Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

В листопаді 2018 року позивач Комунальне підприємство "Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства " звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно акту прийому-передачі майна, затвердженого рішенням Боярської міської ради № 07/334 від 13 жовтня 2006 року, Комунальному підприємству "Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства " було передано на баланс житловий будинок [ADDRESS]. Відповідно до ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 р., № 572, постанови Кабінету Міністрів України « Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» від 01 червня 2011 року № 869, постанови Кабінету Міністрів України « Про затвердження Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території» від 20 травня 2009 року № 529, КП «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» надає [PERSON], який проживає в [ADDRESS], житлово-комунальні послуги, а відповідачі отримують дані послуги та зобов'язані вчасно щомісяця їх оплачувати. Позивач регулярно, щомісяця направляє відповідачам повідомлення про поточну оплату рахунків. Проте відповідачі неналежним чином виконують свої обов'язки в частині оплати за надані їм житлово-комунальні послуги. Позивач неодноразово звертався до Відповідачів про необхідність оплати, але такі звернення були, в основному, проігноровані. У зв'язку з чим, на день пред'явлення позовної заяви до суду у відповідачів склалася заборгованість по оплаті за надані їм послуги у розмірі 30 543,73 гривень. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 30 543, 73 грн. та судовий збір в сумі 1762, 00 грн. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.11.2018 року відкрито позовне провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вивченням матеріалів встановлено, що дану справу можливо вирішити в спрощеному позовному провадження, враховуючи положення ст. ст. 19, 274 ЦПК України, оскільки з урахуванням предмету та підстав позову, обраного позивачем способу захисту вона відноситься до справ незначної складності. Представник позивача до суду не з'явилась, до суду направила заяву про слухання справи у її відсутності в якій позов підтримала, просила задовольнити. Проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі. Письмовий відзив до суду не надходив. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За відсутності заперечень позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та зібрані в ній докази, знаходить, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно акту прийому-передачі майна, затвердженого рішенням Боярської міської ради № 07/334 ВІД 13 жовтня 2006 року, Комунальному підприємству «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» було передано на баланс житловий будинок [ADDRESS]. Відповідно до розрахунку заборгованості, за житлово-комунальні послуги, особовий рахунок - [NUMBER], адреса: [ADDRESS], відповідач не здійснює оплату житлово-комунальних послуг, а тому станом на листопад 2018 року має заборгованість 30 543, 73 грн. Звернення та попередження КП «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» відповідачем залишені без уваги. [PERSON] отримує від КП «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» житлово-комунальні послуги. Згідно ч. 2ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до вимог п. 5 ч. 3ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно вимог ст. 32Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до вимог ч. 6ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення, п. п. 4, 17, 29 Правил надання населенню послуг з газопостачання, споживачі зобов'язані своєчасно оплачувати надані їм житлово-комунальні послуги (опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення та газопостачання) та витрати на утримання будинку і прибудинкової території пропорційно загальної площі квартири, згідно Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 року № 869. Згідно п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених Постановою КМУ № 45 від 24 січня 2006 року «Про внесення змін до постанови Кабміну від 08 жовтня 1992 року № 572», власник та наймач квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Стаття 76 ЦПК України визначає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачами по справі були порушені обов'язки щодо оплати вартості наданих житлово-комунальних послуг, а тому вимоги позивача по даному позову підлягають до задоволення. В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, суд покладає на відповідачів. Відповідно до ст.ст.15,16,525,625, ЦК України,ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію» та

Outcome: approved