Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

І.Короткий зміст позовних вимог, пред`явлених позивачкою [PERSON] . Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області, треті особи - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Р.С., [PERSON] та [PERSON] , про визнання права власності на спадкове майно. Покликається на те, що її бабі [PERSON] , яка померла [INFO] , належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Дане нерухоме майно належало [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого Мостиською державною нотаріальною конторою Львівської області 29.09.1995р. за реєстровим №3321. Зазначає, що на момент смерті спадкодавець [PERSON] була зареєстрована і постійно проживала за вказаною адресою: [ADDRESS] , де разом з нею проживали її (позивачки) батько - [PERSON] та дядько [PERSON] . Факт родинних відносин [PERSON] з спадкодавцем [PERSON] встановлено та підтверджено рішенням Мостиського районного суду львівської області від 12.09.2018р. по справі ЄУН 448/1115/18. Вважає, що після смерті [PERSON] її (позивачки) батько [PERSON] фактично успадкував 1/2 частку зазначеного вище житлового будинку, натомість за життя такий належним чином не провів державної реєстрації права власності на дане майно з тих підстав, що відсутні правовстановлюючі документи на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Вказує, що [INFO] помер її (позивачки) батько [PERSON] . Після смерті спадкодавця [PERSON] саме вона успадкувала належне йому спадкове майно, в тому числі 1/2 частину спірного будинковолодіння. Інший спадкоємець померлого за законом - її (позивачки) рідний брат [PERSON] відмовився від прийняття даної спадщини в її (позивачки) користь. Стверджує, що через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу про право власності на зазначений житловий будинок, вона як єдиний спадкоємець за законом спадкодавця [PERSON] позбавлена можливості в повній мірі реалізувати та оформити свої спадкові права в позасудовому порядку. З огляду на наведені обставини, просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на 1/2 частину спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . ІІ. Короткий зміст позовних вимог, пред`явлених третьою особою із самостійним вимогами [PERSON] . Третя особа із самостійними вимогами [PERSON] звернувся до суду із позовом до Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області, треті особи - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Р.С., [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування. У пред`явленому позові [PERSON] просить визнати за ним право власності в цілому на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог [PERSON] покликається на те, що на час смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , та на момент відкриття даної спадщини разом з нею проживав та був зареєстрований лише він ( [PERSON] ) та саме він є єдиним спадкоємцем своєї матері [PERSON] . Інший же спадкоємець за законом до спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті [PERSON] , зокрема її (спадкодавиці) син [PERSON] разом з [PERSON] за адресою:[ADDRESS] не проживав, а значився там лише зареєстрованим. Вказує, що [PERSON] та їхня сестра [PERSON] , яка померла у 2016р., станом на 17.10.1999р. фактично проживали за іншими адресами. Крім того, [PERSON] навіть не значилася зареєстрованою за місцем проживання спадкодавця [PERSON] . Зазначає, що у зв`язку з відсутністю заповіту спадкодавця [PERSON] , спадкування після її смерті здійснюється у порядку спадкування за законом та саме він ( [PERSON] ) фактично прийняв дану спадщину, оскільки до дня смерті проживав та був зареєстрованим за однією адресою з матір`ю [PERSON] , фактично володіє її спадковим майном, регулярно проводить покращення житлових умов у вказаному будинку, регулярно сплачує житлово-комунальні послуги, а з 2002р. в спірному житловому будинку за його згодою проживає його ( [PERSON] ) донька [PERSON] разом зі своєю сім`єю. Стверджує, що він позбавлений можливості оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку з тих підстав, що не міг віднайти правовстановлюючий документ на спірне майно, виданий на ім`я його матері [PERSON] , відтак, за захистом свої прав змушений звертатися саме в судовому порядку. ІІІ. Короткий зміст інших заяв по суті справи. Адвокат Голубінка Л.В. в інтересах своєї довірительки [PERSON] (яка є третьою особою за позовом третьої особи з самостійними позовними вимогами [PERSON] ) подала письмові пояснення з приводу позову третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] , де покликалась на наступне: [PERSON] у повному обсязі заперечує проти позову, заявленого [PERSON] ; на час смерті [PERSON] така була зареєстрована і проживала за адресою: [ADDRESS] , де був зареєстрований і постійно проживав її син (батько позивачки) [PERSON] , що підтверджується довідкою №1361 від 14.03.2018р, виданою виконавчим комітетом Судововишнянської міської ради Львівської області; [PERSON] на час своєї смерті також був зареєстрований і проживав за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №7314 від 03.10.2017р., виданою виконавчим комітетом Судововишнянської міської ради Львівської області; після смерті спадкодавця [PERSON] батько позивачки [PERSON] - [PERSON] як спадкоємець першої черги спадкування за законом прийняв дану спадщину, зокрема 1/2 частку спірного житлового будинку,оскільки був зареєстрований та проживав разом зі спадкодавцем [PERSON] на момент її смерті, що стверджується довідкою №1361 від 14.03.2018р, виданою виконавчим комітетом Судововишнянської міської ради Львівської області та записами у будинковій книзі для прописки громадян, що проживають у спірному житловому будинку; до дня своєї смерті [PERSON] не зареєстрував на своє ім`я права власності на дане успадковане майно (1/2 частку спірного житлового будинку); третя особа [PERSON] у поданій ним позовній заяві суперечить сам собі, одночасно покликаючись на ті обставини, що лише він ( [PERSON] ) фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON] , однак спадкоємцями після смерті [PERSON] є він та батько позивачки [PERSON] - [PERSON] IV. Позиція учасників справи, зміст показань свідків. В судовому засіданні позивачка за первісним позовом [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Просить визнати за нею право власності на 1/2 частину спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця - її батька [PERSON] . Вважає, що її батько [PERSON] фактично успадкував відповідну частку у спірному будинковолодінні в порядку спадкування за законом після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Ствердила, що її батько [PERSON] був зареєстрований у спірному житловому будинку; на території господарства, розташованого за адресою: [ADDRESS] , такий мав майстерню, де постійно працював, в тому числі і після смерті [PERSON] ; [PERSON] там працював і сплачував комунальні послуги; саме її (позивачки) батько [PERSON] провів до спірного господарства трьохфазну електричну мережу, допомагав проводити газ до спірного житлового будинку, зокрема надавав грошові кошти для цього, та більшість свого життя фактично проживав саме там, оскільки спільно з дружиною як подружжя не проживав, вони то сходилися, то розходилися. Зазначила, що після смерті спадкодавця [PERSON] , її батько [PERSON] доглядав за спірним житловим будинком, фактично володів та мав «на руках» будинкову книгу на даний будинок, яку в подальшому віддав саме їй (позивачці [PERSON] ), копію якої вона додала до матеріалів справи. Її баба [PERSON] ще за життя пояснювала всім, що спірний житловий будинок належатиме саме [PERSON] , бо іншим дітям ( [PERSON] та [PERSON] ) вони допомогли побудувати власні будинки. Вказала, що похоронами баби [PERSON] займались саме її (позивачки) батько [PERSON] та тітка [PERSON] . Орієнтовно з 2002-2003р.р. з дозволу її (позивачки) батька [PERSON] в спірному будинку проживає її (позивачки) двоюрідна сестра [PERSON] (дочка третьої особи [PERSON] ). Остання була вагітна та попросилась тимчасово проживати у вказаному будинку. Також пояснила, що дядько [PERSON] (третя особа по справі) ніколи не знаходив спільної мови з її (позивачки) батьком [PERSON] ; [PERSON] після смерті [PERSON] часто виганяв [PERSON] з території спірного господарства, а в подальшому перестав впускати до будинку. Третя особа [PERSON] вигнав з спірного будинку свого зятя, а після цього перестав туди впускати і свого рідного брата [PERSON] . Саме з цього часу її (позивачки) батько прожив за адресою: [ADDRESS] . Заперечила позовні вимоги, пред`явлені [PERSON] , просить відмовити у задоволенні таких в повному обсязі. Представник позивачки [PERSON] - адвокат Голубінка Л.В. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, пред`явлені [PERSON] у повному обсязі та заперечила позовні вимоги, пред`явлені [PERSON] з підстав, що викладені у письмових поясненнях на позов третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] . Крім того, зазначила, що саме батько позивачки [PERSON] - [PERSON] дозволив проживати доньці [PERSON] - [PERSON] у спірному житловому будинку, а квитанції про сплату послуг та інших платежів за адресою, де розташований спірний житловий будинок, які долучені до матеріалів справи [PERSON] датовані 2016-2018р.р., тобто вже після спливу багатьох років після відкриття спадщини, належної спадкодавцю [PERSON] . Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені ним позовні вимоги. Просить визнати за ним право власності в цілому на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця - його матері [PERSON] . Заперечив позовні вимоги, пред`явлені позивачкою [PERSON] , просить суд відмовити у задоволенні пред`явлених нею вимог з тих підстав, що на час смерті їхньої матері [PERSON] його брат [PERSON] (батько позивачки [PERSON] ) фактично проживав за іншою адресою: [ADDRESS] ; останній з часу свого одруження не проживав в спірному будинку, в тому числі і після смерті [PERSON] ; [PERSON] приходив тільки працювати в майстерню, яка була розміщена у літній кухні на території спірного господарства; у майстерні працював і він ( [PERSON] ), припинив там працювати десь у 2008р.; сварка між ним ( [PERSON] ) та [PERSON] почалась після отриманої ним ( [PERSON] ) травми руки, після цього [PERSON] більше працював у майстерні аніж він; [PERSON] зловживав алкоголем; їхня мати [PERSON] вигнала зі свого господарства їх обох ( [PERSON] та [PERSON] ), після чого він ( [PERSON] ) поїхав на роботу у Республіку Польща; в спірному будинку з дозволу [PERSON] та їх сестри [PERSON] стала проживати його (третьої особи [PERSON] ) дочка [PERSON] , яка проживає там по даний час; він ( [PERSON] ) допомагає дочці доглядати за даним будинком; по даний час абонентський номер на спірний будинок відкритий на ім`я їх покійної матері [PERSON] та по даний час квитанції приходять на її ім`я. Представник третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] - адвокат Плат Є.І. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, пред`явлені [PERSON] . Просить відмовити у задоволенні позовних вимог, пред`явлених позивачкою [PERSON] , оскільки такі не мають правового підґрунтя. Зазначила, що стороною позивачки [PERSON] не доведено факту прийняття [PERSON] спадщини, яка відрилась після смерті спадкодавця [PERSON] . Також вказала, що вони заперечують ті обставини, на які покликалась сторона позивача, зокрема те, що на час смерті спадкодавця [PERSON] разом з нею постійно проживав батько позивачки [PERSON] - [PERSON] , оскільки на той час він фактично проживав за іншою адресою разом з дружиною, а до спірного господарства приходив тільки працювати в майстерню. Покликалась на те, що на час смерті спадкодавця [PERSON] жоден з її синів (ні [PERSON] , ні [PERSON] ) з нею фактично не проживав; за спадкодавцем [PERSON] в останній період її життя доглядала її дочка [PERSON] , яка вже померла; [PERSON] своєчасно не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття даної спадщини через те, що не мав документів на спірний будинок; згодом в спірний будинок заселилася донька [PERSON] - [PERSON] , яка близько 13 років фактично проживає за вказаною адресою, а [PERSON] постійно допомагає їй у покращенні житлових умов за вказаною адресою. Вважає, що саме [PERSON] прийняв спадщину, яка відрилась після смерті спадкодавця [PERSON] , оскільки в даному будинку проживає його донька, такий несе витрати по утриманню будинку, провів газифікацію, тобто [PERSON] вступив у володіння спадковим майном [PERSON] . Представник відповідача (за первісним позовом та за позовом третьої особи з самостійними вимогами) Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області в судове засідання не з`явився, а скерував на адресу суду клопотання про розгляд справи за відсутності учасника справи, де просить здійснювати розгляд даної цивільної справи без їх участі. Крім того, у поданому клопотанні представник відповідача зазначив, що вони визнають позовні вимоги позивачки [PERSON] та не заперечують щодо їх задоволення; а позовні вимоги третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] - визнають частково та вважають, що за ним слід визнати право власності на 1/2 частину спадкового майна спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , в тому числі на 1/2 частину спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, а скерував на адресу суду заяву про розгляд даної цивільної справи без його участі, у якій вказав, що не заперечує щодо задоволення позовних вимог, пред`явлених позивачкою [PERSON] . Третя особа - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Р.С. в судове засідання не з`явився, а скерував на адресу суду заяву про розгляд даної цивільної справи без його участі. Крім того, скерував на адресу суду копії сторінок спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; інформацій довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 23.07.2019р. за номером 56956773 та інформацій довідку зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 23.07.2019р. за номером 56956791. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила наступне: вона (свідок) є матір`ю позивачки [PERSON] ; вона (свідок) у 1982р. вийшла заміж за [PERSON] та пішла проживати за невістку саме у спірний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та саме там народилась їхня дочка - позивачка [PERSON] ; через рік [PERSON] вчинив ДТП, після чого перебував у місцях позбавлення волі; вона (свідок) пішла проживати до своїх батьків та в подальшому розірвала з ним шлюб; після повернення з місць позбавлення волі [PERSON] пішов проживати у батьківський будинок за адресою: [ADDRESS] ;[PERSON] був розумною людиною та вмілим майстром, однак зловживав спиртним; такий майстрував у майстерні у спірному господарстві та взяв в підсобники свого брата [PERSON] ; між [PERSON] та [PERSON] за життя виник конфлікт з приводу одного замовлення, зокрема [PERSON] отримав замовлення, а [PERSON] хотів керувати таким; її покійна свекруха [PERSON] вигнала свого сина [PERSON] з свого дому та такий не приходив туди протягом трьох років до часу смерті [PERSON] ; коли дочка [PERSON] - [PERSON] вийшла заміж та була вагітна, то попросилась проживати у спірному будинку; [PERSON] дозволив їй туди вселитись, домовившись, що одна кімната залишається у його ( [PERSON] ) користуванні; похоронами [PERSON] займався [PERSON] , який своїми руками зробив труну для матері, а також його сестра [PERSON] ; [PERSON] був зареєстрований у батьківському будинку за адресою: [ADDRESS] та постійно там проживав; з [PERSON] вона (свідок) майже спільно не проживали, бо між ними часто виникали сварки; [PERSON] проживав у своїх батьків, а вона (свідок) у своїх батьків; третя особа [PERSON] у батьківський будинок приходив рідко, лише коли сварився з дружиною; [PERSON] разом з дружиною мають трьохповерховий будинок на [ADDRESS] ; після смерті [PERSON] саме [PERSON] займався утриманням спірного будинку та господарства (робив обмостку, облаштовував ганок, зробив навіс, косив територію і т.і.); після смерті матері [PERSON] переніс два інсульти; вона (свідок) доглядала за ним у лікарні, однак після виходу з лікарні такий повертався жити у свій батьківський будинок; дочка [PERSON] - [PERSON] часто не впускала [PERSON] до будинку, однак він не нікому в тому не зізнавався та з цього приводу її (свідка) дочка [PERSON] спілкувалася з [PERSON] ; на час своєї смерті [PERSON] також проживав у спірному житловому будинку, однак хоронили його з її (свідка) будинку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила наступне: вона (свідок) є дочкою третьої особи [PERSON] ; у 2002р. вона (свідок) вийшла заміж та з дозволу свого батька [PERSON] , дядька [PERSON] (батька позивачки [PERSON] ) та тітки [PERSON] стала проживати у спірному будинку за адресою: [ADDRESS] ; на території даного господарства була майстерня, де працював дядько [PERSON] ; [PERSON] часто приходив до них як до родичів, коли випивав і сварився з дружиною; вона (свідок) по даний час проживає у спірному будинку і здійснює догляд за даним майном; на час смерті баби [PERSON] її (свідка) батько [PERSON] був у Республіці Польща, а після її смерті такий приїхав та помагав з похороном; на час смерті баби [PERSON] в спірному будинку ніхто не проживав; [PERSON] приходив туди працювати у майстерні, де виготовляв вікна, двері і т.і.; фактично [PERSON] проживав разом з сім`єю за іншою адресою по [ADDRESS] ; її (свідка) батько [PERSON] на час смерті баби [PERSON] також фактично проживав за іншою адресою по [ADDRESS] , а після смерті баби теж в спірному будинку не проживав, а лише туди періодично приходив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив наступне: він (свідок) є двоюрідним братом третьої особи з самостійним вимогами [PERSON] , а позивачка [PERSON] є його племінницею (дочкою двоюрідного брата [PERSON] ); спірний будинок належав його (свідка) дядьку та тітці [PERSON] та [PERSON] , які мали трьох дітей: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; на час смерті [PERSON] разом з нею не проживав ніхто з її синів, ні [PERSON] , ні [PERSON] ; кожен з них проживав окремо разом зі своїми сім`ями; на час смерті [PERSON] її син [PERSON] був на місці, а [PERSON] перебував у Республіці Польща; після смерті [PERSON] її сини (як [PERSON] , так і [PERSON] ) лише навідувались до спірного будинковолодіння та періодично ним користувались; вони там мали майстерню по дереву і обоє там працювали; [PERSON] більше проводив часу у майстерні та користувався нею; через деякий час між [PERSON] та [PERSON] стали виникати непорозуміння і вони розійшлись; [PERSON] мав ключі від спірного батьківського будинку та проживав там періодично, коли його виганяла з дому дружина; [PERSON] має власний будинок на [ADDRESS] ; через кілька років після смерті [PERSON] у спірний будинок заселилась дочка [PERSON] - [PERSON] ; її вселення у даний будинок було погоджене між всіма дітьми покійної [PERSON] ; [PERSON] проживає у даному будинку по даний час, а [PERSON] як її батько допомагає їй покращувати житлові умови в такому. V. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 11.02.2019р. прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області, треті особи - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Р.С., [PERSON] , про визнання права власності на спадкове майно. Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 06.09.2019р. залучено [PERSON] , [INFO] , в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, до участі у цивільній справі за позовом [PERSON] до Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Р.С. та [PERSON] , про визнання права власності на спадкове майно. Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 23.12.2019р. залишено без руху позовну заяву третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] до Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області, треті особи - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Р.С., [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 15.01.2020р.позовну заяву третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] до Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області, треті особи - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Р.С., [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно - повернуто [PERSON] . Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 03.02.2020р.позов третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] до Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області, треті особи - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Р.С., [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області, треті особи - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Р.С., [PERSON] та [PERSON] , про визнання права власності на спадкове майно. Вимоги за позовом третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 30.06.2020р.закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області, треті особи - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Р.С., [PERSON] та [PERSON] , про визнання права власності на спадкове майно, та за позовом третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] до Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області, треті особи - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Р.С., [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування. Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 08.09.2021р. поновлено судовий розгляд по даній цивільній справі. VІ. Обставини справи, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків та дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, зокрема матеріалами справи підтверджено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області, згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 28.06.1978р. виконавчим комітетом Судововишнянської міської ради згідно рішення Судововишнянського міськвиконкому від 16.06.1978р. №57/2, зареєстрованого в Самбірському міжміському бюро технічної інвентаризації під реєстровим номером №365, належав [PERSON] . [INFO] відкрилася спадщина внаслідок смерті [PERSON] . До складу даної спадщини входив житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Матеріалами спадкової справи №221/95, що була заведена в Мостиській державній нотаріальній конторі, підтверджено, що спадкоємцем майна [PERSON] , померлого [INFO] є його дружина [PERSON] . Саме їй, [PERSON] , 29.09.1995р. нотаріусом видано Свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстровим №3321 на спадкове майно - житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . [INFO] відкрилася спадщина внаслідок смерті [PERSON] . До складу даної спадщини входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який така успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] . Спадкодавець [PERSON] на час смерті проживала саме за вказаною адресою: [ADDRESS] . Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 15.07.2019р. №56850360, спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не заводилась. Як вбачається з матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядилась, заповіту не склала. У зв`язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом. Відповідно до рішення Мостиського районного суду Львівської області від 12.09.2018р. встановлено факт родинних відносин, а саме те, що [PERSON] , [INFO] , котрий помер [INFO] , є сином померлої [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , третя особа із самостійними вимогами [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] . Згідно довідки, виданої виконкомом Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області 14.03.2018р. №1361, [PERSON] на час смерті проживала за адресою: [ADDRESS] , де разом з нею були зареєстровані та проживали її сини [PERSON] та [PERSON] . Згідно записів в будинковій книзі відомо, що спадкоємці [PERSON] та [PERSON] були постійно прописані (зареєстровані) у спадковому будинку. З урахуванням пояснень учасників справи, показань свідків, заяви представника відповідача по справі, а також матеріалів справи, в тому числі довідки, виданої виконкомом Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області 14.03.2018р. №1361, а також записів будинкової книги, суд приходить до висновку, що в управління та володіння спадковим майном спадкодавця [PERSON] протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступили спадкоємці першої черги спадкування за законом, - її сини [PERSON] та [PERSON] , що дає підстави для висновку, що обоє спадкоємців на підставі статті 549 ЦК УРСР фактично прийняли дану спадщину у вигляді спірного житлового будинку в рівних частках. У даному випадку суд враховує ті обставини, які фактично не заперечувались ні одним з учасників справи та які буди підтверджені кожним із допитаних свідків, зокрема те, що протягом шести місяців після відкриття спадщини спадкодавця [PERSON] , її сини (як [PERSON] , так і [PERSON] ) були зареєстрованими у спадковому будинку, такі приходили до спірного будинковолодіння та періодично користувались таким, вони ж постійно користувались і майстернею, розташованою в приміщенні літньої кухні за вказаною адресою, вчиняли дії по догляду за даним господарством. Крім того, свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердив, що спадкоємець [PERSON] мав ключі від спірного батьківського будинку та навіть проживав там періодично, коли його виганяла з дому дружина. Зазначені обставини у сукупності свідчать про те, що [PERSON] та [PERSON] вступили у фактичне управління та володінням спадковим майном та ця спадщина у рівних частках відповідно до частини другої статті 548 ЦК УРСР належить їм з моменту її відкриття, тобто по 1/2 ідеальній частині спірного житлового будинку кожному з них. Ті обставини, що з 2002р. у даному будинку проживала свідок [PERSON] та що з цього часу остання разом зі своїм батьком [PERSON] несе витрати по покращенню житлових умов в такому, суд не приймає до уваги, оскільки з метою встановлення факту фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном спадкодавця [PERSON] судом досліджуються дії спадкоємців виключно протягом шестимісячного строку після смерті спадкодавця [PERSON] . З цих же підстав судом не приймаються до уваги акт обстеження сім`ї від 21.10.2019р., копія договору від 02.09.2013р. та ряд копій квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг, датованих 2016-2019р.р., що були додані [PERSON] до поданого ним позову. Дані документи не підтверджують фактичного управління та володіння майном у шестимісячний строк після смерті [PERSON] . Спадкоємці [PERSON] та [PERSON] своєчасно не оформили своє право на дану спадщину, оскільки були відсутні належні правовстановлюючі документи на спадковий будинок, видані на ім`я спадкодавця [PERSON] [INFO] відкрилася спадщина внаслідок смерті [PERSON] . До складу спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON] , входить право на 1/2 ідеальну частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яку такий, як вважає суд, фактично успадкував після смерті своєї матері [PERSON] , однак за життя належним чином не виготовив відповідних правовстановлюючих документів на дане нерухоме майно. На час смерті [PERSON] був зареєстрований за вказаною адресою: [ADDRESS] . Спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядився. У зв`язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом. Позивачка [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] . Третя особа [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується матеріалами спадкової справи №733/2017, що була заведена приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицьким Р.С. Позивачка [PERSON] та третя особа [PERSON] у відповідності до вимог ст.1261 ЦК України вважаються спадкоємцями першої черги спадкування за законом спадщини, що відкрилась внаслідок смерті їхнього батька [PERSON] . З матеріалів спадкової справи №733/2017, що була заведена приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицьким Р.С., відомо, що третя особа [PERSON] письмовою заявою, поданою до нотаріуса 27.12.2017р., відмовився від належної йому частки у спадщині в користь дочки померлого - [PERSON] , позивачки по справі. Позивачка [PERSON] прийняла спадщину, що відкрилася внаслідок смерті її батька - спадкодавця [PERSON] . Факт прийняття нею спадщини стверджується заявою про прийняття спадщини від 04.10.2017р. №1716. Протягом встановленого законом шестимісячного строку, що передбачений ч.1 ст.1270 ЦК України, позивачка [PERSON] не заявила про відмову від даної спадщини. Крім того, позивачка [PERSON] зверталася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно - на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Однак, приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицьким Р.С. відмовлено позивачці у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на дане спадкове майно шляхом скерування відповідного листа-повідомлення від 30.03.2018р. Така відмова була зумовлена відсутністю належних правовстановлюючих документів, виданих на ім`я спадкодавця [PERSON] . Також нотаріус повідомив позивачці [PERSON] про необхідність звернення до суду за захистом своїх спадкових прав через відсутність правовстановлюючих документів на вказане майно. Інших спадкоємців першої черги спадкування за законом до спадщини спадкодавця [PERSON] , крім позивачки [PERSON] , які б претендували на дану спадщину і прийняли таку, судом не встановлено. Отже, позивачка [PERSON] стала фактичним власником 1/2 ідеальної частини спірного будинковолодіння [ADDRESS] , однак не може в позасудовому порядку оформити свої спадкові права. Таким чином, позивачка [PERSON] не може захистити своє порушене право в інший спосіб ніж шляхом звернення до суду з позовом про визнання права власності на спадкове нерухоме майно. VІІ. Застосовані норми права та судова практика. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7,спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат", "Про міжнародне приватне право", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця. Але в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України). Згідно ст.524 ЦК України в редакції 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Згідно із статтею 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно із ст.534 ЦК України 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК України 1963 року при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина (чоловік) і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК України 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК України 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У постанові Верховного Суду України від 06 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12 зроблено висновок, що «відповідно до ст.ст. 524, 529 ЦК УРСР, чинного на час відкриття та оформлення спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти та дружина померлого. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно з положеннями ст. ст. 549, 554 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (ст. ст. 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Якщо спадкодавець заповідав усе своє майно призначеним ним спадкоємцям, то частка спадщини, яка належала б спадкоємцеві, який відпав, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними в рівних частках. Відповідно до статті 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом в праві був відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважалося, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом було правом спадкоємця й залежало виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину». Аналогічний за змістом висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 145/1448/17 (провадження № 61-46925св18). Згідно з пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК УРСР, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подання ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття. А в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що передбачений ст.549 ЦК ( 1540-06 ) шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Верховний Суд зазначає, що під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, необхідно розуміти різні дії спадкоємця з управління, розпорядження і користування цим майном, підтримання його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. У постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17 (провадження № 61-11869св19) зазначено, що фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі з обов`язкового страхування; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 (чинної на дату відкриття спадщини), передбачено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Визнання права власності на спадкове майно в судову порядку можливе у випадку, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку. Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. VІІІ. Висновки суду. Аналіз вказаних вище норм права дає підстави для висновку, що спадщиною є сукупність прав та обов`язків, які в разі смерті фізичної особи (спадкодавця) переходять від нього до інших осіб (спадкоємців). Ці права та обов`язки мають належати спадкодавцеві на момент його смерті. Спадкоємці набувають право на спадщину лише за умови, що вони віднесені законом до спадкоємців померлої особи (за законом або за заповітом) та прийняли спадщину в установленому порядку. Відносини спадкування регулюються тим законом, який був чинним на час відкриття спадщини, зокрема, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року (дата набрання чинності діючого ЦК України) до відносин спадкування застосовуються відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, в тому числі щодо порядку прийняття спадщини. Предметом спору в даній справі є, зокрема, визнання в порядку спадкування права власності на майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області, який первинно належав [PERSON] , який помер [INFO] . Обставини спадкування [PERSON] права власності на спірне будинковолодіння (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ) в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON] , учасниками справи не піддаються сумніву та не оспорюються. Встановлено, що найбільш спірним питанням між позивачкою [PERSON] та третьою особою [PERSON] є питання, пов`язане зі вступом в управління або володіння спадковим майном спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] . До спірних правовідносин у цій частині, зокрема в частині здійснення [PERSON] (третьою особою з самостійними вимогами) та [PERSON] (батьком позивачки [PERSON] ) права на спадкування (прийняття ними спадщини) після смерті їх матері [PERSON] застосуванню підлягають норми ЦК Української РСР в редакції, чинній на момент відкриття спадщини. Відтак, з`ясовуючи обставини прийняття або неприйняття [PERSON] та [PERSON] спадщини після смерті їх матері, суд застосовує положення ЦК УРСР в редакції, чинній на момент смерті спадкодавця [PERSON] . Факт вступу в управління або володіння спадковим майном за своїм змістом та обставинами, які підлягають доведенню, відрізняється від факту проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Верховний Суд зазначає, що під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, необхідно розуміти різні дії спадкоємця з управління, розпорядження і користування цим майном, підтримання його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Суд вважає доведеними факти фактичного прийняття [PERSON] (третьою особою з самостійними вимогами) та [PERSON] (батьком позивачки [PERSON] ) спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті їх матері [PERSON] , - шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, зокрема шляхом користування спірним житловим будинком та майстернею за вказаною адресою, шляхом отримання речей спадкодавця. Як наслідок, з часу відкриття спадщини [PERSON] належне їй спадкове майно, в тому числі спірний житловий будинок з госпорськими будівлями та спорудами, належить зазначеним спадкоємцям [PERSON] та [PERSON] в рівних частках (по 1/2 частині). Установивши, що [PERSON] вступив у володіння спадковим майном спадкодавця [PERSON] шляхом отримання речей спадкодавця [PERSON] (володів ключами до спірного будинку, мав на руках будинкову книгу) та шляхом користування спірним житловим будинком та майстернею за вказаною адресою, що фактично свідчить про прийняття ним спадщини після смерті матері [PERSON] , суд приходить до висновку про те, що право на 1/2 частину спірного житлового будинку ввійшло до спадкової маси після смерті [PERSON] , а тому може бути успадковане його дочкою - позивачкою [PERSON] в порядку спадкування за законом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58). Підсумовуючи вищенаведене, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги [PERSON] та вимоги і доводи третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] , оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до задоволення у повному обсязі шляхом визнання за нею права власності на 1/2 ідеальну частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області, в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON] , а позов третьої особи із самостійним вимогами [PERSON] підлягає до задоволення частково - у спосіб визнання за ним права власності на 1/2 ідеальну частину цього ж житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті його матері [PERSON] .

Outcome: partial