Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

В серпні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач вказує на те, що 15 грудня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», який в подальшому змінив назву на ПАТ «УкрСиббанк» та став правонаступником всіх прав та зобов'язань АКІБ «УкрСиббанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір про надання споживчого кредиту № 11096276000. Згідно умов вказаного договору Банк надав відповідачу кредит у сумі 63290,00 грн., який відповідач зобов'язувався повернути у строк до 13.12.2013 року зі сплатою процентів за користування кредитом. 08.12.2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило свої права вимоги заборгованості за кредитним договором публічному акціонерному товариству «Дельта Банк». Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 23.05.2014 року існує заборгованість перед банком в сумі 119029 грн. 37 коп. Посилаючись на викладене, а також на положення ст.ст. 526, 530, 1046 - 1056 ЦК України, позивач просив стягнути на свою користь з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 119029 грн. 37 коп., а також судові витрати. В судовому засіданні представник позивача підтримувала позов. Просила про його задоволення. В судове засідання 27.02.2015 року представник позивача не з'явився. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності його представника, позовні вимоги позивач підтримав, просив позов задовольнити. Представники відповідача заперечували проти позову Банку. Посилалися на те, що, Банком пропущено строк позовної давності для звернення до суду. Подали до суду письмову заяву про застосування строку позовної давності. Крім того, вказували на те, що автомобіль, який було придбано відповідачем за рахунок споживчого кредиту, був викрадений у [PERSON], тобто вибув з його володіння не з його вини, з приводу чого відповідач звертався до правоохоронних органів з метою притягнення винних осіб до відповідальності, а відтак він не може нести відповідальність за кредитну заборгованість. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. З матеріалів справи вбачається, що 15 грудня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», який в подальшому змінив назву на ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір про надання споживчого кредиту №11096276000. Згідно умов вказаного договору Банк надав відповідачу кредит у сумі 63290,00 грн., який відповідач зобов'язувався повернути у строк до 13.12.2013 року та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором. У забезпечення виконання в повному обсязі усіх грошових зобов'язань позичальник передав в заставу транспортний засіб автомобіль марки ЗАЗ-DAEWOO, 2006 року випуску. Згідно п.1.3.1 договору за використання кредитних коштів встановлена процентна ставка у розмірі 16 % річних. Пунктом 1.3.1 кредитного договору сторони визначили, що нарахування процентів за договором здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця, методом «факт/360» відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України та чинного законодавства України. Період нарахування процентів згідно умов договору починається з дня фактичного надання кредиту, якщо умовами п.п.1.3.2, 10.2 договору не передбачено іншу дату початку нарахування процентів, а в наступному - з першого календарного дня поточного місяця, і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. При цьому проценти нараховуються на суму кредиту, що фактично надані Банком позичальнику і які ще не повернуті останнім у власність Банку відповідно до умов договору. Пунктом 1.4 договору визначено, що кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме на придбання автомобіля. 08.12.2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило свої права вимоги заборгованості за кредитним договором публічному акціонерному товариству «Дельта Банк», що підтверджується випискою з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року та актом прийому-передачі документації. Згідно умов кредитного договору відповідач зобов'язувався щомісячно повертати суму кредиту, відповідно до графіку та сплачувати проценти за користування кредитними коштами. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань, тобто внесення щомісячних платежів, що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Оскільки умовами договору між сторонами встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути весь борг частинами, то право позивача вважається порушеним з моменту недотримання позичальником строку погашення кожного щомісячного платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року (справа № 6-116 цс 13), у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року і є обов'язковою для застосування судами України. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим утворилась заборгованість перед Банком. Згідно наданого розрахунку відповідачу нарахована заборгованість, яка станом на 23 травня 2014 року складає 119029 грн. 37 коп., в тому числі: тіло кредиту - 58970 грн. 55 коп. та відсотки- 60058 грн. 82 коп. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК). Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. З матеріалів справи ( з розрахунку заборгованості, наданого на запит суду ПАТ «УкрСиббанк») вбачається, що останні платежі за тілом кредиту відповідач здійснив 10.09.2007 року, останній платіж за процентами здійснений відповідачем - у 2008 році. Отже, звернувшись до суду 26 серпня 2014 року позивач має право на стягнення платежів, строк внесення яких настав після 26 серпня 2011 року. Так, з наявних у справі розрахунків вбачається, що з 26.08.2011 року по 13.12.2013 року за відповідачем рахується заборгованість за тілом кредиту у розмірі 21096 грн. 80 коп. Таким чином, вимога позивача про стягнення 37873 грн. 75 коп. тіла кредиту заявлена поза межами строку позовної давності, а тому відповідно до статті 267 ЦК задоволенню не підлягає. Заборгованість за процентами за розрахунком позивача станом на 23 травня 2014 року складає 60058 грн. 82 коп. Проценти за користування кредитними коштами згідно умов договору нараховуються на неповернуту суму кредиту щомісячно і сплачуються позичальником шляхом внесення обов'язкового щомісячного платежу. Виходячи з вищезазначених правил застосування строку позовної давності, позивач має право на стягнення тих процентів, які нараховані відповідачу після 26 серпня 2011 року. Таким чином, з 26 серпня 2011 року по 23 травня 2014 року, тобто в межах строку позовної давності, відповідач має сплатити 9395 грн. 10 коп. процентів за користування кредитними коштами (21096,80 грн. х 16 % : 360 х 1002 дн.). Таким чином, вимоги Банку про стягнення кредитної заборгованості за Договором підлягають частковому задоволенню в межах строку позовної давності. Посилання представників відповідача на те, що автомобіль, на придбання якого було отримано кредит було, викрадено, не може бути підставою для звільнення відповідача від сплати кредитної заборгованості, оскільки це не передбачено ані умовами кредитного договору, ані законом. Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial