Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

В листопаді 2014 року [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив: визнати неправомірними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Куликовської Т.В. ( надалі приватний нотаріус Куликовська Т.В. ) по нотаріальному посвідченню договору дарування квартири від 20.06.2011 року, яка розташована за адресою: [ADDRESS], зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за номером 1123; скасувати нотаріальну дію, вчинену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куликовською Т.В. по нотаріальному посвідченню договору дарування квартири від 20.06.2011 року, яка розташована за адресою: [ADDRESS], зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за номером 1123 та вилучити з Державного реєстру правочинів номер у реєстрі нотаріальних дій: 1123, реєстраційний номер 4502350. Вимоги обґрунтовує тим, що він є власником вищезазначеної квартири. 14.06.2011 року ним, на ім'я [PERSON] була видана довіреність, яка посвідчена приватним нотаріусом Куликовською Т.В. При цьому, ним було повідомлено, що вказана квартира перебуває під арештом, накладеним Центральним відділом ДВС Черкаського міського управління юстиції та Печерським районним судом м. Києва, а отже, вона ( квартира [ADDRESS] ) не може бути подарована. 25.09.2012 року [PERSON] звернулась до нього ( [PERSON] ) з вимого, щодо звільнення вищезазначеної квартири, посилаючись на договір дарування вказаної квартири від 20.06.2011 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Куликовською Т.В. Вказані дії приватного нотаріуса Куликовської Т.В., на його думку, є неправомірними, а тому змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Під час посвідчення вищезазначеного договору дарування, приватний нотаріус Куликовська Т.В. не вчинила усі необхідні дії для перевірки наявного накладеного арешту на спірну квартиру та посвідчила договір дарування. Протокольною ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28.01.2015 року до участі у справі в якості третьої особи було залучено [PERSON] В судовому засіданні представник відповідачки заперечуючи проти позову пояснив, що дійсно, 20.06.2011 року, приватним нотаріусом Куликовською Т.В. було посвідчено договір дарування, по якому [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар квартиру [ADDRESS]. Під час посвідчення вищезазначеного договору дарування у зв'язку із наявними розбіжностями у прізвищі [PERSON], приватним нотаріусом Куликовською Т.В. було проведено повну перевірку щодо арешту майна по всім можливим варіантам, а також і по об'єкту дарування. Оскільки, під час перевірки ні заборони, ні арешту спірної квартири знайдено не було, тому приватним нотаріусом Куликовською Т.В. було посвідчено спірний договір дарування. Крім того, зазначив, що до вимог позивача повинен бути застосований строк позовної давності, так як з дати укладення вищезазначеного договору дарування пройшло більше трьох років. Також, представник відповідачки зазначив, що позивач, у своїй позовній заяві, посилається на обставини, які є підставою для задоволення позовних вимог, що вже досліджувались під час іншої справи та встановлені суду у рішенні, яке набрало законної сили. Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення заяви [PERSON] заперечувала у повному обсязі. Суд, заслухав пояснення позивача та його представників, представника відповідача та третьої особи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Провіряючи обставини по справі судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності, виданого на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 10.01.2007 року, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] 14 червня 2011 року приватним нотаріусом Куликовською Т.В. посвідчено довіреність, відповідно до якої [PERSON], на підставі попередньої усної домовленості уповноважив [PERSON] управляти та розпоряджатися ( продати, обміняти, здавати в оренду передавати в іпотеку або подарувати [PERSON] ) за ціною та на умовах на його розсуд належною йому квартирою [ADDRESS]. 20 червня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куликовською Т.В. було посвідчено договір дарування, по якому [PERSON], в особі [PERSON], який діє на підставі довіреності, посвідченої 14.06.2011 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куликовською Т.В., подарував, а [PERSON] прийняла в дар квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19.06.2014 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Куликовська Т.В. про визнання недійсним договору дарування, зобов'язання повернути квартиру відмовлено. Вищезазначеним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19.06.2014 року, достовірно встановлено, що арешту спірної квартири, яка була предметом іпотеки за договором іпотеки, укладеним на забезпечення договору позики, то спірна квартира тоді ж була внесена до Державного Реєстру іпотек 18.10.2007 року із забороною відчуження нерухомого майна, яку було знято 20.06.2011 року, що підтверджується витягом із Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна від 20.06.2011 року. Враховуючи цей документ, нотаріус правомірно вчинила дії стосовно укладення договору дарування квартири. Інших заборон не було на час укладення оспореного договору дарування. В свою чергу, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва, залишаючи своєю ухвалою від 21.10.2014 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19.06.2014 року без змін також зазначила, що, безпідставними є доводи апеляційної скарги, що спірний договір дарування квартири [ADDRESS] було укладено під час вжиття ухвалою суду заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.02.2015 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19.06.2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21.10.2014 року залишено без змін. Як вбачається із Глави ІІІ, Розділу І п.38, п.47 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5 ( яка була чинна на момент посвідчення спірного договору ), при посвідченні правочинів про відчуження або заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна. Договори про відчуження або заставу майна ( майнових прав ) посвідчуються нотаріусом після перевірки відсутності заборони на відчуження або арешту за даними Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. В судовому засіданні, а також вищезазначеними рішеннями судів достовірно встановлено, що приватним нотаріусом Куликовською Т.В. перед посвідченням договору дарування спірної квартири належним чином та у відповідності до вимог вищезазначеної інструкції було проведено перевірку заборони відчуження майна та арешту майна. Вищезазначеними рішеннями також встановлено, що приватним нотаріусом перед посвідченням договору дарування в повному обсязі було проведено перевірку Державного реєстру щодо наявності заборони нерухомого майна на прізвища позивача " [PERSON] ", як зазначено у паспорті та " [PERSON] ", як зазначено у свідоцтві про право власності на спірну квартиру, а також і інші варіанти прізвища позивача. Крім того, як пояснив в судовому засіданні представник відповідача, приватним нотаріусом Куликовською Т.В. також було проведено перевірку заборони на нерухоме майно і по самому об'єкту - квартира [ADDRESS]. Посилання представників позивача на те, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.05.2010 року було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] є безпідставними, так як заява [PERSON] про забезпечення позову не містила документів, які б підтвердили право власності [PERSON] на вищезазначену квартиру у зв'язку з чим, суддею було зазначено, що вказана заява, саме в частині накладення арешту на квартиру ( [ADDRESS] ) не підлягає задоволенню. Жодної заборони на спірну квартиру приватним нотаріусом Куликовською Т.В. виявлено не було у зв'язку з чим, останньою були вчинені дії по посвідченню спірного договору дарування. Щодо посилань представника відповідачки про застосування строків позовної давності, то вони судом не приймаються до уваги, оскільки із матеріалів справи вбачається, що про своє порушене право [PERSON] дізнався в серпні 2012 року. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що вимоги [PERSON] є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed