Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача. 1. 22 лютого 2019 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач), третьої особи: Служби у справах дітей Шумської районної державної адміністрації, з вимогою позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 2. Позовні вимоги обгрунтувала тим, що вона із відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірваний. Від шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , яка проживає із позивачем та знаходиться на її повному утриманні. Позивач стверджує, що протягом останніх двох років відповідач життям дітей не цікавиться. Оскільки остання вважає, що таке нехтування зі сторони відповідача батьківськими обов`язками є неприпустим, просить позов задоволити та позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей. ІІ. Процесуальні дії у справі. 3. Ухвалою суду від 13 березня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та призначено підготовче засідання на 12 квітня 2019 року. 4. Ухвалою суду від 12 квітня 2019 року справу було призначено до судового розгляду на 03 червня 2019 року. 5. В судове засідання позивач не з`явилася, однак представила письмову заяву про повне підтримання позовних вимог та слухання справи у її відсутність. 6. Відповідач у судове засідання також не з`явився з невідомих суду причин, однак предстаив письмову заяву про слухання справи у його відсутність із наданням своєї згоди на позбавлення батьківських прав. 7. Представник третьої особи: Служби у справах дітей Шумської районної державної адміністрації у судове засідання не з`явилася, однак представила письмову заяву про повне підтримання позовних вимог позивача та слухання справи у її відсутність. 8. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 9. Неповнолітній [PERSON] , народився [INFO] в с.Літовище Шумського району Тернопільської області і в графі "Батьки" у свідоцтві про його народження серії [NUMBER] , виданого 13.08.2009 року Літовищенською сільською радою Шумського району Тернопільської області, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] , є його батьками. 10. Неповнолітня [PERSON] , народилася [INFO] в с.Літовище Шумського району Тернопільської області і в графі "Батьки" у свідоцтві про її народження серії [NUMBER] , виданого 16.11.2012 року Літовищенською сільською радою Шумського району Тернопільської області, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] , є її батьками. 11. Із рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 11.12.2017 року, №609/1505/17 вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірваний. 12. Рішенням опікунської ради Шумської міської ради №27 від 28 грудня 2018 року «Про розгляд заяви жительки с.Літовище Шумського району [PERSON] Нелі [PERSON] », було визнано незадовільним виконання батьківських обов`язків [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] та вирішено позбавити [PERSON] батьківських прав, відносно дітей. 13. 08 лютого 2019 року за №01-20/3 Службою у справах дітей Шумської районної державної адміністрації затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 14. Витягом з протоколу №2 засідання районної комісії з питань захисту прав дитини Шумської районної державної адміністрації Тернопільської області від 07.02.2019 року №02-02, визнано незадовільним виконання батьківських обов`язків [PERSON] , [INFO] , жителем с.Цеценівка Шумського району Тернопільської області, відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , вважаючи за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] 15. Згідно довідки №95 від 14.02.2019 року виданою Шумською міською радою та акту обстеження від 07.11.2018 року вбачається, що за адресою [ADDRESS] вбачається, що разом із позивачем за вищевказаною адресою зареєстровані слідуючі особи: [PERSON] (донька), [PERSON] (син), [PERSON] (батько), [PERSON] (мати), [PERSON] , однак останній в даному житловому будинку з березня 2017 року не проживає (слідує із слів проживаючих). 16 . Із довідки №01-09/72 від 19.10.2018 року вбачається, що [PERSON] , який являється батьком [PERSON] та [PERSON] , протягом останніх двох років не живе із сім`єю та не приймає участі у вихованні дітей, не цікавиться їхнім навчанням, не відвідує батьківські збори. ІV. Оцінка Суду. 17. У відповідності до статті 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. А, статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. 18. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для позбавлення батьківських прав. 19. Відповідно до вимог ст.154 Сімейного кодексу України батьки мають право на самозахист своєї дитини. 20. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164, 165 Сімейного Кодексу України за зверненням до суду з позовом органу опіки і піклування мати, батько можуть бути позбавленні батьківських прав, якщо вони ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини. 21. Пунктом 6 ч.1 ст.3 Цивільного Кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах справедливості, добросовісності та розумності. 22. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди є актом свідомої поведінки, коли особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. 23. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. 24. Пленум Верховного Суду України в Постанові №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та про поновлення батьківських прав», наголошує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. 25. Згідно із вимогами ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. 26. Відповідно до вимог ст.157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. 27. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. 28. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. 29. Відповідно до положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року №789-XII, частин 7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. 30. В силу вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. 31. Згідно ст. 164 СК України мати, батько може бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. 32. Так, відповідачу, як батькові неповнолітніх дітей в провину ставиться ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК України). 33. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. 34. Згідно з ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав, суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. 35. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. 36. Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. 37. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 38. На підставі вищесказаного, суд приходить до переконання, що заявлені вимоги підлягають до задоволення, оскільки зібраними доказами встановлено, що відповідач, як батько своїх дітей [PERSON] і [PERSON] , не займається їх вихованням, тим самим не виконує свій обов`язок, передбачений ст. 150 СК України, а тому він повинен бути позбавлений батьківських прав відносно дітей, а також суд приходить до переконання, щодо стягнення із відповідача [PERSON] , аліментів у розмірі по 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, на утримання неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] та дочки - [PERSON] , [INFO] , до досягнення ними повноліття. V. Розподіл судових витрат між сторонами. 39. Позивачем при подачі позову було сплачено 768 грн. 40 коп. судового збору (за позовну вимогу щодо позбавлення батьківських прав). Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку із чим, оскільки в даних правовідносинах позивач звільнений від сплати судових витрат і відсутні інші особи, які їх понесли, судові витрати необхідно стягнути із відповідача у розмірі 768 грн. 40 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved