Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-28 00:00:00

Заявниця звернулася до суду із заявою в порядку окремого провадження, в якій просить встановити факт родинних відносин між нею та померлим [PERSON], який є її батьком. В обґрунтування своєї заяви посилається на те, що 18.09.2009 року помер її батько [PERSON]. 17.05.2005 року померлим було складено заповіт, згідно якого все своє майно він заповідає дочці [PERSON] заявниця звернулася до нотаріальної контори з заявою про відкриття спадщини, проте їй було відмовлено, оскільки остання пропустила строк для прийняття спадщини після померлого [PERSON], який помер 18.09.2009 року. Проте, на момент смерті [PERSON] проживав разом з дочкою [PERSON], проте зареєстрований був за іншою адресою. В судове засідання заявниця надала заяву про розгляд справи в її відсутність, вимоги заяви підтримала та просила їх задовольнити. Заінтересована особа в судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення заяви з наступних підстав. Згідно ч.1, 2 ст.234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх визначення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є дочкою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження заявниці серія ІІ-АВ №101123. 17.05.2005 року [PERSON] Володимировчем було складено заповіт, яким він заповів [PERSON] усе своє майно, що буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, а також все те, на що він за законом буде мати право. 18 вересня 2009 року [PERSON] помер, про що Відділом реєстрації смерті [PERSON] міського управління юстиції зроблено актовий запис №6653 від 21.09.2009 року. 26 вересня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] було відмовлено заявниці у вчинені нотаріальних дій видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], який помер 18.09.2009 року, про що мається постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій. З матеріалів справи та зі змісту заяви вбачається, що заявниця перевезла свого батька за місцем свого проживання: [INFO] через хворобу останнього. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦПК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 3 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1 статті 1221 ЦК України визначено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Як роз'яснено у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Аналізуючи вказані норми закону, можна дійти висновку, що для встановлення факту прийняття спадщини в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України юридичне значення має: місце відкриття спадщини відповідно до правил ст.1221 ЦК України, тобто останнє місце проживання спадкодавця, та встановлення факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Крім того, аналізуючи вказану вище Постанову Пленуму Верховного Суду України можна однозначно дійти висновку, що зволікання з виконанням зобов'язань, передбачених ст.ст.1297, 1299 ЦК України щодо оформлення права на спадщину, у складі якої є нерухоме майно, або їх невиконання не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно положення ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно ч.2 ст.2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Отже, у суду не викликає сумніву, що померлий на час відкриття спадщини проживав разом з заявницею, хоча був зареєстрований за іншою адресою, тому приймаючи до уваги презумпцію волі заповідача на розпорядження своїм майном і гарантії закріплені Конституцією України щодо неприпустимості позбавлення особи права на отримання спадщини, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved