Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до Відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Свої позовні вимоги мотивує тим, що Позивач навчається на денному стаціонарі на другому курсі Відокремленого структурного підрозділу «Смілянський технологічний фаховий коледж НУХТ», що підтверджується довідкою № 404 від 5 жовтня 2021 року. 26 вересня 2021 року Позивачу виповнилося вісімнадцять років. Термін навчання становить по 30 червня 2024 року. Шлюб між Відповідачем та матір`ю Позивача розірваний і вони не проживають разом, матеріальну допомогу надає тільки мати та її рідні. Відповідач належної матеріальної допомоги не надає, хоча має можливість, оскільки має постійне місце роботи, є працездатним. Так як Позивач навчається на денному стаціонарі самостійно працевлаштуватись не має змоги, їй необхідні додаткові кошти для супроводження свого навчання, а саме харчування, закупку зошитів, оплату проїзду, тощо. У зв`язку з чим просила стягнути на її користь аліменти на її утримання як повнолітньої дитини, що продовжує навчання, в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) Відповідача щомісячно, але не менше як 50 відсотків прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб. Ухвалою суду від 20.10.2021 року відкрито провадження по справі та її призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін. Надано термін для подачі сторонами заяв по суті справи. В судове засідання Позивач не з`явилась, судом належним чином повідомлялася про місце, день та час розгляду справи. Подала заяву про підтримання позову з проханням проводити судовий розгляд без її участі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання. З`ясувавши думку присутніх сторін по справі, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що Позивач навчається на денному стаціонарі на другому курсі Відокремленого структурного підрозділу «Смілянський технологічний фаховий коледж НУХТ», що підтверджується довідкою № 404 від 5 жовтня 2021 року. Термін навчання становить по 30 червня 2024 року. Шлюб між Відповідачем та матір`ю Позивача розірваний і вони не проживають разом. Прізвище матері позивача у другому шлюбі « [PERSON] ». Позивач має потребу у матеріальному забезпечені, оскільки їй необхідні кошти для супроводження свого навчання, а саме харчування, одяг, закупку навчальних посібників, оплату проїзду, тощо. Позивач навчається за рахунок державного бюджету, однак з вересня 2021 року стипендію не отримує за браком фінансування з бюджету, дане підтверджує довідкою про доходи з навчального закладу № СК-000000189 від 04.10.2021 року. Мати позивача не працює. Єдиний її дохід складається із страхових виплат Фонду соціального страхування у зв`язку з втратою професійної працездатності на 25% та є 2248,73 грн. на місяць. Дане підтверджує довідкою про доходи матері [PERSON] за квітень-вересень 2021 року. Та оскільки Відповідач після досягнення Позивачем повноліття, знаючи про навчання, матеріальної допомоги добровільно не надає, коштів які надає мама Позивача, та її рідні не вистачає, то саме з вказаних обставин звернулась до суду та просить позовні вимоги задовольнити. Відповідачем не були спростовані доводи Позивача, зазначені у позовній заяві, про те, що самостійно вона не може матеріально забезпечити своє належне існування та навчання, враховуючи, що вона навчається на денній формі навчання та влаштуватись на роботу не має можливості з-за графіку навчального курсу, самостійних доходів не має. При цьому, як вказує у позові Позивач, Відповідач працездатна особа, має постійне місце роботи, інвалідом не являється та має можливість утримувати свою доньку, сплачуючи відповідні аліментні платежі. За таких обставин, на думку суду, між сторонами має місце спір, що випливає із правовідносин щодо обов`язку батьків утримувати своїх повнолітніх сина, дочку, що регулюються главою 16 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту для даних правовідносин визначені Сімейним Кодексом України. Згідно з положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Аліменти - це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього. Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (ст. 198 СК України). Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати її, хоча вона і досягла повноліття, проте продовжує навчатися, до досягнення нею двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Такої правової позиції дотримується КЦС у складі Верховного Суду у постанові від 20.05.2020 року по справі №635/1139/17. Як передбачено пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Аналогічна правова позиція знайшла своє відображення у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 20.05.2020 року по справі №635/1139/17. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (ст. 182 СК України). Позивач просила стягувати з Відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше як 50 відсотків прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб. При визначенні розміру аліментів враховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». При визначенні розміру аліментних платежів, суд враховує обставини щодо розміру доходів Позивача та Відповідача, необхідність в матеріальному забезпеченні батьками повнолітнього сина. При цьому, Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу, оскільки є працездатним, не є особою з інвалідністю. Стосовно періоду, протягом якого мають стягуватися аліменти, то відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а згідно ч. 2 ст. 199 СК України право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Таким чином, з`ясувавши обставини справи, судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили про неможливість Відповідача сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. З огляду на вказане позовні вимоги в цій частині підлягаю задоволенню. Такий розмір аліментів, на переконання суду, відповідає закріпленим у ч.9 ст.7 СК України засадами справедливості, добросовісності та розумності. Разом з тим, суд вважає заявлену вимогу щодо розміру аліментів з вказівкою про те, що розмір аліментів має бути не меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, такою, що суперечить положенням матеріального закону, а тому не підлягає до задоволення. З цього приводу суд зазначає таке. Розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина відповідно до ст.ст.198, 200 СК України не пов`язується із прожитковим мінімумом для такої особи , а залежить від спроможності батьків надавати таку матеріальну допомогу. Стаття 200 СК України дійсно передбачає, що розмір аліментів визначається з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Проте аналіз ст.182 СК України дає підстави для висновку, що такі обставини наведені у частині першій цієї норми. Частина 2 статті 182 СК України стосуються виключно розміру аліментів, який має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку саме дитини і водночас не може бути меншим від мінімального гарантованого розміру, тобто фактично не залежить від матеріального становища платника аліментів. Стаття перша Закону України "Про мінімальний прожитковий мінімум" визначає, що прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку. До осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані особами з інвалідністю в установленому порядку. Дане знаходить своє підтвердження і у ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Отже, Сімейним кодексом України передбачено мінімальний гарантований розмір аліментів тільки для дітей відповідного віку і не передбачено мінімального гарантованого розміру аліментів для інших соціальних і демографічних груп, які мають право на одержання аліментів. Враховуючи, що Позивач є повнолітньою працездатною особою, яка продовжує навчання і має право на одержання аліментів до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцятитрирічного віку, а інше законодавством України, чинним на момент подання позовної заяви не передбачено, а тому у зв`язку із наведеним заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню без вказівки про те, що розмір аліментів має бути не меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб. Відповідно до положень ст. п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача [PERSON] в дохід держави судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Вирішуючи питання про судові витрати суд, крім ч. 2 ст. 141 ЦПК України, враховує положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, оскільки відповідачем до початку розгляду справи по суті визнано позов, а тому з відповідача по справі підлягає стягненню в дохід держави 50 відсотків судового збору, який би був сплачений при поданні позову, тобто у розмірі 454 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: partial