Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа секретар виконавчого комітету Старокотельнянської сільської ради Андрушівського району Житомирської області [PERSON] про визнання недійсними заповіту, свідоцтв про право на спадщину та скасування державної реєстрації права власності. В обґрунтування вимог зазначає, що [INFO] померла її баба [PERSON] . Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті баби за правом представлення, так як мати позивача - [PERSON] померла [INFO] , до смерті баби. Після встановлення рішенням Андрушівського районного суду від 07.02.2018 року додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, позивач подала її до державного нотаріуса РНО Фещука В.А.. Таким чином прийняла спадщину після смерті своєї баби - [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом. Інших спадкоємців за законом, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] не має. В ході розгляду цивільної справи про визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини в січні 2018 року, із витребуваних у нотаріуса матеріалів спадкової справи, позивачу стало відомо, що 12.01.2012 року [PERSON] було складено заповіт на користь [PERSON] на земельну ділянку площею 3,2967 га та на земельну ділянку площею 3,2905 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Старокотельнянської сільської ради. Заповіт посвідчено 12.01.2012 року секретарем виконавчого комітету Старокотельнянської сільської ради, Андрушівського району, Житомирської області [PERSON]. Позивач вважає, що даний заповіт не відповідає чинному законодавству, так як підписаний не [PERSON] , його зміст не відповідає її волі, в період коли вона за станом здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. На підставі заповіту 28.10.2013 року відповідачці [PERSON] Андрушівською держнотконторою були видані свідоцтва про право на спадщину № 55213190 бланк ВТО 129415, № 55213233 бланк ВТО 129416, № 55213252 бланк ВТО 129417, № 55213274 бланк ВТО 129418. В подальшому 01.11.2013 року відповідачка [PERSON] провела державну реєстрацію земельних ділянок, як власник в ДЗК, а саме : площею 3,2967 га, державний акт ЯБ № 234669, із них 3,1907 га - рілля, кадастровий номер земельної ділянки 1820388300:03:000:0100 та 0,1060 га - пасовище, кадастровий номер земельної ділянки 1820388300:04:000:0244 та площею 3,2905 га, державний акт ЯБ № 234670, із них 3,1843 га - рілля, кадастровий номер земельної ділянки 1820388300:03:000:0101 та 0,1062 га - пасовище, кадастровий номер земельної ділянки 1820388300:04:000:0245. Позивач просить визнати заповіт [PERSON] складений на користь [PERSON] на земельну ділянку площею 3,2967 га державний акт ЯБ № 234669 та на земельну ділянку площею 3,2905 га державний акт ЯБ № 234670, що знаходяться в с.Стара Котельня, посвідчений 12.01.2012 року секретарем виконавчого комітету Старокотельнянської сільської ради Андрушівського району Житомирської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2 недійсним, визнати свідоцтва про право на спадщину № 55213190 бланк ВТО 129415, № 55213233 бланк ВТО 129416, № 55213252 бланк ВТО 129417, № 55213274 бланк ВТО 129418 видані [PERSON] 28.10.2013 року Андрушівською державною нотаріальною конторою недійсними та відповідно до уточнених позовних вимог скасувати державну реєстрацію земельних ділянок проведену на [PERSON] 01.11.2013 року: площею 3,2967 га, державний акт ЯБ № 234669, із них 3,1907 га - рілля, кадастровий номер земельної ділянки 1820388300:03:000:0100 та 0,1060 га - пасовище, кадастровий номер земельної ділянки 1820388300:04:000:0244 та площею 3,2905 га, державний акт ЯБ № 234670, із них 3,1843 га - рілля, кадастровий номер земельної ділянки 1820388300:03:000:0101 та 0,1062 га - пасовище, кадастровий номер земельної ділянки 1820388300:04:000:0245 недійсною. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позов підтримав із викладених у позовній заяві підстав, просив задовольнити та вважав, що в ході судового розгляду доведено, що спадкодавець [PERSON] не підписувала заповіт від 12.01.2012 року та не мала наміру заповідати вказане у заповіті спадкове майно відповідачу [PERSON] .. Під час складення оспорюваного заповіту [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у Старокотельнянській амбулаторії та за станом здоров`я не могла підписати заповіт. Допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що [PERSON] мала єдину внучку [PERSON] та висловлювала побажання заповісти їй все своє майно. Також, висновком почеркознавчої експертизи підтверджується, що у першому примірнику заповіту від 12.01.2012 року підпис від імені [PERSON] виконаний шляхом перерисовки на просвіт, що вказує на те, що спадкодавець не підписувала заповіт від 12.01.2012 року. Крім того, як пояснила третя особа та відповідач спадкодавець підписувала заповіт у автомобілі біля сільської ради, однак заповіт не містить будь-яких вказівок про таке. Вважав, що [PERSON] не мала волевиявлення заповісти майно відповідачу та не підписувала оспорюваний заповіт. Просив позов задовольнити, визнати заповіт та свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсними, скасувати державну реєстрацію права власності на земельні ділянки. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні відносно задоволення позовних вимог заперечила, вважала, що підстав для визнання заповіту недійсним немає, позов є необгрунтованим та не підлягає задоволенню з підстав викладених у відзиві (а.с.44-45 т.1). також зазначила, що вона доглянула [PERSON] до смерті та похоронила, та це була воля спадкодавця заповісти їй спадкові земельні ділянки. Позивач [PERSON] знала про заповіт та не висловлювала ніяких заперечень, та не бажала реалізовувати своє право на інше спадкове майно, так як вона є громадянкою Казахстану та це потребує чималих грошових затрат. [PERSON] особисто підписала заповіт від 12.01.2012 року. Перебуваючи у лікарні спадкодавець добре розуміла значення своїх дій, вони забирали її з лікарні додому, щоб помитися та переодягнутися та в один із таких днів 12.01.2012 року, [PERSON] виявила бажання скласти заповіт та особисто його підписала. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні також відносно задоволення позовних вимог заперечив, зазначивши, що позов є необгрунтованим та не підлягає задоволенню, оскільки представником позивача не надано доказів та не доведено, що [PERSON] не мала волевиявлення на складення заповіту на користь відповідача та не підписувала заповіт. Навпаки свідки в судовому засіданні підтвердили, що родина відповідача доглядала [PERSON] , допомагала по господарству, лікувала та похоронила [PERSON] .. У них були гарні стосунки, тому [PERSON] висловила свою волю та заповіла частину свого майна відповідачу [PERSON] .. Заповіт був нею прочитаний та підписаний особисто. Висновок почеркознавчої експертизи не вирішив питання та не підтвердив, що підпис в заповіті виконаний не [PERSON] , що також підтвердила суду експерт. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Третя особа секретар виконавчого комітету Старокотельнянської сільської ради Андрушівського району Житомирської області [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила та пояснила, що вона проживає неподалік [PERSON] .. [PERSON] доглядала відповідач [PERSON] зі своїм чоловіком. Позивач є внучкою [PERSON] , приїздила до бабусі десь два рази на рік. Позивач розповідала їй, що померла хотіла заповісти на неї землю, однак вона відмовилася, сказавши, що хай переписує на д.[PERSON] . Одного разу, в січні 2012 року [PERSON] їхали до лікарні з [PERSON] та зупинилися біля сільської ради, так як [PERSON] хотіла скласти заповіт. Вона виготовила на комп`ютері в кабінеті сільської ради заповіт та вийшла до автомобіля, де була заповідач [PERSON] , остання прочитала зміст заповіту та підписала його особисто. Відповідач доглядала [PERSON] до смерті та похоронила її. В травні місяці приїхала позивач та їй повідомили, щоб вона приймала спадщину після бабусі [PERSON] , однак вона відмовилася. Вислухавши сторони, свідків, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] та [INFO] [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про смерть (а.с.9-10). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.8 т.1). Позивач є дочкою [PERSON] , яка є дочкою [PERSON] , та внучкою [PERSON] , тому є спадкоємцем за правом представлення, та має право нак успадкування часкти спадщини, яка належала за законом її матері [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження та витягами з Державного реєстру актів цивільного стану (т.1 а.с.106, 107, 109-110). Спадкодавець [PERSON] залишила заповіт від 12.01.2012 року, згідно якого заповіла земельну ділянку на яку виготовлений державний акт ЯБ № 234670, загальною площею 3,2905 га, державний акт ЯБ № 234669, загальною площею 3,2967 га, що знаходяться в с.Стара Котельня [PERSON] (а.с.5. т.1). Із копії книги нотаріальних дій Старокотельнянської сільської ради Андрушівського району видно, що 12.01.2012 року [PERSON] було вчинено нотаріальну дію, а саме: складення заповіту на користь [PERSON] на земельну частку (пай), за що остання поставила підпис в одержанні нотаріально оформленого документа (а.с.6-7). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру видно, що після смерті [PERSON] заведена спадкова справа за заявою та видані свідоцтва про право на спадщину № 55213190 бланк ВТО 129415, № 55213233 бланк ВТО 129416, № 55213252 бланк ВТО 129417, № 55213274 бланк ВТО 129418 (а.с.11-12). Згідно інформації Андрушівської держнотконтори спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] прийняла його дружина [PERSON] та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 3,2905 га-для ведення товарного с/г виробництва, розташовану на території Старокотельнянської сільської ради; після смерті [PERSON] , померлої [INFO] справа не заводилась (а.с.70-72). Матеріалами копії спадкової справи № 234/2012, заведеної до майна померлої [INFO] [PERSON] підтверджується, що спадкова справа заведена за заявою [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом від 12.01.2012 року та останній були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ВТО 129415 від 28.10.2013 року на земельну ділянку площею 0,1060 га, серії ВТО 129416 від 28.10.2013 року на земельну ділянку площею 3,1907 га, серії ВТО 129417 від 28.10.2013 року на земельну ділянку площею 0,1062 га , серії ВТО 129418 від 28.10.2013 року на земельну ділянку площею 3,1843-га, цільове призначення вказаних земельних ділянок - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; також в матеріалах спадкової справи міститься заява позивача [PERSON] від 15.02.2016 року про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та рішення Андрушівського районного суду від 07.02.2018 року, яким [PERSON] встановлено додатковий строк для прийняття спадщини , яка відкрилася [INFO] після смерті [PERSON] (т.1 а.с.73-114). Із витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та кадастрових планів земельних ділянок видно, що за [PERSON] зареєстровано право власності на земельні ділянки площею 3,2967 га, державний акт ЯБ № 234669, із них 3,1907 га - рілля, кадастровий номер земельної ділянки 1820388300:03:000:0100 та 0,1060 га - пасовище, кадастровий номер земельної ділянки 1820388300:04:000:0244 та площею 3,2905 га, державний акт ЯБ № 234670, із них 3,1843 га - рілля, кадастровий номер земельної ділянки 1820388300:03:000:0101 та 0,1062 га - пасовище, кадастровий номер земельної ділянки 1820388300:04:000:0245 (а.с.13-18). Як вбачається із виписки, наданої суду Старокотельнянською амбулаторією загальної сімейної практики № 121 від 03.12.2018 року [PERSON] , 1929 р.н., у 2012 році перебувала на лікування декілька разів: карти стаціонарного хворого 19- 07.01.2012-26.01.2012 р. та інші періоди (т.1 а.с.115). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] була її пацієнтом, вона її лікувала. [PERSON] доглядали [PERSON], саме вони викликали її, привозили лікування. Останнім часом частіше зверталася за допомогою, вона лежала в лікарні. Мати Добровінської ще допомагала їм. [PERSON] була в ясній пам"яті. В січні 2012 року її до [PERSON] привезли автомобілем [PERSON] та вона госпіталізувала останню, тому що [PERSON] потребувала стаціонарного лікування. Була у неї загроза дисциркуляторна енцефолопатія, до кінця життя у неї був ясний розум, вона була начитаною, спілкувалася зі всіма, по телефону говорила. У неї ноги хворіли, артроз був, то вона тяжко ходила. Дисциркуляторна енцефолопатія могла впливати на розумові здібності, однак після лікування ці здібності відновлювалися. [PERSON] забирали [PERSON] додому і привозили до лікарні. [PERSON] у розмові розказувала про онучку [PERSON] , вона її декілька раз бачила. [PERSON] не часто приїздила, казала [PERSON], що у неї була обіда на [PERSON] , яка вона не знає. Було таке, що [PERSON] до [PERSON] її викликала додому, вона казала що не може доглядати бабусю через відстань. Діагнозів у [PERSON] , які б перешкоджали нормальній розумовій діяльності не було. Дисциркуляторна енцефолопатія - це залишкове явище перенесеної хвороби. Людина із ясним розумом при цьому діагнозі, це не психічна хвороба, людина адекватна. Ситуацію щодо [PERSON] знає добре і пам"ятає, оскільки були знайомі і близько спілкувалися. В них ведуться історії хвороби, журнал стаціонарного хворого і він зберігається, а історії хвороби не збереглися. Свідок [PERSON] пояснила, що вона працює листоношею в с.Стара Котельня, носила пенсію [PERSON] .. По господарству їй допомагали [PERSON] , вона казала, що все для [PERSON] . [PERSON] носила їй їсти, купували продукти, лікували. Про онуку [PERSON] розповідала все гарне, онуку вона бачила лише один раз. Свідок [PERSON] пояснила, що проживає в с.Стара Котельня вже 40 років, [PERSON] добре знала, щодня їздила біля них на роботу. В похилому віці за [PERSON] доглядала родина [PERSON] , які допомагали їй по господарству. Вона була у [PERSON] та розповідала їй, що у неї є онука в Казахстані. Жила вона звичайно, який матеріальний стан у неї був їй невідомо. Перед смертю [PERSON] потрапила в лікарню, там її також доглядали [PERSON] , вона там особисто не була. Свідок [PERSON] пояснила, що вона працює соціальним працівником, вона особисто обслуговувала [PERSON], там бачила [PERSON] та їх матір. До смерті [PERSON] відвідувала, вона казала, що [PERSON] і [PERSON] все буде, він хрещеник. Внучку бачила лише два рази після смерті діда. [PERSON] нічого не згадувала про внучку, говорила нормально, вона читала, була ясна пам"ять в неї. Як їй щось було треба вона купувала за свої гроші потім [PERSON] їй віддавала. В лікарню вона приходила лише два рази в тиждень. [PERSON] сказала, що завезли [PERSON] в лікарню. На другий день вона була в лікарні все було нормально, [PERSON] говорила та казала, що все буде [PERSON] і [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона особисто знала [PERSON] , вона ходила туди з [PERSON] , вони допомагали по господарству, вона приймала участь у похованні. Її чоловік возив [PERSON] у лікарню, вони допомагали їй по господарству. Всі польові роботи робили [PERSON]. Коли [PERSON] була в лікарні, то всі ліки купувала [PERSON] . Бабушка ходила погано на двох палицях. Свідок [PERSON] пояснила, що вона знала [PERSON] , як вона була одинокою, допомагала їй будинок мастила та по господарству. В січні 2012 року [PERSON] потрапила до лікарні та вона її там відвідувала. В лікарні [PERSON] була при свідомості та говорила нормально, однак важко рухалася. Постійно казала, що в неї одна внучка [PERSON] і все майно буде їй. Також вона казала , що [PERSON] будуть отримувати гроші за паї та відсилати внучці [PERSON] . Вона не чула , щоб [PERSON] хотіла заповісти майно [PERSON] , з її слів вона хотіла все заповіти внучці [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона працює медсестрою, тому бувала у будинку [PERSON] , вона знає її онуку [PERSON] , з нею спілкувалася. Привезли [PERSON] в січні 2012 року в лікарню з інсультом. Вона була у тяжкому стані, не балакала. Потім періодично була в лікарні до смерті. Стан здоров"я у неї був поганий. 12.01.2012 року [PERSON] була у лікарні не виписувалася. [PERSON] знає і бачила, що вони доглядали та допомагали [PERSON] по господарству. [PERSON] давно казала, що все перепише [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила, що вони познайомилися з [PERSON] після подій Чорнобиля та з того часу спілкувалися. Вони бачили і спілкувалися з внучкою [PERSON] , яка приїздила. Щодо спадщини [PERSON] сказала їй, що в неї внучка [PERSON] одна, тому все буде їй. В січні 2012 року їй позвонила [PERSON] та сказала, що не може дозвонитися до бабушки та [PERSON] повідомила їй про інсульт. Пізніше, проживаючи у селі вона дізналася про заповіт на [PERSON] . Відповідно до статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до вимог статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем. Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині третій статті 203 ЦК України. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Із змісту наведених норм права вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі. Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5 (далі - Порядок) визначено порядок посвідчення заповіту. Так, у пункті 1.2 розділу I цього Порядку в редакції 2011 року зазначено, що нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій. Нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. При вчиненні нотаріальної дії посадові особи органів місцевого самоврядування встановлюють особу, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії (пункти 2.1, 2.3 розділу II Порядку). У пункті 1.4. розділу III цього Порядку зазначено, що посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. В ході судового розгляду судом встановлено, що 12.01.2012 року [PERSON] було складено заповіт на користь [PERSON] на земельну ділянку площею 3,2967 га та на земельну ділянку площею 3,2905 га - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Старокотельнянської сільської ради ( т.1 а.с.79), який посвідчено 12.01.2012 року секретарем виконавчого комітету Старокотельнянської сільської ради Андрушівського району, Житомирської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі № 2. У даному заповіті вказано про те, що заповідачу роз`яснено зміст статей 1235, 1241, 1274, 1276, 1307Цивільного кодексу України. Заповіт складено у двох примірниках, один з яких залишається і зберігається у справах виконавчого комітету Старокотельнянської сільської ради Андрушівського району Житомирської області, а другий видається заповідачу. На підставі ст.ст. 1248, 1253 ЦК України заповіт [PERSON] на її прохання записано з її слів за допомогою загальноприйнятих технічних засобів посадовою особою виконавчого комітету Старокотельнянської сільської ради Андрушівського району Житомирської області. У заповіті зазначено, що [PERSON] заповіт прочитаний вголос та вона ознайомлена із загальними вимогами, додержання яких є необхідні для чинності правочину, усвідомлюючи значення своїх дій та згідно з вільним волевиявленням, яке повністю відповідає її внутрішній волі, підписано власноручно [PERSON] . Особу сторони встановлено, дієздатність перевірено. Заповіт посвідчено 12.01.2012 року секретарем виконавчого комітету Старокотельнянської сільської ради Андрушівського району, Житомирської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі № 2. Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України. Згідно зістаттею 1247 ЦК України загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, службовими особами, визначеними встаттях 1251-1252 цього Кодексу, і зареєстрований у Спадковому реєстрі. Зазначені вимоги закону при посвідченні заповіту дотримано. Представник позивач просивтакож визнати недійсним заповіт з підстав, що заповідач [PERSON] не висловлювала волі на складення оспорюваного заповіту та не підписувала заповіт. За клопотанням представника позивача, ухвалою суду було призначено судову почеркознавчу експертизу, метою якої було довести, що заповідач [PERSON] не підписувала заповіт від 12.01.2012 року . Відповідно до висновків експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 1420/2070-2079/19-25 від 29.10.2019 року п.1 підписи від імені [PERSON] у другому примірнику заповіту від 12.01.2012 року та у книгах нотаріальних дій виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та технічних засобів; п.2 підпис від імені [PERSON] у першому примірнику заповіту від 12.01.2012 року виконаний шляхом перерисовки на просвіт з використанням підпису -моделі у рядку підпис [PERSON] у другому примірнику заповіту, інші питання експертом не вирішені (т.2 а.с.3-28). Есперт [PERSON] в судовому засіданні висновок експерта підтримала та пояснила, що їй не було поставлено питання щодо ідентифікації підпису. Один підпис виконаний з іншого підпису шляхом перерисовки, хто його робив вона у висновку не вирішувала, а лише вказувала спосіб виконання. Один підпис був оригіналом, щоб зробити інший, для порівняння чи однією особою виконано було недостатньо ознак. Запитання чи виконаний підпис у заповіті [PERSON] чи іншою особою їй на вирішення не ставилося, тому у висновку вона цього не відображала. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК). Дослідивши висновок судової почеркознавчої експертизи , вислухавши пояснення експерта, суд вважає, що висновки експертизи не підтверджують обставин, на які посилається предсатвник позивача про те, що підпис у заповіті від імені [PERSON] виконаний не [PERSON] , оскільки таке питання експертом не вирішувалося. Так як, на вирішення експерта не ставилося питання - Чи виконано підпис у заповіті від 12.01.2012 року у рядку підпис від імені [PERSON] - [PERSON] чи іншою особою, що підтвердила суду експерт [PERSON] , судом на виконання вимог ст. 12 ЦПК України було роз`яснено представнику позивача його право клопотати про проведення повторної експертизи з метою вирішення вказаного питання, однак представник позивача не скористався даним правом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2 ст. 89 ЦПК України). Проаналізувавши покази сторін та свідків, дослідивши письмові докази, в тому числі висновок експертизи, судом не встановлено, що волевиявлення заповідача заповісти частину майна відповідачу [PERSON] , не відповідало волі заповідача [PERSON] .. При цьому суд враховує, що допитані судом свідки та сторони підтвердили суду, чого не заперечував представник позивача, що відповідач [PERSON] та її родина досить тривалий час доглядали за [PERSON] , допомагали їй по господарству, займалися її лікуванням та поховали [PERSON] , остання була хрещеною чоловіка відповідача, а внучка позивач [PERSON] лише декілька разів приїздила до [PERSON] , та починаючи з січня 2012 року , незважаючи та тривалий період хвороби до смерті [PERSON] до неї не приїздила. Також судом не встановлено порушень при виготовленні заповіту, який був складений та зареєстрований повноваженою особою, у приміщенні сільської ради, тому відсутнія помітка про складення його в іншому місці, особа та дієздатність заповідача встановлена та перевірена, заповідач особисто прочитала та підписала заповіт у автомобілі, що відбулося біля приміщення Старокотельнянської сільської ради. Підписання заповіту у автомобілі не впливає на волевиявлення заповідача на складення заповіту . Вказаний заповіт відповідає вимогам законодавства, оскільки було дотримано обов`язкову нотаріальну форму, а сам правочин відповідає волі заповідача та направлений на реалізацію його права власності в частині розпорядження належним йому майном, оскільки був підписаний з доброї волі за власним бажанням та з власної ініціативи власноручно спадкодавцем. Доказів того, що [PERSON] не мала волевиявлення на складення заповіту від 12.01.2012 року та не підписувала заповіт в ході судового розгляду позивачем та її представником суду не надано, посилання представника позивача як на підставу для визнання недійсним заповіту факт перебування [PERSON] у лікарні в день складення заповіту та висновок експертизи про вчинення підпису шляхом перерисовки на просвіт не свідчить про те, що [PERSON] не підписувала оспорюваний заповіт та не мала волевиявлення на складання такого заповіту та спростовується показаннями свідків, а саме: [PERSON] , яка пояснила, що [PERSON] перебуваючи на стаціонарному лікуванні іноді їздила додому та була при свідомості, розуміла значення своїх дій, жодних відхилень, які б впливали на її розумові здібності у неї не було, відповідача та третьої особи, про те, що [PERSON] особисто по дорозі до лікарні біля приміщення сільської ради у автомобілі прочитала та підписала заповіт, а також експерта, яка пояснила, що нею не вирішувалися питання чи підпис у заповіті від імені [PERSON] виконаний [PERSON] чи іншою особою. Отже, представник позивача та позивач не надали суду жодного належного та допустимого доказу про те, що заповіт вчинений із порушенням вимог законодавства та підпис у заповіті здійснено не заповідачем. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним заповіту через їх недоведеність позивачем, а також про відмову в задоволенні похідних вимог про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом та скасування державної реєстрації права власності.

Outcome: dismissed