Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної злочином. Свій позов мотивує тим, що 14 грудня 2014 року [PERSON] на грунті ревнощів умисно вхопила її за волосся та, витягши на подвір'я будинку, нанесла кулаком декілька ударів в голову, чим завдала їй фізичного болю. Вироком Турійського районного суду від 23 лютого 2015 року [PERSON] визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України. Позивач стверджує, що неправомірними діями відповідача їй було завдано майнової шкоди на суму 3207 грн. на придбання медикаментів. Крім того, такими злочинними діями відповідача позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що вона перебувала на стаціонарному лікуванні, була позбавлена звичного способу життя. Посилаючись на вищевказані обставини, позивач просить стягнути з відповідача на її користь 3207 грн. завданої їй майнової шкоди, 3000 грн. моральної шкоди та 1200 грн. витрат за надання юридичної допомоги. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у запереченні проти позову та в судовому засіданні позов в частині відшкодування майнової шкоди визнала частково, ствердивши, що ліки за фіскальним чеком 06 січня 2015 року придбані не в період лікування, а за рядом чеків використовувались не за призначенням. В частині стягнення з неї моральної шкоди позов заперечувала, ствердивши, що такої шкоди позивачу не заподіяно. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що вироком Турійського районного суду від 23 лютого 2015 року [PERSON] визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України, за те, що вона 14 грудня 2014 року на грунті ревнощів умисно вхопила [PERSON] за волосся та, витягши її на подвір'я будинку, нанесла кулаком декілька ударів в голову, чим завдала їй фізичного болю. Відповідно до виписки Турійської ЦРЛ із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (а. с. 5) [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з 15 по 26 грудня 2014 року у зв'язку з отриманими 14 грудня 2014 року побоями. Відповідно до доданих до позовної заяви фіскальних чеків за період перебування на стаціонарному лікуванні на придбання позивачем медичних препаратів за призначенням лікаря згідно виписки було витрачено 3122.30 грн. (а. с. 5, 6-7). Фіскальні чеки від 06 січня 2015 року на суму 30.60 грн., від 25 грудня 2014 року на суму 13.54 грн., від 24 грудня 2014 року на суму 18.75 грн., від 25 грудня 2014 року на суму 16.12 грн., від 20 грудня 2014 року на суму 6 грн. не прийняті судом до уваги, оскільки ліки за фіскальним чеком від 06 січня 2015 року придбані не в період лікування, а за іншими вищевказаними чеками використовувались не за призначенням лікаря. Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті. Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ від 27.03.1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до роз'яснень пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З огляду на вказане, враховуючи те, що наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вину останньої в її заподіянні підтверджено вироком Турійського районного суду від 23 лютого 2015 року, суд приходить до висновку про задоволення позову про стягнення на користь [PERSON] майнової шкоди, завданої злочинними діями [PERSON], в сумі 3122.30 грн. Крім того, такими діями відповідача [PERSON] позивачу [PERSON] було завдано фізичних і душевних страждань, оскільки остання отримала ушкодження, в результаті чого перебувала на стаціонарному лікуванні, була позбавлена звичного способу життя, не могла спілкуватися з друзями та доглядати за дітьми. Згідно роз'яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. На підтвердження висновку суду щодо розміру відшкодування збитків у рішенні, крім посилання на вирок у кримінальній справі чи постанову у справі про адміністративне правопорушення, необхідно також зазначати докази, подані сторонами при розгляді цивільної справи (наприклад, врахування матеріального становища відповідача або вини потерпілого). Зі змісту вироку слідує, що [PERSON] нанесла удари потерпілій - позивачу у справі [PERSON] на грунті ревнощів, заставши її в квартирі, що по [ADDRESS] зі своїм чоловіком [PERSON] Отже, до злочинних дій [PERSON] спонукала поведінка потерпілої [PERSON] Цілісно проаналізувавши обставини справи: ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, заподіяних потерпілій, наслідки, які спричинили результати ушкоджень, поведінку потерпілої до вчинення злочину, а також матеріальне становище відповідача, яка отримує мінімальну заробітну плату, та на утриманні якої перебуває неповнолітня дитина, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 500 грн. моральної шкоди, та такий її розмір, на думку суду, є розумним та справедливим в даному випадку. В решті позову слід відмовити. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 87 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. На підставі договору від 12 березня 2015 року позивачу надавалася правова допомога адвокатом [PERSON] (а. с. 21), витрати позивача, пов'язані із наданням їй правової допомоги, становлять 1200 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 10 від 12 березня 2015 року (а. с. 23), і враховуючи участь адвоката у двох судових засіданнях, не перевищують граничного розміру компенсації витрат, встановленого Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», є підставними та підлягають до стягнення з відповідача в силу ч.1 ст. 88 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Враховуючи, що за подання даного позову позивач відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» була звільнена від сплати судового збору, то на підставі п.п. 1.1, 1.2 ч. 2 ст. 4, ч. 3 ст. 6 вказаного Закону з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 243.60 грн.

Outcome: partial