Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Лисичанського міського суду з позовною заявою до Державного підприємства "Укршахтгідрозахист" про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та моральної шкоди посилаючись на те, що з в період з 02.07.2007 року працював на ДП "Укршахтгідрозахист", 17.02.2015 року був звільнений за власним бажанням згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України, але при звільненні йому не була виплачена заборгованість по зарплаті у сумі 8507 грн. 76 коп., яку просить стягнути з відповідача, а також стягнути на його користь моральну шкоду у сумі 2000 грн., та допустити негайне виконання рішення у межах суми заборгованості за 1 місяць. Позивач у судове засідання не з'явився, у наданій заяві просив суд розглянути справу без його участі. Представник відповідача, який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився та не повідомив суд про причини неявки, заперечень на позов не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв'язку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Як вбачається з копії трудової книжки, позивач з 02.07.2007р. перебував у трудових відносинах з відповідачем, а 17.02.2015р. був звільнений ( а.с.6-8). Відповідно до довідки відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі у сумі 8507, 76 коп. (а.с.3). Згідно вимог ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або вільно погоджується виконувати. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом. Згідно вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Таким чином суд вважає, що позов про стягнення заробітної плати підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Що до вимог позивача про стягнення моральної шкоди у сумі 2000грн., суд вважає за необхідне у задоволені цієї частини позову відмовити, за його не обґрунтованістю, у зв'язку з тим, що позивач не надав доказів того, що невиплата заробітної плати відповідачем призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. На підставі викладеного,

Outcome: partial