Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

Виконавчий комітет Ковельської міської ради в особі органу опіки та піклування в інтересах малолітньої дитини [PERSON] Аделаїди Володимирівни звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову позивач вказує, що до служби у справах дітей виконавчого комітету Ковельської міської ради починаючи з осені 2016 року надходили неодноразові усні та письмові звернення рідних та сусідів про асоціальну поведінку [PERSON], яка ніде офіційно не працевлаштована, донькою не опікується, залишає її на бабусю, коти витрачає на власні потреби, дебоширить тощо. За цих обставин [PERSON] було взято на облік служби у справах дітей по другій категорії (проживання дитини в сімї, у якій батьки ухиляються від виконання батьківських обовязків). До моменту постановки дитини на облік так і після працівники служби у справах дітей, МЦСССДМ, Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області з [PERSON] проводили неодноразові профілактичні бесіди щодо належного виконання нею батьківських обовязків, надавали матеріальну та психологічну допомогу. Однак остання систематично залишала місце проживання та залишала доньку на свою матір. Робота служб з [PERSON] не давала ніякого позитивного результату, її неодноразово викликали на засідання комісій та притягували до адміністративної відповідальності, попереджали про можливість позбавлення батьківських прав відносно доньки. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити з підстав, викладених вище. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала та заперечила проти позбавлення її батьківських прав відносно дитини [PERSON] Аделаїди Володимирівни. Категорично ствердила, що не втратила інтересу до дитини, бажає з нею спілкуватись, брати участь у її вихованні та утриманні в подальшому. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підставний, обґрунтований і підлягає до часткового задоволення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] Аделаїда Володимирівна, [INFO] є дитиною [PERSON] та [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження серії І-ЕГ № 163153. Згідно довідки КЗ ДНЗ № 14 про участь мами у вихованні дитини від 02.12.2016 року № 01.28/37 мама [PERSON] Аделаїди Володимирівни [PERSON] з 01.11.2016 року по 02.12.2016 року у садочку не зявлялась. Відвідуванням садочку займається бабуся. З повідомлень Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області вбачається, що [PERSON] 16.09.2016 року, 27.04.2017 року притягувалась до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП, ч. 2 ст. 184 КУпАП (невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обовязків щодо виховання дітей). Згідно наказу служби у справах дітей виконавчого комітету Ковельської міської ради від 10.10.2016 року № 021-03.2 про взяття дитини на облік [PERSON] Аделаїду Володимирівну, 05.08.2012 року взято на облік служби у справах дітей Ковельського міськвиконкому. Підстава ухилення батьків від виконання батьківських обовязків. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ковельської міської ради від 31.01.2017 року № 037-1.20, який затверджений рішенням виконкому Ковельської міської ради від 09.02.2017 року № 45, доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини, [PERSON] Аделаїди Володимирівни, [INFO]. Згідно ст. 19 Конвенції про права дитини, держави - учасниці зобов'язані вживати усіх не-обхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного спілкування. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства"\~визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідаль-ність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 4\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року\~також пе-редбачено, що позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Згідно\~ст. 150 СК України\~батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках передбачених пунктами 2-5 частини першої\~статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров"я і морального виховання. Підставою для відібрання дитини, згідно положень\~ст.164 СК України, є ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоке поводження з дитиною; хронічний алкоголізм або наркоманія батьків; експлуатація дитини, примушення її до жебракування та бродяжництва; інші випадки, якщо залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров"я та морального виховання. Правовий сенс відібрання дитини за\~ст.170 СК України\~полягає в екстренності прийняття рішення на захист дитини, коли зволікання може призвести до тяжкої хвороби, каліцтва або її смерті. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Пунктом 26\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року\~передбачено, що суд може з врахуванням характеру поведінки і особи батьків та інших конкретних обставин, не позбавляти відповідачів батьківських прав, вирішивши питання про відібрання дітей і передачу їх органу опіки та піклування, якщо цього вимагають інтереси дітей. Дослідивши надані сторонами докази, відповідно до вимог\~ст. 212 ЦПК України, суд вважає встановленим факт неналежного виконання відповідачкою батьківських обов'язків по вихованню неповнолітньої дитини [PERSON] Аделаїди Володимирівни, не створення відповідачкою належних умов для повноцінного розвитку дитини, відсутність з її боку турботи та контролю за її вихованням. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність відібрання у відповідачки її неповнолітньої дитини без позбавлення її батьківських прав, оскільки судом встановлено, що вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не забезпечує належних умов для розвитку своєї доньки. Крім того, задовольняючи позов частково, суд також вважає за необхідне стягнути з відповідачки аліменти на утримання дитини, виходячи із встановленого законом обов'язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.ст. 180, 181 СК України обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. За домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні, а у разі недосягнення такої згоди кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має не регулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, за заявою платника або одержувача аліменти можуть бути визначені у твердій грошовій сумі. Вирішуючи питання про вид стягнення аліментів, суд враховує, що відповідачка має не регулярний доход, а тому доцільно визначити аліменти у твердій грошовій сумі. Також слід врахувати визначені ст. 182 СК України обставини, зокрема стан здоровя відповідачки, вік та стан здоровя дитини. Таким чином, судом достовірно встановлено, що малолітня дитина потребує матеріальної допомоги. Відповідачка є працездатною та має можливість надавати своїй малолітній дитині матеріальну допомогу. Враховуючи викладене, суд вважає справедливим стягнення аліментів в розмірі 400 грн. на дитину щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти слід присудити від дня предявлення позову, а саме з 26.06.2017 року. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачки слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 1600 гривень. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, судове рішення в частині стягнення\~ аліментів за один місяць допустити до негайного виконання. На підставі викладеного та

Outcome: partial