Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом до відповідача [PERSON] , у якому просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . На обґрунтування свої вимог позивач зазначила, що з 11 червня 2011 року по 29 вересня 2017 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Спільна дитина сторін постійно проживає разом з позивачем у республіці Польща, де відвідує школу, та знаходиться на її повному утриманні. Батько ж дитини, в свою чергу, дитиною не цікавиться, не приймає участі в її вихованні та не надає жодної допомоги на її утримання. Оскільки відповідач ухиляється від виховання та утримання їх спільної дитини, позивач просить задовольнити її позов в повному обсязі. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися. Представник позивача надала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги визнає повністю (а.с.96). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, справу розглянуто без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно зі ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, пересвідчившись, що визнання відповідачем позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18.09.2017, сторони з 11 червня 2011 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який цим рішенням розірвано. Рішення набрало законної сили 29.09.2017 (а.с.9). Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.13). Оскільки спільна дитина сторін проживає разом із матір`ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30.10.2017 з відповідача [PERSON] на корить позивача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дочки (а.с.11-12). Позивач [PERSON] та дочка сторін проживають разом у республіці Польща, про що позивачем надано засвідчені копії відповідних документів: закордонних паспортів [PERSON] та [PERSON] ; дозволу на постійне перебування/проживання на території Польщі [PERSON] та [PERSON] ; посвідки на постійне перебування/проживання на території Польщі [PERSON] та [PERSON] ; договору найму квартири, яка розташована: [ADDRESS] , довідки про навчання дитини [PERSON] у початковій школі № 356 ім. Ришарда Качоровського в м. Варшаві та її медичного страхування в Республіці Польщі (а.с.16-35). Недригайлівською районною державною адміністрацією 17.11.2020 надано суду висновок про доцільність позбавлення батьківський прав [PERSON] ту якому зазначено, що відповідач не виконує батьківські обов`язки, ухиляється від виховання дочки, не проявляє щодо неї батьківської турботи, не цікавиться її життям та здоров`ям, не утримує матеріально. Виховання, контроль та матеріальне забезпечення здійснює мати [PERSON] (а.с.70-71). Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно ч.ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності до п.2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пунктом 16 Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Приймаючи до уваги викладене, а саме, те, що відповідач не цікавиться своєю дитиною, не спілкується з нею, не надає матеріальної допомоги на її утримання, що, на думку суду, свідчить про байдуже ставлення відповідача до дочки та ухилення його від виконання своїх обов`язків по її вихованню, що визнано самим відповідачем [PERSON] , тому його слід позбавити батьківських прав відносно дочки [PERSON] , що в повній мірі буде відповідати інтересам дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved