Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 03.05.2014 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Син постійно мешкає із позивачкою та знаходиться на її утриманні, відповідач від утримання дитини ухиляється, добровільно матеріальної допомоги не надає. На даний час позивач перебуває у скрутному матеріальному становищі, не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, відповідач припинив надавати їй матеріальну допомогу на утримання дитини. На підставі вищенаведеного, позивач просила суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не\~ менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до її повноліття, починаючи з дня подачі позову до суду, а також стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку до досягнення дитиною трирічного віку. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у\~ судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно з паспортними даними, позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO]. При цьому, на даний час [PERSON] має тимчасове місце проживання за адресою: Луганська область, с.м.т. Новоайдар, вул. Октябрьска, буд. 185, що підтверджено довідкою від 23.10.2014 року № 927000067 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, яка додана до матеріалів справи (а.с.9). У звязку з чим позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів підсудна\~ Новоайдарському районному суду Луганської області. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що 03.05.2014 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.7). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину: [PERSON], [INFO] (а.с.8). Відповідач по справі [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.8), в якому зазначені відомості про батька, тобто [PERSON] Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], проживає за адресою: Луганська область, с.м.т. Новоайдар, вул. Октябрьська, буд. 185, що підтверджується копією довідки №927000068 від 23.10.2014 року про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції (а.с.16). Малолітній [PERSON], [INFO], проживає разом з матірю [PERSON] та знаходиться на її утриманні, що підтверджується актом обстеження від 13.03.2015 року, виданою депутатом Новоайдарської селищної ради (а.с.15). Позивач не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. З матеріалів цивільної справи вбачається, що відповідач [PERSON] не працює, постійного заробітку не має. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. При ухиленні батьків від обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей кошти на їх утримання стягуються у судовому порядку. Згідно ст. 181 Сімейного кодексу України по рішенню суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу (заробітку) або в твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів сім`ї, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач є працездатною особою. Відомості про матеріальне становище відповідача, наявності у нього інших дітей, непрацездатних членів сім`ї у суду відсутні. Відповідно до ст.7 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2015 рік", прожитковий мінімум на одну дитину віком до 6 років з розрахунку на місяць з "01" вересня 2015 року становить 1167 грн., тому, з урахуванням приписів ст.180 СК України, суд вважає, що обов`язок по утриманню дітей є рівним, як батька, так і матері. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи матеріальне становище позивача, потреби дитини у матеріальному забезпеченні, які позивач одноособово забезпечити не має змоги, суд вважає, що відповідач зобовязаний сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На думку суду, такий розмір утримання є співмірним з матеріальними можливостями відповідача, тому позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України дружина має право на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застосування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги, оскільки шлюбні відносини сторін припинені, відповідач з позивачем не проживає спільно. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання до суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обовязковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Доказів того, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу суду відповідачем надані не були. Проте судом встановлено, що відповідач добровільно не виконує свій обов'язок по утриманню дружини. Відсутність відомостей про працевлаштування відповідача не звільняє його від обов'язку надавати матеріальну допомогу дружині, яка у зв'язку з доглядом за дитиною не має самостійного доходу. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач має працездатний вік, і з цих міркувань, виходячи з принципу справедливості та розумності, та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд присуджує кошти (аліменти) на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/4 частини від доходу відповідача. Згідно з п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору при подачі позову, він стягується з відповідача в дохід держави. Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. З урахуванням вищенаведеного суд вважає, що сплату судового збору необхідно покласти на відповідача у розмірі, встановленому законом. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. На підставі ст. ст. 75, 84, 180, 181, 182, 183 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved