Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-05 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суд із указаним позовом. Уточнивши свої позовні вимоги, просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на земельні ділянки своїх спадкодавців [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] . В обгрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на земельну ділянку загальною площею 1,0161 га, що знаходиться на території Соколянської сільської ради Буського району Львівської області. Її спадкоємцями за законом були: її чоловік [PERSON] , який склав на користь позивача заповіт від 13.10.2016 року, а також її мати [PERSON] , яка також заповіла все своє майно у користь позивача на підставі заповіту від 13.10.2016. Казані спадкоємці прийняли спадщину після смерті дружини та дочки відповідно, однак не встигли оформити на неї право власності в установленому законом порядку, оскільки [PERSON] померла [INFO] , а [PERSON] помер [INFO] . Разом із тим, [PERSON] належала земельна ділянка загальною площею 0,5819 га, а у власності [PERSON] перебувала земельна ділянка загальною площею 1,0074 га, що знаходяться на території Соколянської сільської ради Буського району Львівської області. Крім того спадкодавцеві [PERSON] належав житловий будинок у селі Волиця Буського району Львівської області та земельна ділянка для його обслуговування площею 0,25 га. Оскільки позивач є єдиним спадкоємцем майна померлих за заповітом, але не може оформити своїх спадкових прав через втрату спадкодавцями оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, а тому просить заявлені позовні вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, направивши до суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності та задовольнити заявлені позовні вимоги. Відповідач Соколянська сільська рада Буського району Львівської області явку свого повноважного представника до суду не забезпечила, направивши письмову заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, щодо заявленого позову заперечень не висловила та відзиву на позовну заяву не подавала. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У силу вимог статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами п`ятою - сьомою статті 81 цього Кодексу передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що спадкодавцю [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка загальною площею 1,0161 га, у тому числі земельна ділянка № [NUMBER] площею 0,2411 га та земельна ділянка № [NUMBER] площею 0,7750 га, виділених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та знаходяться на території Соколянської сільської ради Буського району Львівської області, що підтверджується долученою копією Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №085258 від 24.03.2000. Як убачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 24.01.2011, що [PERSON] померла [INFO] в селі Волиця Буського району Львівської області. З листа завідувача Буської державної нотаріальної контори №225/01-16 від 22.02.2019, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, спадкоємці після його смерті до нотаріальної контори не звертались. Разом із тим, судом встановлено, що її спадкоємцями за законом першої черги в розумінні вимог частини першої статті 1261 ЦК України були матір [PERSON] та чоловік померлої [PERSON] , які прийняли спадщину в порядку норми частини третьої статті 1268 ЦК України. [PERSON] померла [INFO] , а [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується відповідно їхніми свідоцтвами про смерть серії [NUMBER] від 17.10.2016 та серії [NUMBER] від 07.04.2018. При цьому, спадкодавцеві [PERSON] належала на праві приватної власності земельна ділянка загальною площею 1,0074 га, у тому числі земельна ділянка № [NUMBER] площею 0,2326 га та земельна ділянка № [NUMBER] площею 0,7748 га, що підтверджується долученою копією Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №085259 від 24.03.2000. Натомість, [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №085268 від 24.03.2000 належала на праві власності земельна ділянка загальною площею 0,5819 га, у тому числі земельна ділянка № [NUMBER] площею 0,2242 га та земельна ділянка № [NUMBER] площею 0,3577 га. Зазначені земельні ділянки виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та знаходяться на території Соколянської сільської ради Буського району Львівської області. Крім того, спадкодавиці [PERSON] належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 126,2 кв.м. по [ADDRESS] та земельна ділянка для його обслуговування площею 0,25 га, що підтверджується довідкою виконкому Соколянської сільської ради № 854 від 12.11.2018 та технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого ФОП [PERSON] від 05.07.2019. У той же час, позивач є спадкоємцем майна померлих спадкодавців за заповітом, оскільки [PERSON] та [PERSON] склали на користь позивача [PERSON] окремі заповіти від 13 жовтня 2016 року, які посвідчені секретарем Соколянської сільської ради Буського району Львівської області Милінською М.П. за №162 і №163 відповідно. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів, серед іншого, може бути визнання права. Нормою статті 316 цього Кодексу визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3, ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною першою статті 1269 та статті 1270 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. Як убачається із листа завідувача Буської державної нотаріальної контори №225/01-16 від 22.02.2019, що спадкова справа після смерті [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не заводилась, спадкоємці після їх смерті до нотаріальної контори не звертались. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ч. 1 ст. 1233 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. N 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. За таких обставин, в судовому засіданні є достовірно встановлено, що спірний житловий будинок та земельна ділянка для його обслуговування належали спадкодавцеві [PERSON] , які перебували у її володінні та користуванні, а остання на законних підставах проживала у цьому житловому будинку до дня смерті, проте на момент такої не встигла оформити права власності на вказане майно. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №97 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що позови громадян, пов`язані з розпаюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Згідно ст. 131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування. Згідно ст. 131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування. Частина 1 статті 1225 ЦК України передбачає, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до п. 15 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України земельні частки (паї) можуть бути передані у спадщину. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), тобто права та обов`язки власника (спадкодавця) переходять до позивача (спадкоємця), а тому за позивачем слід визнати право власності на спадкове майно, зокрема, на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] та [PERSON] , а також на житловий будинок та земельну ділянку для її обслуговування в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Крім того, за позивачем слід визнати право власності в порядку спадкування за законом та заповітом після смерті [PERSON] , оскільки її спадщину в порядку спадкування за законом прийняли спадкодавці позивача [PERSON] та [PERSON] , які залишили на користь позивача заповіт. Ураховуючи наведене та

Outcome: approved