниками виконавчого провадження і є чинним. Незважаючи на невизнання відповідачем даного розрахунку, свої розрахунки щодо суми боргу ним не наведені. Відповідними постановами державного виконавця від 07.07.2020р. встановлені тимчасові обмеження боржника у праві керування ТЗ, у праві полювання, у праві виїзду за межі України, оголошено розшук майна боржника, звернуто стягнення на зарплату, пенсію, арештоване майно боржника, а також внесені відомості про боржника до Єдиного реєстру боржників. Відповідно до даних квитанції від 09.07.2020р., виданої АТ КБ «Приватбанк», [PERSON] цього дня сплачені кошти до Придніпровського відділу ДВС у розмірі 35778грн. 95коп. Отже, заборгованість ним погашена. Крім того, встановлено, що [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи з 21.09.2019р. (довідка до акту МСЕК серія 12ААБ №464268) та отримує пенсію довічно, що підтверджується пенсійним посвідченням серія [NUMBER] . Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту для даних правовідносин передбачені Сімейним Кодексом України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). Відповідно до ст. 141 СК УКраїни, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Як передбачено частинами 1 та 2 статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України»). Відсутність гарантії виконання судового рішення у розумінні ст.6 Конвенції, якою передбачені гарантії, надані сторонам, - справедливий, відкритий і швидкий розгляд. Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п.9 ч.3 ст.129 Конституції до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосуванням судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася за незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку із несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Крім того, судом враховуються висновки постанови постанови ВП ВС від 03.04.2019 у справі №333/6020/16р., постанови ВС від 14.12.2020р. у справі №661/905/19. Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями майнового характеру боржник зобов`язаний подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини. Доводи відповідача про те, що при відкритті виконавчого провадження йому було встановлено термін для добровільного виконання виконавчого документу, є безпідставними, оскільки з часу відкриття виконавчого провадження починається примусове виконання судового рішення. Отже, за результатами розгляду справи судом встановлена вина відповідача [PERSON] у виникненні заборгованості по сплаті аліментів на утримання дітей за виконавчим листом, що виданий Придніпровським районним судом м. Черкаси на виконання судового рішення від 21.10.2019р. Так, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч.1 ст.196 СК, що суд враховує при встановленні доведеності вини відповідача. Навіть, якщо він не знав, який розмір платежу повинен сплачуватися, виходячи із розміру і способу аліментів, що визначені судом, - відповідач повинен був сплачувати аліменти не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, враховуючи норми Законів України «Про державний бюджет України на 2019 рік» та послідуючі роки. Слід також зазначити, що не маючи можливості сплачувати і в такому розмірі, - повинен був сплачувати у тому розмірі, який міг. Крім того, не є перешкодою здійснювати аліментні платежі з-за відсутності реквізитів картки стягувача тощо, оскільки боржник міг скористатися, зокрема, - послугою поштового зв`язку, достеменно знаючи адресу проживання стягувача, і переказати гроші (поштовий переказ - послуга поштового зв`язку щодо виконання доручення користувача на пересилання та виплату адресатові (одержувачу) визначеної ним суми грошей). Між тим, такі дії ним вчинені не були. Також, суд звертає увагу, що отримавши у березні 2020 року постанову про відкриття виконавчого провадження, він лише у травні 2020 року почав здійснювати платежі по сплаті аліментів, що підтверджується довідкою державного виконавця Придніпровського відділу ДВС від 14.07.2020р. №48604. Отже, вина відповідача [PERSON] у виникненні заборгованості по аліментах судом встановлена. Між тим, за результатами розгляду справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Так, як зазначалось вище, заочне рішення було постановлене судом 21.10.2019р. Відповідач [PERSON] скористався правом і 11.11.2019р. подав заяву про перегляд заочного рішення, яка прийнята судом, відповідно до ухвали від 13.11.2019р. Відповідно до ст. 289 ЦПК України, заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. Крім того, ухвалою суду від 17.01.2020р. заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення залишено без задоволення. Апеляційна скарга на судове рішення від 21.10.2019р. не була подана учасниками справи. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення (ч.4 ст. 287 ЦПК). Таким чином, судове рішення, постановлене 21.10.2019р., враховуючи норми ст.ст. 124, 287 ч.4 ЦПК України, набрало законної сили 18.02.2020р. Відповідно, саме з 18.02.2020р. у відповідача [PERSON] виник обов`язок сплачувати аліменти. Що стосується розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, то враховуючи висновки ВП ВС, що викладені у постанові від 03.04.2019 у справі №333/6020/16р. слід вважати: 12 днів прострочення сплати суми аліментів за лютий 2020р. (нарахована сума аліментів за цей місяць (місячний платіж) - 1109грн., борг 1109грн.), 43 дні прострочення сплати суми аліментів за березень 2020р. (нарахована сума аліментів за цей місяць (місячний платіж) - 1109грн., борг 1109грн.), 73 дні прострочення сплати суми аліментів за квітень 2020р. (нарахована сума аліментів за цей місяць (місячний платіж) - 1109грн., борг 1109грн.). Отже, за формулою (А1 (місячний платіж) х 1% х Q1(кількість днів прострочення у певному місяці)) + (А2х1%хQ2) + (А3х1%хQ3) = загальний розмір неустойки (пені) складає суму розмірі пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем - 1419грн. 52коп. (133грн. 08коп. + 476грн. 87коп. + 809грн. 57коп.), який і підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. В іншій частині позовних вимог слід відмовити. При цьому, як на думку суду, доводи позивача про стягнення з відповідача неустойки (пені), починаючи з липня 2019р. є безпідставними. Крім того, доводи відповідача, якими він заперечує проти заявлених позовних вимог також є безпідставними та спростовуються дослідженими доказами по справі. Враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, судові витрати необхідно компенсувати за рахунок держави, враховуючи, що відповідач звільнений від сплати судового збору, відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: partial