Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

В жовтні 2014 року ПАТ «Фінанси та Кредит» звернувся до суду з зазначеним позовом в якому вказував, що 25 червня 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит»» (правонаступником якого є позивач) та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № V-36-kig-2007, відповідно до якого позивач надав останньому кредит в розмірі 70 000 грн. на строк до 24 червня 2022 року, а відповідач зобов'язався вчасно повернути кредит шляхом щомісячного поверення його чергової частини відповідно до узгодженого графіку, а також сплачувати проценти за користування ним в розмірі від 18 % річних. Наслідками порушення умов договору в частині своєчасного виконання зобов'язань позичальником є обов'язок останнього сплачувати банку пеню в розмірі 1 % від простроченої суми за кожен день прострочення платежу, а також право позивача вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту. В забезпечення виконання умов кредитного договору в цей же день між банком та [PERSON] було укладено договір поруки за яким остання поручилася за вчасне та повне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань та зобов'язалася нести з [PERSON] перед позивачем солідарну відповідальність за порушення ним умов кредитного договору. Проте позичальник умови договору в частині вчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування ним виконував не належним чином в зв'язку з чим станом на 15 вересня 2014 року в нього виникла заборгованість по кредитному договору в загальному розмірі 94 953,49 грн., в тому числі: - заборгованість по строковому кредиту - 36 544,48 грн.; - заборгованість по простроченому кредиту - 13 490,41 грн.; - заборгованість по строковим процентам - 422,41 грн.; - нарахованої пені за порушення умов договору в загальному розмірі 44 496,19 грн. Враховуючи вказані обставини, позивач просив про стягнення з відповідачів в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором, а також всіх сплачених ним судових витрат. В судове засідання представник позивача не з'явилася, направивши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, судом належним чином про час та місце розгляду справи повідомлені, причину неявки суду не повідомили. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивача в своїй заяві проти цього не заперечувала. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що 25 червня 2007 року ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит»» (правонаступником якого є позивач) уклав у письмовій формі з [PERSON] кредитний договір №V-36-kig-2007 в якому сторони узгодили всі його умови. Відповідно до договору банк зобов'язався надати позичальнику кредит в розмірі 70 000 грн. на строк до 24 червня 2022 року Зі своєї сторони позичальник зобов'язався щомісячно в строк до 10 числа (відповідно до узгодженого сторонами графіку) частинами повертати отриманий кредит, а також сплачувати проценти за користування ним в розмірі від 18 % річних. Наслідками порушення умов договору в частині своєчасного виконання зобов'язань позичальником є обов'язок останнього сплачувати банку пеню в розмірі 1 % від простроченої суми за кожен день прострочення платежу, а також право позивача вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту. В забезпечення виконання умов кредитного договору в цей же день між банком та [PERSON] було укладено договір поруки за яким остання поручилася за вчасне та повне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань та зобов'язалася нести з [PERSON] перед позивачем солідарну відповідальність за порушення ним умов кредитного договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 611, ч. 2 ст. 612, ст.ст. 623-625, ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. Крім цього, положення ст.ст. 546, 548-551, 553-554 ЦК України вказують на те, що сторони зобов'язання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобов'язання забезпечується зокрема неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення яких встановлюється в законі або договорі, а також порукою. Згідно ч. 1 ст. 553, ч.ч. 1,2 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. З матеріалів справи вбачається те, що позичальник, отримавши кредитні кошти, дійсно порушив умови договору в частині вчасного повернення кредиту, а також сплати відсотків за користування ним. В зв'язку з цим станом на 15 вересня 2014 року в нього виникла заборгованість по кредитному договору, а саме: - заборгованість по строковому кредиту - 36 544,48 грн.; - заборгованість по простроченому кредиту - 13 490,41 грн.; - заборгованість по строковим процентам - 422,41 грн., що знайшло своє повне підтвердження детальним розрахунком заборгованості. Водночас в матеріалах справи відсутні жодні докази, що б спростували доводи банку щодо наявності та розміру боргу, докази щодо повного або часткового погашення відповідачем вказаної заборгованості, а також докази щодо наявності передбачених законом чи договором підстав, які б повністю, частково або тимчасово звільняли позичальника від виконання взятих на себе зобов'язань. Що стосується неустойки, то суд виходить з того, що вона нарахована позивачем підставно, в межах загального розміру боргу, проте частково поза межами встановленої законом позовної давності, іншого строку давності між сторонами в договорі не обумовлено. Згідно ст. 526 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) законом встановлено позовну давність в один рік (п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 3 вересня 2014 року ухвалив постанову у справі № 6-100цс14, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за договором позики. Зі змісту постанови Верховного Суду України слідує, що позовна давність по вимогам про стягнення неустойки підлягає застосуванню судом незалежно від наявності заяви сторони про її застосування. При цьому, виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. За таких обставин з [PERSON] на користь ПАТ «Фінанси та Кредит» підлягає стягненню неустойка в межах річного строку до дня звернення до суду (дати здачі позову до відділу поштового зв'язку, тобто 28 жовтня 2014 року), однак в межах позовних вимог, а саме: - пеня за несвоєчасне повернення кредитних коштів за період з 28 жовтня 2013 року по 15 вересня 2014 року - 38 328,09 грн.; - нарахована пеня за несвоєчасну сплату процентів за період з 11 листопада 2013 року по 02 вересня 2014 року - 2 022,81 грн. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача (згідно розміру задоволених вимог) також підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,08 грн. Що стосується вимог ПАТ «Фінанси та Кредит» до [PERSON], то з матеріалів справи вбачається, що банк в порядку реалізації свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України та умовами договору направив їй, як поручителю, вимогу про дострокове (протягом тридцяти днів) виконання зобов'язання та сплати прострочених платежів в квітні 2012 року, а з позовом до суду звернувся лише в жовтні 2014 року. В той же час згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя (постанова Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі №6-53цс14). Оскільки з матеріалів справи з врахуванням роз'яснень Верховного Суду України вбачається, що договір поруки між сторонами припинив свою дію, вимоги позивача до [PERSON] є безпідставними, а тому в задоволенні позову до цієї відповідачки слід відмовити.

Outcome: partial