Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

В квітні 2019 [PERSON] (далі - позивач-1) та [PERSON] (далі - позивач-2) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Державного бюро розслідувань (далі - відповідач-1), Державної казначейської служби України (далі - відповідач-2) про відшкодування моральної шкоди завданої неправомірною незаконною бездіяльністю органів державної влади. У своїй позовній заяві позивачі просили: стягнути солідарно з відповідачів на користь позивачів,солідарно в рівних долях суму моральної шкоди у розмірі 240 тис. грн.. за бездіяльність ДБР по недотриманню норм національного кримінально-процесуального законодавства України, і системне вчинення щодо позивачів особисто протизаконних дій, прокоментованих. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31.10.2018 року [PERSON] подала через приймальню НАБУ, заяву № 4 про кримінальні правопорушення, вчинені детективом НАБУ [PERSON] за ст. 356, 365, ч. 3 ст. 382 КК України (вх.. № К-9694 від 31.10.2018р.), проте відомості про вчинені кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесені. Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 07.12.2018 року, зобов`язано службову особу Національного антикорупційного бюро України, до компетенції якої входить внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, не пізніше 24 годин після отримання копії ухвали, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення, зазначене у заяві № 4 від 31.10.2018р., поданій [PERSON] до Національного антикорупційного бюро України (вх. № К-9694). 03.01.2019 року позивачів подали клопотання №1/1, № 1/2 та № 1/3 з проханням щодо уточнення відомостей, внесених до ЄРДР детективом НАБУ С.В. Грабаром та щодо вчинення інших процесуальних дій, вказані клопотання детективом НАБУ не розглянуто та направлено до ДБР. Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 30.01.2019 року в задоволенні скарги відмовлено, в зв`язку з непідсудністю скарги цього суду, оскільки підслідність у вказаному кримінальному провадженні змінено за Центральним апаратом Державного бюро розслідувань. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14.02.2019 року зобов`язано слідчого ДБР Нікітенко РС. розглянути клопотання № 1/1, 1/2, 1/3 від 03.01.2019 року про вчинення процесуальних дій та повідомити про результати їх розгляду у строк та порядок визначений ст. 220 КПК України. 20 лютого 2019 року позивачі звернулися до слідчого 1 слідчого відділу 2 управління організації досудових розслідувань ДБР Нікітенка Р.С. з клопотаннями про вчинення слідчих та процесуальних дій, вказане клопотання було зареєстровано органом досудового розслідування 20 лютого 2019 року за вх. №К-1107, №К-1109 №К-1108, проте клопотання належним чином не розглянуті та не вчинено відповідних процесуальних дій за наслідками їх розгляду. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28.02.2019 року, зобов`язано слідчого 1 слідчого відділу 2 управління організації досудових розслідувань ДБР Нікітенка Р.С., або іншого уповноваженого слідчого у кримінальному провадженні розглянути клопотання [PERSON] , [PERSON] від 20 лютого 2019 року, зареєстроване органом досудового розслідування 20 лютого 2019 року за вх. №К-1107, №К-1109 №К-1108 про вчинення слідчих та процесуальних дій в рамках кримінального провадження 52018000000001211, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 грудня 2018 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, протягом 72 (сімдесяти двох) годин з моменту отримання копії ухвали слідчого судді, вчинити відповідні процесуальні дії за наслідками його розгляду або надати на нього відповідь у вигляді вмотивованої постанови. 26 лютого 2019 року, до приймальні ДБР заявниками було подано клопотання в межах кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № 52018000000001211, які було зареєстровано за вхідними № КО-1244, № КО-1245, №КО-1246, проте будь-яких відомостей щодо належного розгляду вказаних клопотань заявники не отримували і даною бездіяльністю порушуються їх законні права та інтереси. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11.03.2019 року зобов`язано слідчого Державного бюро розслідувань, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 52018000000001211 розглянути клопотання [PERSON] , [PERSON] від 26.02.2019 року за вхідним № КО-1244, № КО-1245, №КО-1246, з прийняттям відповідного процесуального рішення у порядку, передбаченому ст. 220 КПК України, про що повідомити заявників відповідно до вимог закону. Позивачі зазначають, що вказані ухвали суду до цього часу не виконані, відомості про злочин не внесено, тому висувають солідарні вимоги до відповідачів за невиконання службових обов`язків та невиконання вказаних вище ухвал слідчих суддів. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вказана справа надійшла до провадження судді Макаренко І.О. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.10.2019 року, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 05.12.2019 року, позовну заяву [PERSON] , [PERSON] залишено без розгляду з мотивів невиконання позивачами без поважних причин вимоги суду про витребування письмових доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи. Вищевказані судові рішення були скасовані постановою Верховного Суду від 05.02.2020 року та передано справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, вказана справа надійшла до провадження судді Макаренко І.О. повторно. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.10.2019 року заяву про самовідвід судді Шевченківського районного суду м. Києва Макаренко І.О. - задоволено. Цивільну справу за позовом [PERSON] , [PERSON] до Державного бюро розслідувань, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої неправомірною незаконною бездіяльністю органів державної влади, передано для повторного автоматичного розподілу справи в порядку ст. 14 ЦПК України. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2020 року матеріали справи передані для розгляду судді Рибаку М.А. Ухвалою суду від 23.03.2020 року, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 04.06.2020 року, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. 10.08.2020 року на адресу суду надійшов відзив Державного бюро розслідування, в якому зазначено, що 18.12.2018 року на виконання ухвали суду Солом`янського районного суду від 07.12.2018 року, відомості про кримінальне правопорушення було внесено до ЄРДР. Щодо виконання ухвал Шевченківського районного суду від 14.02.2019 року та від 28.02.2019 року стосовно розгляду клопотань від 03.01.2019 року № 1/1, № 1/2, № 1/3 та від 20.02.2019 року за вх. № К-1107, № К-1109, № К-108, відповідач зазначив, що постановою слідчого ДБР відмовлено у розгляді зазначених клопотань з підстав відсутності статусу потерпілих у заявників. Також постановою слідчого ДБР від 26.03.2019 року відмовлено у розгляді клопотань позивачів від 26.02.2019 року, які ухвалою Шевченківського районного суду від 11.03.2019 року зобов`язано розглянути. Відповідачем наголошено, що задоволення судом скарги стосовно бездіяльності правоохоронних органів або зобов`язання внести певні відомості до ЄРДР не є беззаперечним фактом саме протиправної бездіяльності, яка може завдати шкоди правам та інтересам зацікавленої особи, в тому числі моральної шкоди. 18.08.2020 року на адресу суду надійшли відповідь на відзив позивачів, в яких останні зазначили, що факти невиконання 4-х судових ухвал відповідачем-1 не спростовані, а невнесення відомостей позбавило можливостей предметного розслідування по суті заявлених кримінальних правопорушень. У судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги з підстав, зазначених в позовній заяві, та просили суд їх задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача-1 у судовому засіданні проти позовних вимог заперечили та просили у позові відмовити. Представник відповідача-2 у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності належним чином повідомлених сторін. Суд, заслухавши пояснення позивачів та представників відповідача-1, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31.10.2018 року [PERSON] подала через приймальню НАБУ, заяву № 4 про кримінальні правопорушення, вчинені детективом НАБУ [PERSON] за ст. 356, 365, ч. 3 ст. 382 КК України (вх.. № К-9694 від 31.10.2018р.), проте відомості про вчинені кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесені. Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 07.12.2018 року, зобов`язано службову особу Національного антикорупційного бюро України, до компетенції якої входить внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, не пізніше 24 годин після отримання копії ухвали, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення, зазначене у заяві № 4 від 31.10.2018р., поданій [PERSON] до Національного антикорупційного бюро України (вх. № К-9694) (т. а.с.17). На виконання ухвали суду Солом`янського районного суду від 07.12.2018 року, відомості про кримінальне правопорушення було внесено до ЄРДР (т. 1 а.с.22). 03.01.2019 року позивачів подали клопотання №1/1, № 1/2 та № 1/3 з проханням щодо уточнення відомостей, внесених до ЄРДР детективом НАБУ С.В. Грабаром та щодо вчинення інших процесуальних дій, вказані клопотання детективом НАБУ не розглянуто та направлено до ДБР. Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 30.01.2019 року в задоволенні скарги відмовлено, в зв`язку з непідсудністю скарги цього суду, оскільки підслідність у вказаному кримінальному провадженні змінено за Центральним апаратом Державного бюро розслідувань. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14.02.2019 року зобов`язано слідчого ДБР Нікітенко РС. розглянути клопотання № 1/1, 1/2, 1/3 від 03.01.2019 року про вчинення процесуальних дій та повідомити про результати їх розгляду у строк та порядок визначений ст. 220 КПК України (т.1 а.с. 51). 20 лютого 2019 року позивачі звернулися до слідчого 1 слідчого відділу 2 управління організації досудових розслідувань ДБР Нікітенка Р.С. з клопотаннями про вчинення слідчих та процесуальних дій, вказане клопотання було зареєстровано органом досудового розслідування 20 лютого 2019 року за вх. №К-1107, №К-1109 №К-1108, проте клопотання належним чином не розглянуті та не вчинено відповідних процесуальних дій за наслідками їх розгляду. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28.02.2019 року, зобов`язано слідчого 1 слідчого відділу 2 управління організації досудових розслідувань ДБР Нікітенка Р.С., або іншого уповноваженого слідчого у кримінальному провадженні розглянути клопотання [PERSON] , [PERSON] від 20 лютого 2019 року, зареєстроване органом досудового розслідування 20 лютого 2019 року за вх. №К-1107, №К-1109 №К-1108 про вчинення слідчих та процесуальних дій в рамках кримінального провадження 52018000000001211, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 грудня 2018 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, протягом 72 (сімдесяти двох) годин з моменту отримання копії ухвали слідчого судді, вчинити відповідні процесуальні дії за наслідками його розгляду або надати на нього відповідь у вигляді вмотивованої постанови (т.1а.с.60). Щодо розгляду клопотань від 03.01.2019 року № 1/1, № 1/2, № 1/3 та від 20.02.2019 року за вх. № К-1107, № К-1109, № К-108, відповідачем-1 було відмовлено у розгляді зазначених клопотань з підстав відсутності статусу потерпілих у заявників (т. 1 а.с. 54, 77). 26 лютого 2019 року, до приймальні ДБР заявниками було подано клопотання в межах кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № 52018000000001211, які було зареєстровано за вхідними № КО-1244, № КО-1245, №КО-1246, проте будь-яких відомостей щодо належного розгляду вказаних клопотань заявники не отримували і даною бездіяльністю порушуються їх законні права та інтереси. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11.03.2019 року зобов`язано слідчого Державного бюро розслідувань, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 52018000000001211 розглянути клопотання [PERSON] , [PERSON] від 26.02.2019 року за вхідним № КО-1244, № КО-1245, №КО-1246, з прийняттям відповідного процесуального рішення у порядку, передбаченому ст. 220 КПК України, про що повідомити заявників відповідно до вимог закону (т. 1 а.с.74). Постановою слідчого ДБР від 26.03.2019 року відмовлено у розгляді клопотань позивачів від 26.02.2019 року (т. 1 а.с.86-87). Частиною першою статті 19 ЦПК України визначено юрисдикцію загальних судів, зокрема у ній зазначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Згідно із частиною першою статті 1 КПК порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (пункт 10 частини першої статті 3 КПК). За правилами частин першої - четвертої статті 214 КПК слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування. Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР. Здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 303 КПК на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, -- заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування. Наведеними правовими нормами визначено суб`єктний склад, процедуру ініціювання і початку досудового розслідування, а також порядок оскарження дій чи бездіяльності слідчого або прокурора у разі нездійснення ними процесуальних дій, які вони зобов`язані вчинити у визначений цим Кодексом строк. Так, у межах спірних правовідносин (щодо визнання бездіяльності відповідача протиправною) позивач і відповідач діють як учасники кримінального провадження, права і обов`язки яких визначені кримінальним процесуальним законом, тому спір у цій справі повинен розглядатися за правилами КПК України. До подібних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 813/1596/18 (провадження № 11-1478апп18). Щодо вимоги позивачів про відшкодування моральної шкоди, слід зазначити наступне. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав . Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній собі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Стаття 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивачі повинні довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. При цьому сам факт винесення ухвали слідчим суддею, якою за результатами розгляду скарги позивача зобов`язано відповідача внести відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, не тягнуть наслідків цивільно-правового характеру і не можуть бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені зазначені позивачем ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача і притягнення його до цивільно-правової відповідальності. З огляду на зазначене, позивачами не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння їм моральних страждань чи втрат немайнового характеру, а отже, і заподіяння моральної шкоди. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 грудня 2019 року у справі № 285/3475/18-ц (провадження № 48184св18), у постанові від 10 липня 2019 року у справі № 522/3429/17 (провадження № 28015св18), у постанові від 04 березня 2020 року у справі № 639/1803/18 (провадження № 18842св19). Доводи позивачів у позовній заяві, не є підставами для задоволення позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявниками норм матеріального та процесуального права. Такі ж правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 30 січня 2019 року, у справі №199/1478/17, відповідно до якої сам по собі факт зобов`язання ухвалою суду внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені. Лише незгода позивача з прийнятими працівниками органів прокуратури процесуальними рішеннями, які були ним оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження. Стаття 176 ЦК України визначає, що Держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади не відповідають за зобов`язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом. Юридичні особи, створені державою, Автономною Республікою Крим, територіальними громадами, не відповідають за зобов`язаннями відповідно держави, Автономної Республіки Крим, територіальних громад. Крім того варто зазначити, що в рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 32 Закону України "Про Державний бюджет України на 2000 рік" та статті 25 Закону України "Про Державний бюджет України на 2001 рік" (справа про відшкодування шкоди державою) від 3 жовтня 2001 року справа N 1-36/2001, N 12-рп/2001 зазначено, що державні органи як юридичні особи несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов`язаннями (стаття 32 Цивільного кодексу Української РСР). Згідно з частиною першою статті 33 Цивільного кодексу держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій, які є юридичними особами, а ці організації не відповідають по зобов`язаннях держави. Така юридична особа, тобто державна установа, відповідає за своїми зобов`язаннями коштами, які є в її розпорядженні. У разі їх недостатності відповідальність за її зобов`язаннями несе власник відповідного майна (стаття 32 Цивільного кодексу Української РСР). Так, діюче законодавство України не покладає на Державну казначейську службу України відповідальність за юридичні особи. Створені державою. Відповідно до частини першої та третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно із частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог на підставі наявних у справі матеріалів, в яких відсутні докази завдання позивачу моральної шкоди та не обґрунтовано її розмір, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, позов про стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed