Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

Позивач 09 листопада 2016 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що на підставі свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю № 0799 від 12.06.1998 року позивач займається адвокатською діяльністю на протязі більше 18 років. Позивач, як адвокат, вірний присязі адвоката України та у своїй діяльності дотримується принципів верховенства права, законності, незалежності та конфіденційності, правил адвокатської етики, чесно і сумлінно забезпечує право на захист та надає правову допомогу відповідно до Конституції України, з високою відповідальністю виконує покладені на нього обовязки. На підставі договору № 37/08 від 15.08.2014 року про надання юридичної допомоги позивач був представником [PERSON] у цивільній справі № 206/5271/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування збитків, що розглядалася в Самарському районному суду м. Дніпропетровська. Відповідач [PERSON], є батьком позивача [PERSON] по вищезазначеній цивільній справі та на протязі багатьох судових засідань, при розгляді справи, знаходився в залі судових засідань, як вільний слухач. В позові зазначено, що 29.09.2015 року відповідач до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області направив скаргу, в якій виклав неправдиву та недостовірну інформацію відносно позивача, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, а саме, «адвокат [PERSON] свідомо бере участь у формуванні завідомо неправдивих доказів та подає їх суду, нехтує присягою та грубо порушує [PERSON] адвокатської етики. З неприхованим цинізмом паплюжиться присяга та [PERSON] адвокатської етики!!! Самовпевнений у безкарності, адвокат [PERSON] сам ставиться до присяги як до клочка паперу, який можна використати при деякій потребі і в цьому ж запевнив свого підзахисного та його свідків, які також піддалися його впливу та, незважаючи на прийняту присягу надали суду неправдиві свідчення…», -«адвокат [PERSON] свідомо порушує ст.43 [PERSON] адвокатської етики, свідомо бере участь в формуванні завідомо неправдивих доказів, посилається в суді на завідомо неправдиві та завідомо викривлені фактичні обставини», -«адвокат [PERSON]\~ демонструє в суді некомпетентність в питанні здійснення страхового відшкодування…, що в свою чергу дає всі підстави вважати, що адвокат [PERSON], відповідно до ст.11 [PERSON] адвокатської етики не повинен здійснювати захист та представництво…». Далі, в позові зазначено, що вказана скарга відповідача була розглянута 02 грудня 2015 року кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Дніпропетровської області та зміст цієї скарги був доведений до складу цієї комісії в присутності безпосередньо позивача та відповідача. Таким чином, відповідач своїми діями, зазначеною скаргою від 29.09.2015 року, вчинив наступне: поширив неправдиву інформацію, тобто довів її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширив інформацію, що стосується саме позивача; поширив недостовірну інформацію, тобто таку, яка не відповідає дійсності та таке поширення відповідачем зазначеної інформації порушує особисті немайнові права позивача, тобто завдає шкоди особистим немайновим благам та перешкоджає позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Рішенням № 354/ДПВ-15 від 02.12.2015 року кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Дніпропетровської області, в порушенні дисциплінарної справи відносно позивача було відмовлено. На зазначене рішення № 354/ДПВ-15 від 02.12.2015 року відповідач подав скаргу, що надійшла до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури України. Рішенням Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури України від 24.03.2016 року скаргу відповідача залишено без задоволення, а рішення дисциплінарної палати КДКА Дніпропетровської області № 354/ДПВ-15 від 02.12.2015 року про відмову в порушенні дисциплінарної справи відносно позивача залишено без змін. Позивач просив встановити, що порушено особисте немайнове право позивача [PERSON] та визнати інформацію, викладену відповідачем [PERSON] в скарзі від 29 вересня 2015 року відносно [PERSON] до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області, а саме: -«адвокат [PERSON] свідомо бере участь у формуванні завідомо неправдивих доказів та подає їх суду, нехтує присягою та грубо порушує [PERSON] адвокатської етики. З неприхованим цинізмом паплюжиться присяга та [PERSON] адвокатської етики!!! Самовпевнений у безкарності, адвокат [PERSON] сам ставиться до присяги як до клочка паперу, який можна використати при деякій потребі і в цьому ж запевнив свого підзахисного та його свідків, які також піддалися його впливу та, незважаючи на прийняту присягу надали суду неправдиві свідчення…», -«адвокат [PERSON] свідомо порушує ст.43 [PERSON] адвокатської етики, свідомо бере участь в формуванні завідомо неправдивих доказів, посилається в суді на завідомо неправдиві та завідомо викривлені фактичні обставини»,-«адвокат [PERSON]\~ демонструє в суді некомпетентність в питанні здійснення страхового відшкодування…, що в свою чергу дає всі підстави вважати, що адвокат [PERSON], відповідно до ст.11 [PERSON] адвокатської етики не повинен здійснювати захист та представництво…» такою, що не відповідає дійсності та принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON]; зобов»язати\~ [PERSON]\~ у строк в межах одного місяця з дня набрання законної сили рішення в цій справі спростувати недостовірну інформацію викладену ним в скарзі від 29.09.2015 року відносно позивача до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області у такий саме спосіб як вона була поширена, шляхом направлення на адресу кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області відповідного письмового повідомлення, виконаного відповідачем [PERSON] з текстом наступного змісту «Інформація, викладена в скарзі [PERSON]\~ від 29.09.2015 року відносно адвоката [PERSON] до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області, а саме, -«адвокат [PERSON] свідомо бере участь у формуванні завідомо неправдивих доказів та подає їх суду, нехтує присягою та грубо порушує [PERSON] адвокатської етики. З неприхованим цинізмом паплюжиться присяга та [PERSON] адвокатської етики!!! Самовпевнений у безкарності, адвокат [PERSON] сам ставиться до присяги як до клочка паперу, який можна використати при деякій потребі і в цьому ж запевнив свого підзахисного та його свідків, які також піддалися його впливу та, незважаючи на прийняту присягу надали суду неправдиві свідчення…», -«адвокат [PERSON] свідомо порушує ст.43 [PERSON] адвокатської етики, свідомо бере участь в формуванні завідомо неправдивих доказів, посилається в суді на завідомо неправдиві та завідомо викривлені фактичні обставини», -«адвокат [PERSON]\~ демонструє в суді некомпетентність в питанні здійснення страхового відшкодування…, що в свою чергу дає всі підстави вважати, що адвокат [PERSON], відповідно до ст.11 [PERSON] адвокатської етики не повинен здійснювати захист та представництво…» є такою, що не відповідає дійсності та принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON]; зобов`язати відповідача [PERSON]\~ у строк в межах одного місяця з дня набрання законної сили рішення в цій справі направити на адресу кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області письмове повідомлення про ухвалене у цій справі судове рішення; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 30\~000 грн. та судові витрати. Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримав, та просив задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідач в судовому засіданні позовну заяву не визнав в повному обсязі та просив відмовити в її задоволенні. Пояснив, що інформація, яку він виклав в скарзі від 29.09.2015 року відносно адвоката [PERSON] до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області, є його оціночним судженням. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню по наступних підставах. \~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. В свою чергу ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. [PERSON] на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. В ході судового розгляду встановлено, що 29 вересня 2015 року [PERSON] звернувся зі скаргоюна адвоката [PERSON], про порушення останнім Присяги та [PERSON] адвокатської етики до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області (далі КДКА Дніпропетровської області). За результатами розгляду скарги позивач отримав рішення КДКА Дніпропетровської області № 354/ДПВ-15 від 02.12.2015 року про відмову в порушенні дисциплінарної справи відносно адвоката [PERSON], свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 0799, видане 12.06.1998 року. (а.с.12). У вказаному рішенні є посилання на пояснення адвоката [PERSON] на скаргу надані ним до КДКА Дніпропетровської області. Приймаючи рішення про відсутність підстав для притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності палата, враховує, що відомості, які містяться в скарзі гр. [PERSON] фактично зводяться до критичної оцінки скаржником правової позиції адвоката, який захищає інтереси протилежної сторони у цивільній справі (а.с.12). Не погодившись з вказаним рішенням, [PERSON] подав скаргу до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури України. Рішенням Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури України від 24 березня 2016 року, скарга [PERSON] залишена без задоволення, Рішення дисциплінарної палати КДКА Дніпропетровської області № 354/ДПВ-15 від 02.12.2015 року про відмову в порушенні дисциплінарної справи відносно адвоката [PERSON] залишено без змін (а.с.13-14). Позивач вказує, що [PERSON] виклав у скарзі від 29.09.2015 року неправдиву та недостовірну інформацію відносно позивача, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, а саме, «адвокат [PERSON] свідомо бере участь у формуванні завідомо неправдивих доказів та подає їх суду, нехтує присягою та грубо порушує [PERSON] адвокатської етики. З неприхованим цинізмом паплюжиться присяга та [PERSON] адвокатської етики!!! Самовпевнений у безкарності, адвокат [PERSON] сам ставиться до присяги як до клочка паперу, який можна використати при деякій потребі і в цьому ж запевнив свого підзахисного та його свідків, які також піддалися його впливу та, незважаючи на прийняту присягу надали суду неправдиві свідчення…», -«адвокат [PERSON] свідомо порушує ст.43 [PERSON] адвокатської етики, свідомо бере участь в формуванні завідомо неправдивих доказів, посилається в суді на завідомо неправдиві та завідомо викривлені фактичні обставини», -«адвокат [PERSON]\~ демонструє в суді некомпетентність в питанні здійснення страхового відшкодування…, що в свою чергу дає всі підстави вважати, що адвокат [PERSON], відповідно до ст.11 [PERSON] адвокатської етики не повинен здійснювати захист та представництво…». Відповідно до положень ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї, недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Статтею 297 ЦК України закріплено право фізичної особи на повагу до її гідності та честі. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Обов»язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача. Відповідач в своїх запереченнях на позовну заяву зазначає, що інформація, наведена у скарзі не може вважатись негативною, а є його оціночним судженням. Відповідно до вимог ч.ч. 1,2\~ст. 30 Закону України "Про інформацію", ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.\~\~ Важливим, при визначенні інформації неправдивою, є введення законодавцем презумпції добропорядності, яка означає, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Також слід звернути увагу, що при визначенні недостовірності інформації важливу роль відіграє те, чи носить ця інформація фактичний чи оціночний характер. Відмінність\~\~полягає в тому, що критична оцінка певних фактів і недоліків, думки та судження не можуть бути підставою для задоволення вимог про спростування, оскільки примушення до спростування оціночних суджень порушило б гарантоване\~Конституцією України, міжнародно-правовими актами право на вираження думок і поглядів і призвело б до встановлення опосередкованої цензури, що заборонено\~ст. 15 Конституцією України.\~\~За загальним правилом, спростування здійснюється у такий самий спосіб, у який була поширена неправдива інформація.\~\~ Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009р. №1 «Про судову практику у справах про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з»ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Отже, вказане у скарзі відповідачем, суд не вважає оціночним судженням за характером висловлювання тому, що вказано на конкретні дії адвоката [PERSON], що дає підстави вважати, що є конкретні докази про вчинення ним дій, що слугують порушення адвокатом [PERSON] та [PERSON] адвокатської етики. Але ж суду не надано жодного доказу на їх підтвердження, і навіть не зазначено посилання на їх наявність. Також, суд не вважає ці висловлювання критичною оцінкою певних фактів і недоліків, думкою та судженням. Суд вважає, що такі висловлювання в скарзі як: - -«адвокат [PERSON] свідомо бере участь у формуванні завідомо неправдивих доказів та подає їх суду, нехтує присягою та грубо порушує [PERSON] адвокатської етики. З неприхованим цинізмом паплюжиться присяга та [PERSON] адвокатської етики!!! Самовпевнений у безкарності, адвокат [PERSON] сам ставиться до присяги як до клочка паперу, який можна використати при деякій потребі…»-«адвокат [PERSON]\~ демонструє в суді некомпетентність в питанні здійснення страхового відшкодування…, що в свою чергу дає всі підстави вважати, що адвокат [PERSON], відповідно до ст.11 [PERSON] адвокатської етики не повинен здійснювати захист та представництво…», є не коректними, образливими для позивача, такими, що порушують його особисте немайнове право на повагу до гідності, честі та ділової репутації. У відповідності до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист честі, гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Пп.6 п.15 вищезазначеної Постанови Пленуму ВСУ негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що викладене відповідачем в скарзі від 29 вересня 2015 року відносно [PERSON] до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області, а саме,-«адвокат [PERSON] свідомо бере участь у формуванні завідомо неправдивих доказів та подає їх суду, нехтує присягою та грубо порушує [PERSON] адвокатської етики. З неприхованим цинізмом паплюжиться присяга та [PERSON] адвокатської етики!!! Самовпевнений у безкарності, адвокат [PERSON] сам ставиться до присяги як до клочка паперу, який можна використати при деякій потребі і в цьому ж запевнив свого підзахисного та його свідків, які також піддалися його впливу та, незважаючи на прийняту присягу надали суду неправдиві свідчення…»,-«адвокат [PERSON] свідомо порушує ст.43 [PERSON] адвокатської етики, свідомо бере участь в формуванні завідомо неправдивих доказів, посилається в суді на завідомо неправдиві та завідомо викривлені фактичні обставини», -«адвокат [PERSON]\~ демонструє в суді некомпетентність в питанні здійснення страхового відшкодування…, що в свою чергу дає всі підстави вважати, що адвокат [PERSON], відповідно до ст.11 [PERSON] адвокатської етики не повинен здійснювати захист та представництво…», - єнедостовірним, негативним, не коректним твердженням стосовно особи позивача, таким, що порушує його право на повагу до його честі, гідності, недоторканості ділової репутації, а тому підлягають спростуванню. Згідно ч.7 ст.277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту відповідає нормам чиного законодавства. А тому позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Шкода честі, гідності та ділової репутації є підставою для відшкодування моральної шкоди у відповідності до п. 4 ч. 2 с. 23 ЦК України. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд врахував вимоги розумності і справедливості, людяності і порядності, обставини того, що поширення відповідачем оспорюваної інформації завдало шкоди честі, гідності та діловій репутації позивача шляхом заниження оцінки професійної діяльності позивача, зниження престижу, репутації та підриву довіри до його діяльності. Таким чином, факт завдання моральної шкоди позивачеві не викликає сумнівів в його наявності, але суд критично ставиться до заявленої суми моральної шкоди 30 000 грн., вважаючи її завищеною. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає виходячи з вимог розумності, справедливості, а також істотності зазначених змін в звичному складі життя позивача, тому суд вважає, що вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 1000 грн. З наведених вище підстав суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial