Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-26 00:00:00

Заявник звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що вона з [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, який 26.07.2007 розірвано. Від даного шлюбу вони мають двох спільних дітей: [PERSON] , 2000 року народження, який є особою з інвалідністю з дитинства І групи "А", та [PERSON] , 2002 року народження, який також є особою з інвалідністю з дитинства до 18 років. Після розірвання шлюбу колишній чоловік заявника залишився проживати разом з нею у квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка належить їй та синам по 1/3 частині кожному. Останнім часом сім`я потерпає від психологічного та фізичного домашнього насильства з боку колишнього чоловіка [PERSON] , який здійснює погрози різного характеру, а саме: погрожує застосувати фізичне насильство, залякує, принижує, ображає нецензурними словами, штовхає, кидає предметами побуту, такими як, наприклад, молоток. Він постійно вчиняє сварки з будь-якого приводу, особливо, коли перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Це все супроводжується пошкодженням домашніх речей, меблів та іншого майна. Крім того, ці дії здійснюються у присутності синів, чим завдається шкода їх психічному здоров`ю. З приводу вказаних дій [PERSON] заявник неодноразово зверталася із заявами до Тульчинського ВП НВП ГУНП у Вінницькій області. Колишній чоловік [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності Тульчинським районним судом Вінницької області, в тому числі і за вчинення домашнього насильства, а саме: 30.05.2017 (адміністративна справа №148/798/17), 13.11.2017 (адміністративна справа №148/2042/17), 29.01.2020 (адміністративна справа №148/149/20), 10.03.2020 (адміністративна справа №148/389/20). Незважаючи на заходи адміністративного впливу [PERSON] своєї поведінки не змінює, через що спільне проживання з ним в одній квартирі є нестерпним, а тому вона змушена звернутися до суду з даною заявою. Вважає, що існує загроза продовження домашнього насильства щодо неї та синів, які до того ж є інвалідами, з боку [PERSON] , існують ризики настання більш тяжких наслідків для їхнього психічного та фізичного здоров`я. Колишній чоловік [PERSON] зареєстрований у будинку своїх батьків за адресою: [ADDRESS] . Тобто, у разі задоволення судом заяви про видання обмежувального припису, він має де жити. Вказані обставини стали причиною звернення заявника до суду з даною заявою. Просить видати обмежувальний припис про заборону [PERSON] перебувати у місці спільного проживання з заявником за адресою: [ADDRESS] , строком на 6 місяців. У судовому засіданні заявник заяву підтримала, покладаючисть на викладені у ній обставини. Заінтересована особа [PERSON] , будучи належним чином повідомленим, в судове засідання не з`явився. Відповідно до ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України, неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Заслухавши заявника, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 350-1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі. В судовому засіданні встановлено, що згідно копії паспорта заявника (а.с. 3) слідує, що її місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу від 26.07.2007 серія [NUMBER] (а.с. 5), встановлено, що 26.07.2007 шлюб між заявником та [PERSON] розірвано. Відповідно до довідки Кирнасівської селищної ради № 520 від 10.03.2020 (а.с. 11), з заявником [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , проживають її сини [PERSON] , [INFO] , який є особою з інвалідністю з дитинства І групи "А", та [PERSON] , 2002 року народження, який є особою з інвалідністю з дитинства до 18 років. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно Кирнасівської селищної ради від 18.06.2014 (а.с. 6), заявнику [PERSON] , та її синам [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності, по 1/3 частині кожному, належить квартира [ADDRESS] . Відповідно до копій педіатричного ЛКК від 05.11.2014 (а.с. 12), довідки до акту огляду МСЕК №600397 від 12.03.2018 (а.с. 13), медичного висновку від 24.09.2000 (а.с. 14), довідки управління соціального захисту населення Тульчинської райдержадміністрації №284 від 10.03.2020 (а.с. 15), підтверджено наявність інвалідності у синів заявника, а також те, що вона отримує державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю. З оглянутих в судовому засіданні справ про адміністративні правопорушення №148/149/20, №148/389/20 щодо [PERSON] , судом встановлено, що він неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності та на нього накладались адміністративні стягнення. Так, відповідно до постанови Тульчинського районного суду Вінницької області від 14.02.2020 (справа про адміністративне правопорушення №148/149/20), [PERSON] , [INFO] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства психологічного характеру) та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (170,00 грн.). Судом при винесенні даної постанови встановлено, що 26.12.2020 о 18:00 год. [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчинив щодо своєї колишньої дружини [PERSON] насильство у сім`ї, а саме виражався на адресу останньої нецензурною лайкою та погрожував їй фізичною розправою. Відповідно до постанови Тульчинського районного суду Вінницької області 25.03.2020 (справа про адміністративне правопорушення №148/389/20), [PERSON] , [INFO] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства психологічного характеру, вчинене повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення за аналогічне правопорушення) та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (340,00 грн.). Судом при винесенні даної постанови встановлено, що 24.02.2020 о 21:30 год. [PERSON] за місцем проживання виражався нецензурною лайкою в адресу колишньої дружини [PERSON] , чим вчинив насильство у сім`ї психологічного характеру. Постанова законної сили не набрала. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що домашнє насильство з боку [PERSON] носить постійний та регулярний характер. Порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису визначено розділом IV глави 13 ЦПК України. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно п.п. 3, 6, 7, 8, 14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Пунктом 2 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - колишнє подружжя. Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема, заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Згідно ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Положеннями ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Згідно вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст. 77-80 ЦПК України. Нормами ст. 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вказані положення, суд зазначає, що на спростування позиції та доводів заявника, жодних доказів заінтересованою особою подано не було, а відповідно існування інших обставин, ніж зазначені в заяві, належними та допустимими доказами не підтверджено. Таким чином, суд вважає доведеним факт того, що [PERSON] вчиняє домашнє насильство щодо заявника [PERSON] , є високим вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, а також її спільних з [PERSON] синів, які до тож є особами з інвалідністю, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи. Тому для забезпечення ефективного захисту слід застосувати обмежувальний припис, шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, встановлених ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», зокрема, заборонити йому перебувати в місці спільного проживання з заявником [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , строком на три місяці. Суд, також, вважає, що обмежувальний припис слід застосувати строком на три місяці, а не на шість, як про те просить заявник, оскільки підстав для застосування обмежувального припису на такий довгий термін судом не встановлено. Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви [PERSON] . Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України, рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: partial