Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

І. Суть спору 09.08.2021 року позивач звернувся в суд з позовом до Державного підприємства «Шахта №9 «Нововолинська» про стягнення моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в результаті роботи на «Шахта № 9 «Нововолинська» з 07 лютого 2000 року по 30 грудня 2020 року в умовах сильного та постійного фізичного навантаження, вимушеними нахилами, пилом, шумом, несприятливим мікрокліматом, відсутності належних засобів захисту, виданих роботодавцем, він отримав профзахворювання, внаслідок якого втратив 65% професійної працездатності та, як наслідок, йому встановлена третя група інвалідності. Позивач стверджує, що втрата працездатності та отримання інвалідності спричинили порушення його життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя і лікування. Також таке вплинуло на його спосіб життя, на сімейний бюджет, оскільки для лікування необхідні чималі кошти. Внаслідок травмування він втратив нормальні життєві зв`язки і йому доводиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини; він не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Такі обставини негативно відображаються на його душевному стані: він відчуває душевні страждання та переживання, у нього з`явилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків захворювання та тяжкого стану мого здоров`я. Стверджує, що у нього стало критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому та соціальному відношенні, громадянина. З врахуванням значного відсотку втрати працездатності, встановлення групи інвалідності, а також заборони працювати за професією позивач оцінює завдану моральну шкоду в розмірі 300 000 грн. З огляду на вказані обставини, позивач просить стягнути з відповідача в його користь позивача 300 000 гривень моральної шкоди та 3\~000 грн витра на правову допомогу. ІІ. Позиція учасників справи В судове засідання позивач не з`явився. Будь-яких заяв та клопотань від нього не находило. У матеріалах справи міститься заява від 06.12.2021 року представника позивача Назарук Ю.В., в якій просить суд справу розглянути без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Державне підприємство «Шахта №9 «Нововолинська» явку свого представника в судове засідання не забезпечило. У матеріалах справи міститься клопотання від в.о. директора Державного підприємства «Шахта №9 «Нововолинська» Юрківа В. згідно якого просить провести розгляд справи без участі представника підприємтва, із врахуванням підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Одночасно просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу, оскільки заявлена вартість витрат на правничу допомогув сумі 3\~000 грн є неспівмірною зі складністю справи та виконаних представником позивача робіт. Із відзиву на позовну заяву вбачається, що позовні вимоги відповідач вважає необґрунтованими та такими, що не можуть братися судом до уваги, а тому підлягають відхиленню виходячи із того, що відповідач у своїй діяльності дотримується вимог законодавства у сфері охорони праці. Так, під час укладення трудового договору відповідач поінформував позивача про наявність на його робочому джерела підвищеної безпеки та шкідливих умов праці на підприємстві в зв`язку зі специфікою виробництва (шумом, пилом, фізичними навантаженнями, робоча поза, несприятливий мікроклімат). Крім того, відповідно до умов Галузевої угоди між Міністерством палива та енергетики України і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості України від 29.12.2003 року (зі змінами) та колективного договору, за роботу зі шкідливими і важкими умовами праці позивачу в період його роботи на підприємстві позивачу нараховувалася щорічна додаткова відпустка. За результатами проведених щорічних медичних оглядів за період своєї роботи на ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» позивач визнавався придатним до роботи в підземних умовах. Відповідач вважає необґрунтованим і недоведеним обставини, на які посилається позивач для отримання моральної шкоди, оскільки протиправні дії та вина ДП «Шахта №9 «Нововолинська» відсутні, що свідчить про відсутність підстав для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності та необґрунтованості позовних вимог. Окрім того, відповідач не погоджується із розміром моральної шкоди, який визначений позивачем: у довідці МСЕК відсутній висновок про те, що внаслідок цього ушкодження здоров`я крім стійкої втрати працездатності МСЕК встановила [PERSON] ще і наявність факту моральної шкоди, а отже і підстави для подання позову про її відшкодування відсутні. Тому, наданий позивачем висновок МСЕК про встановлення йому стійкої втрати працездатності по професійному захворюванню не можуть бути підставою для задоволення позову і не можуть замінити висновку МСЕК про наявність чи відсутність факту моральної шкоди. Відповідач вказує, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди в сумі 300 000 грн. є не що інше, як каральна санція, та покладає на підприємство додатковий фінансовий тягар, виконання якого є фактично неможливим. Отже, позивачем при зверненні із позовною заявою до суду не надано належного обґрунтування позовних вимог розрахунку визначеної моральної шкоди, а також вичерпного переліку доказів на підтвердження наявності вини відповідача, тому у задоволенні позову відповідач просить відмовити у повному обсязі. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 13.08.2021 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. 17.09.2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву. Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області суду від 20.09.2021 року цивільну справу передано на розгляд Іваничівського районного суду Волинської області за підсудністю. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Іваничівського районного суду Волинської області від 28.10.2021 року головуючим суддею у зазначеній справі визначено суддю Малюшевську І.Є. Ухвалою 29.10.2021 року прийнято до провадження цивільну справу № 165/2542/21. Розгляд справи проводиться за правилами загального позовного провадження; підготовче судове засідання призначено на 07.12.2021 року. Ухвалою від 22.11.2021 року на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку із перебуванням судді Малюшевської І.Є. з 22 листопада 2021 року у відпустці у зв`язку із вагітністю та пологами, дану цивільну справу до провадження прийнято суддею Федечко М.О. Підготовче судове засідання призначено на 07.12.2021 року. 07.12.2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 28.12.2021 року в судове засідання сторони та учасники справи не з`явилися. Згідно ч. 1\~ст. 223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Сторони скористалися наданим їм правом та, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявили клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності. Відтак, підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Обставини справи, встановлені судом Позивач у період з 07.02.2000 року по 30.12.2020 року працював машиністом гірничих виїмкових машин VI розряду ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» з повним робочим днем під землею, що підтвержено копією трудової книжки серії [NUMBER] від 28.10.1993 року (а.с.7-8). 30 грудня 2020 року позивача було звільнено із займаної посади на підставі наказу №124-к від 30.12.2020 відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України: за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору із виплатою вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку та виплатою одноразової допомоги у розмірі середнього заробітку згідно «Колективного договору», як пенсіонеру по інвалідності (запис №15 трудової книжки позивача, а.с. 8). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 10.06.2021 року, хронічні професійні захворювання: хронічна радикулопатія L5,S1 праворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромом, редицивуючий перебіг; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним зниження слуху (III ст.); хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення; прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.), виникли у [PERSON] за обставин важкої фізичної праці в шкідливих умовах вугільних шатх протягом 24 років, вимушеної робочої пози (а.с.9-10). Згідно п. 18 вказано Акту причинами виникнення професійного захворювання були: пил, шум, фізичне навантаження. У п. 20 Акту зазначено, що адміністрація шахти не в змозі забезпечити належні умови праці відповідно до ДсанПін «Підприємства вугільної промисловості» 3.3.1095-2002 р. Згідно виписки з акту огляду МСЕК № 307/5 від 13.07.2021 року (а.с.12) позивачу [PERSON] встановлено 65% втрати професійної працездатності (30% по радикуліту, 20% по хронічному бронхіту, і 15% по приглухуватості) та з 08.07.2021 року встановлено ІІІ групу інвалідності. Вказані обставини підтверджуються копією довідки МСЕК серії 12ААВ № 500092 від 13.07.2021 року (а.с.11). V. Застосоване судом законодавство Статтею 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Нормами Конституції України, а саме ст.ст. 21, 43, 46 передбачені права працівників на охорону їх життя і здоров`я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпеки технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, поєднаної з явною небезпекою для життя, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці. Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст.16 цього Кодексу може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Разом з тим ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, який фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. ЦПК України встановлено, що: - відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. (статті 12 і 81); - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13); - обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82); - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76); - належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77); - згідно ст. 78 ЦПК України суд небере до уваги докази, що одержан із порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. - у відповідності до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. - статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які усвоїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. - відповідно до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). - відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. VI. Висновки суду Як встановлено судом, позивач тривалий час перебував у трудових відносинах з відповідачем ДП «Шахта № 9 «Нововолинська». Стаж його роботи в умовах впливу шкідливих факторів склав 20 років. Досліджені докази дають суду підстави вважати, що неправомірними діями відповідача ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» [PERSON] спричинено моральну шкоду, яка виразилась у тому, що останній отримав професійне захворювання, зазнав фізичного болю та страждань, які переносить і по теперішній час; втратив 65% професійної працездатності. Отже, спричинена позивачу моральна шкода у зв`язку з ушкодженням здоров`я на виробництві, підлягає відшкодуванню відповідачем ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» з вини якого вона заподіяна. Нормами Конституції України, зокрема ст. 21, ст. 43, ст. 46 передбачені права працівників на охорону їх життя і здоров`я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що позивачу заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, які він зазнав внаслідок професійного захворювання та переносить і по сьогоднішній день. Стан здоров`я позивача вимагає додаткових зусиль в організації його повноцінного життя. Представником відповідача суду не надано жодних доказів, які б свідчили про вину позивача в порушенні вимог нормативних актів про охорону праці. У матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що відповідачем було попереджено позивача про наявність джерела підвищеної безпеки на підприємстві в зв`язку зі специфікою виробництва (шумом, пилом, фізичними навантаженнями). Однак таке попередження не виключає отримання позивачем шкоди у зв`язку із виконанням ним трудових обов`язків. Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, які вона зазнає. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до роз`яснень пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 року № 4 розмір моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Враховуючи характер моральних та фізичних страждань, їх тривалість, спосіб заподіяння і виходячи з засад справедливості та розумності, суд приходить до висновку, що [PERSON] підлягає відшкодуванню відповідачем моральна шкода. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує обставини справи, а саме: - те, що позивач отримав професійне захворювання: хронічна радикулопатія L5,S1 праворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромом, редицивуючий перебіг; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним зниження слуху (III ст.); хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення; прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.). Встановлення професійного характеру захвоювань - захворювання професійні. - внаслідок професійного захворювання позивач втратив 65 відсотків працездатності, отримав обмеженість у фізичних можливостях: втрата слуху, у самообслуговуванні, незручність у спілкуванні. Позивачу протипоказана робота в шкідливих і небезпечних умовах; встановлено третю групу інвалідності внаслідок професійного захворювання; - позивач отримав негативні зміни в житті: втрата здоров`я позивача, призвела до втрати нормальних життєвих зв`язків, незручностей в побуті у самообслуговуванні, незручність спілкування, і вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя; Разом з тим, слід зазначити, що позивач не втратив перспективи щодо продовження трудової діяльності, однак втратив перспективи розвитку в професійному плані. Докази на підтвердження того, що стан здоров`я позивача від отриманих на виробництві травм і захворювань постійно погіршується у матеріалах справи відсутні. Виходячи із характеру душевних страждань [PERSON] , із засад розумності і справедливості, беручи до уваги фінансове становище відповідача, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 30 000 грн. моральної шкоди. Відтак, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. VII. Розподіл судових витрат між сторонами Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивача звільнено від сплати судового збору за подання позову про стягнення моральної шкоди. У зв`язку із частковим задоволенням позову суд вважає необхідним стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 300,00 грн. Решту судового збору в розмір 2 700 грн. слід віднести за рахунок держави. При поданні позову, представник позивача [PERSON] також просила стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 гривень. Суд вважає необхідним зазначити, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, згідно ст. 133 ЦПК України, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Пунктом 1, 2 частини другої статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (частина третя статті 137 ЦПК України). Частиною четвертою, п`ятою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 8 статті 141 ЦПК України). 23.07.2021 року між адвокатом Назарук Ю.В. та Степюком Т.І. було укладено Договір про надання правничої допомоги (а.с.13-14). Згідно п. 3 вказаного договору, сторони погодили, що за надання адвокатом допомоги за цим договором, клієнт зобов`язаний виплатити адвокату гонорар (винагороду) та оплатити актичні витрати, необхідні для виконання цого договору в розмірі та на умовах, визначених в додатку до цього договору. Статтею 30 Закону № 5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» v. Ukraine» («Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України) від 23 січня 2014 року в § 268 зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим, вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19). Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. У розрахунку витрат на професійну правничу допомогу, який визначений відповідно до умов Договору про надання правничої допомоги від 23.07.2021 року (а.с.15) зазначено, що адвокатом надано правничу допомогу наступного характеру: - вивчення законодавтва, що регулює спірні правовідносини та судової практики вартістю 300 гривень; - надання консультації вартітю 300 гривень; - складання позовної заяви вартістю 2 200 гривень; - виготовлення копій документів вартістю 200 гривень. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера серії тр № 20 від 23.07.2021 року адвокатом Назарук Ю.В. на підставі договору про надання правничої допомоги прийнято від [PERSON] 3 000 гривень (а.с.16). Стосовно доказів оплати послуг адвоката, суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року в справі № 280/2635/20 вказав, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено. У поданому 06.12.2021 року відповідачем клопотанні про зменшення розміру витрат на правничу допомогу такий стверджує, що витрати позивача є неспівмірними зі складністю справи та виконаними роботами, а тому просить їх зменшити. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). Згідно ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Будь-яких доказів чи належного обґрунтування доводів неспівмірності понесених позивачем витрат, відповідачем суду не надано. Відтак, підстави для зменшення витрат позивача на оплату правничої допомоги відсутні, а клопотання відповідача задоволенню не підлягає у зв`язку із безпідставністю. Разом з тим, з огляду на часткове задоволення позовусуд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою адвоката пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 300 гривень.

Outcome: partial