Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON] (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування. Позивач мотивує свій позов тим, що 18.06.2012 року о 13-45 год. на автодорозі Золотоноша-Вознесенське водій [PERSON], керуючи мотоциклом Дніпро, 11, д.н.з. [NUMBER], не надав переваги в русі іншому автомобілю, який рухався по головній дорозі, в результаті чого допустив зіткнення з транспортним засобом ВАЗ 21099 д.н.з. [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив Правила дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. На дату скоєння пригоди водій [PERSON] не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Внаслідок ДТП був пошкоджений автомобіль [NUMBER], що належить [PERSON] Постановою Золотоніського міськрайонного суду від 17.07.2012 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, відповідно до висновку № 92 про оцінку автомобіля [NUMBER], складає 21193,00 грн. Цивільно-правова відповідальність власника пошкодженого автомобіля була застрахована відповідно до Договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/5663155 з терміном дії з 30.10.2011р. до 29.10.2012р. Позивачем МТУСБУ, у звязку з настанням події, передбаченої п. 41.1 ст. 41 Закону, 07.12.2012р. було здійснено виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 17577,50 грн. Також, позивачем були понесені додаткові витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн. після проведення виплат у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до [PERSON] 11.12.2012року позивач звернувся з листом до відповідача [PERSON], про компенсацію витрат в добровільному порядку, який залишено без задоволення. Представник позивача МТСБУ [PERSON], в судове засідання не зявилася, але скерувала до суду клопотання, в якому просить проводити розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився і від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи маються документальні підтвердження повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідно до вимог ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.06.2012 року [PERSON] близько 13-45 год., керуючи мотоциклом [NUMBER], рухаючись по автодорозі Золотоноша-Вознесенське, не надав перевагу в русі іншому автомобілю, який рухався по головній дорозі, в результаті чого допустив зіткнення з транспортним засобом ВАЗ 21099 д.н.з. [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив Правила дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. На дату скоєння пригоди водій [PERSON] не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Внаслідок ДТП був пошкоджений автомобіль [NUMBER], що належить [PERSON] Постановою Золотоніського міськрайонного суду від 17.07.2012 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. Відповідно до ст.41 п. 41.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», [PERSON] (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Ст. 29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] завдану матеріальну шкоду добровільно не сплатив, а тому [PERSON] (транспортне) страхове бюро України відповідно до ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснило відшкодування шкоди за водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду і не мав договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у розмірі 17577,50 грн., що стверджується копією наказу МТСБУ № 3587 від 06.12.2012 р. та копією платіжного доручення № 1/1-18335 від 06.12.2012р. Відповідно до ст.38 п.2.1 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» [PERSON] (транспортне) страхове бюро України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. За таких обставин суд вважає, що позивачем доведено обставини, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог про відшкодування матеріальних збитків в сумі 17577,50 грн. та задовольняє їх. Суд також приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України, в сумі 1218,00 грн. Згідно із ч. 1 ст. 88 цього Кодексу стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Ст. 79 ЦПК України визначені види судових витрат, до яких відносяться витрати пов'язані з розглядом справи, зокрема витрати на правову допомогу. У п. п. 47, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 10 від 17 жовтня 2014 р. «Про застосування законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як вбачається із матеріалів справи, між МТСБУ та ФОП [PERSON] було укладено додаткову угоду №202 до Контракту про надання правової допомоги №77 від 04.10.2012 року, згідно з якою ФОП [PERSON], як виконавцем, було прийнято завдання на ведення справ, серед яких справа [PERSON] Однак представником позивача не було надано суду доказів, що підтверджували б понесені позивачем витрати на правову допомогу, та не надано розрахунку витрат на правову допомогу по веденню справи відносно відповідача [PERSON] Тому суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про стягнення витрат на правову допомогу.

Outcome: partial