Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

І. Позивач ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернувся до [PERSON] з вищевказаним позовом. 1. В обґрунтування позовних вимог зазначається, що 05 липня 2041 року з [PERSON] було укладено договір б/н, за яким вона отримала кредит у розмірі 500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік з суми залишку заборгованості по кредиту з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався п.2.1.1.2.3. та п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, підтверджується підписом у заяві. Позивач зазначає, що в цьому випадку сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, якою визначений порядок і умови укладення договору приєднання. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. У порушення норм ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 31 грудня 2017 року [PERSON] має заборгованість в сумі 16397,74 гривень, яка складається з наступного: -384,15 гривень - заборгованість за кредитом; - 11556,57 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3200,00 гривень заборгованість за пенею та комісією; -500 гривень (штраф) фіксована частина; -757,03 гривень (штраф) процентна складова. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] зазначену вище заборгованість на користь ПАТ КБ «Приват Банк» та судові витрати в розмірі 1762,00 гривень. 2. У відзиві на позов представник відповідача - [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у їх задоволенні. Вказував на те, що банк звернувся з позовом 05.02.2018р., тобто з пропуском встановленого ЦПК України строку позовної давності, а тому, посилаючись на практику ЄСПЛ, вважає, що ця обставина є підставою для відмови у позові. У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки і вона діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк випущеної картки до останнього дня 07.2017р. Позивач звернувся в суд з позовом 16.02.2018р. Отже не вважає, що ним пропущений строк позовної давності. В своїх запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача [PERSON] вказав, що позивачем не надано суду доказів оформлення та укладення між сторонами та, відповідно, отримано позичальником Пам'ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, Правил надання банківських послуг, що в сукупності із Заявою свідчило б про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг. Крім того, довідка, надана позивачем про підписаний між ним та відповідачем кредитний договір та надання кредитної картки 05.07.2014р. без зазначення посадової особи, яка видала довідку, підпису, печатки, дати видачі не може бути належним доказом у справі, так само як і розрахунок заборгованості. Також, Банк не надав оригінали документів, які були подані позивачем у якості доказів. ІІ. Представник позивача в позовній заяві зазначив, що не заперечує про розгляд справи у його відсутність. Позов підтримує повністю. Представник відповідача надіслав до суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутність, в задоволенні позову просить відмовити, застосувавши строки позовної давності. ІІІ. Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 14.03.2018р. відкрито провадження в даній цивільній справі та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 11.04.2018р. Царичанський районний суд Дніпропетровської області постановив цивільну справу розглядати за правилами загального позовного провадження. ІV.Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що відповідно до анкети-заяви від 05 липня 2014 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 500 гривень. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір, про що свідчить його підпис у заяві (а.с.5), тобто між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір, який підписаний сторонами та за яким досягнуто згоди з усіх істотних умов. При цьому сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Відповідач підписав договір без застережень, власноручно, його волевиявлення було вільним і було спрямовано на реальне настання правових наслідків, що обумовлені цим договором. Так, починаючи з 05.07.2014 року відповідач користувався наданим йому кредитним лімітом по картковому рахунку. Останнє поповнення карткового рахунку відбулося 10.01.2015 року. Після цього жодних поповнень відповідач по рахунку не здійснював, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором №б/н від 05.07.2014 р., укладеного між позивачем та відповідачем, станом на 31.12.2017 року та випискою з кредитної картки за період з 01.07.2014р. по 05.07.2018р. (а.с.4,112). Отже, у відповідача загальний залишок заборгованості за наданим кредитом складає 16397,74 гривень. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки та відшкодування збитків. Згідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання договірних зобов'язань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. У відповідності до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON] порушила умови договору №б/н від 05.07.2014 року, який був укладений між нею та ПАТ КБ "Приват Банк", розмір заборгованості підтверджений документально та до теперішнього часу позичальником не погашений, у зв'язку з чим зобов'язання за договором не виконані в повному обсязі. Однак суд приймає рішення у відповідності до ч.3 ст.267 ЦК України, за якою позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач по справі заявив про застосування позовної давності. Вирішуючи питання про застосування позовної давності, суд виходить з наступного. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті). Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу. Отже за умовами договору відповідач мав виконувати зобов'язання, черговими платежами впродовж строку кредитування, тому перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування, як на це посилається позивач. Аналогічний висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Матеріалами справи встановлено, що договірні відносини сторін виникли 05.07.2014 року. Згідно розрахунку заборгованості, останній платіж по даному кредитному договору відповідачем [PERSON] здійснено 10.01.2015 року. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. У зв'язку з вищевикладеним та з урахуванням вимог ст.261 ЦК України позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого порушеного права з пропуском строку позовної давності, оскільки останній платіж по кредитному договору відповідачем було здійснено 10.01.2015 року, та з того часу відповідачем не здійснено жодного платежу, а відповідач звернувся до суду з позовом лише 16.02.2018 року (згідно конверта), тобто з пропуском строків позовної давності. Отже, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приват Банк» слід відмовити у зв'язку із пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем. У зв'язку з цим, згідно ст. 141 ЦПК України, не підлягають й стягненню з відповідача витрати по справі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed