Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до [PERSON] з позовною про припинення стягнення аліментів. Свої вимоги позивач [PERSON] обґрунтовував тим, що рішенням Києво- Святошинського районного суду Київської області від 08.11.2011 року було стягнуто з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання їхнього неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення його повноліття, починаючи з 26.09.2011 року. На виконання рішення було видано виконавчий лист № 2-3986 від 08.11.2011 року, згідно з якого Києво-Святошинським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області було відкрито виконавче провадження № 53413411. Позивач [PERSON] 29 квітня 2017 року на прохання відповідача [PERSON] надав нотаріальну згоду на усиновлення [PERSON] , [INFO] , свого малолітнього сина [PERSON] [INFO] . 14 березня 2008 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі № 369/1957/18 було задоволено позовну заяву про усиновлення дитини [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , який є чоловіком відповідача [PERSON] . Відповідно до рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі № 369/1957/18 від 14.03.2018 року було задоволено позов про усиновлення дитини [PERSON] , [INFO] , та покладання обов`язків батька на [PERSON] . В зв`язку з цим позивач [PERSON] вважав, що це є безумовною підставою для припинення виплат аліментів. Позивач [PERSON] надав суду розрахунок заборгованості по аліментам від 30.09.2019 року за № 53413411/3, і станом на 12.04.2018 року заборгованість становить 20 442,90 гривень. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просив суд припинити обов`язок щодо утримання [PERSON] [INFO] , у вигляді щомісячної сплати аліментів у розмірі ј частини всіх видів заробітку до повноліття дитини, що стягнуті на підставі рішення Києво- Святошинського районного суду Київської області від 08.11.2011 року у справі № 2-3986/11 з 14.03.2018 року та просив стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 704,80 грн.. 29 листопада 2018 року представник відповідача [PERSON] надала відзив до суду, в якому просила відмовити у задоволенні позову [PERSON] про припинення стягнення аліментів. Представник [PERSON] посилалась на те, що [PERSON] жодного разу не ініціював зустрічей з сином з моменту розірвання шлюбу. Також мати [PERSON] спілкується з внуком [PERSON] постійно і безперешкодно навіть після його усиновлення. В подальшому 29 листопада 2018 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам за минулий час, в якому просила стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 96 896,25 грн., стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі 27 212,78 грн.. 28 грудня 2018 року відповідач за зустрічним позовом [PERSON] надав суду заперечення на зустрічний позов, в яких заперечував проти зустрічної позовної заяви та просив відмовити в задоволені позовних вимог, викладених в зустрічній позивній заяві [PERSON] в повному обсязі. Позивач (відповідач за зустрічним позовом ) [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду подана заява, в якій [PERSON] просив провести розгляд справи за його відсутності, первісний позов підтримав та просив його задовольнити, в задоволені зустрічного позову [PERSON] просив відмовити. Відповідач (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. До суду подана заява, в якій представник [PERSON] просила проводити розгляд справи за її відсутності, зустрічний позов підтримує та просила його задовольнити, у задоволенні первісного позову просила відмовити. Суд, з`ясувавши дійсні обставини та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню, зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню частково з наступних підстав. У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до положень ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.11.2011 року у справі № 2-3986/11 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їх неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення його повноліття, починаючи з 26.09.2011 року. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Процесуальними нормами ч. 4 ст. 273 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Сімейним кодексом України передбачено вичерпний перелік підстав для припинення права на аліменти на дитину, а саме - у зв`язку зі набуттям права власності на нерухоме майно (стаття 190 Сімейного кодексу України). 20 березня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. 28 червня 2014 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження, видане 28.06.2014 року виконкомом Вишневої міської ради Києво- Святошинського району Київської області, актовий запис № 142. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.03.2018 року у справі № 369/1957/18 про усиновлення дитини другого з подружжя було задоволено. Згідно рішення суду [PERSON] усиновив [PERSON] , який є сином [PERSON] . В актовий запис № 120 від 24.03.2008 року про народження [PERSON] були внесені зміни, а саме: прізвище « [PERSON] » змінено на прізвище « [PERSON] », по батькові « [PERSON] » змінено на « [PERSON] ». Ім`я та дата народження дитини залишено без змін. Згідно ст. 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду. Позивач (відповідач за зустрічним позовом) [PERSON] , звертаючись до суду за захистом своїх прав, просив припинити стягнення з нього аліментів на користь відповідача (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] на утримання дитини. Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу З аналізу положень статей 179-181 СК України вбачається, що аліменти підлягають використанню на утримання дитини, а тому припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає отримувані аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів. Згідно довідки від 03.06.2019 року № 53413411/Ф заборгованість позивача (відповідач за зустрічним позовом) [PERSON] по аліментам станом на серпень 2018 року складає 20 442,9 грн.. Нормами ст. ст. 267-271 СК України визначено осіб, яких суд може звільнити від сплати аліментів, це є повнолітні брати, сестри, мачуха, вітчим, особи, у сім`ї яких виховувалася дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись з позовом до суду позивач [PERSON] просив припинити стягнення з нього аліментів на малолітнього [PERSON] , посилаючись на те, що [PERSON] згідно рішення суду від 14.03.2018 року усиновлений [PERSON] . Також позивач посилався на те, що на даний час у нього нова сім`я, та він має неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , тому він не має змоги приймати участі у вихованні свого сина від попереднього шлюбу. Разом з тим, суд зазначає, що в справі відсутні докази, що [PERSON] був позбавлений батьківських прав відносно свого сина [PERSON] , [INFO] , і в справі відсутнє судове рішення про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] .. Враховуючи вищенаведене, доводи, на які посилається позивач (відповідач за зустрічним позовом) [PERSON] в позовній заяві, не можуть бути підставою для припинення стягнення аліментів, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів. Разом з тим, суд дійшов висновку про задоволення зустрічної позовної заяви [PERSON] частково з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, згідно наданої довідки-розрахунку державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві № 53413411/3 від 30.09.2019 року заборгованість [PERSON] по виконанню виконавчого листа № 2-3986, виданого 08.11.2011 року Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , станом на 30 вересня 2019 року становить 10 852,90 грн.. Вказана заборгованість нарахована за період з квітня 2018 року по вересень 2019 року. Згідно ч.1ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Оскільки відповідач (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] виконував рішення суду по сплаті не в повному обсязі, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість, тому суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 10 852,90 грн.. Щодо вимог про стягнення пені з відповідача на користь позивача в розмірі 27212 грн. 78 коп., то суд відмовляє у задоволенні даної вимоги. Відповідно до вимог ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Оскільки відповідач (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] не виконував рішення суду по сплаті не в повному обсязі, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість, тому суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 10 852,90 грн.. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Відповідно до п 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства, про стягнення аліментів» ст. 196 СК України передбачено що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки(пені)настає лише за наявності вини цієї особи». Позивач за зустрічним [PERSON] просила стягнути з [PERSON] пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі 27 212,78 грн.. Згідно розрахунку [Пеня] = [Сума боргу] 1% [Кількість днів] за період з квітня 2018 року по вересень 2019 року неустойка (пеня) по сплаті аліментів становить у розмірі 54,80 грн.. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 10 852,90 грн. з квітня 2018 року по вересень 2019 року грн., неустойку (пеню) по сплаті аліментів у розмірі 54,80 грн..

Outcome: partial