Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] «Страхова компанія «Українська страхова група» звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав наступне. 27.07.2013 року о 22-30год. в с.Софіївська Борщагівка Києва-Святошинського району Київської області на вул..Київська сталась дорожньо-транспортна пригода за участю двох автомобілів: SCANIA R420, номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], та ЗАЗ ДЕО, номерний знак [NUMBER]. Внаслідок ДТП автомобіль потерпілого отримав механічні пошкодження. На момент ДТП між позивачем та відповідачем був укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 16.05.2013 року №АС/1632753, за яким позивач застрахував цивільну відповідальність відповідача перед третіми особами при використанні автомобіля SCANIA R420, номерний знак [NUMBER]. 29.07.2013 року потерпілий [PERSON] звернувся до позивача з вимогою сплати страхового відшкодування. На підставі Страхового акту та заяви [PERSON] позивачем було сплачено страхове відшкодування в розмірі 7677,76грн. Позивач вважає, що відповідач на підставі ст.ст.993, 1188 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування», ст.ст.33, 38 закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повинен відшкодувати йому позивачу суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 7677,76грн., тому просить суд стягнути з відповідача на свою користь вказану суму та судовий збір в сумі 243,60грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність, на вимогах наполягає та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.72-73, 80-82, 89-90, 106-107). Третя особа ТОВ "АБУ Менеджмент" до суду не зявилась, причину неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином (а.с.83, 84, 93). За таких обставин суд вважає за необхідне розглянути справу у відсутність сторін на підставі тих доказів, що маються в матеріалах справи. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши докази, що маються в матеріалах справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 27 липня 2013 року о 22-30год. в с.Софіївська Борщагівка Києва-Святошинського району Київської області на вул..Київська сталась дорожньо-транспортна пригода за участю двох автомобілів: SCANIA R420, номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], та ЗАЗ ДЕО, номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] (а.с.8). Постановою Києво-Святошинського районного суду м.Київської області від 05 серпня 2013 року винним у вказаній ДТП визнаний [PERSON] (а.с.10). На момент ДТП цивільно-правова відповідальність при використанні автомобіля SCANIA R420, номерний знак [NUMBER], була застрахована [PERSON] «Страхова компанія «Українська страхова група», що підтверджується полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/1632753 від 16.05.2013р. (а.с.9). Згідно поліса №АС/1632753 від 16.05.2013р., а також страхового акта від 18.10.2013 №ДКЦВ 6806 страхувальником являється ТОВ «АБУ Менеджмент» (а.с.9, 28). Страховим актом від 18.10.2013 №ДКЦВ 6806 страховик [PERSON] «СК «Українська страхова група» визнав дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 27 липня 2013 року, страховою подією, та на підставі розрахунку суми страхового відшкодування прийняв рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 7677,76грн. (а.с.27, 28). Після встановлення зазначених обставин, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.ч.1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Положеннями частини першої статті 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. У пункті 6 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року №4 «Про деяк питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров'ю у зв'язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК). Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК). У абзаці 3 пункту 4 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від N 6 від 27.03.92 року вказано, що не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.). З матеріалів справи вбачається, що страхувальником по договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів являється юридична особа ТОВ «АБУ Менеджмент» (а.с.9). Власником забезпеченого транспортного засобу SCANIA R420, номерний знак [NUMBER], являється [PERSON] - засновник ТОВ "АБУ Менеджмент", що підтверджено обліковою карткою транспортного засобу та інформацією про юридичну особу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб (а.с.97, 99-102). На момент ДТП забезпеченим транспортним засобом SCANIA R420, номерний знак [NUMBER], керував водій [PERSON], який мав при собі посвідчення водія, а також подорожній лист (а.с.14, 15). Згідно Наказу Міністерства транспорту України, Міністерства статистики України від 29 грудня 1995 року N 488/346 «Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля», який був чинним на час настання страхового випадку та втратив чинність згідно з наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 10 грудня 2013 року N 1005/1454, застосування подорожнього листа було обов'язкове всіма суб'єктами підприємницької діяльності, установами і організаціями незалежно від відомчого підпорядкування та форми власності, які експлуатують вантажні та службові легкові автомобілі або для яких за їх замовленням здійснюється транспортне обслуговування такими автомобілями. Перевізники, які експлуатують вантажні автомобілі, як власні, так і орендовані (без водія), а також підприємства і установи при експлуатації службового легкового автомобіля зобов'язані були при випуску автомобіля на лінію видавати водієві оформлений подорожній лист відповідної типової форми. Експлуатація вантажного або службового автомобіля без подорожнього листа затвердженої типової форми заборонялась. Подорожній лист автомобіля це первинний документ обліку вантажних автомобільних перевезень, що всебічно характеризує роботу автомобіля і водія з моменту їх виїзду з автотранспортного підприємства і до повернення на підприємство. У подорожньому листі №858810, який мається в матеріалах справи, вказано водія транспортного засобу [PERSON] Згідно даних, указаних у подорожньому листі, виїзд забезпеченого транспортного засобу було здійснено 27 липня 2013 року о 20-00 годині, повернено в гараж 28 липня 2013 року о 18-00 годині (а.с.15). При цьому суд звертає увагу, що ДТП сталась 27 липня 2013 року о 22 годині 30 хвилин, тобто в той час, коли [PERSON] вже виїхав з гаражу та керував забезпеченим транспортним засобом SCANIA R420, номерний знак [NUMBER]. Перевіряючи наявність підстав для відшкодування шкоди саме відповідачем [PERSON], а саме: чи являється він особою, яка зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, судом встановлено, що згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків у період часу з червня 2013 року по вересень 2013 року, ТОВ «АБУ Менеджмент» здійснювало нарахування та виплату [PERSON] заробітної плати (а.с.111). Отже, з наведеного вбачається, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «АБУ Менеджмент». Оцінюючи у сукупності докази, а саме: подорожній лист та відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків, суд вважає, що відповідач [PERSON] скоїв ДТП під час керування забезпеченим транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обовязків, тому приходить до висновку, що [PERSON] не може нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Позивач, предявляючи даний позов до суду, не звернув уваги на ту обставину, що саме юридична особа несе відповідальність за шкоду, завдану її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, а не працівник. Однак, як убачається з матеріалів справи, позов пред'явлений не до особи, відповідальної за завдання шкоди її працівником, а до самого працівника, що суперечить положенням ст.1172 ЦК України. Клопотань про заміну неналежного відповідача позивач не заявляв. В силу вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Проте вимог до особи, яка несе відповідальність за шкоду згідно ст.1172 ЦК України, позивач не заявляв, тому суд розглянув справи в межах вимог, заявлених до [PERSON] Отже, даючи правову оцінку спірним правовідносинам суд приходить до висновку, що позов предявлений до неналежного відповідача, у звязку з чим у задоволенні позову слід відмовити з указаних підстав. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то сплачений позивачем судовий збір в силу ч.1 ст.88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача не підлягає.

Outcome: dismissed