Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

В травні 2013 року [PERSON] (далі також - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі також - відповідач), в якому просить поділити майно, придбане під час шлюбу за спільні кошти подружжя, визнати за нею право власності на 1/2 частину цього майна, а саме на квартиру [ADDRESS], вартістю 264 000 грн. та автомобіль марки автомобіль «Daewoo Nubira», державний номер [NUMBER], вартістю 48 000 грн., залишити вказане майно відповідачу, стягнувши з останнього 176 000 грн. грошової компенсації. Також ставила питання про збільшення її частку у праві власності на спірну квартиру з 1/2 на 2/3 з урахуванням інтересів малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обгрунтування своїх вимог зазначила, що з 03.11.2001 року по 21.05.2010 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають спільного сина [PERSON]. Спірне майно разом з відповідачем придбали в період шлюбу за спільні кошти подружжя, однак в добровільному порядку відповідач відмовляється поділити спільно придбане майно. Посилаючись на те, що спірне майно є неподільним, просила стягнути з відповідача грошову компенсацію замість її частки в спільному майні. Зазначила, що з нею проживає неповнолітня дитина, іншого жилого приміщення вона на праві власності не має, а тому, на її думку, її частка майна повинна бути збільшена судом. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечувала. При вирішенні питання щодо збільшення розміру частки майна на пористь позивача покладалася на розсуд суду. Відповідач в судове засідання жодного разу не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення. Згідно статті 224 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення. Заслухавши позивача та її представника, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне Судом встановлено, що з 03.11.2001 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 24.12.2009 року (а.с. 9). З навного в матеріалах справи копії договору купівлі-продажу квартири від 28.07.2006 року, вбачається, що за час шлюбу відповідачем [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS] (а.с.6). Статтею 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Згідно частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом частини 4 статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до частини 5 статті 71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Як роз"яснено у п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 р. №11 у тому разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток без застосування грошової компенсації і припинення права власності одного з подружжя на його частку в такому майні, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи невнесення відповідачем на депозитний рахунок суду грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на 1/2 частки квартири [ADDRESS], суд вважає за необхідне визначити за позивачем її ідеальну частку у спільному майні подружжя без його реального поділу. Щодо вимог позивача про стягнення грошової компенсації в рахунок втраченої 1/2 частки в спільно нажитому під час шлюбу майні, а саме 1/2 частки спірного автомобіля «Daewoo Nubira», 1998 року випуску, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Судом встановлено, що за час шлюбу відповідач [PERSON] придбав автомобіль марки «Daewoo Nubira», 1998 року випуску, шасі [NUMBER], реєстраційний № [NUMBER] на підставі свідоцтва про реєстрацію [NUMBER], зареєстрованим в Житомирській області ОРЕВ УДАІ України в Житомирській області 18 листопада 2008 року. Водночас, згідно листа Житомирського ВРЕР УДАІ УМВС України в Житомирській області, станом на 01.07.2013 року за відповідачем автомобіль «Daewoo Nubira», 1998 року випуску, д/н [NUMBER], не зареєстровано (а.с.36). Зі змісту наявного в матеріалах справи рішення Апеляційного суду Житомирської області від 19 червня 2013 року у справі №296/1312/13-ц вбачається, що відповідач [PERSON], діючи через представника [PERSON] на підставі довіреності від 17 вересня 2011 року, без згоди колишньої дружини [PERSON], відчужив спірний автомобіль «Daewoo Nubira», д/н [NUMBER], [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 17 вересня 2011 року (а.с. 26, 26). Відповідно до п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Як роз"яснено у п. 22 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до висновку №3680 від 29.01.2014 року проведеної за дорученням суду судової автотоварознавчої експертизи ринкова вартість (без огляду транспортного засобу) автомобіля «Daewoo Nubira», 1998 року випуску, д/н [NUMBER] становить 39 686,00 грн. (а.с.92-93). Зважаючи на той факт, що автомобіль був придбаний сторонами під час перебування у шлюбі, відчужений відповідачем [PERSON] без згоди позивача [PERSON], суд вважає за можливе, визнати його об'єктом спільної сумісної власності подружжя, стягнувши з відповідача на користь позивача грошову компенсацію замість 1/2 частки позивача у праві спільної сумісної власності на автомобіль «Daewoo Nubira», 1998 року випуску, д/н [NUMBER], що складає суму 19843,00 грн. (39 686,00 грн /2 ). Щодо питання про збільшення на користь [PERSON] частки майна у праві спільної сумісної власності пожружжя, суд вважає, що хоча з нею й проживає син [PERSON] (а.с. 53), на утримання якого судом стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти, однак наявна по них заборгованість у відповідача має погашатися в порядку стягнення аліментів на виконання рішення суду, передбаченому ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, й шляхом звернення стягнення на майно боржника, яким також може бути частка відповідача на квартиру [ADDRESS], а тому суд вважає, що при поділі спірного майна частки сторін мають бути рівними в розмірі по 1/2 його частині. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати в сумі 1677 грн. 60 коп.

Outcome: partial