Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

В вересні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати нею право власності на квартиру №78, що розташована в будинку №30 по вулиці 8 Марта в смт.Слобожанське, Дніпровського району Дніпропетровської області (вулиця 8 Марта, смт.Ювілейне, Дніпропетровського району Дніпропетровської області) в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 05 серпня 2014 року. Позивач [PERSON], та її представник в судове засідання не зявились, представник надав суду заяву в якій просив розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON], в судове засідання також не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, згідно заяви позовні вимоги визнав в повному обсязі. Представник Слобожанської селищної ради в судове засідання не зявився. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Обслуговуючий кооператив «Житлово-Будівельний кооператив «Романтик-1», та Приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявились, надали суду заяви в якій просили розглянути справу без їх участі, щодо позовних вимог не заперечували. Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, що 05 серпня 2014 року померла рідна сестра позивача [PERSON]. Після смерті сестри позивача [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно квартиру, розташовану за адресою: Дніпропетровська обл., Дніпропетровський район., [ADDRESS] (після перейменування - смт. Слобожанське, Дніпровського району Дніпропетровської області). Сестра позивача [PERSON] заповіту не залишила. Спадкоємців першої черги після померлої [PERSON], немає. Спадкоємцями другої черги спадкування після [PERSON] є позивач, та рідний брат позивача [PERSON]. Позивач звернулась до приватного нотаріуса Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON], з заявою про прийняття спадщини після померлої рідної сестри [PERSON], але отримала відмову, яка оформлена постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25 травня 2016 року. Заочним Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2016 року №175/2247/16-ц, позивачу [PERSON] надано додатковий строк для прийняття спадщини після смерті рідної сестри [PERSON], а саме три місяці, на підставі поданої заяви нотаріус визнав позивача спадкоємцем, яка прийняла спадщину. Разом з тим, позивачу, як спадкоємцю, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відмова оформлена постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30 серпня 2017 року, яка обґрунтована посиланням на п. 2 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», а саме у позивача, як заявника відсутні документи, що посвідчують право власності [PERSON] на спадкове майно - квартиру, розташовану за адресою: Дніпропетровська обл., Дніпровський район, смт.Слобожанське (Ювілейне), [ADDRESS]. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.\~ Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або законність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав і обовязків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, з 1 липня 1990 року набуває право власності на цю квартиру, тому, у разі його смерті після зазначеної дати спадщина відкривається на квартиру. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON] в 1996 році сплатила повністю пай за спірну квартиру, а тому відповідно до ст. 15 ЗУ «Про власність» вона набула право власності на цю квартиру, у звязку з чим на цю квартиру було відкрито спадщину. Суд також погоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", згідно якої у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, встановлено можливість визнання за позивачем права власності на квартиру №78, що розташована в будинку №30 по вулиці 8 Марта в смт.Слобожанське, Дніпровського району Дніпропетровської області (вулиця 8 Марта, смт.Ювілейне, Дніпропетровського району Дніпропетровської області) в порядку спадкування за законом. Частиною 1 ст.88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, враховуючи, що у позовній заяві [PERSON], не зазначає про стягнення сплаченого судового збору з відповідачів, суд приходить до висновку, що судові витрати у справі відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved