Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулася в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті її матері - [PERSON], яка померла [INFO], право власності на житловий будинок, загальною площею - 55,3 кв.м., житловою площею - 49,4 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що по [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що [INFO] помер її батько - [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку, загальною площею - 55,3 кв.м., житловою площею - 49,4 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що по [ADDRESS] На випадок своєї смерті, батько склав заповіт, згідно якого заповів належне йому майно своїй дружині - [PERSON].(її матері), яка спадщину фактично прийняла, оскільки вступила в управління та володіння спадковим майном. Разом з тим, [INFO] померла і її матір - [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на вищезазначений будинок та земельні частки (паї) розміром 2,14 та 1,59 умовних кадастрових гектари відповідно. За життя мати не розпорядилась своїми правами, а тому спадкування відбувалось за законом. Відтак, вона, як єдиний спадкоємець за законом, що виявила бажання прийняти спадщину(житловий будинок), яку формально прийняла, оскільки на момент її відкриття спільно проживала із спадкодавцем, звернулась з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 22 червня 2017 року на частину спадкового майна, а саме на спадкове земельні частки (паї). Проте отримала відмову в отриманні свідоцтва про право спадцину на спадковий житловий будинок, у зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться що по [ADDRESS] Вказана відмова позбавляє її можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити. Представник відповідача - територіальної громади с. Бортники в особі Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області - Коцовський О.Т. подав заяву, в якій просить розглянути дану справу за відсутності їх представника, оскільки вони не заперечують проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.3 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученими до матеріалів справи копіями: наказу радгоспу «Бортниківський» Львівського спецтресу «Львівтваринпром» №14 від 24 листопада 1981 року та рішення виконавчого комітету Бортниківської сільської ради народних депутатів №19 від 10 квітня 1981 року «Про надання дозволу на проведення будівництва індивідуального житлового будинку [PERSON]» - що [PERSON] здійснювалось будівництво житлового будинку в [ADDRESS] на виділеній за вказаною адресою під забудову земельній ділянці площею 0,08 га /а.с. 20-21/. Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що спірний житловий будинок [ADDRESS] дійсно на праві власності належав - [PERSON] . В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що [INFO], в [ADDRESS], у віці 81 року, помер [PERSON], про що [INFO] зроблено відповідний запис №14 та виконавчим комітетом Бортниківської сільської ради Жидачівського району Львівської області, від [INFO], видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] /а.с. 12/. Спадщина відкрилася в цей же день, [INFO], у відповідності до вимог статті 525 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин). Судом встановлено, що спадщина померлого складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що по [ADDRESS] Відповідно до частини 1 та 2 статті 524 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. З наявної в матеріалах справи копії заповіту від 06 грудня 1996 року, вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: «все моє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що мені буде належати мені на день смерті, і на що я по законом матиму право заповідаю [PERSON]». Судом встановлено, що на день смерті заповідача заповіт не змінений та не скасований /а.с. 13-14/. Відповідно до довідки виданої Ходорівською міською радою Жидачівського району Львівської області від 27 лютого 2018 року за №213, вбачається, що до дня смерті [PERSON] разом із ним серед інших членів родини проживала дружина - [PERSON] /а.с. 15/. При вищевказаних обставинах, у відповідності до норм статей 534, 549 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадщину після смерті [PERSON] прийняла [PERSON] (дружина), оскільки як спадкоємець першої черги фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Згідно із довідки виданої Ходорівською міською радою Жидачівського району Львівської області від 27 лютого 2018 року за №212, встановлено, що згідно із запису погосподарської книги [NUMBER] за 2001-2005 рр. в [ADDRESS] рахувалося домогосподарств головою якого була [PERSON] Вказане додатково підтверджує факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] /а.с. 18/. Згідно технічного паспорта від 19 січня 2018 року(копія якого долучена до матеріалів справи) на житловий будинок [ADDRESS], загальна площа вказаного будинку становить 55,3 кв.м. (житлова - 49,4 кв.м.). Рік забудови - 1969. Дата взяття на облік в Стрийському МБТІ - 22 лютого 2018 року. Інвентаризаційна вартість - 243240 грн. /а.с. 22-25/. Разом з тим, судом встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що [INFO], у віці 71 року, в [ADDRESS], помела [PERSON], про що [INFO] зроблено відповідний запис №31 та Бортниківською сільською радою Жидачівського району Львівської області, від [INFO], видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] /а.с. 16/. Відповідно до п. 1 постанови пленуму ВСУ №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року - відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Спадщина відкрилася в цей же день, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що спадщина померлої складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що в [ADDRESS] та права на земельні частки (паї) розміром 2,14 та 1,59 умовних кадастрових гектари відповідно. Заповіту спадкодавець [PERSON] щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складав, що стверджується дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи. Відповідно до ч.ч. 2 та 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи встановлено, що позивачка [PERSON] приходиться дочкою [PERSON], відтак відноситься до спадкоємців першої черги. Вказаний факт додатково підтверджується долученим до матеріалів справи копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] та свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] /а.с. 7-11/. Відповідно до ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Так, згідно із долученої до матеріалів справи копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 червня 2017 року, встановлено факт звернення позивачки до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] та факт видачі свідоцтва про прав на спадщину за законом від 22 червня 2017 року на частину спадкового майна, а саме на право на земельні частки (паї) розміром 2,14 та 1,59 умовних кадастрових гектари відповідно /а.с. 19/. Разом з тим, листом №65/02-14 від 28 лютого 2018 року приватного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу Подвадцятника І.М., встановлено факт відмови позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері - [PERSON], а саме на житловий будинок, у зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться що по [ADDRESS] /а.с. 26/. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, враховуючи, що позивач оформити право власності на спадкове майно(житловий будинок), в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; представник відповідача позовні вимоги визнав та проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved