Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про позбавлення права користування житловим приміщенням, до відповідачів [PERSON], [PERSON] Зазначив, що на підставі рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 10.02.2014 року йому належить на праві власності житловий будинок, який розташований в с.Мигове по вул.Набережна, 20-Б, Вижницького району Чернівецької області, з належними до нього господарськими будівлями та спорудами. 21.03.2014 року він зареєстрував за собою право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. З 02.11.2009 року [PERSON] та [PERSON] почали проживати у його житловому будинку з дозволу його батька [PERSON], який помер 11.10.2011 року і з цього часу вони зареєстровані за даною адресою. Після зміни власника житлового будинку відповідачі з 24.04.2014 року в житловому будинку не проживають. Таким чином, оскільки [PERSON] та [PERSON] у спірному житловому будинку не проживають з 24.04.2014 року, не оплачують плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню житлового будинку та належних до нього господарських будівель та споруд, та не приймають участь у спільному побуті, не є членом його сімї, а тому вважаються такими, що втратили право користування його житловим будинком. Фактом реєстрації до його будинку, вони чинять перешкоди у користуванні житловим будинком. Просить усунути перешкоди у здійсненні його права користування та розпорядження, належним йому на праві власності житловим будинком, шляхом позбавлення права користування житловим будинком в с.Мигове по вул.Набережна, 20-Б, Вижницького району Чернівецької області з належними до нього господарськими будівлями та спорудами. В судове засідання позивач не зявився. належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилався на обставини викладені в позові, просив позов задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились, вважаються належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи за відсутності відповідачів суду не надано, а тому суд вважає можливим розглянути справу за їх відсутності. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що власником житлового будинку, який розташований в с.Мигове по вул. вул.Набережна, 20-Б, Вижницького району Чернівецької області був [PERSON], який помер 11.10.2011 року. З копії по господарського обліку за 2006-2010 роки вбачається, що головою домогосподарства, розташованого в с.Мигове по вул. вул.Набережна, 20-Б, Вижницького району Чернівецької області був [PERSON] разом з ним проживали та були зареєстровані син [PERSON], нешлюбна дружина [PERSON] з сином [PERSON] З копії по господарського обліку за 2011-2015 роки вбачається, що в житловому будинку в с.Мигове по вул. вул.Набережна, 20-Б, Вижницького району Чернівецької області зареєстровані [PERSON], [PERSON] з сином [PERSON] Судом також встановлено, що позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] та є власником житлового будинку, який розташований в с.Мигове по вул.Набережна, 20-Б, Вижницького району Чернівецької області, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, Індексний номер 19342759 від 21.03.2014 року, копією рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 10.02.2014 року. Згідно акту обстеження місця проживання [PERSON] та [PERSON] вбачається, що комісією встановлено зі слів сусідів, що [PERSON] та [PERSON] проживали в с.Мигове по вул.Набережна, Вижницького району Чернівецької області, але фактично з 24.04.2014 року за даною адресою не проживають. З довідки Мигівської сільської ради №302 від 05.06.2015 року вбачається, що згідно запису в по господарській книзі Мигівської сільської ради №9, сторінка 150, особовий рахунок №598 в господарство [PERSON], яке розташовано в с.Мигове по вул.Набережна, 20-Б, Вижницького району Чернівецької області зареєстровані [PERSON], [INFO] та її син [PERSON], [INFO], які прибули 02.11.2009 року з с.Банилів-Підгірний, Сторожинецького району Чернівецької області. На даний час останні не проживають в [INFO]. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. ч.4 ст.41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ст. 72 Житлового кодексу Української PCP, визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Виходячи із змісту роз`яснень, викладених у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" з наступними змінами, при вирішення спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно з`ясовувати причини відсутності особи у жилому приміщенні понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Згідно ст. 405 ч.2 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.2,3 ст. 156 ЖК УРСР за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК Української РСР. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 ЖК Української РСР. Відповідно до положень Житлового кодексу до членів сім'ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла в подружжя не виникло право спільної власності), їхніх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство (частина друга статті 64 і частина перша статті 156 Житлового кодексу УРСР). Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Враховуючи дані вимоги закону, суд вважає, що позивачем [PERSON] доведено, що відповідачі [PERSON], [PERSON] з 24 квітня 2014 року по даний час, понад один рік без поважних причин не проживають у в житловому будинку за адресою с.Мигове по вул.Набережна, 20-Б, Вижницького району Чернівецької області, а тому суд приходить до висновку, що [PERSON], [PERSON] необхідно визнати такими, що втратили право на користування цим житлом. На підставі викладеного позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим будинком підлягають до задоволення. Крім того з відповідачки [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача [PERSON] судовий збір в сумі 121,80 грн. та з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача [PERSON] судовий збір в сумі 121,80 грн.

Outcome: approved