Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що 09 вересня 2004 року між нею ([PERSON].) та відповідачем [PERSON] Було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Мукачівського міського управління юстиції. Під час шлюбу у них народилась донька - [PERSON], [INFO]. Однак, починаючи з січня 2018 року шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведуть. На сьогоднішній день донька [PERSON] зареєстрована та проживає разом з нею, перебуває на її утриманні і всі обов'язки щодо утримання та виховання дитини вона несе самостійно. У свою чергу відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку щодо утримання дитини. Тому на підставі вищенаведеного вона ([PERSON].) звертається до суду та просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти в розмірі 1200 грн., щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення нею повноліття, а також допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць. Позивач - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Представник позивача - [PERSON] в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи міститься заява, в якій просить суд розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задоволити. Ухвалою суду від 23 червня 2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін. Відповідач - [PERSON], який належним чином повідомлявся про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження, своїм правом подати відзив на позов, у встановлений судом строк, не скористався. Крім того, клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а тому відповідно до частини 5 статті 279 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними в справі матеріалами. Беручи до уваги клопотання позивача, суд знаходить за можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно до вимог частини 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 280 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до копії Свідоцтва про одруження Серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Мукачівського міського управління юстиції Закарпатській області, між [PERSON] та [PERSON], зареєстровано шлюб 09 вересня 2004 року, про що зроблено відповідний актовий запис за №395 (а.с.5). У сторін по справі, [INFO] народилася донька - [PERSON], про що свідчить копія Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] видане міським відділом реєстрації актів цивільного стану Мукачівського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області 16 січня 2007 року (а.с.8). З копії Довідки про реєстрацію місця проживання особи виданої виконавчим комітетом Мукачівської міської ради Закарпатської області, вбачається, що [PERSON], [INFO] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Відповідно до копії Довідки про доходи , наданої 02 червня 2018 року Мукачівським ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області, [PERSON], будучи на посаді оператора пральних машин отримала дохід в розмірі 1520 грн. (а.с.11). Батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обов'язок закріплений в Конституції України, а також в Сімейному кодексі України, оскільки одним із найголовніших та найважливіших обов'язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" також передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх змінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно дол законів України. Відповідно до частини 1 статті 9 Сімейного кодексу України, подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім'ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства. Нормою статті 141 цього Кодексу встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до частини 2 статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. У відповідності до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а на підставі частини 3 статті 181 цього Кодексу, за рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно частини 1 статті 184 Сімейного кодексу України - якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Нормою частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України (із змінами і доповненнями), розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років з 01 липня 2018 року становить 1944 гривень. Аліменти на дитину відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Відповідно пункту 1 частини 1 статті Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Також, судом знайдено підставність часткового задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі, в розмірі 972 грн., яка у свою чергу є виважена, розумна, справедлива і об'єктивна, щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, і до досягнення нею повноліття, оскільки позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що дитина у будь-якому випадку повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, яке гарантоване як частиною 2 статті 51 Конституції України,як Сімейним кодексом України, так і частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, це зокрема, виявляється в забезпеченні доньки мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Тому обов'язок відповідача [PERSON] як батька утримувати та надавати доньці матеріальну допомогу. Згідно статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати стягнути частково з відповідача [PERSON] на користь держави.

Outcome: partial