Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] огли про стягнення заборгованості за договором позики від 28 лютого 2019 року в розмірі 81 998, 28 грн., з яких: 31 083 грн. - основна сума заборгованості; 901 грн. - проценти за користування; 48 478, 47 грн. - пеня; 1 535, 81 грн. - 3 % річних та індекс інфляції. Вимоги позову обґрунтовує тим, що між сторонами укладено договір позики, внаслідок невиконання відповідачем вимог якого виникла зазначена заборгованість. 30 липня 2019 року ухвалою Деснянського районного суду відкрито провадження по вказаній справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. 02 грудня 2019 року ухвалою Деснянського районного суду постановлено здійснювати розгляд цивільної справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримав в повному обсязі, посилаючись на викладене в ньому, проти розгляду справи в порядку заочного провадження не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі, про розгляд справи повідомлявся належним чином, зокрема й через розміщення оголошення на офіційному веб-сейті Судової влади України. Оскільки відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив та не подав до суду відзив, а також те, що позивач не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Встановлено, що 28 лютого 2019 року між сторонами укладено договір позики. Згідно з п. 1.1 Договору позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в розмірі 67 475 грн., що є еквівалентом 2500 доларів США за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, встановленим на момент укладення даного договору (на 28.02.2019 курс: 1 долар - 26.99 грн), та зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, а саме 67 475 грн., що є еквівалентом 2500 (дві тисячі п"ятсот) доларів США, не пізніше ніж через три місяці з моменту укладення даного договору, тобто до 28 травня 2019 року. Відповідно до п. 2.1 Договору за кожен місяць користування грошовими коштами позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю 3 % від суми боргу. У відповідності до п. 3.1 Договору позика повертається частинами відповідно до наступного графіку: - 22 491 грн., що є еквівалентом 833 доларів США - до 28 березня 2019 року; - 22 491 грн., що є еквівалентом 833 доларів США - до 28 квітня 2019 року; - 22 491 грн., що є еквівалентом 833 доларів США - до 28 травня 2019 року. Згідно з п. 4.1 Договору у разі прострочення виконання зобов`язання позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю пеню в розмірі 1% від несвоєчасно поверненої суми (суми боргу і процентів) за кожний день прострочення. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. ст. 1046,1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, або позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості у строк та в порядку, що встановлені договором. Позивачем зобов`язання за договором виконались, а саме відповідачу надались кошти, що підтверджується розпискою. В свою чергу, відповідачем зобов`язання за договором позики належним чином не виконуються, а саме станом на 20 червня 2019 року повернута лише частина боргу в сумі 43 900 грн., з яких 7 508 грн. відсотки, передбачені п. 2.1 Договору та 36 392 грн. основного боргу. Отже, не виконаними залишились зобов`язання з повернення боргу в розмірі 31 083 грн. та відсотків в розмірі 901 грн. Відповідач, не сплативши у вказаний договорі строк зобов"язань, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, тобто згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а ст. 530 ЦК України вимагає: " Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк." Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову в частині стягнення з відповідача боргу в розмірі 31 083 грн. та відсотків, передбачених п. 2.1 Договору позики в розмірі 901 грн. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього ж кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а згідно з ч. 2 цієї статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, позичальник зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК з дня, з якого позика повинна бути повернута, до дня її повернення незалежно від сплати процентів, передбачених ч. 1 ст. 1048 ЦК (плата за позику). Підставою відповідальності за ст. 625 ЦК є сам факт порушення грошового зобов`язання. Оскільки відповідач ігнорує зобов`язання за договором позики та вони залишаються невиконаними, а позивач скористався своїм правом та перерахував суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних в загальному розмірі 1 535, 81 грн. Крім вказаного, позивачем у відповідності до п. 4.1 Договору позики нараховано суму пені за порушення строків повернення позики в розмірі 48 478, 47 грн. У зв`язку з зазначеним, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову в частині стягнення з відповідача 3% річних та індексу інфляції на підставі ст. 625 ЦК України в розмірі 1 535, 81 грн. та пені на підставі п. 4.1 Договору позики в розмірі 48 478, 47 грн. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ст.ст. 76-83, 174,191 ЦПК України та не подав до суду відзиву на вимоги позивача та доказів на їх спростування. Враховуючи вище вказане, суд приходить до висновку, що вимоги позову про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики в розмірі 81 998, 28 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved