Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] комунальне виробниче підприємство теплове господарство «Лубнитеплоенерго» звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за спожиту теплову енергію. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири № 14 у житловому будинку по вул. Європейська (до перейменування вул. Червоноармійська), 66 у м. Пирятині Полтавської області. Між сторонами відсутній письмовий договір про надання послуг з опалення місць загального користування, проте позивачем надаються такі послуги, відповідач їх приймає, що відповідно до положень ст. ст. 11, 714 ЦК України є підставою для виникнення між сторонами цивільних прав і обовязків. Позивач свої зобов'язання у наданні послуг з опалення місць загального користування виконує в повному обсязі. Відповідачі свої зобовязання по оплаті послуг опалення місць загального користування не виконують, у звязку з чим за період з жовтня 2013 року по квітень 2018 року виникла заборгованість у сумі 3207,82 грн. Тому позивач вимушений звернутися до суду про стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованості. Ухвалою від 16 серпня 2018 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила застосувати до позову строк позовної давності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Суд, заслухавши сторони, вивчивши позов, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги ОКВП ТГ «Лубнитеплоенерго» знайшли своє підтвердження та підлягають до часткового задоволення з огляду на наступне. Статтями 12, 81 Цивільного процесуального\~кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини: [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири № 14 у житловому будинку по вул. Червоноармійська (після перейменування вул. Європейська), 66 у м. Пирятині Полтавської області, що підтверджується інформаційною довідкою з ДРРП на нерухоме майно № 54015599 (а.с. 6). Згідно з ч. 4 ст. 319, ч. 1 ст. 322ЦК\~України власність зобов'язує. Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права і обов'язки виникають з дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства. Підставами для виникнення цивільних прав і обов'язків, крім договору, можуть бути і інші юридичні факти (наприклад, фактичне надання житлово-комунальних послуг). Цивільні права і обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, органів державної влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 1 ст.\~14\~ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно з ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 18 "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" затверджених Постановою КМУ\~№ 630\~від 21.07.2005\~року (далі - Правила), розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до акту про відключення квартири (нежитлового приміщення, секції, підїзду, будинку) від внутрішньо будинкових мереж ЦО і ГВП від 01.10.2006, квартиру № 14 по вул. Червоноармійська (після перейменування вул. Європейська), 66 у м. Пирятині Полтавської області відключено від внутрішньобудинкових мереж ГО і ГВП (а.с.12). Позивач є надавачем комунальної послуги з централізованого опалення, що підтверджено правовстановлюючими документами позивача (а.с. 45). Квартира відключена від мережі централізованого опалення та гарячого водопостачання у звязку із облаштуванням автономного джерела теплозабезпечення з 2006 року. З того часу оплата за поставку теплової енергії до квартири відключеної від системи централізованого опалення не проводилася. Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету\~Міністрів України\~від\~21.07.2005\~р.\~№ 630 встановлено, що споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Розрахунок витрат теплової енергії, що припадає на відключення від системи центрального опалення квартири, проводиться у відповідності до п. 28 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» та наказу Міністерства будівництва, архітектури і житлово-комунального господарства України № 359 від 31.10.2006 р. «Про затвердження методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення». ОКВП ТГ «Лубнитеплоенерго» надає споживачам [PERSON] та [PERSON] послуги з опалення місць загального користування будинку, проте останні умови договору не виконують, плату за користування тепловою енергією, яка подавалася до місць загального користування не вносили. Так, згідно розрахунку заборгованості відповідача за період з жовтня 2013 року по квітень 2018 року включно ОКВП ТГ «Лубнитеплоенерго» нарахував відповідачу плату за послуги з централізованого опалення місць загального користування у сумі 3207,82 грн (а.с. 41-43). Тарифи, на основі яких проводилося нарахування за послуги з теплопостачання, встановлені відповідно постановами Національної комісії регулювання електроенергетики України № 1769 від 14.12.2010 (254,35 грн за 1 Гкал), Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 06.06.2014 № 650 (451,71 грн/Гкал), Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1171 від 31.05.2015 (751,21 грн/Гкал) та № 1101 від 09.06.2016 (1425,50/Гкал) (а.с. 30-32). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов'язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов'язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов'язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.\~1\~ЗУ "Про\~житлово-комунальні\~послуги" споживачем житлово-комунальних послуг є - індивідуальний споживач. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об'єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Закон України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» зазначає, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст.ст. 21, 23, 24\~ЗУ «Про\~житлово-комунальні\~послуги» послуга з постачання теплової енергії, централізованого водопостачання, водовідведення надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ст.\~67\~ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг само по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказаний висновок міститься у Постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у цивільній справі № 6-59цс13, що відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватись судами всіх інстанцій при здійсненні ними правосуддя. Позивачем надано докази виникнення між сторонами правовідносин у зв'язку з наданням позивачем комунальних послуг та наявності з боку відповідача невиконаних зобов'язань щодо оплати спожитих житлово-комунальних послуг. Разом з тим, відповідно до ст.257\~ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Суд не може вважати за підставу переривання строку позовної давності звернення позивача 26 липня 2016 року до Пирятинського районного суду із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості за послуги з опалення місць загального користування багатоквартирного будинку з [PERSON] та [PERSON], оскільки ст. 264 ЦК України чітко передбачена умова переривання строку пред'явлення особою позову, а не заяви про видачу судового наказу. Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Представник позивача не вказав суду на поважність причин пропуску позовної давності. Достовірно усвідомлюючи, що у видачі судового наказу ОКВП ТГ «Лубнитеплоенерго» було відмовлено, позивач не скористався своїм правом подати до суду позов з тими ж самими вимогами, як це було передбачено ч. 2 ст. 101 ЦПК (в редакції 2016 року). В такому випадку суд вважає за необхідне застосувати до позовних вимог строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості по оплаті послуг з централізованого опалення місць загального користування з жовтня 2013 року по квітень 2015 року включно. Отже, стягненню з відповідача підлягає заборгованість по оплаті послуг з централізованого опалення місць загального користування з жовтня 2015 року по квітень 2018 року у розмірі 2661,85 грн. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд, у разі часткового задоволення позову, присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позов задоволено часткового, то судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (2661,85 х 1762/3207,82=1462,11). Таким чином з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 1462,11 грн, тобто по 731,05 грн з кожного відповідача.

Outcome: partial