Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 22.09.2020 року до Київського районного суду м. Харкова за підсудністю надійшла цивільна справа за позовною заявою ТОВ «Харківгаз збут» до відповідача [PERSON] , в якій позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за період з 01.09.2015 по 31.05.2020 в сумі 16585, 57 грн, 3% річних в сумі 1850, 94 грн., інфляційні витрати в сумі - 5128, 53 грн., судові витрати в розмірі 2102 грн. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що ТОВ «Харківгаз Збут» з 01.07.2015 року здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на території Харківської області на підставі ліцензії на постачання природного газу, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України згідно Постанови №1588 від 21.05.2015 року та з 11.05.2017 року -згідно Постанови №633 від 11.05.2017 року. Також, на ТОВ «Харківгаз Збут» покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу населенню Харківської області згідно Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу. Відповідач є споживачем послуг з постачання природного газу, які надаються ТОВ «Харківгаз Збут». Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам було опубліковано ТОВ «Харківгаз Збут» в газеті «Слобідський край» №156 від 31.12.2015 року та розміщений на офіційному сайті Товариства. АТ «Харківміськгаз» з 01.07.2015 року на підставі ЗУ «Про ринок природного газу» №329 від 09.04.2015 року провадить господарську діяльність з розподілу природного газу на території м.Харкова та Харківської області тобто є Оператором ГРМ. За даними Оператора ГРМ за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок [NUMBER] відкрито на ім`я [PERSON] . Таким чином між сторонами на підставі публічного договору склалися фактичні договірні відносини щодо послуг з приводу постачання природного газу. Зазначили, що внаслідок систематичного нехтування боржником своїх зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати послуг з газопостачання утворилась заборгованість, яка за період з 01.09.2015 року по 31.05.2020 року склала 16 585,57 грн. Крім того, у зв`язку з несвоєчасним здійсненням оплати за природний газ Товариством нараховані 3 % річних в сумі 1850,94 грн. та інфляційні витрати в сумі 5 128,53 грн. Враховуючи наведене звернулись до суду з вказаним позовом. 07 грудня 2020 року через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача [PERSON] , в якому остання просила відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що вона зареєстрована та фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] та не має у власності ніякого майна за адресом: [ADDRESS] . ІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.08.2020 року справу передано для розгляду до Київського районного суду м. Харкова. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 28 вересня 2020 року цивільну справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 12.02.2021 року відмовлено в клопотанні представника позивача про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. ІІІ. Пояснення учасників справи в судовому засіданні. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що ТОВ «Харківгаз Збут» з 01.07.2015 року здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на території Харківської області на підставі ліцензії на постачання природного газу, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України згідно Постанови №1588 від 21.05.2015 року та з 11.05.2017 року -згідно Постанови №633 від 11.05.2017 року. На ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» покладено спеціальні обов`язки щодо постачання Природного газу населенню Харківської області згідно Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (затверджено Постановою КМУ № 758 від 01.10.2015р., з 01.04.2017р. - відповідно до Постанови КМУ № 187 від 22.03.2017, з 01.11.2018р. - відповідно до Постанови КМУ№ 867 від 19.10.2018р.). Згідно матеріалів справи, ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» надає послуги з постачання природного газу за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . З розрахунку заборгованості вбачається, що за особовим рахунком відкритим на ім`я [PERSON] існує заборгованість за послуги газопостачання за період з 01.09.2015 по 31.05.2020 в сумі 16585, 57 грн., 3% річних в сумі 1850, 94 грн., інфляційні витрати в сумі - 5128, 53 грн. Відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи (Операторами ГРМ) регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015 (надалі - Правила постачання природного газу) на виконання пункту 17 частини третьої статті 4 Закону України "Про ринок природного газу". Як вбачається з довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 17.06.2020 року за адресою: [ADDRESS] інформація про зареєстрованих осіб відсутня (а.с7). Згідно інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 12.08.2020 року вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії паспорту відповідача [PERSON] , [INFO] вбачається, що остання зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 31.05.1995 року. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12.01.1999 року, реєстраційний № [NUMBER] , виданого Центром (відділом) приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету ХМР вбачається, що гр. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] мають на праві спільної сумісної власності квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] зверталась до ТОВ «Харківгаз збут», із заявою в якій повідомляла, що не має відношення до житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , а також заборгованості з газопостачання, яка там утворилась. V. Норми права, що підлягають застосуванню та висновки суду за результатами розгляду справи. Частиною 3статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ознаками судових доказів є їх достовірність і достатність. Достовірність доказів - це їх якість, точність і правильність відображення обставин, що входять в предмет доказування. А достатність це сукупність доказів, яка дозволяє вирішити справу. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з ч.ч. 1,5,6ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За вимогами п.5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений у пункті 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Суд наголошує, що факт непідписання споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, однак при стягнені заборгованості зі споживача необхідним є доведення факту надання та споживання таких послуг, зокрема їх обсяг, вартість, а також настання у споживача строку виконання грошового зобов`язання з оплати таких послуг. Правовідносини з приводу постачання фізичним особам природного газу регулюються статтею 714 Цивільного кодексу України (далі ЦК), Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30 вересня 2015 року № 2494, Правилами постачання природного газу затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30 вересня 2015 року № 2496. Так, згідно з частиною першою статті 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу", постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу. На підтвердження позовних вимог позивачем надано: -примірник Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, з додатками без підпису та без зазначення в ньому даних споживача; -розрахунок заборгованості за період часу з вересня 2015 року по 31.05.2020 року, згідно якому сума заборгованості по абоненту [PERSON] , особовий рахунок [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , складає: 16 585,57 грн. Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб відповідач зареєстрованою за адресою [ADDRESS] не значиться. Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м.Харкова від 12.08.2020 року вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , зазначена інформація також підтверджена копією паспорта відповідача. Крім того, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12.01.1999 року, реєстраційний № [NUMBER] , виданого Центром (відділом) приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету ХМР вбачається, що гр. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] мають на праві спільної сумісної власності квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Суд зазначає, що, достовірних доказів того, що власником або користувачем послуг в будинку [ADDRESS] є відповідач [PERSON] матеріали справи не містять. Питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування в справі та має істотне значення для її правильного вирішення. Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16-ц. Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» задоволенню не підлягають, оскільки позивачем в супереч вимогам ст. 81 ЦПК України не доведено факт користування [PERSON] , як користувачем або як власником житла, в період часу з 01.09.2015 р. по 31.05.2020 р. послугами, заборгованість за надання яких позивач просить стягнути з відповідача. Питання щодо судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed