Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство «[PERSON] [PERSON]» звернулися в суд з позовною заявою до відповідача [PERSON] [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідачем не виконувалися умови договору та виникла заборгованість, просять звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «[PERSON] [PERSON]» про порушення прав споживача, відшкодування моральної шкоди та внесення змін до кредитного договору, позовні вимогу уточнювалися. [PERSON], позовні вимоги обґрунтовує тим що при укладанні кредитного договору банком порушено право позивача на інформацію, просить суд розірвати генеральну кретину угоду та кредитний договір, та стягнути моральну шкоду. Представник позивача ПАТ «[PERSON] [PERSON]» [PERSON] звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Позовні вимоги [PERSON] [PERSON] не визнав, просив відмовити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] [PERSON], представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявились, повідомлені належним чином про час, місце розгляду справи. Від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи в звязку з зайнятістю. З огляду на те, що представник відповідача [PERSON] вдруге надав до суду заяву про відкладання розгляду справи з причини зайнятості, та з огляду на те, що в судовому засіданні 08.04.2016 року представник відповідача надав пояснення стосовно позовних вимог, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та представника відповідача. Судом встановлено, що 11 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] [PERSON]», (правонаступником якого за всіма правами та обовязками є [PERSON] акціонерне товариство «[PERSON] [PERSON]») (надалі - «Позивач», «Банк», «Іпотекодержатель») та [PERSON] [PERSON] (надалі - «Відповідач», «Позичальник») було укладено Кредитний договір № М014/03-03/139 на основі Генеральної кредитної угоди №М014/03-03/132 від 06.03.2008 р. (надалі - «Кредитний договір»), згідно частини 1 якого [PERSON] зобовязався надати Позичальнику кредит в розмірі 30000,00 доларів США строком по 26.02.2018 року, а Позичальник прийняв на себе зобовязання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 13,5 % річних та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно Графіку. [PERSON] виконав свої зобовязання щодо видачі грошей по кредиту [PERSON] за Кредитним договором належним чином, що підтверджується Меморіальним валютним ордером №03-03/139 від 12.03.2008 р. Згідно умов Кредитного договору, погашення відповідної частини кредиту здійснюється Позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у Графіку повернення кредиту та сплати процентів. Нараховані в порядку, передбаченому Кредитним договором проценти сплачуються Позичальником одночасно з погашенням відповідної частини кредиту в строк передбачений в Графіку повернення кредиту та сплати процентів (п. п. 1.5.1, 1.5.1.1 Кредитного договору). За порушення прийнятих на себе зобовязань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами, у визначені Кредитним договором строки, позичальник зобовязаний сплатити [PERSON] пеню від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно Кредитного договору (п. 4.1.1 Кредитного договору). [PERSON] має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у визначеній [PERSON] частині у випадку невиконання Позичальником та/або Майновим Поручителем своїх боргових та інших зобовязань за Кредитним договором (п. 1.9 Кредитного договору). Позичальник не виконував належним чином зобовязання по Кредитному договору, внаслідок чого станом на 01 грудня 2014 року утворилася заборгованість у загальному розмірі - 21084,06 доларів США (в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 315612,97 гривень), що складається із: - пені за порушення строків сплати кредиту та відсотків - 489,38 доларів США (в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 7325,66 гривень);- заборгованості за процентами у розмірі - 2405,47 доларів США (в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 36008,13 гривень);- поточної заборгованості за кредитом, яка підлягає достроковому стягненню у розмірі - 18189,21 доларів США (в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 272279,18 гривень), в т.ч. прострочена - 2570,50 доларів США. 11 березня 2008 року з метою забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором [PERSON] було укладено з [PERSON] [PERSON] (надалі - і «Відповідач», «Іпотекодавець») Договір іпотеки №М014/03-03/132/1 (надалі - «Договір іпотеки»). Згідно п. 1.1 Договору іпотеки, іпотека забезпечує вимоги, що витікають з Генеральної кредитної угоди №М014/03-03/132 від 06.03.2008 р., укладеного з Іпотекодержателем (АТ і «[PERSON] [PERSON]») та [PERSON], а також додаткових угод до нього, що можуть бути укладені в подальшому, за умовами яких Позичальник зобовязується перед Іпотекодержателем повернути кредит в розмірі 30000,00 доларів США, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та у випадках передбачених Кредитним договором, а також виконати інші умови Кредитного договору та відшкодувати Іпотекодержателю всі можливі збитки, понесені ним внаслідок невиконання чи неналежного виконання умов Кредитного договору. Відповідно до п. 1.2 Договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: нежитлова будівля, літ. В-1, загальною площею 86,1 кв.м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, мікрорайон 5-й Зарічний, буд. 20А, який належить Іпотекодавцю на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності ЯЯЯ № 954450 від 17.11.2006 р., рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради від 08.11.2006 р. за №704, зареєстроване КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 17.11.2006 р. У разі порушення боргового зобовязання, умов Кредитного договору або умов Договору і іпотеки, Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тринадцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки (ст. 6 Договору іпотеки). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, передбачено, що за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України, встановлено, то позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок сплати яких встановлюються договором. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України, згідно якої позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, у строк та порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України, якою встановлено, що позичальник, який своєчасно не повернув суму позики, зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Статтею 590 ЦК України, якою встановлено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. З вказано суд робить висновок, що відповідач з липня 2014 року припинив здійснювати погашення за кредитним договором, розмір заборгованості судом перевірений, а тому вимоги первісного позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості підлягають задоволенню в повному обсягу. Стосовно вимог позову [PERSON] [PERSON] про розірвання Генеральної кредитної угоди, та укладений на її основі Кредитний договір, а також стягнення моральної шкоди, суд вказує, що відсутні законні підстави для їх задоволення. На підтвердження позовних вимог представник відповідача [PERSON] [PERSON] [PERSON], вказував, що кредитний договір робітники банку змусили підписати, не розяснили можливі ризики при укладанні договору, змінили мету отримання коштів та відмовили у серпні 2014 року змінити умови кредитування та внести зміни до кредитного договору. Вказані обґрунтування позовних вимог не знайшли свого підтвердження дослідженими судом доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну та припинення цивільних прав та обовязків. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути осягнуто згоди. Правовідносини з надання кредиту регулюються параграфом 2 глави 71 ЦК України. За ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] [PERSON]», правонаступником якого є [PERSON] акціонерне товариство «[PERSON] [PERSON]», та [PERSON] [PERSON] було укладено генеральну кредитну угоду №М017/03-03/132 від 06.03.2008 р. та кредитний договір №М014/03-03/132 від 11.03.2008 р., відповідно до яких [PERSON] отримав кредитні кошти у сумі 30000,00 дол. США строком до 26.02.2018 р. Валюта кредиту визначена у п. 2 ч. 1. кредитного договору - долар США. Відповідно до кредитного договору [PERSON] зобовязаний забезпечити повернення кредиту та сплату нарахованих процентів. Заборгованість за кредитом (позичкова заборгованість, що включає проценти за кредит та основну заборгованість за кредитом) погашається Позичальником у відповідності до Графіка погашення кредитної заборгованості (невідємний додаток до цього договору) щомісяця. Суми до погашення у Графіку погашення кредиту визначені у доларах США (а.с.6-15,16-18, 19 - 22 т. 2). Відповідно до ст. 526, 525 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. П. 8.3 ч. 2 спірного кредитного договору передбачено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання ними прийнятих зобовязань. Таким чином виходячи зі змісту ст. 1054, 1055, 572 ЦК України, сторони кредитного договору узгодили всі істотні умови, необхідні для договорів даного виду. Від [PERSON] не надходило будь-яких пропозицій щодо внесення додаткових умов до кредитного договору, і він погодився із запропонованими умовами про що свідчить підпис [PERSON] у договорах та виконання умов договору на протязі 2008 року по 2014 року. Підписуючи кредитний договір, [PERSON] достовірно знав, що він зобовязується сплачувати кредитні платежі та проценти у доларах США. Протягом дії кредитного договору [PERSON] вносив платежі на погашення кредиту та сплачував проценти у валюті протягом дії кредитного договору до червня 2014 року . Підписуючи кредитний договір, [PERSON] достовірно знав, що він зобовязується сплачувати кредитні платежі та проценти у доларах США. Відповідно до ст. 36 Закону України "Про Національний банк України", офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним банком. Згідно з ч. 1 ст. 8 Декрету Кабінетів Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", валютні курси встановлюється Національним банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Поряд с цим, Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного [PERSON] України N 496 від 12.11.2003 р., визначається, що офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долара США установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют станом на останню дату. З наведеного можливо зробити висновок, що стабільність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Таким чином, при укладенні кредитного договору в іноземній валюті (доларах США) та беручи на себе певні обов'язки щодо погашення цього кредиту саме в доларах США, сторони за кредитним договором (перш за все позичальник) повинні були усвідомлювати, що курс національної валюти України до долара США не є незмінним, та те, що зміна цього курсу можливо настане, а тому повинні були передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за цим договором. Таким чином, зміна курсу гривні по відношенню до долара США не є той обставиною, істотну зміну якої не могли передбачити сторони. Що стосується використання іноземної валюти, як засобу платежу, то згідно Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого Постановою Правління НБУ від 14.10.2004 року № 483, то п.1.5 цього Положення передбачено, що використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями); у випадках передбачених законами України. У «[PERSON] [PERSON]» є відповідний дозвіл № 10-4 від 11.10.2006 року, де передбачено право [PERSON] на залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку. До правовідносин за спірним кредитним договором не можна застосовувати норми закону України «Про захист прав споживачів», так як кредит фактично видавався на здійснення підприємницької діяльності громадянином [PERSON], а саме на проведення ремонту та реконструкції нерухомого майна, що підтверджується заявою позичальника на отримання коштів від 11.03.2008 р., заявою про відсутність проваджень про банкрутство від 11.03.2008 р., бізнес планом від 15.02.2008 року (а.с.51-53, 54-73 т. 1.). На момент надання кредиту позивач був зареєстрований як фізична особа - підприємець, що підтверджується свідоцтвом, яке він надав до банку. Підстави для розірвання кредитного договору, укладеного між «[PERSON] [PERSON]» та [PERSON] відсутні, так як відповідно до ч.2 ст. 652 ЦК України, якщо сторони договору не досягли згоди щодо його розірвання, договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалася; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. В позові [PERSON] відсутні посилання на наявність одночасно вищевказаних умов. Також слід зазначити, що п. 1.12.1. ч. 2 кредитного договору передбачено, що позичальник усвідомлює та гарантує, що умови даного договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими, позичальник не знаходиться гід впливом омани, обману, насильства, погрози , зловмисної угоди або збігу важких для цього обставин. Вимоги [PERSON], щодо стягнення з банку моральної шкоди також не підлягають задоволенню. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (Постанова Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р.). В позовній заяві [PERSON] не навів жодних підстав та не надав жодних доказів на підтвердження завданої йому моральної шкоди. Відповідно до\~статті 10 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно зі\~статтею\~\~11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.\~\~ Відповідно до\~статті 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі\~статтею\~\~60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, позивач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язаний з розумним інтервалом часу сам цікавитися провадженням у його справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки. Статтями \~27,\~31 ЦПК України\~встановлено, що особи, які беруть участь у справі, наділені широким колом цивільних прав, і лише одним обов'язком: добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати покладені на них процесуальні обов'язки. Також, суд враховує вимоги\~ст. 157 ЦПК України про дотримання розумних строків розгляду справи, а також правові позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в інформаційному листі № 6-60/0/4-12 від 18.01.2012 року, щодо балансу захисту прав як позивача так і відповідача. Враховуючи викладене вище, зважаючи на те, що судом було вжито всіх передбачених законом заходів для участі сторін в судовому засіданні для повного та всебічного її розгляду, а відповідачем та представником відповідача по справі не було\~подано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень до позову, а тому вимоги позову зустрічної позовної заяви є безпідставними та необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те що позовні вимоги ПАТ «[PERSON] [PERSON]» підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 3156,13 гривень на користь позивача.

Outcome: approved