Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 16.07.2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою від 27.07.2020 року провадження у справі відкрито. 27.08.2020 року від відповідача надійшов відзив по справі. 31.08.2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив. 15.10.2020 року суду надано від представника Органу опіки та піклування Одеської міської ради висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. 11.11.2020 року від відповідача надійшла заява про проведення підготовчого судового засідання за його відсутності. Матеріали справи містять заяву представника третьої особи органу опіки та піклування Київської районний адміністрації Одеської міської ради про розгляд справи без участі представника. У вирішені всіх питань та клопотань представник покладається на розсуд суду. Ухвалою від 11.11.2020 року закрито підготовчий розгляд справи та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач підтримала вимоги у повному обсязі. Представник відповідача - адвокат Друганова В.А. надала письмові пояснення, в яких зазначила про розгляд справи за відсутності сторони відповідача. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В своїх позовних вимогах позивач [PERSON] посилається на те, що на теперішній час відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Протягом багатьох років з сином не спілкується, не виховує, не відвідує та матеріальної допомоги на утримання сина відповідач не надає. Позивач вимушена неодноразово звертатися з заявами про жорстоку поведінку відповідача, просить позбавити відповідача батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що після розірвання шлюбу син залишився проживати з матір`ю, відповідач не припиняв приймати участь у вихованні сина, а також спілкуванні з ним, останнім часом з дитиною не спілкувався, однак це обумовлено поведінкою дитини, вважає що наполегливі побачення з дитиною могли б негативно вплинути на психіку дитини, у зв`язку з чим не наполягав на зустрічах з сином. Позивач по справі [PERSON] надала відповідь на відзив, в якій зазначила, що відповідач веде некоректне спілкування з дитиною, матеріальну допомогу не надає, дитина боїться спілкуватись з батьком після агресії, та зазначає, що відповідач вводить суд в оману та надає не підтвердженні належними доказами доводи. Представник відповідача - адвокат Друганова В.А. надала письмові пояснення, в яких зазначила, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає, що письмовий висновок органу опіки та піклування є передчасним, вважає, що спочатку суд має з`ясувати чи є необхідним позбавлення відповідача батьківських прав. Представник третьої особи надав заяву про розгляд справи за відсутності, та наданий висновок підтримує. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ [PERSON] , народився [INFO] , про що 26.12.2007 року Третім відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м.Одеси було зроблено відповідний актовий запис №1175, що вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] /а.с.7/. Батьками вказані: [PERSON] та [PERSON] . Шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано 16.03.2015 року, про що суду надано копію рішення Київського районного суду м.Одеси по справі №520/1739/15-ц /а.с.9/. Судом були оглянуті при розгляді справи фотокартки та витяги з переписки в програмі «Viber» надані стороною позивача. Судом досліджено Довідку про доходи №4167 1018 6071 6107 видану пенсіонеру [PERSON] в тому, що він перебуває на обліку в Центральному об`єднаному управлінні ПФУ В М.Одесі в Одеській області і отримує пенсію по інвалідності /а.с.44/. Київською районною адміністрацією Одеської міської ради 13.10.2020 року, №2072/01-11 видано Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , у відношенні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] /а.с.55-77/. Зокрема у висновку зазначається наступне, враховуючи, що батько дитини не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, тощо, всі зазначені вищі фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як винну поведінку батька та свідоме нехтування ним своїх обов`язків. Служба у справах дітей Одеської міської ради, відповідно до проекту висновку від 11.09.2020 р. за №05/9645, вважає позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , у відношенні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , доцільним. Таким чином, у відповідності зі ст.164 СК України, відповідно до «Положення про Київську районну адміністрацію Одеської міської ради», затвердженого рішенням Одеської міської ради №1934-VII від 26.04.2017 р., протоколу засідання комісії з питань захисту прав дітей Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 18.06.2020 р. №14, та діючи в інтересах дитини, Київська районна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , у відношенні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ При прийнятті рішення по справі судом береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону). Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними-установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з п. 16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ Таким чином, в ході судового розгляду справи достеменно встановлено, що батько [PERSON] дитиною не опікується та не переймається життям сина, жодного разу не відвідував закладу де навчається дитина, та не має взагалі спілкування з сином на теперішній час. Ці обставини дослідженні з пакету документів, який надавався разом із висновком Київської районної адміністрації Одеської міської ради до суду, а саме: довідкою від 10.08.2020 року №05-08/20 з ТОВ «Амбулаторія Сімейного лікаря», в якій вказано, що під час звернення до лікаря дитину супроводжувала мати [PERSON] ; характеристикою учня [PERSON] 6-Г класу Одеської загальноосвітньої школи №72 I-III ступенів Одеської міської ради, в якій зазначено, що протягом 5-6 класу батько не відвідува школу, не цікавився навчанням сина. Неповнолітній [PERSON] , [INFO] , на засіданні комісії зазначив, що батько ніяким чином не приймав участі у його житті, не дзвонив, не приходив, не вітав зі святами, не робив подарунків. Він вказав також, що батько погано спілкується з мамою та бабушкою, в зв`язку з чим дитина не хоче спілкуватися з батьком. Доводи сторони позивача відносно того, що відповідач звертався до неї жорстоко та вона змушена була звертатись до правоохоронних органів не приймаються до уваги, так як Талони - повідомлення надані позивачем до справи не містять інформації яких саме заяв вони стосуються, а також наслідки таких звернень, тому належними та допустимими в сенсі ст. ст. 77, 78 ЦПК України доказами не являються. За таких обставин, враховуючи перш за все інтереси дитини [PERSON] , суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . При цьому доводи відпоідача, надані до суду 03.12.2020 року, з яких слідує, що батько дитини 30.11.2020 року звернувся до органу опіки та піклування щодо визначення днів для побачень, судом відхиляються, оскільки справа в провадженні суду перебуває з липня 2020 року, та з вказаного часу відповідач не здійснював буль-яких дій щодо відновлення стосунків з дитиною, а вказана заява є лише дією задля захисту своєї некоректної поведінки щодо дитини. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved