Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , відповідно до якого просить: стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки, як таку, що продовжує навчання у Національному аерокосмічному університеті ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут» на першому курсі денного відділення гуманітарного факультету у розмірі ј частки усіх видів доходу щомісячно, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили та до закінчення навчання чи до досягнення позивачем двадцяти трьох років - у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою. В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] посилається на те, що її батьки [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 04.04.2008. Від даного шлюбу, [INFO] народилась позивач. На даний час їй виповнилось 18 років, і вона продовжує навчатись в Національному аерокосмічному університеті ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут» на 1 курсі денного відділення гуманітарного факультету. Наразі всі витрати щодо утримання позивача, зокрема витрати на проживання у гуртожитку, забезпечення необхідним приладдям для навчання, харчування тощо, несе її матір - [PERSON] . Відповідач - [PERSON] офіційно працює та регулярно одержує заробітну плату, тому має змогу підтримувати дочку матеріально на період навчання, однак добровільно цього не робить, у зв`язку з чим [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.07.2020 справу передано для розгляду судді Коленсик С.А. (а.с.14). Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 15 цієї частини. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 12.08.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін (а.с.21). 07.09.2020 до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву, у якому відповідач вказує наступне. Відповідач частково заперечує проти заявлених вимог позивача, а саме щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню, оскільки даний позов не в повній мірі підкріплений усіма необхідними доказами і частково ґрунтується на припущеннях позивача, без врахування всіх суттєвих обставин, що мають значення для вирішення спору та бажанні отримати матеріальну вигоду. Правовідносини, що є предметом спору регулюються сімейним законодавством України. Лише за наявності усіх передбачених ст..199 СК України умов суд за приписами ст.182 - 184 СК України має визначити розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, при такому визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач з 14.08.2020 і на даний час не працює, заробітної плати не отримує. Окрім того на даний час відповідач проживає разом з старою непрацездатною матір`ю, яка має низку хронічних хвороб та постійно потребує коштів для придбання ліків та медичних препаратів. Тобто вказані позивачем у позові обставини щодо офіційного працевлаштування відповідача та можливість його надавати матеріальну допомогу на даний час є такими, що не відповідають дійсності та нічим не підтверджені. Твердження щодо того, що всі витрати по утриманню позивача (витрати на проживання у гуртожитку, забезпечення необхідним приладдям для навчання харчуванням, тощо) несе матір - [PERSON] також не відповідає дійсності. [PERSON] на протязі останніх неповних 10 років (з вересня 2010 року) регулярно сплачував аліменти на дитину до досягнення нею повноліття в розмірі 1/4 частки усіх видів доходу, заборгованості зі сплати аліментів не мав. Так за 7 місяців 2020 року на утримання доньки (до досягнення нею повноліття) з його заробітної плати було перераховано 9830,89 грн., що повністю забезпечує витрати понесені позивачем на оплату проживання у гуртожитку в 2020 році та частково інші витрати. Крім того, протягом 2019 року середньомісячна сума перерахування аліментів складала 1464,36 грн., а за рік відповідач перерахував понад 17,5 тис. грн., що також повністю забезпечило витрати понесені позивачем на оплату проживання у гуртожитку в 2019 році, витрати на забезпечення необхідним приладдям для навчання в 2019 році та частково інші витрати. Додатково батько забезпечував по можливості продуктами харчування, сплачував частково комунальні послуги та інші витрати, бо до кінця травня 2020 року він проживав разом з колишньою дружиною та донькою. Офіційна заробітна плата була єдиним джерелом доходів [PERSON] , позаяк будь - яких інших джерел доходів він не має, що підтверджує заперечення позовних вимог і доводить об`єктивну відсутність можливості на даний час надавати матеріальну допомогу у вигляді аліментів на утримання позивача. Тобто не наведено жодних доказів того, що він може надавати матеріальну допомогу. Також вважає, що позивачем не наведено ніяких доказів того, що усі фактичні витрати на її утримання несе її матір. Також просить прийняти до уваги, що стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. На даний час позивач навчається в Національному аерокосмічному університеті ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут» на денному відділенні гуманітарного факультету за кошти державного бюджету та за результатами зданої сесії за І та II семестр 1 курсу має право на отримання підвищеної стипендії, яку регулярно отримує, тобто на даний час має краще матеріальне становище ніж відповідач. Враховуючи що [PERSON] проживає з непрацездатною старою матір`ю, яка потребує матеріальної підтримки та на даний час офіційно не працює, він згоден виплачувати аліменти в розмірі 500 грн., щомісячно, плануючи їх отримувати за разовими трудовими договорами. У зв`язку з викладеним, відповідач просить суд взяти до уваги заперечення проти позовної заяви при розгляді справи, позов задовольнити частково та стягнути аліменти в розмірі 500, 00 грн. щомісячно (а.с.25-27). 30.09.2020 до суду надійшла відповідь позивача на відзив, відповідно до якої [PERSON] посилається на наступне. Заперечення відповідача [PERSON] , що були викладені ним у відзиві на позовну заяву, позивач вважає необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу суду з огляду на наступне. У відзиві не наведено належного обґрунтування заперечень щодо підстав позову, так само не наведено жодного обґрунтованого заперечення стосовно наведених позивачем обставин. Так, у відзиві відповідач зазначає, що з 14.08.2020 і на даний час він не працює, заробітної плати не отримує. Однак додані до відзиву документи (копія трудової книжки відповідача) частково спростовують зазначені відомості: по-перше, 14.08.2020 дійсно був звільнений з КЗОЗ «Дворічанська ЦРБ» за прогули без поважних причин (запис № 21 трудової книжки), але згодом, 21.08.2020 відповідач працевлаштувався підсобним робітником СПД « [PERSON] », де пропрацював до 28.08.2020 (записи № 22, 23 трудової книжки). Таким чином, заперечення відповідача у цій частині містять невідповідності та ствердження, що не відповідають дійсним обставинам. Крім цього, відповідач [PERSON] у своєму відзиві вказує, що проживає разом з непрацездатною матір`ю, яка має низку хвороб та постійно потребує коштів для придбання ліків та медичних препаратів. Зазначене не відповідає дійсності, оскільки позивачу відомо, що ніякої допомоги своїй матері (бабусі позивача) відповідач [PERSON] не надає. Ствердження відповідача, що він на протязі останніх неповних 10 років регулярно сплачував аліменти на дитину за рішенням суду, не стосується позовних вимог, з якими наразі позивач була змушена звернутися до суду. Ці обставини не стосуються предмету позову, а тому і надана відповідачем довідка Дворічаського районного відділу ДВС від 31.08.2020 не є належним доказом у справі. На сьогоднішній день витрат на навчання треба чимало: необхідність коштів для проживання в гуртожитку, проїзду до місця навчання, на одяг, харчування, канцелярію, навчальні посібники та інші учбові матеріали тощо. Ніякої матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням відповідач не надає, а його посилання на отримання стипендії не спростовує доводи позивача у справі, а тим паче не позбавляє відповідача обов`язку, передбаченого ст. 199 СК України. Запропонований відповідачем розмір аліментів в розмірі 500 гривень - це 16 гривень 66 копійок на день, така сума ніяк не може забезпечити потреби у навчанні. Належних доказів того, що у відповідача немає можливості сплачувати аліменти, не надано. Батько є дорослою працездатною людиною і має можливість сплачувати аліменти. Після досягнення повноліття дочка продовжує навчання, не має самостійного заробітку, а тому вважає позовні вимоги про стягнення аліментів обґрунтованими та просить суд їх задовольнити в повному обсязі (а.с.43-45). Відповідач скористався своїм правом на подачу заперечень, які надійшли до суду 12.10.2020 (а.с.51-53). Відповідач посилається на те, що позивачем у відповіді на відзив також не надано жодного доказу та не зазначено норм права. Працевлаштування відповідача, після звільнення з основного місця роботи з 14.08.2020, з 21.08.2020 по 28.08.2020 (терміном на 5 робочих днів) за строковим трудовим договором, який на момент подання відзиву було розірвано згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України, не суперечить ствердженням відповідача, що на час подачі відзиву він не працює і заробітної плати не отримує. Доказів щодо іншого офіційного працевлаштування відповідача та можливості його надавати матеріальну допомогу на даний час позивачем не наведено. Крім того, ствердження позивача, що відповідач не надає ніякої допомоги своїй матері (її бабусі), яке ґрунтується на підтвердженні « оскільки мені відомо » не відповідає дійсності через те, що позивач взагалі не спілкується ні зі своєю бабусею по батьківській лінії ні з іншими близькими родичами відповідача. Також, довідка Дворічанського відділу ДВС від 31.08.2020 про сплату за 7 місяців 2020 року на утримання доньки (до досягнення нею повноліття) 9830,89 грн. та ствердження відповідача про сплату за 2019 рік аліментів у сумі 17,5 тис. грн. надана як відповідь на додані позивачем до позовної заяви квитанції щодо сплати за проживання у гуртожитку за вересень - грудень 2019 року та січень - травень 2020 року. Якщо ці обставини, за думкою позивача, «не стосуються предмету позову» то виникає питання з якою метою до позовної заяви позивачем було прикріплено у вигляді додатків вищезазначені квитанції, адже всі ці витрати були понесені до подання позову і були повністю компенсовані за рахунок отриманих аліментів, тобто ніяким чином не стосуються позовних вимог, з якими позивач звернувся до суду. Крім того, відповідач вказує, що заявлений позивачем розрахунковий розмір витрат є незрозумілим, бо заявлене «витрат треба чимало» не підтверджується ніякими письмовими доказами і що саме мала на увазі позивач [PERSON] . У судове засідання позивач не з`явилась, до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити (а.с.58). Відповідач у судове засідання не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи без його участі з урахуванням поданих заперечень. Позовні вимоги визнає частково, в частині стягнення аліментів в розмірі 500,00 грн. щомісячно (а.с.56). Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що сторони сповіщені про день розгляду справи, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим провести судовий розгляд справи за відсутності сторін. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені наступні фактичні обставини. [INFO] народилась [PERSON] , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 12.07.2002 зроблено відповідний актовий запис за №23 у відділі реєстрації актів громадянського стану Дворічанського районного управління юстиції Харківської області, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.5). Баткьами дитини записані [PERSON] та [PERSON] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №27 від 04.04.2008 у відділі реєстрації актів цивільного стану Дворічанського районного управління юстиції Харківської області, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.7). [PERSON] є студенткою НАУ ім..М.Є.Жуковського ХАІ 1 курсу денного відділення гуманітарного факультету, зарахована на 1 курс наказом №1027-уч від 01.08.2019. Начається з 01.09.2019 за кошти державного бюджету. Термін навчання до 30.06.2023, що підтверджується копією довідки від 13.07.2020 №116-20/7ф (а.с.8). [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою від 16.07.2020 №17-546 (а.с.4). За проживання у гуртожитку [PERSON] сплачує грошові кошти (а.с.9 - 12). [PERSON] з 24.07.2009 по 14.08.2020 працював у КЗОЗ «Дворічанська центральна районна лікарня», що підтверджується записами з трудової книжки (а.с.37). З 21.08.2020 [PERSON] працював у СПД « [PERSON] » та був звільнений 28.08.2020 у зв`язку закінченням строку трудового договору (а.с.38). Відповідно до ч.2, 3 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р. та яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язана забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно ст. 6 вказаної Конвенції кожна дитина має невід`ємне право на життя. Держава забезпечує у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р. та яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст..199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" Верховний Суд України роз`яснив обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина,які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дитини в судовому порядку. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідноі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України. Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, приймаючи до уваги доводи відповідача щодо можливості сплати аліментів, враховуючи положення ст..199 СК України щодо можливості надання матеріальної допомоги, вважає, що визначений розмір аліментів у твердій грошовій формі в розмірі 1000 гривень є достатнім та не буде порушувати майнові права відповідача. Посилання відповідача на те, що він проживає з непрацездатною матір`ю, яка потребує матеріальної підтримки, в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження. Положеннями ч.1 ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, підлягають задоволенню в сумі 1000 грн. щомісячно, на період навчання [PERSON] , але не більше ніж до досягнення нею 23 років. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", суд стягує судовий збір з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial