Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

В лютому 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, до [PERSON] Посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27 серпня 2004 року є власником квартири [ADDRESS]. В квартирі зареєстровані він, його дружин [PERSON], дочка [PERSON] та батько - відповідач [PERSON] Відповідач зареєстрований у спірній квартирі з 2005 року, але жодного дня не проживав, має на праві власності квартиру [ADDRESS] у якій не проживає, а також є співвласником частки квартири [ADDRESS]. Виходячи з того, що [PERSON] в квартирі на проживає більш ніж 10 років просив визнати його таким, що втратив право на користування жилим приміщенням та зняти його реєстраційного обліку. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити, зазначивши, що після смерті матері батько забажав продати квартиру 48 в зв'язку з цим він і зареєстрував батька у спірній квартирі, де відповідач жодного дня не проживав. На цей час він та відповідач стосунки не підтримують, відповідач здає в оренду належне йому житло, а сам проживає з якоюсь жінкою у Дніпропетровській області. Просив справу розглянути за відсутності відповідача та ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Відповідач [PERSON], у судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить оголошення у засобах масової інформації, на день ухвалення рішення в судове засідання не з'явився про причини неявки суду не повідомив. Третя особа: Орджонікідзевський районний відділ у м. Харкові ГУ Державної міграційної служби України в Харківській області свого представника у судове засідання не направив, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи, суд вважає заяву такою, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного: У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються. Відповідачем заперечень на позов не надано. Відповідно до положень ст. 321 ЦК України яка встановлює непорушність права власності, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Здійснення права власності врегульовано ст. 319 ЦК України, якою передбачено що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Отже власник може вимагати усунення будь яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням права володіння. Судом встановлено, що 27.08.2004 року відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунальногго майна Виконавчого комітету Харківської міської ради видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 41,3 кв.м, на ім'я [PERSON], реєстраційний № 7-04-246947-м-2. 30.08.2004 року КП "Харківське бюро технічної інвентаризації" право власності на зазначену квартиру зареєстроване за [PERSON] за реєстром № П-7-23366. Згідно довідки № 160 від 16.02.2016 р. виданої начальником дільниці № 49 КП "Жилкомсервіс" в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], його дружина [PERSON], дочка [PERSON]. та батько [PERSON]. Згідно положенням ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право. Згідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Обставини не проживання [PERSON] в спірній квартирі більше року та відсутності його особистих речей у квартирі підтверджені у судовому засіданні, допитаними в якості свідків [PERSON] та [PERSON], які зазначили, що знають відповідача як мешканця квартири [ADDRESS] але з 2003-2004 року його не бачили. В спірній квартирі 17 проживає його син [PERSON], але [PERSON] там ніколи не проживав і його особистих речей в квартирі вони не бачили. У зв'язку з тим, що понад 10 років відповідач залишив спірне житлове приміщення, без поважних причин в ньому не проживає, його особистих речей в квартирі немає, квартирну плату і плату за комунальні послуги не сплачує, квартирою не цікавиться, у відповідності зі ст. 405 ЦК України повинен бути визнаний судом таким що, втратив право користування спірним житловим приміщенням. Разом з тим суд відмовляє у задоволенні позову в частині вимог про зняття з реєстраційного обліку відповідача виходячи з того, що ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Крім того, Орджонікідзевським районного відділу у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області в позовній заяві зазначений третьою особою, а не стороною у цивільному процесі (ст.ст. 30, 35 ЦПК України) На підставі викладеного і

Outcome: partial