Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася у Жидачівський районний суд із позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди. У підтвердження заявлених вимог, посилається на те, що до 2012 року працювала прибиральником Ліщинської ЗОШ-І-ІІ ст. Там же на посаді вчителя працювала відповідач [PERSON] Вироком Жидачівського районного суду Львівської області від 13.03.2014 р. [PERSON] визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126 КК України за те, що 15.03.2011 р. під час сварки між [PERSON] та [PERSON], остання вкусила позивача за палець та штовхнула її. В результаті пережитого та отриманої травми вона перенесла велике морально-психологічне потрясіння, була морально пригнічена, не могла нормально виконувати свої посадові обов`язки, збилася із звичного для неї ритму життя. [PERSON] неодноразово ображала її, принижувала та говорила про неї усякі нісенітниці, систематично чіплялася до неї. Так, 26 січня 2012 року в приміщенні школи, відповідач з самого ранку безпідставно приставала із зауваженнями, а в обідній час, в присутності вчителів та учнів назвала її образливим словом. Позивач через неправомірні дії відповідача захворіла, пережила розлад кровообігу головного мозку та ішемічний інсульт головного мозку. З того часу вона систематично перебувала на стаціонарному лікуванні у різних медичних установах, перебувала на лікарняному з 27.01.2012 р. по 15.05.2012 року. Згідно висновку МСЕК в результаті пережитих потрясінь та захворювання позивач стала інвалідом 2-ої групи і тепер потребує медичного догляду та лікування. За час перебування на лікуванні вона понесла значні матеріальні витрати, а саме: на обстеження та медикаменти нею було витрачено 3375,00 грн. Переживши інсульт і ставши інвалідом другої групи, вона стала пересуватися за допомогою палички, втратила сон, залишила роботу, позбавлена звичного для неї способу життя, стала немічною людиною, яка всі кошти спрямовує для того, щоб хоч трохи продовжити життя. Після пережитого не зможе жити нормальним життям, допомагати дітям та онукам, а буде змушена до кінця днів боротися за наступний день свого життя. Посилаючись на викладене та на те, що між діями відповідача та наслідками їй спричинена матеріальна та моральна шкода, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду у розмірі 3375,00 грн., пов'язаною з витратами на лікування та 20000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. У судовому судовому засіданні позивач, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позов не визнали, вважають його незаконним, безпідставним та необґрунтованим, оскільки позивач, вимагаючи відшкодування матеріальної та моральної шкоди, не навела жодних аргументів наявності причинного зв`язку між шкодою і вчиненням нею протиправних діянь та її виною в заподіянні, не вказала з яких міркувань виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Так, додані до позовної заяви копії медичних документів жодним чином не підтверджують наявність причинного зв`язку між шкодою і вчиненням нею протиправних діянь. [PERSON] заперечує свою вину у спричиненні 15.03.2011 р. [PERSON] тілесного ушкодженні та фізичного болю, а токож в нанесенні образ та пояснила, що 26.01.2012 р. вона, як заступник директора, відповідаючи за безпеку учнів, виконуючи свій професійний обов"язок, зробила слушне зауваження з приводу неналежного виконання позивачем своїх трудових обов'язків, а саме не проводити вологе прибирання до закінчення уроків, так як на вулиці мороз. Жодного образливого слова при цьому вона не сказала позивачу. А тому, просить суд відмовити у задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши письмові докази у справі, вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з таких підстав: Статтею 28 Конституції України передбачено право кожної людини на повагу до його гідності. Згідно статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. За положеннями ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з ушкодженням здоров"я, приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, що завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд враховує наявність такої, протиправність дій її заподіювачів (відповідачів), причинний зв'язок між шкодою і протиправним діянням відповідачів. З роз'яснень, які містяться в пунктах 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 вбачається, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у причиненні фізичного болю, приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків та ін. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] працювала на посаді техпрацівниці в Ліщинській ЗОШ І-ІІ ст. В цій же школі на посаді вчителя працювала відповідач [PERSON] Згідно вироку Жидачівського районного суду від 13.03.14 року [PERSON] визнано винною у спричиненні [PERSON] тілесного ушкодженя та фізичного болю, тобто у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126 КК України. Як встановлено судом, саме з пояснень позивача та показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], допитаних в судовому засіданні, що між позивачем та відповідачем неодноразово виникали конфлікти під час яких [PERSON] висловлювалася на адресу позивача образливим словами, які принижували її гідність. Так, 26 січня 2012 року в приміщенні школи між сторонами виник конфлікт під час якого відповідач образливо висловилася на адресу позивача, чим принизила її гідність. Вказаний конфлікт відбувся в приміщенні школи, під час якого були присутні працівники і школярі цієї школи. У житті [PERSON] виходячи з наведеного, виникли значні перешкоди можливостям активної та повноцінної життєдіяльності, що зумовили негативні зміни психоемоційної та соціальної сфери існування особистості, чим були нанесені негативні психоемоційні переживання (моральні страждання). Відповідно до ч. 3 ст. 10 , ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили обов"язковий для суду, що розглядає справу про цивільно- правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, встановлене свідчить про доведеність позивачкою неправомірності дій відповідача відносно неї, які виразилися в спричиненні їй тілесного ушкодження, фізичного болю, приниженні її честі та гідності, а також завдання моральної шкоди. З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм, суд приходить до висновку, що саме неправомірними діями відповідача була спричинена позивачу моральна шкода, яка полягає у спричиненні тілесного ушкодження, фізичного болю і приниженні гідності, та підлягає відшкодуванню. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує майновий стан відповідача, а саме, що вона є пенсіонеркою, отримує незначний розмір пенсії, і є особою похилого віку. З урахуванням вказаних обставин, а також принципу розумності та справедливості, суд вважає, що розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню слід визначити в розмірі 800 грн. За положеннями ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи , а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. В роз'ясненнях, що містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 з подальшими змінами, передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. З матеріалів справи вбачається, що з 27 січня 2012 року по 15 травня 2012 року [PERSON] перебувала як на амбулаторному так і на стаціонарному лікуванні у Новороздільській АЗПСМ та Ходорівській райлікарні, з діагнозом гострого розладу мозкового кровообігу з лівобічним геміпарезом, у зв'язку з чим отримувала лікування, що підтверджується випискими з лікарні, листками непрацездатності та товарними чеками. Однак, належних доказів на підтвердження того, що саме виниклий конфлікт- стресова ситуація на роботі- 26.01.2012 р. є наслідком захворювання позивача, матеріали справи не містять, і наведене не здобуто в судовому засіданні. Встановлене свідчить, про відсутність безпосереднього зв'язку між неправомірними діями відповідача, які виразилися в приниженні честі та гідності позивача і витратами понесеними на медичне лікування, а відтак вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди є безпідставними. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial