Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] , в якій позивач просить суд визнати виконавчий напис, вчинений 28.01.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. та зареєстрований в реєстрі за №273 таким, що не підлягає виконанню; стягнути з відповідачів судовий збір та судові витрати, понесені позивачем. На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 12.10.2019 року на його адресу надійшов лист від Центрального ВДВС м.Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області, з якого він дізнався, що у ВДВС знаходиться на виконанні виконавчий напис нотаріуса №273 від 27.01.2019 року. Прибувши до державного виконавця, він зміг ознайомитись з виконавчим написом вчиненим приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Бондар І.М. за №273, щодо звернення стягнення на його майно, задля погашення заборгованості за кредитним договором у сумі 8428992,91 грн., на підставі чого було відкрито виконавче провадження №60233228. Ознайомившись з текстом виконавчого напису, вважає, що виконавчий напис нотаріуса вчинено на підставі неправомірних вимог стягувача, з порушенням норм та приписів діючого законодавства, а саме: 29.01.2007 року між ним та АТ КБ «ПриватБанком» укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав йому кредит у розмірі 43500 дол.США для придбання житлової нерухомості, зі строком повернення до 28.01.2027 року. Відповідно до виконавчого напису від 28.01.2019 року. Зареєстрованого у реєстрі за №273, нотаріус запропонувала звернути стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на користь АТ КБ «ПриватБанк». За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 8428992,91 грн., де заборгованість за кредитом - 43725,10 дол. США, заборгованість за відсотками - 60754,08 дол. США., комісія 10527 дол. США., пеня - 187204,12 дол. США, витрати пов`язані з вчиненням виконавчого напису - 3500 грн. Курс долару США відносно гривні України встановлено за курсом НБУ на 07.12.2018 року. Строк, за який проводиться стягнення - 11 років 10 місяців і вісім днів, з 29.01.2007 року по 07.12.2018 року включно. На підставі вказаного виконавчого напису постановою державного виконавця Центрального ВДВС відкрито провадження №6023328. Отже, вважає, що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. не було з`ясовано питання щодо безспірності заборгованості, зокрема розміру основної суми боргу, штрафу, порядку нарахування пені та відсотків за користування кредитом, не було з`ясовано даного питання з боржником, нотаріус не переконалася щодо належного повідомлення боржника про суму заборгованості, у зв`язку з чим останній був позбавлений об`єктивної можливості вказати свої заперечення щодо суми нарахованого боргу, яку він не визнає. Тому, виконавчий напис від 28.01.2019 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. є таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою судді від 14.11.2019 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою судді від 05.02.2020 року відкрито провадження у цивільній справі, в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 21.05.2020 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. 10.06.2020 року на адресу суду від приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу Бондар І.М. надійшов відзив на позов, в якому зазначено наступне. Виходячи із заявленого позивачем, нотаріус заперечує проти позову і вважає, що він не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Позивачем визначено процесуальний статус нотаріуса як відповідача, з чим погодитись категорично неможливо. Залучення її в якості співвідповідача в даній справі є таким, що прямо суперечить диспозитивності та процесуальному статусу відповідача, оскільки нотаріус не є стороною правовідношень, на підставі яких виникли взаємні зобов`язання сторні, а тільки здійснив нотаріальну дію, яка полягала у вчиненні виконавчого напису, тобто дію, за результатами якої були змінені права боржника та кредитора. Також, зауважено, що Пленум ВСУ своєю постановою №2 від 31.01.1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» з подальшими змінами зазначив, що справи щодо оспорювання виконавчого напису нотаріуса розглядаються в позовному провадженні, позивачем в якому є боржник, а відповідачем - кредитор. Отже, справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Нотаріус, яким був вчинений виконавчий напис, може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Належним правовим статусом нотаріуса у таких справах, як дана є третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - стягувача. Недодержання судами нижчих інстанцій такої Правової позиції може призвести до скасування судових рішень в апеляційному чи касаційному порядку як постановлених з порушенням норм процесуального права. Про будь-які спори, суперечки, зміни та доповнення даного кредитного договору, винесені з приводу цього судові та інші рішення, злочини та інші події, що впливають на відносини кредитора і боржника, кредитор її не повідомляв, а присутність боржника під час вчинення виконавчого напису не передбачена чинним законодавством. Крім того, позивач лише вказує, що розмір заборгованості перед банком є спірним, але не обґрунтовує відсутності заборгованості або наявності боргу в меншому розмірі, не вказує сум, які ним були сплачені, не підтверджує факт погашення заборгованості жодними документами, тобто ніяк не спростовує розміру заборгованості, вказаного у виконавчому написі. Таким чином, предметом спору в цій справі є недійсний розмір його боргу перед кредитором або відсутність такого, а дотримання нотаріусом формальностей, передбачених законодавством при вчиненні виконавчого напису. Але помилки при виконанні таких формальностей, навіть якщо б вони і були припущені нотаріусом, за змістом вищенаведеної постанови не можуть бути самі по собі підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Такою підставою, як роз`яснив Верховний суд, може бути тільки встановлений судом факт відсутності боргу або менший розмір його. Тому, вчинення виконавчого напису є цілком правомірним, а доводи позивача є неспроможними, тому що вона діяла у повній відповідності до Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Позивач не надав до матеріалів справи жодного письмового доказу, який би підтверджував правову позицію, а саме: позивачем не було доведено фактів порушення порядку вчинення нотаріальних дій, а його посилання на порушення норм законодавства не відповідають дійсності. На підставі зазначеного, просить відмовити у задоволенні позову. 09.07.2020 року на адресу суду від представника АТ КБ «ПриватБанк» надійшли додаткові пояснення на позовну заяву, в яких зазначено наступне. ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 29.01.2007 року уклали кредитний договір МRC0GK04000160, відповідно до умов якого позивачу надано кредит у розмірі 43500 дол.США на термін до 28.01.2027 року, а позивач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. У порушення зазначених норм закону та умов договору, позивач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав та не повернув в межах строку, встановленого договором, суму кредиту й не сплатив проценти за користування кредитом, що підтверджується розрахунком-випиской боргу, котрі додано позивачем до позову. Згідно ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Для виконання виконавчого напису нотаріусу були надані всі необхідні документи, відповідно до вимог п.1 Постанови КМУ від 29.06.1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Тому виконавчий напис вчинено відповідно норм діючого законодавства. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно Постанови ВСУ по справі 6-158цс/15: «безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів». У постанові ВСУ від 05.07.2017 року зазначено: з урахуванням приписів статтей 15,16,18 ЦК України, ст..ст. 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотнього. Враховуючи, що АТ КБ «ПриватБанк» надав всі необхідні документи відповідно до Переліку, а т ому підстав вважати незаконність дій нотаріуса немає, тим більше неподання документів, що не підтверджують безспірність вимог до позивача. Щодо стягення пені за 12 років, то звертають увагу суду, що позовна давність може бути застосована виключно в судовому процесі, за заявою сторони , проте при вирішенні спору в позасудовому процесі з дотриманням процедури досудового врегулювання спору позовна давність не застосовується, оскільки боржник, отримавши письмове повідомлення про усунення порушень не вжив заходів щодо незгоди з сумою боргу. 21.12.2018 року АТ КБ «ПриватБанк» направило на адресу позивача письмові вимоги про усунення порушень за кредитним договором цінним листом з описом вкладення, а тому твердження позивача про не направлення відповідачем письмової вимоги про усунення порушень за договором є необґрунтованими. Якщо кредитор узгодив з позичальником процедуру надсилання повідомлень, які необхідні будуть при виконання умов кредитного договору, він повинен діяти добросовісно, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Поштові конверти з адресою відправника - АТ КБ «ПриватБанк» повернулися на адресу останнього з відміткою пошти «За закінченням терміну зберігання». Отже, позивач цих відправлень не отримав, що в свою чергу свідчить про недобросовісність позичальника та порушення прав кредитодавця в очікуванні таких дій. Також, позивачем заявлено вимоги про стягнення витрат на правову допомогу й додано попередній розрахунок витрат на правову допомогу у сумі 8712 грн. Однак, вважають, що відсутні підстави для стягнення зазначених витрат оскільки при стягненні судових витрат, суд повинен врахувати характер спірних правовідносин, ступінь складності справи, необхідний і фактично наданий обсяг правової допомоги, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, але позивачем вказані вимоги були проігноровані. Обсяг матеріалів справи не є значним і справа не відноситься до справ значної складності. До позовної заяви адвокатом не додано жодного документу, які б підтверджувати повноваження адвоката, об`єм наданих послуг, здійснені витрати, вважають, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу. У спорах про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, нотаріус не може бути відповідачем. Також позивач помилково дійшов висновку, що до нього не можуть засновані штрафні санкції у вигляді неустойки, оскільки останній проживає в зоні АТО. Проте погодитись з таким висновком не можна з огляду на наступне. Відповідно до Розпорядження КМУ від 07.11.2014 року №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» м.Маріуполь особливо проспект Миру, де проживає позивач не зазначено в переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, а тому відсутній мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості по кредитних зобов`язаннях відповідно до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року №1669 - VII. Відповідно п.8 ч.3 ст.178 ЦПК України орієнтований розрахунок суми судових витрат, які відповідач очікує понести у зв`язку із розглядом справи - 1152,60 грн. за оплату судового збору за подання апеляційної скарги у разі винесення негативного рішення в суді першої інстанції. На підставі чого, представник відповідача просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] 31.07.2020 року до суду від представника позивача надійшли пояснення , в яких зазначено наступне. Вважають, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав: 29 січня 2007 року між позивачем та Приватбанком, в особі директора Маріупольської філії було укладено кредитний договір. Відповідно до умов договору, банк надав позивачеві кредит у розмірі 43500 доларів США для придбання житлової нерухомості. Строк повернення грошових коштів - 28 січня 2027 року. Станом на сьогодні строк дії договору не сплив. 28.01.2019 року, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. винесла виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №273, яким запропонувала звернути стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на користь АТ КБ «ПриватБанк». За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги АТ КБ Приватбанк в розмірі 8428992,91 грн. Заборгованість за кредитом - 43725,10 доларів США; Заборгованість за відсотками - 60754,08 далірів США; Комісія - 10527 доларів США; Пеня - 187204,12 доларів США; Витрати пов`язані з вчиненням виконавчого напису - 3500 грн. Курс долару США відносно гривні України встановлено за курсом НБУ на 07.12.2018 року. Строк, за який проводиться стягнення - 11 років 10 місяців і вісім днів, з 29.01.2007 року по 07.12.2018 року включно. Серед документів, які надавалися приватному нотаріусу для вчинення нотаріального напису, відсутні документи, якими безспірно підтверджується сума заборгованості за кредитом. Позивач зазначає, що кредитним договором передбачено строк виконання - 28.01.2027 рік. Зазначений строк ще не закінчився. Будь яких письмових претензій щодо дострокового погашення кредиту - позивач не отримував. Більш того, позивач не отримував вимоги щодо сплати грошових коштів. Щодо суми: як відомо з виконавчого напису Банк здійснив нарахування пені майже за 12 років. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Таким чином, стягнення пені, розмір якого нарахований за 11 років є протизаконним. Також статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення АТО» заборонялось нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. В кредитному договорі зазначено місце реєстрації та проживання позивача. Місто Маріуполь входить до переліку населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Таким чином, нарахування пені та штрафів за період з 14.04.2014 року також здійснено в супереч вимогам закону. Тому, є підстави для висновку про те, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Крім того, нотаріус не переконався у належному повідомленні боржника про суму заборгованості. Позивач не був повідомлений про нарахування та необхдність повернення коштів, у визначеному нотаріусом розмірі. Позивач вважає, що у даному випадку нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Позивач вважає, що приватний нотаріус не отримав і не міг отримати належних документів, що свідчать про наявність безспірної заборгованості в тому розмірі, який зазначений у виконавчому написі. Відтак у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі, є безспірними. На підставі зазначеного, позивач вважає, що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. не було з`ясовано питання щодо безспірності заборгованості, зокрема розміру основної суми боргу, штрафу, порядку нарахування пені та відсотків за користування кредитом, не було з`ясовано даного питання з боржником, нотаріус не переконалася щодо належного повідомлення боржника про суму заборгованості, в зв`язку з чим останній був позбавлений об`єктивної можливості вказати свої заперечення щодо суми нарахованого боргу, яку він не визнає. Приймаючи до уваги вищевикладене, вважають, що виконавчий напис від 28.01.2019 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. є таким що не підлягає виконанню і тому просять суд вимоги задовольнити. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, при цьому від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та позивача за наявними матеріалами справи та на задоволенні позовних вимог наполягала. Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явилася, при цьому в поданих до суду додаткових поясненнях просила відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] та справу розглянути без участі представника АТ КБ «ПриватБанк». Відповідач приватний нотаріус Дніпропетровського нотаріального округу Бондар І.М. в судове засідання також не з`явилась, просила відмовити у задоволенні позову, справу розглянути без її участі. Представник третьої особи у судове засідання не з`явилась, при цьому надала суду заяву про розгляд справи розглянути без участі представника. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом досліджуються представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилався позивач, докази на які посилались відповідачі. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Так, судом встановлено, що 29 січня 2007 року між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк», в особі директора Маріупольської філії укладено кредитний договір №МRC0GK04000160, відповідно до умов якого позивачу надано кредит у розмірі 43500 дол. США на термін до 28.01.2027 року, для придбання житлової нерухомості та укладено договір іпотеки квартири [ADDRESS] , про що жодна зі сторін не заперечувала. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28.01.2019 року вбачається, що [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] , на яку встановлено заборону відчуження на підставі договору іпотеки р.№144, ВЕІ №385645-385648 від 29.01.2007 року за №4414497, здійсненого приватним нотаріусом Чичековою О.А. Також, з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28.01.2019 року вбачається, що на все нерухоме майно [PERSON] накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони ийого відчуження, виданого Жовтневим ВДВС Маріупольського МУЮ. 28 січня 2019 року приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 273, яким запропонувала звернути стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк». За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги АТ КБ Приватбанк в розмірі 8428992,91 грн. Заборгованість за кредитом - 43725,10 доларів США; Заборгованість за відсотками - 60754,08 далірів США; Комісія - 10527 доларів США; Пеня - 187204,12 доларів США; Витрати пов`язані з вчиненням виконавчого напису - 3500 грн. За курсом долару США відносно гривні України встановлено за курсом НБУ на 07.12.2018 року. Строк, за який проводиться стягнення - 11 років 10 місяців і вісім днів, з 29.01.2007 року по 07.12.2018 року включно. На підставі виконавчого напису від 28 січня 2019 року, зробленого приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Бондар І.М., головним державним виконавцем Центрального ВДВС м.Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області Криловою Л.Ю. 07.10.2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №60233228, відповідно до якої постановлено: звернути стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] . За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна запропоновано задовольнити вимоги АТ КБ «ПриватБанк» шляхом перерахування коштів на рахунок АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі: заборгованості за кредитом - 43725,10 доларів США; заборгованість за відсотками - 60754,08 доларів США; комісії - 10527 доларів США; пені - 187204,12 доларів США, що становить 302210 дол.США 30 центів, що за курсом НБУ на 07.12.2018 року становить 8425492 грн. 91 коп. Витрати пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 3500 грн. З наданих приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Бондар І.М., матеріалів виконавчого напису від 28.01.2019 року вбачається, що такий вчинено на підставі наступних документів: заяви представника АТ КБ «ПриватБанк»; виписки з рахунку за ткредитним договором №МRC0GK04000160 від 29.01.2007 року станом на 07.12.2018 рік; письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором; договору іпотеки квартири від 29.01.2007 року; опису про відправлення письмової вимоги від 17.12.2018 року зі штампом поштового відділення зробленого 21.12.2018 року; кредитного договору від 29.01.2007 року, Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28.01.2019 року. За загальним правилом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти висновку про те, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц із подібних правовідносин. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. З матеріалів виконавчого напису № 273 вбачається, що при вчиненні напису нотаріус не отримав від банку первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його погашення. Документ складений відповідачем під назвою «виписка з рахунку» є лише довідкою з відображенням кінцевої суми заборгованості та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог. Тобто розмір боргових зобов`язань позивача перед банком, який визначений у виконавчому написі нотаріуса, не є підтвердженим випискою за рахунком позивача за договором, що є порушенням вимоги п. 3.5 ст. 3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. За таких обставин, необхідно дійти висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору. Щодо судових витрат. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з квитанції про сплату судового збору, розмір судових витрат складає 768,40 грн. і такий у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача саме з АТ КБ «ПриватБанк», на підставі наступного. Так, позивачем пред`явлено позов до АТ КБ «ПриватБанк» та приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., однак приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. не може бути належним відповідачем у справі, оскільки між нею та відповідачем у цій справі відсутні будь-які матеріально-правові відносини, з приводу спірних правовідносин, так як відповідачем у таких справах є стягував - особа на користь якої було вчинено виконавчий напис. У разі пред`явлення позову до неналежного відповідача суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.(ст.51 ЦПК України) Проте така заміна відповідача за змістом ч. 2 ст. 51 ЦПК України можлива лише у разі заявлення позивачем відповідного клопотання про таку заміну, однак таких під час розгляду справи представником позивача не заявлялося. З огляду на викладене, оскільки позивачем та його представником не заявлялося клопотання про заміну неналежного відповідача, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині саме з тих підстав, що позов пред`явлено до відповідачів, один з яких є неналежним відповідачем. Згідно ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Позивачем у позовній заяві, заявлено вимогу про стягнення з відповідачів на його користь судові витрати, на підтвердження якої надано до суду: попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які поніс і які очікує понести позивач при розгляді даної справи, де за: вивчення матеріалів, визначення правової позиції - 1936 грн., консультацію, узгодження правової позиції з клієнтом - 968 грн., складання позовної заяви, збір доказів по справі, комплектування заяви та подання заяви до суду - 3872 грн., судовий збір - 768, 40 грн., орієнтована кількість судових засідань - 1936 грн., а всього 9480, 40 грн.; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №2204, виданого [PERSON] та ордер на надання правничої (правової) допомоги. Однак, всупереч вимогам ст. 137 ЦПК України, позивачем та його представником не надано відповідних доказів щодо дійсного обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, зокрема не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, акту приймання-передачі наданих послуг, платіжних документів, квитанцій, а також договору про надання професійної правничої (правової) допомоги. Тобто відсутні належні та допустимі докази, на підставі яких можливо визначити необхідний фактичний обсяг правової допомоги та фактично понесені витрати. За вищевказаних обставин, суд не знаходить підстав для задоволення вимог [PERSON] в частині стягнення судових витрат пов`язаних з правничою допомогою адвоката.

Outcome: partial