Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-20 00:00:00

В Рівненський міський суд Рівненської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON], Публічного акціонерного товариства «Імексбанк», третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів [PERSON] Державної виконавчої служби Рівненського районного управління юстиції про звільнення майна з-під арешту. У вказаному позові [PERSON] зазначила, що в провадженні Державної виконавчої служби Рівненського районного управління юстиції знаходиться ухвала Рівненського районного суду Рівненської області від 15.05.2013р., якою було вжито заходів забезпечення позову у цивільній справі №\~1716/5516/2012 за позовом ПАТ\~«Імексбанк» до [PERSON], про стягнення кредитної заборгованості. 21 травня 2013 року державним виконавцем ДВС Рівненського РУЮ [PERSON], було винесено постанову ВП\~№\~38030899 від 21.05.2013 р. про накладення арешту все майно (рухоме, нерухоме) та грошові кошти [PERSON] в межах суми стягнення. Вказує, що окрім майна належного Відповідачу\~1 арешт також було накладено і на частку 37/100 в будівлі офісного центру, що знаходиться в м.\~Рівне, по вулиці Гетьмана Мазепи 4а/6а, яка належить їй та її чоловіку [PERSON] на праві спільної сумісної власності В судовому засіданні представник позивача [PERSON] по справі позовні вимоги підтримав повністю та надав пояснення аналогічні викладеним в позові, просив задоволити їх повністю. Додатково зазначив, що на виконанні у ДВС Рівненського РУЮ не перебуває ніякого виконавчого документу по справі №\~1716/5516/2012, рішення в якій набрало законної сили 18.08.2015р., і по якій Рівненським районним судом 15.05.2015 року було вжито заходів забезпечення позову. Вважає, що, оскільки ПАТ\~«Імексбанк» так і не предявило до виконання виконавчий документ справі №\~1716/5516/2012 у строки визначені ст.\~22 Закону України «Про виконавче провадження», то заходи забезпечення позову по даній справі втратили свою актуальність і зазначене в позові майно підлягає звільненню з-під арешту. В судовому засіданні представник відповідача\~2 адвокат [PERSON] позов по справі визнав повністю. Зазначив, що будівля офісного центру, що знаходиться в м.\~Рівне, по вулиці Гетьмана Мазеп 4а/6а була побудована за кошти [PERSON] і у звязку з тим, що відповідачем [PERSON]М було реалізовано 58/100 частин цього приміщення, що перевищує його частку в спільній сумісній власності, між подружжям було досягнуто домовленості, що часткою 37/100 зазначеного офісного центру буде розпоряджатися виключно позивачка. Відповідач ПАТ\~«Імексбанк» належним чином викликався до суду для розгляду справи, що стверджується рекомендованим листом з повідомленням "Укркур?єр" повернутим до суду, однак до суду не з?явився, заперечень чи клопотань не подав, явку представника не забезпечив. Третя особа, [PERSON] Державної виконавчої служби Рівненського районного управління юстиції до суду не з?явився. До початку розгляду справи подав через канцелярію суду заяву в якій просить розгляд справи проводити без їх участі та вирішити справу згідно вимог закону. Додатково зазначає, що в проваджені ДВС Рівненського РУЮ не перебуває жодного виконавчого документу про стягнення коштів на виконання рішення суду у справі №\~1716/5516/2012. До заяви третьою особою додано завірену копію постанову ВП\~№\~38030899 від 21.05.2013 р.. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними. Відповідно до ст.ст..10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 04.07.1998 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що Новобуським відділом реєстрації актів громадянського стану Миколаївської області в книзі реєстрації актів про одруження було здійснено запис №48 від 04.07.1998 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 04.07.1998 року серії ФП №047434. Те, що частка 37/100 будівля офісного центру, що знаходиться в м.\~Рівне, по вулиці Гетьмана Мазепи 4а/6а є спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] підтверджується дослідженими в судовому засіданні копіями ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.01.2014 року та \~ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.10.2014 року, а саме номер справи в касаційній інстанції:\~6?24916св14. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.10.2014 року, було скасовано рішення апеляційного суду Рівненської області від 22.05.2014 року у справі №\~569/2236/14-ц та залишено в силі рішення Рівненського міського суду від 17.03.2015 року, яким було задоволено позов [PERSON] до ПАТ\~«Імексбанк», [PERSON], треті особи приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним іпотечного договору №\~072/08/1 від 18.06.2008 року. В зазначеній ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (абзац 8 сторінка 3) вказано, що [PERSON] було реалізовано 11/100 частин незавершеного будівництва офісного центру в м. Рівне, по вулиці Гетьмана Мазепи 4а/6а, а згодом ще 47/100 частин цього будівництва. Дана обставина підтверджує пояснення надані представником [PERSON], адвокатом [PERSON], про те що відповідачем\~2 було реалізовано частину вищезазначеного майна, яка значно перевищує частку належну [PERSON] в спільній сумісній власності, на офісний центр у м. Рівне, по вулиці Гетьмана Мазепи 4а/6а. Частиною 3 статті 61 ЦПК України визначено, що не підлягають доказуванню при розгляді інших справ обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі за умови, що дані рішення набрали законної сили та в них беруть/брали участь ті самі особи або особа, щодо яких встановлено ці обставини. Разом з тим, з матеріалів справи та з пояснень сторін вбачається, що частки [PERSON] та [PERSON] не були виділені в натурі, таким чином будівля офісного центру належала подружжю на праві спільної сумісної власності. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 15.05.2013р. вжито заходів забезпечення позову у справі №\~1716/5516/2012 за позовом ПАТ\~«Імексбанк» до [PERSON], про стягнення кредитної заборгованості, шляхом накладення арешту на все майно (рухоме, нерухоме) та грошові кошти в межах суми стягнення, належні відповідачу\~1. Також судом встановлено, що 21.05.2015 року державним виконавцем Відділу ДВС Рівненського РУЮ [PERSON], було винесено Постановою ВП\~№\~38030899 про накладення арешту все майно (рухоме, нерухоме) та грошові кошти [PERSON], відомості про це були зареєстровані 22.05.2013р. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №\~1015907.Зазначеною постановою державного виконавця крім іншого належного [PERSON] майна, накладено арешт також і на частку 37/100 в будівлі офісного центру в м. Рівне, по вулиці Гетьмана Мазепи 4а/6а. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту - стаття 61 СК України. Статтею 73 СК України передбачено, що за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Згідно ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на майно і про звільнення майна з-під арешту. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності від 22.12.1995 року за № 20, судовий захист права здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про виключення майна з опису та звільнення майна з-під арешту. В постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року №\~14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" (пункт16) вказано, що судам при вирішенні даної категорії справ, необхідно враховувати, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості (ст. 24 ЦПК) позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно та звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. При цьому суд враховує, що згідно інформації наданої третьою в проваджені ДВС Рівненського РУЮ не перебуває жодного виконавчого документу на виконання рішення Рівненського районного суду у справі №\~1716/5516/2012, а згідно наданих у судовому засіданні представником позивача копії рішення Рівненського районного суду від 07.05.2015р. та копії ухвали апеляційного суду по цій справі з єдиного державного реєстру судових рішень, строк предявлення виконавчого документу закінчився 18.08.2015 року. Тому на думку суду постановою державного виконавця ДВС Рівненського РУЮ від 21.05.2013 р. забезпечується зобовязання в якому відповідачем\~2 (стягувачем) пропущений строк для його примусового виконання. Статтею 321 ЦК України гарантується непорушність права власності, зокрема те, щоніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право користуватися, розпоряджатися, володіти своїм майном. Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 2 статті 16 ЦК України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, визнання права (п.1), припинення дії, яка порушує право (п.3) та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (п.10 ч. 2 ст. 16 ЦК України). На підставі ст.ст. 11, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 21, 60, 61, 65, 73 СК України,

Outcome: approved