Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

В провадженні Генічеського районного суду Херсонської області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про встановлення порядку користування житловим приміщенням та зобовязання не чинити перешкод у користуванні ним, стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проживає в [INFO] разом з колишнім чоловіком [PERSON], їхніми сумісними дітьми [PERSON], [PERSON], які живуть разом зі своїми сімями. За договором дарування будинок є приватною власністю за договором дарування дане домоволодіння є приватною власністю [PERSON] та [PERSON]. З 07.08.2014 року позивач за даною адресою не проживає, так як відповідачі створили для неї невідповідні для нормального проживання умови, після чого незаконно виселили з даного місця проживання. Рішенням Генічеського районного суду від 25 листопада 2014 року позивачу надано право вселитися в даний будинок, а [PERSON], [PERSON], [PERSON] зобовязано не чинити перешкод їй в користуванні житловим будинком, розташованим в м. Генічеськ, вул. К.Маркса, 108. Іншого житла в неї не має, а добровільно пустити в будинок, виділити і визначити за нею порядок користування житлом відповідачі відмовляються. Так як позивач позбавлена можливості жити в будинку, який їй визначив суд, задля забезпечення свого права проживання та користування будинком, позивач була вимушена звернутися до суду, в якому просить: 1)Встановити порядок користування житловим приміщенням в будинку, розташованому за адресою: м. Генічеськ, вул. К.Маркса, 108, наступним чином: кімнату 1-б площею 17,2 кв.м. виділити у її користування, а нежилі та підсобні приміщення і придомову територію залишити у загальному користуванні. 2)Зобовязати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не порушувати визначений порядок користування житловим приміщенням 3)Стягнути з відповідача на її користь сплачені судові витрати. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник позов підтримали, просили його задовольнити, пояснили, що необхідність встановлення порядку користування зумовлена неможливістю домовитися із відповідачами щодо проживання позивачки в будинку та користуванням ним. У судовому засіданні відповідач [PERSON] була відсутня. Нею надана заява про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, пояснив, що площа будинку не дозволяє вселення ще однієї людини, виходячи з санітарних норм на кількість людей, які проживають у приміщені. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 25.11.2014 року [PERSON] надано право вселитися в житловий будинок, розташований в м. Генічеськ, вул. Карла Маркса, 108, а [PERSON], [PERSON], [PERSON] зобовязано не чинити перешкод їй в користуванні житловим будинком, розташованим в м. Генічеськ, вул. К.Маркса, 108. Згідно довідки Генічеського РС УДМС України в Херсонській області від 06.06.2015 року № 20/12-92 за адресою м. Генічеськ, вул. Карла Маркса, 108 зареєстровані 6 осіб, а саме: [PERSON], [INFO] (з 28.12.1979 р.): [PERSON], [INFO] (з 13.12.1977р.); [PERSON], 1985 р.н.(з 20.11.2001р.); [PERSON], 1980 р.н.(з 06.08.1999р.); [PERSON], 2000р.н.(з 16.05.2015р.);[PERSON], 2004р.н.(з 11.11.2004р). Згідно довідки виконкому Генічеської міської ради, видана гр. [PERSON], 1985р.н., про те, що він зареєстрований в [INFO], з донькою [PERSON], [INFO] Згідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 54/2015 від 13.11.2015 року, визначити порядок користування домоволодінням між сторонами, розташованим за адресою м.Генічеськ, вул. Карла Маркса, 108 з виділенням [PERSON] житлове приміщення в даному будинку з забезпеченням можливості для [PERSON] користуванням приміщенням санітарно-побутового призначення з технічної точки зору вбачається можливим. Та запропоновано три варіанти визначення порядку користування квартирою в житловому будинку. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно по реєстрацію прав та їх обтяжень № 26012742 від 26.08.2014 року, власником ? частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: м. Генічеськ, вул. Карла Маркса, 108. є [PERSON], реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 182771965221, номер запису про право власності 6789896. Згідно витягу від 26.08.2014 року, про актуальну інформацію про державну реєстрацію права власності, власником ? частки , спільної часткової власності є [PERSON]., номер запису про право власності 6789943. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно по реєстрацію прав та їх обтяжень № 26009384 від 26.08.2014 року, власником ? частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: м. Генічеськ, вул. Карла Маркса, 108. є [PERSON], реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 182771965221, номер запису про право власності 6789035. Згідно витягу від 26.08.2014 року, про актуальну інформацію про державну реєстрацію права власності, власником ? частки , спільної часткової власності є [PERSON] номер запису про право власності 6789086. Відповідно до вимог\~ст. 4 ЦПК України\~при здійсненні правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно ж до вимог\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно вимог\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок\~\~володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згідно ч. 3\~ст. 358 ЦК України\~кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. \~Згідно\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права володіння або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 150 ЖК України,ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною 1\~ст. 156 ЖК України\~передбачено, що члени сім*ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку ( квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 4\~ст. 156 ЖК України\~до членів сім*ї власника будинку ( квартири) належать особи, зазначені в ч. 2\~ст. 64 цього Кодексу. Відповідно до матеріалів справи, пояснень сторін угоди про користування будинком при вселенні позивача не було. Згідно з положенням ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч.1\~ст. 9 Конституції України, п. 1\~ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори України»\~є частиною національного законодавства, та\~ст.41 Конституції України\~та ст.ст.\~321,\~328,\~330,\~334 ЦК України, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, право власності набувається із підстав не заборонених законом, зокрема правочинів. Добросовісний набувач набуває право власності на майно, навіть в тих випадках, коли воно відчужене особою, яка не мала на це право. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні, крім у випадках і в порядках, встановлених законом. Згідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 54/2015 від 13.11.2015 року, визначити порядок користування домоволодінням між сторонами, розташованим за адресою м.Генічеськ, вул. Карла Маркса, 108 з виділенням [PERSON] житлове приміщення в даному будинку з забезпеченням можливості для [PERSON] користуванням приміщенням санітарно-побутового призначення з технічної точки зору вбачається можливим. Та запропоновано три варіанти визначення порядку користування квартирою в житловому будинку. Однак, як вбачається із характеристики обєкту дослідження визначену у висновку експертизи, «на вирішення експерту поставлено питання визначення порядку користування приміщеннями досліджуваного будинку На відміну від розподілу, за яким передбачається облаштування окремих ізольованих квартир, при визначенні порядку користування нерухомим майном житлового призначення перед експертом стоїть завдання визначення технічної можливості переобладнання вказаного майно фактично у гуртожиток». Відповідно до цього експертом використовувалися норми, що регламентують обємно-планувальні рішення гуртожитків. Крім того, в експертизі вказано, що «відповідно до поставленого судом питання, необхідно визначити порядок користування домоволодіння між сторонами.» Таким чином експерт вказує, що визначення порядку користування домоволодінням застосовано щодо чотирьох осіб, та вбачає можливим здійснити це з технічної точки зору та пропонує можливі варіанти щодо виділення в користування приміщень чотирьом особам, виходячи із норм переобладнання майна житлового призначення в гуртожиток. Також пропонуються норми житлової площі на кожну особу для гуртожитків, а також не враховані інші особи, які проживають(зареєстровані) в будинку, експертом взяті до уваги тільки співвласники будинку та позивач, що не є правильним. Враховуючи загальну площу саме житлових кімнат 54 кв.м та кількість осіб, які там проживають 7 осіб( а.с.19,26) , суд приходить до висновку, враховуючи норми житлової площі по Херсонській області 8 кв.м. на особу, що такої площі не вистачає для проживання всіх зареєстрованих, тому визначити порядок користування приміщеннями в будинку без порушення норм ЖК України неможливо, що не було враховано експертом. З огляду на це, суд не може визнати висновок експерта за належним щодо вирішення питання про встановлення порядку користування житловим приміщенням, оскільки при дослідженні можливостей виділення приміщень, не були враховані всі особи, що проживають у спірному будинку, тобто не взяті до уваги довідка з Генічеського РС УДМС України та виконкому Генічеської міської ради Херсонської області. Таким чином, висновок експерта щодо можливостей визначення порядку користування приміщенням в житловому будинку № 108 по вул. К.Маркса, м. Генічеськ не враховує права та інтереси усіх мешканців, тобто порушує права осіб, що проживають у житловому будинку. Положеннями\~\~статті\~\~50\~і\~63\~\~Житлового\~\~кодексу України\~\~ визначені\~\~вимоги до жилих\~\~приміщень,\~\~які\~\~призначені\~\~для\~\~постійного проживання і має відповідати необхідним санітарним\~\~ та\~\~технічним\~\~вимогам\~\~ як\~\~умовам,\~\~необхідним\~\~ для\~\~проживання\~\~громадянина без шкоди\~\~його\~\~ здоров'ю,\~\~ складними\~\~ частинами\~\~ якого\~\~є\~\~розмір\~\~жилої\~\~ площі. Норми\~\~та\~\~розділ\~\~жилих\~\~приміщень для належного задоволення\~\~житлових потреб громадян\~\~встановлені\~\~статтями 47-49 вказаного кодексу, а також відповідними органами виконавчої\~\~ влади. Відповідно\~\~до\~ст.47Житлового\~\~кодексу\~\~України\~\~норма\~\~жилої\~\~площі\~\~встановлюється\~\~в\~\~розмірі\~\~13,65\~\~квадратного\~\~метру\~\~на\~\~одну\~\~особу. За\~ст. 212 ЦПК\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно вимог\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд не бере висновок експерта до уваги і оцінює його в сукупності з матеріалами справи відповідно до\~ст. 212 ЦПК України. Суд\~\~вважає, що запропонований порядок користування квартирою є неможливим,\~\~оскільки\~\~у\~\~даному\~\~випадку\~\~будуть\~\~порушуватися\~\~житлові права іншіх осіб і\~\~вимоги чинного\~\~ законодавства. Розглянувши дану цивільну справу за участю усіх зацікавлених осіб, у рамках заявлених вимог, на основі дотримання принципів диспозитивності, змагальності і справедливості судочинства, всебічного та повного дослідження обставин справи, перевірки їх наданими сторонами доказами, оцінивши їх у сукупності, виконавши вимоги процесуального закону,суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, зважаючи на недоведеність та необґрунтованість.процесуального\~\~закону, не погоджуючись , що позивач має право на проживання, яке встановлено рішенням суду, суд\~\~\~\~дійшов\~\~\~\~висновку,\~\~що\~\~у\~\~задоволенні\~\~\~\~позову\~про визначення порядку користування житловим приміщенням \~слід\~\~відмовити, зважаючи на недоведеність та необґрунтованість. Інших варіантів користування будинком суду не надано, клопотань про проведення додаткової, або повторної експертизи від сторін не надходило. Відповідно до положень\~статті 1167 ЦК України\~компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача. Судова практика при цьому виходить із положення, що "відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору" (п. 5\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"). Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чом у полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджено. Враховуючи зазначені положення, судом не встановлено факту доведеності заподіяння моральної шкоди позивачеві, а сама позовна заява хоча і має на увазі стягнення моральної шкоди, але відсутня вимога про стягнення суми моральної шкоди, та крім того взагалі не містить факту наявності та обґрунтування заподіяння такої шкоди. Згідно ч.1\~ст.88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Виходячи зі змісту зазначеної норми та з урахуванням тієї обставини, що у задоволенні позову відмовлено, у задоволенні вимог [PERSON] про стягнення з відповідачів понесених нею судових витрат - слід відмовити На\~\~ підставі\~\~ ст.ст.\~358,\~391\~\~ЦК,\~\~

Outcome: dismissed