Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], у якому просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 2119257,26 грн. та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS] шляхом продажу іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.12.2007р. між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 49.28/39/07-Сна, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 1262500,00 грн. з розрахунку 13,35% річних за користування на строк з 11.12.2007р. по 10.12.2014р. 11.12.2007р. між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки № 49.12/39/674/07, згідно з умовами якого виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечується іпотекою, а саме квартирою [ADDRESS]. Також між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON], [PERSON], були укладені договори поруки для виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором. 26.06.2103р. між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, відповідно до умов якого право вимоги до боржників перейшло від ПАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта банк». Позивач, посилаючись на наявність заборгованості у відповідачів у розмірі 2119257,26 грн. та небажання погашати її у добровільному порядку, звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача до початку судового засідання звернулася до суду із заявою, в якій просила розглянути справу без участі представника Банку, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с. 202). Відповідачі у судове засідання не з'явилися про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с. 57,58,59,60,61,80,91,96,112,123,197,200). Також відповідачі були повідомлені шляхом розміщення оголошення про судовий виклик в газеті «Урядовий кур'єр» (а.с. 117). Повідомлення про причини неявки до суду від відповідачів не надходило. У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України). Зважаючи на вищевикладене, суд 22.02.2016р. постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. 11.12.2007р. між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 49.28/39/07-Сна, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 1262500,00 грн. з розрахунку 13,35% річних за користування на строк з 11.12.2007р. по 10.12.2014р. (п. 1.1, п. 1.3 договору) (а.с. 6-10). Відповідно до п. 3.1 кредитного договору позичальник зобов'язується забезпечити повернення одержаної суми кредитів згідно з умовами цього договору не пізніше 10.12.2014р. на рахунок, вказаний у п. 1.2 договору, шляхом внесення готівкою або шляхом безготівкового перерахування зі свого поточного/карткового рахунку грошових коштів у валюті отриманого кредиту. Згідно з п. 3.2 кредитного договору позичальник зобов'язався сплачувати банку нараховані проценти за користування кредитами до 10-го числа кожного календарного місяця включно. Відповідно до п. 3.7 кредитного договору за порушення строків повернення кредитів та/або сплати процентів за користування кредитами, сплачувати банку пеню за кожний день прострочки у розмірі подвійної облікової ставки, встановленої у п.1.3 цього договору, від суми простроченого платежу. Згідно з п. 3.16 кредитного договору позичальник зобов'язаний достроково погасити заборгованість за одержаними кредитами та сплатити проценти за користування ними у разі невиконання зобов'язань, передбачених цим договором. Банк своє зобов'язання по кредитному договору виконав, надавши [PERSON] грошові кошти, що підтверджується заявою на видачу готівки №660_34 від 11.12.2007р. (а.с. 74). Також 11.12.2007р. між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON], [PERSON], були укладені договори поруки № 49.28/39/П2/07-Сна та № 49.28/39/П1/07-Сна ( а.с. 11-12, 13-14) для виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором. Відповідно до п. 1.1 договорів поруки поручителі зобов'язуються солідарно відповідати перед банком у повному обсязі та своєчасне та повне виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором. Згідно з п. 2.1 договорів поруки у разі порушення позичальником своїх зобов'язань перед банком за платежами, що передбачені кредитним договором, відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором. 11.12.2007р. між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки № 49.12/39/674/07, згідно з умовами якого виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечується іпотекою, а саме квартирою [ADDRESS] (а.с. 15-18). Відповідно до п. 1.4 іпотечного договору заставна вартість майна за згодою сторін складає 1797800,00 грн. У розділі «терміни та визначення» іпотечного договору № 49.12/39/674/07 зазначено, що предмет іпотеки за цим договором, а саме квартира [ADDRESS] належить іпотекодавцям - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]- в рівних частках кожному на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири. 26.06.2103р. між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами (а.с. 37-43), відповідно до умов якого право вимоги до боржників [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] перейшло від ПАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта банк», що також підтверджується актом приймання-передачі прав вимоги від 26.06.2013р. (а.с. 76). 07.03.2014р. ПАТ «Дельта банк» звернулося до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з досудовими вимогами про погашення заборгованості (а.с. 32-35). Невиконання позичальником умов кредитного договору призвело до виникнення заборгованості перед позивачем, яка станом на 15.01.2015 року становить 2119257,26 грн. з яких: 1181550,50 грн. сума заборгованості за кредитом; 937706,76 грн. сума заборгованості за процентами (а.с. 107). Причиною спору стало неналежне виконання відповідачами взятих на себе зобов'язань. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами ЦК України, умовами кредитного договору, умовами іпотечного договору, а також Законом України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, як це передбачено ст. 526 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі. Позичальник всупереч умов кредитного договору, не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання. Згідно зі ст. 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Частиною 1 ст. 575 ЦК України визначено окремі види застави, зокрема, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим, пунктом 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України "Про іпотеку" (або статті 589 ЦК щодо заставодавця). З матеріалів справи вбачається, що предмет іпотеки, на який позивач просить звернути стягнення, а саме квартира [ADDRESS] належить іпотекодавцям - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]- в рівних частках кожному на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири. Однак позивач просить стягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованість за кредитним договором у сумі 2119257,26 грн., а з [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у сумі 2119257,26 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS]. У пункті 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що відповідно до частини третьої статті 5 Закону України "Про іпотеку" частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Це положення повинно застосовуватися судом з урахуванням змісту частини другої статті 6 цього Закону щодо нерухомого майна, яке перебуває у спільній власності. ПАТ «Дельта банк» у порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надало суду жодних доказів, які б свідчили про виділення в натурі частини квартири, яка належить [PERSON], та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Відсутні посилання на підстави звільнення від доказування визначені у ст. 61 ЦПК України. Враховуючи встановлені судом обставини, та той факт, що суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором, суд дійшов висновку, що позов ПАТ «Дельта Банк» задоволенню не підлягає. На підставі викладеного, ст. ст. 516, 525, 526, 575, 589, 590, 591, 1050 ЦК України, ст.ст. 12, 33, 36, 38, 39 Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: dismissed