Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-12 00:00:00

Підстава позову (позиція позивача): У провадженні Стрийського міськрайонного суду Львівської області судді Шрамко Р.Т. знаходилась справа № 456/3557/17 про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. У вказаному кримінальному провадженні [PERSON] визнано потерпілою. 25 липня 2016 року біля 10 год. 00 хв. відповідач, знаходячись у приміщенні магазину « [INFO] », де працювала позивач, запропонував допомогти пришвидшити отримати статус інваліда у медико-соціальній експертній комісії їй, її чоловіку [PERSON] та сестрі [PERSON] [PERSON] був настільки переконливим у своїх можливостях, при цьому повідомив, що [PERSON] слід тільки надати йому всі медичні картки, заключення та обстеження, та по сім тисяч гривень з кожної особи. Він запевняв, що робив це неодноразово багатьом людям. Відповідач вказав, що особисто знає голову комісії і їм не потрібно буде їхати до Львова і стояти у черзі, а гроші необхідно надати за його послуги. Того ж дня, вона передала [PERSON] аванс у розмірі 1200 грн. 26.07.2016 року позивач передала йому 290 доларів США, що по курсу на той час становило 7163,00 грн. 27.07.2016 року її знайомий [PERSON] , на її прохання у складському приміщенні магазину « [INFO] » передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 12 800 грн. Отже, всього вона надала [PERSON] 21 163 грн. Окрім грошей вона передала [PERSON] медичні книжки з історіями хворіб, виписками з лікарень на її та на ім`я [PERSON] , [PERSON] . Через декілька днів вона зателефонувала відповідачу, щоб дізнатись про результат, однак останній повідомив їй, що голова комісії знаходиться на курсах і потрібно почекати. Через деякий час вона знову телефонувала [PERSON] , на що останній повідомив, що все готово, тільки треба поїхати до м. Львів та забрати документи. Згодом він перестав відповідати на телефонні дзвінки. Тоді вона почала розшукувати його за допомогою знайомих, оскільки не знала де він живе, та чим займається. Пізніше її знайомий [PERSON] пригадав, що відповідач придбав комп`ютер у кредит у їхньому магазині і там мають бути всі дані відносно нього. Отримавши інформацію про прізвище та місце проживання відповідача, вона поїхала до нього додому на [ADDRESS] та повідомила його батьків про прикрий випадок. Батько відповідача розповів, що втомився від брехні свого сина і це не перший випадок. Після цього, позивач зрозуміла, що [PERSON] її обманув, скористався її довірою та заволодів її грошовими коштами. У зв`язку з цим, вона вимушена була звернутися до правоохоронних органів. Тривалий час проходило досудове розслідування, так як [PERSON] переховувався і не з`являвся на виклики слідчого, вигадував різні причини. Вона є хворою людиною, має проблему із опорно руховим апаратом і їй важко ходити. У несприятливі погодні умови вона вимушена була винаймати таксі, щоб з`явитися до слідчого на спільний допит, на який [PERSON] умисно не приходив. [PERSON] , дізнавшись про те, що вона звернулась у поліцію із заявою, почав телефонувати їй на телефон і погрожувати фізичною розправою. [PERSON] запевняв, що йому нічого не буде, так як він має зв`язки у СБУ, прокуратурі, поліції. З приводу погроз вона також зверталася із заявами до поліції, які зареєстровані. Весь цей час, вона переживала, плакала, втратила нормальний сон та спокій, боялася за безпеку своєї сім`ї. У неї почались напружені стосунки у сім`ї з чоловіком, оскільки вона забрала із сімейного бюджету немалу суму коштів. Своїми протиправними діями відповідач завдав їй моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 10000 ( десять тисяч ) гривень. 26 липня 2019 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області визнав винним [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 190 КК України та обрав йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 6 (місяців). На підставі ст. 75 КК України суд звільнив [PERSON] від відбування основного покарання з випробуванням на 1 один рік, та частково задовольнив цивільний позов, стягнувши на її користь 14000 (чотирнадцять тисяч) грн. завданої матеріальної шкоди, 5000 (п`ять тисяч) грн. моральної шкоди та 3000 (три тисячі) грн. витрат на правову допомогу. Не погодившись із вироком суду, [PERSON] оскаржив вирок до Львівського апеляційного суду. 01.11.2019 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 липня 2019 року щодо [PERSON] , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України скасовано, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. У зв`язку із скасуванням вироку суду, не вирішено питання цивільного позову. Не погодившись із ухвалою Львівського апеляційного суду, вона оскаржила її до Верховного суду. 07 лютого 2020 року Верховний суд відмовив у відкритті касаційного провадження. У зв`язку з наведеним, позивач просить суд позов задоволити. Позивач в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, на підставі ст.223 ЦПК України судом вирішено справу розглянути у її відсутності. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Дмитрович Н.В. позовні вимоги підтримала, та доповнила, що внаслідок того, що [PERSON] шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами [PERSON] , які вона взяла з сімейного бюджету та надала їх відповідачу, в неї погіршились відносини з чоловіком, що в подальшому призвело до розірвання між ними шлюбу. Просить позов задоволити. Позиція відповідача: відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча неодноразово повідомлявся про розгляд справи на 26.06.2020, 25.08.2020, 17.09.2020, 15.10.2020, 13.11.2020, рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу повернулись на адресу суду 19.06.2020, 02.07.2020, 08.09.2020, 01.10.2020 та 27.10.2020 з відміткою «вручено», з наведеного випливає, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України, проти чого представник позивача не заперечила. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі. Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12.09.2020 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25.08.2020 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини. Оглядом матеріалів кримінального провадження №456/3557/17, провадження №1кп/456/132/2019, встановлено наступне. Вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26.07.2019, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 190 КК України та обрано йому міру покарання у вигляді обмеження волі на строк 1 ( один) рік 6 (місяців). На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування основного покарання з випробуванням на 1 (один) рік. Цивільний позов задоволено частково, стягнуто на користь [PERSON] 14000 (чотирнадцять) грн., 00 коп. завданої матеріальної шкоди, 5000 (п`ять тисяч) грн. моральної шкоди та 3000 ( три тисячі) грн. витрат на правову допомогу /Т.1 а.с.226-228/. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 01.11.2019, вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26.07.2019 відносно [PERSON] за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, скасовано, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито /Т.1 а.с.254-256/. Ухвалою Верховного суду від 07.02.2020, яка долучена до позову /а.с.6-7/, відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Дмитрович Н.В. в інтересах потерпілої [PERSON] на ухвалу Львівського апеляційного суду від 01.11.2019 щодо [PERSON] . Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦП України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989р. «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та п.2 постанови Пленуму ВСУ №6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду за результатами позову. Оглядом матеріалів кримінального провадження №456/3557/17, встановлено, що відповідно до ухвали Львівського апеляційного суду від 01.11.2019, вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області відносно [PERSON] за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, скасовано, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито /Т.1 а.с. 254-256/. Крім того, суд звертає увагу, що під час судового розгляду кримінального провадження відносно [PERSON] за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, судом виключено з обвинувачення, факт отримання [PERSON] від потерпілої [PERSON] коштів в сумі 290 дол. США, що згідно довідки ПАТ КБ « Приват Банк» на той час становило 7163 грн, як такий що не доведений. Суд враховує ту обставину, що кримінальне провадження відносно [PERSON] закрито у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, тобто з підстави нереабілітуючого характеру, що означає визнання факту вчинення особою злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. Як вбачається зі змісту ухвали Львівського апеляційного суду від 01.11.2019, обвинувачений [PERSON] не оспорюючи вини та фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, клопотання на підставі ст.49 КК України підтримав та просив звільнити його від кримінальної відповідальності і закрити відносно нього кримінальне провадження. Вказав, що готовий компенсувати потерпілій шкоду, просив розділити борг частинами, однак потерпіла відмовилась. Відповідно до роз`яснень, як містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного суду України №12 від 20.02.2004 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює закриття кримінальних справ», звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави (її компетентних органів) від засудження особи, яка вчинила злочин, та застосування до неї кримінально-правових засобів примусового характеру. Водночас звільнення від кримінальної відповідальності не є виправданням особи. Класифікація підстав закриття кримінального провадження на нереабілітуючі та реабілітуючі є загальновизнаною та такою, яка не потребує додаткового доведення, і та, яка вільно використовується в правозастосовчій практиці. Верховний Суд під час розгляду цивільної справи № 200/21325/15-ц (постанова від 07.11.2018р.) сформулював правову позицію, згідно якої вказав на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України), а також зазначив, що потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Таким чином, оскільки в справі, яка розглядається, відповідачем не спростовано своєї вини у заподіянні шкоди, а кримінальне провадження відносно останнього закрито з нереабілітуючих підстав, позовна вимога про стягнення з відповідача шкоди, завданої злочином підлягає частковому задоволенню в розмірі 14 000 грн., як така, що встановлена судовим рішенням. Спричинення позивачу матеріальної та моральної шкоди знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з вчиненим відповідачем злочину. Також суд приходить до переконання, що відповідач своїми діями, спричинив позивачу моральну шкоду, що також підлягає відшкодуванню, однак, суд не погоджується із розміром моральної шкоди, визначеним позивачем та виходить з наступного. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка зокрема полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім`ї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди", особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, із знищенням чи пошкодженням її майна, у душевних стражданнях, які особа перенесла у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої чи членів її сім`ї. Позивач пред`явила вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення відносно неї злочину, а саме заволодінні шляхом обману та зловживання довірою коштів у сумі 21163 грн., що їй належали. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода може полягати як у фізичному болю та стражданнях, так і у душевних переживаннях, які фізична особа зазнала у внаслідок протиправної поведінки відносно неї. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При цьому суд враховує, що моральну шкоду зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Суд вважає, що позивач частково довела факт заподіяння їй моральної шкоди. Адже, у зв`язку з вчиненням відповідачем відносно неї злочину, вона була змушена звернутися до правоохоронних органів. [PERSON] дізнавшись про це, почав їй погрожувати фізичною розправою. Весь той час вона хвилювалася, плакала, втратила нормальний сон та спокій, боялася за безпеку своєї сім`ї. Крім того, у неї почались напружені стосунки у сім`ї з чоловікои, оскільки вона взяла із сімейного бюджету не малу суму коштів. Разом з тим, суд при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди виходить з принципу співмірності, та зазначає, що саме через страждання особи визначається поняття моральної шкоди, в свою чергу стражданням є відчуття глибоких душевних мук чи сильного фізичного болю, а не будь-яка тривала чи короткочасна негативна емоція, що може виникати у особи, як реакція на ті, чи інші дії або бездіяльність. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України, суд враховує характер вчиненого діяння відповідачем, яке характеризується умисною формою вини, глибину фізичних та душевних страждань позивача, а саме те, що відповідач їй погрожував фізичною розправою, у зв`язку з чим вона постійно хвилювалася, плакала, втратила нормальний сон та спокій, оскільки хвилювалася за безпеку своєї сім`ї, в неї розпочались напружені стосунки у сім`ї з чоловіком які призвели до розірвання шлюбу, а також вимоги розумності і справедливості, а тому позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди суд задовольняє частково, та вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 5 000 00 грн. моральної шкоди. Не підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] витрат на професійну правову допомогу, виходячи з наступного. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Наведена правова позиція відображена в Додатковій Постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №922/1163/18. Надання позивачу професійної правової допомоги в суді першої інстанції при розгляді справи №456/1940/20 підтверджується, зокрема договором-дорученням про надання правової допомоги, виданої адвокатом Дмитрович Н.В., однак з такого неможливо встановити розмір витрат на оплату послуг адвоката. В той же час, в матеріалах справи відсутній акт приймання-передачі виконаних робіт, які б підтверджували реальний факт надання позивачу професійної правової допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Враховуючи наведене, суд вважає, оскільки відсутня об`єктивна можливість пересвідчитись щодо домовленості між адвокатом Дмитрович Н.В. та позивачем [PERSON] щодо розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару, ціна адвокатських послуг не була узгоджена сторонами шляхом внесення відповідних пунктів в умови договору, в матеріалах справи відсутній акт приймання-передачі виконаних робіт та докази реального понесення позивачем витрат на професійну правову допомогу, зокрема фіскальні чеки про оплату вартості отриманих послуг, а тому суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні вимоги про відшкодування судових витрат на професійну правову допомогу. Крім того, з відповідача підлягає стягненню на користь держави 840, 80 грн. судового збору, оскільки позивач при зверненні до суду була звільнена від сплати такого на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року.

Outcome: approved