Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із вказаною заявою посилаючись на те, що він, [PERSON] , дата народження « [INFO] , уродженець села Нидж Азербайджан, офіційно з «07» липня 1997 року та по теперішній час зареєстрований та проживає постійно за наступною адресою: [ADDRESS] . Має паспорт зразка, що був введений «28» серпня 1974 року, не є громадянином у відповідності до законодавства про громадянство Російської Федерації, додається довідка від «25» жовтня 2018 року, видана Генеральним консульством Російської Федерації в Харкові, Україна (адреса місця знаходження: 61024, м. Харків, ул. Ольмінського, 22), крім того мається офіційна відповідь від Головного управління міністерства внутрішніх справ Російської федерації по Краснодарському краю (адреса місця знаходження: 350020, місто Краснодар, вулиці Комунарів, 266). Також, «01» лютого 2019 року, ним особисто також було отримано довідку про реєстрацію місця проживання особи від виконавчого комітету Софіївської селищної ради, у відповідності до даної довідки є особою, які відносяться до громадян які мають право на отримання паспорту громадянина України. Зазначає, що проживання на території України на законних підставах проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні (абзац 10-й статті 1 ї Закону України «Про громадянство України» (Відомості Верховної Ради України (ВВР), 2001, № 13, ст.65). Заявник посилається на п. п. а) п.7 Глави II порядку, який зазначено, що встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України… та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 [INFO] .. Просить суд встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , на території України станом на 24 серпня [INFO] . У судовому засіданні представник заявника [PERSON] підтримав заявлені вимоги в повному обсязі, додатково пояснивши, що [PERSON] дійсно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року, тому просить заявлені вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Заявник [PERSON] у судовому засіданні підтримав вимоги заявлені вимоги та просить задовольнити. Представник Софіївського\~районного сектору\~ДМС у\~судовому засіданні\~пояснив,\~що жодного\~доказу проживання\~ [PERSON] станом\~на 24\~серпня 1991\~року не\~надано,\~у зв`язку\~з чим\~просив в\~задоволені заявлених\~вимог заявника\~відмовити,\~оскільки немає\~законних підстав\~для її\~задоволення,\~так як\~ [PERSON] зареєстрований на території України лише з 1997 року. Допитана у якості свідка у судовому засіданні [PERSON] пояснила суду, що вона перебуває в шлюбі з [PERSON] , станом на [INFO] разом з чоловіком проживала на території України в с.Запорізьке Софіївського району. Крім того, від шлюбу з [PERSON] в них народилось двоє дітей, які є громадянинами України та народились в с.Запорізьке Софіївського району. Допитаний у якості свідка у судовому засіданні [PERSON] пояснив, що народився в с.Запорізьке Софіївського району 01.09.1992 [INFO] . Батьком його є [PERSON] . З батьком у нього добрі відносини. В с.Запорізьке Софіївського району народилася в 1990 році і його старша сестра. Знає, що його батько проживав станом на 1990 рік в с.Запорізьке Софіївського району довгий час, вони з сестрою також там народились. Батько щоб матеріально забезпечити їх та мати спочатку працював в колгоспі в с.Запорізьке робітником, в подальшому тимчасово виїзджав з місця свого проживання в с.Запорізьке Софіївського району на заробітки в Росію, але завжди повертався з грошима додому. Допитаний у якості свідка у судовому засіданні [PERSON] пояснив, що він переїхав на постійне місце проживання в Софіївський район Дніпропетровської області в с.Запорізьке. [PERSON] , який є його братом, переїхав в с.Запорізьке Софіївського району десь в 1990 році. Спочатку [PERSON] проживав в нього, а потім він з [PERSON] , в подальшому його дружина, купили дім. Всі його діти народились та проживають в с.Запорізьке Софіївського району. Працював він в колхозі "Запорізьке"в с.Запорізьке Софіївського району, яке наразі ліквідоване. Спочатку працював неофіційно простим робітником, а з 1996 року прийнятий на роботу офіційно. Допитаний у якості свідка у судовому засіданні [PERSON] повідомив, що заявник є його дядьком. Його сім`я переїхала в с.Запорізьке Софіївського району в 1988 році, а його дядько переїхав десь в 1990 році з [PERSON] . Спочатку його дядько проживав в їхньому будинку за адресою [ADDRESS] , а потім купив будинок в с.Запорізьке і від них переїхав. Офіційно його дядько не працював, але працював в колгоспі на току в с.Запорізьке. Тимчасово виїзджав десь в 1991 році в м.Краснодар, Росія. Розглянувши подану заяву, заслухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про те, що заява підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав. Відповідно до статей\~3,\~8,\~9 Конституції України\~в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до п.5 ч.2\~ст.293 ЦПК України\~суди розглядають в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Судом встановлено,\~\~ [PERSON] має паспорт громадянина СРСР (а.с.4). Згідно довідки про реєстрацію місяця проживання особи, виданої виконавчим комітетом Софіївської селищної ради 01 лютого 2019 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований шлюб [INFO] (а.с. 6). Згідно повних витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про встановлення батьківська від 09 листопада 2019 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 67-70) Згідно довідки Генерального консульства Російської Федерації в Харкові за №357 від 25 жовтня 2018 року [PERSON] громадянином Російської Федерації не являється (а.с.9). Як вбачається з листа завідувача Софіївського районного сектору Головного управління у Дніпропетровській області від 12 лютого 2019 року за №1259 [PERSON] , згідно наявних обліків Софіївського РС ГУ ДМС у Дніпропетровській області, з 07 липня 1997 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , по паспорту зразка СРСР серії [NUMBER] виданий 20.04.1984 року [PERSON] , який на даний час не є дійсним та непридатний для використання (а.с. 11-12). Згідно листа виконавчого комітета Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області від 08.10.2019 року відповідно до господарської книги 1991-1995 року в [ADDRESS] [ADDRESS] проживала [PERSON] , 1911 р.н., яка померла [INFO] . На підставі свідоцтва про право на спадщину спадкоємцем майна померлої є [PERSON] , що зареєстрована та проживає за даною адресою. Факту реєстрації місця проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] , виконавчим комітетом Софіївської селищної ради не встановлено (а.с. 45-50). Відповідно до копії трудової книжки [PERSON] 07 травня 1996 року прийнятий на роботу в КСП «Запорізьке» охоронцем (а.с. 85). Відповідно до ч. 1 ст. З\~Закону України «Про громадянство України»\~громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійні проживали на території України. Про належність до громадянства Україні таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року. Згідно ч. 2\~ст. 3 Закону України «Про громадянство України»\~особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України Про громадянство України (13 листопада 1991 року проживали в Україні і не були громадянами інших держав, також є громадянами України. Суд вважає, що виходячи з норм чинного законодавства, юридичне значення має факт постійного проживання на території України на момент проголошенні незалежності України 24.08.1991 року або на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» - 13.11.1991 року. У листі Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визначено, що у порядку ч.2 ст. 256, яка змінена на\~ст. 315 ЦПК, суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень\~ст. 315 ЦПК\~та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня [INFO] ., [INFO] . Так, заявник у судовому засіданні пояснив, що він перебуває у шлюбних відносинах з [PERSON] , з якою проживав в Україні станом 1991 року [ADDRESS] . За час перебування у шлюбі, у них народилось двоє дітей, 1990 [INFO] року народження. Також пояснив, що він працював неофіційно на сезонних роботах в колгоспі, запис в трудову книжку не вносився. Наразі з числа документів, які посвідчують особу, [PERSON] має лише паспорт громадянина СРСР. Паспорт громадянина України вчасно зробити не встиг. Зазначені вище обставини також підтверджуються показами свідків, які допитані в судовому засіданні. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі\~ЗУ «Про громадянство України»\~може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч.1\~ст.3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року. Відповідно п. 7 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001року №215 (далі Порядок), громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 рік. У пункті 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Суд зазначає, що у відповідності до п. 3 ч. 2\~ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону\~дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік 180 днів; Проживання на території України на законних підставах проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Так, відповідно до положень\~Закону України «Про громадянство України»\~і Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Відповідно до ч. 1ст. 81\~ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги\~ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Доводи представника Запорізького РС УДМС України в Запорізькій області про відсутність належних і допустимих доказів постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року є безпідставними, оскільки даний факт підтверджується матеріалами справи та поясненнями свідків. При цьому відомостей про те, що заявник залишав територію України більше, ніж на 180 днів на рік, що спростовувало б його безперервне проживання на території України, чи є громадянином іншої держави матеріали справи не містять. Судом також враховується, що у рішенні ЄСПЛ у справі "Ahmadov проти Азербайджану" (заява № 32538/10) судом встановлено порушення статті 8 (право на повагу до приватного та сімейного життя, житла та листування) Європейської Конвенції з прав людини за відмову видати заявнику посвідчення особи. Вказане рішення судом береться до уваги в світлі тих обставин, що як встановлено судом та підтверджено належними та допустимими доказами, діти заявника - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] народилися в с.Запорізьке Софіївського району Дніпропетровської області, батьком їх є [PERSON] , вони разом із батьком і матір`ю [PERSON] проживали однією сім`єю за однією адресою і мають сталі соціальні зв`язки, діти та дружина цінують ці зв`язки і бажають щоб батько проживав разом з ними, дружина є громадянином України та з 17.05.1990 року зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS] , там і народились діти заявника, що дає підстави вважати, що вказані обставини не могли відбуватись без участі [PERSON] , а тому на думку суду заявник має право на повагу до приватного та сімейного життя. Пунктом 1\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року\~передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що заява [PERSON] є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved