Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті фізичної особи. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що його дідусь 20.01.2016 року, перебуваючи на тимчасово окупованій території в м. Донецьку Донецької області, помер від загального захворювання. Документом, що підтверджує факт смерті діда, є лікарське свідоцтво про смерть № 13/1 від 20.01.2016 року, що використовується та тимчасово окупованій території. Заявнику 01.02.2016 року було відмовлено відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вугледарського міського управління юстиції у Донецькій області в реєстрації смерті діда в звязку з тим, що державні органи України не визнають документи, надані органами, що розташовані на території не підконтрольній Україні. З метою захисту прав та інтересів як громадянина України [PERSON] просить суд встановити факт смерті його діда [PERSON], [INFO], який помер 20.01.2016 року в м. Донецьку Донецької області. Заявник [PERSON] в судовому засіданні підтримав свої вимоги та наполягав на їх задоволенні, просив суд встановити факт смерті його діда [PERSON], [INFO], який помер 20.01.2016 року в м. Донецьку Донецької області. Представник заінтересованої особи - відділу державної реєстрації актів цивільного стану Вугледарського міського управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд, зясувавши думку заявника, заслухавши пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява про встановлення факту смерті підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є онуком померлого [PERSON], що підтверджується: копією свідоцтва про народження [PERSON] VII-НО № 256187, виданим Кіровським відділом ЗАГС м. Донецька 08.01.1987 року; копією свідоцтва про народження матері заявника ІІ-ФИ № 275111, виданим Абагурською селрадою м. Новокузнецька Кемеровської області 29.05.1962 року; копією свідоцтва про шлюб батьків заявника И-ВЛ № 345638, виданим 19.02.1983 року Грушевахським сільським ЗАГС Барвінковського району Харківської області (а.с.5, 7, 8). В матеріалах справи міститься копія паспорту громадянина України [PERSON], згідно якого місце його проживання зареєстровано за адресою: [INFO] (а.с.3). Відповідно до довідки № [NUMBER] від 28.11.2014 року [PERSON] був взятий на облік, як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО. Контактна адреса переміщення: [ADDRESS]. Дію довідки подовжено з 28.11.2015 року (а.с.12). [PERSON] помер 20.01.2016 року вдома за адресою: м. Донецьк, вул. Дунайська, буд. 51, в звязку з чим було видано лікарське свідоцтво про смерть № 13/1 від 20.01.2016 року та довідка про смерть № 13/1 від 20.01.2016 року органами, розташованими на тимчасово окупованій території України (а.с.9). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] хворів, 20.01.2016 року він помер вдома. 21.01.2016 року його поховали в м. Донецьку. [PERSON] зазначив, що був присутнім на похороні [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] хворів, 20.01.2016 року він помер. 21.01.2016 року його поховали в м. Донецьку. [PERSON] зазначила, що була присутня на похороні [PERSON] Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до п. 1 Постанова Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Згідно з ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Відповідно до ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Надані заявником копія лікарського свідоцтва про смерть № 13/1 від 20.01.2016 року та копія довідки про смерть № 13/1 від 20.01.2016 року, не приймаються до уваги судом, оскільки у відповідності до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» дані документи не є належними доказами по справі. Згідно з ч. 1, 3 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» Державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Відповідно до п. 1 Розділу 5 "Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні", затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 року, підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Суд дійшов висновку, що заявник є громадянином України, зареєстрований та проживає на території України. Його дідусь [PERSON] також був громадянином України, але перебував на тимчасово окупованій території України - в м. Донецьку Донецької області, де помер 20.01.2016 року, про що було видано лікарське свідоцтва про смерть № 13/1 від 20.01.2016 року, яке згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсним, що унеможливлює отримання заявником свідоцтва про смерть в органах державної реєстрації актів цивільного стану України. Встановлення факту смерті [PERSON] має для заявника юридичне значення, так як дозволяє йому реалізувати право на отримання свідоцтва про смерть діда. За таких обставин, заява [PERSON] про встановлення факту смерті підлягає задоволенню.

Outcome: approved