Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області 13 лютого 2017 року з позовною заявою до відповідача [PERSON], в якій зазначив, що відповідач по справі є його батьком. Шлюб між його батьками\~було розірвано 11.02.2010 року та позивач залишився проживати з матірю. Батько позивача відповідач по справі [PERSON] сплачував аліменти на утримання позивача до його повноліття. Хоча позивачу виповнилося 18 років, проте він продовжує навчатися у «Запорізькому авіаційному коледжі ім. О.Г. Івченка» І рівня акредитації та потребує кошти на канцелярські товари, проживання у гуртожитку та харчування. Просить суд стягувати з відповідача на своє утримання аліменти на навчання у розмірі 25% на весь період навчання до його закінчення. В судове засідання сторони не зявились. Позивач надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, вимоги просить задовольнити (а.с.9). Відповідач також надав письмову заяву, в якій просить суд розглянути справу без його участі та позовні вимоги задовольнити у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень (а.с.23).\~ Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступних висновків: Відповідно до ч.2\~ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі свідоцтвом про народження, батьком позивача є відповідач (а.с.3). Шлюб між батьками позивача було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.2). Позивач є повнолітньою особою. Згідно з довідкою №31 від 02.02.2017 року, позивач є студентом «Запорізького авіаційного коледжу ім. О.Г. Івченка» І рівня акредитації з терміном начання до 30.06.2017 року (а.с.5) та проживає у м. Запоріжжя за адресою: вул. Чарівна, б.50, що підтверджується відповідною довідкою № 04-26/7-2188 від 07.02.2017р. (а.с.6). Згідно\~ч.1 ст.199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні діти продовжують навчання і у зв'язку з цим вимагають матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років, за умови, що вони мають можливість надавати таку матеріальну допомогу. Згідно ч.3 ст.199 СК України, право на звернення до суду з позовом має той з батьків з ким проживає дочка, син, а також самі дочка син, які продовжують навчання. Згідно до ч.1\~ст.198 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надати. При цьому обов'язок по утриманню повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, не є продовженням обов'язку по утриманню дитини до вісімнадцяти років. Це два самостійні обов'язки, які закріплені в різних главах Сімейного кодексу України. Вони мають власні підстави виникнення і припинення. Якщо обов'язок по утриманню не виконується добровільно, стягнення аліментів на дочку, сина, які досягли повноліття, з підстав, передбачених статтями 198, 199 СК України, здійснюється у судовому порядку за позовною заявою (абз.4 п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 p.). Згідно Пленуму Верховного Суду України, щодо підстав виникнення обов'язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання також зазначено: Відповідно до абз. 1 п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 р. обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Крім того, потреба в матеріальній допомозі має бути пов'язаною саме з навчанням. Згідно ч.2 ст.199 СК України, право на утримання припиняється у разі припинення навчання. У своїх позовних вимогах, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на навчання у розмірі 25%, проте статтею 200 Сімейного кодексу України\~передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. Таким чином стягнення аліментів у відсотках, як просить позивач, не пердбачено. Крім того, стаття 200 СК України передбачає, що суд самостійно визначає розмір аліментів, який вважає необхідним призначити\~ на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання при цьому суд повинен обовязково врахувати можливість надання такого утримання. При цьому, при визначенні розміру аліментів на повнолітню дитину яка продовжує навчання, судом положення ч.2 ст.182 СК України - не застосовується, тому мінімальний розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина - законом не встановлюється. Крім того,\~ згідно ч.1\~ст.182 Сімейного кодексу України, при визначені розміру аліментів суд враховує у тому числі: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з матеріалами позовної заяви, позивач отримує дохід у вигляді стипендії у розмірі 622,00 грн. на місяць, що підтверджується довідкою про доходи (а.с.4). Також в матеріалах справи відсутні докази щодо відмови відповідача в добровільній матеріальній допомозі позивачу. Крім того, позивачем не обґрунтовано, що визначений ним, в позові, саме такий розмір аліментів є необхідним для покриття витрат повязаних з навчанням, що суд вважає важливою обставиною при визначенні розміру аліментів. Також, в позовній заяві позивач зазначив, що терміном навчання є період з 01.09.2014 року по 30.06.2018 рік та просить стягувати аліменти на період навчання - до 30.06.2018 року. Однак, зазначене позивачем спростовується наданою до позовної заяви довідкою №31 від 02.02.2017 року, згідно якої термін навчання є період з 01.09.2014 року по 30.06.2017 рік (а.с.5), а отже, аліменти на навчання повинні призначатися саме до 30.06.2017 року, оскільки доказів, що позивач продовжить навчання після 30.06.2017 року позивачем суду не надано. Відповідно до\~ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу положень\~ст.57 ЦПК України,\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ст.179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Проаналізувавши все вищезазначене, оцінивши обставини справи, надані суду докази в їх сукупності та наявність обґрунтування, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення аліментів на навчання підлягають частковому задоволенню, оскільки\~позивачем не доведена необхідність стягнення матеріальної допомоги з відповідача на своє утримання на навчання саме у розмірі, зазначеному у позовних вимогах, крім того, стягнення аліментів у спосіб визначений позивачем законодавством не передбачено, у звязку з чим, суд вважає необхідним призначити стягнення на користь позивача аліментів на навчання в розмірі який визнається відповідачем однієї тисячі гривень на місяць до дати закінчення навчання, яка підтверджено документально - до 30.06.2017 року (включно). Враховуючи, що суд прийшов до висновку про призначення аліментів на користь позивача у твердому грошовому вимірі, на підставі ч.2 ст.184 СК України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону. Згідно п.6 ч.1 ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-XII (із змінами та доповненнями), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації. Згідно ч.7 ст.5\~Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-XII (із змінами та доповненнями), індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. А отже, визначений судом розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі однієї тисячі гривень щомісячно підлягає індексації. Також, згідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у правах про стягнення аліментів. Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно із п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (станом на 2017 рік), за подання до суду, фізичною особою, позовної заяви майнового характеру, розмір ставки судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто розмір судового збору, який, з урахуванням ст..7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік»,\~становить 640 грн. 00 коп. Відповідно до ч.3\~ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. А отже, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп. Крім того, відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного вище та

Outcome: partial