Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Ковч Т.Б., звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог: Служба у справах захисту дітей Кіцманської РДА про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми з встановленням графіку побачень, а саме: просив зобов`язати відповідачку [PERSON] не чинити перешкоди йому у вільному спілкуванні, зустрічі, утриманні малолітніх дітей; повідомляти про зміну місця їх проживання, за два дні до приїзду позивача для зустрічі з дітьми надати йому точну інформацію щодо фактичного місця їх навчання, проживання, перебування, в разі настання будь яких змін, повідомити про це його особисто на наступний день з дня настання таких обставин; визначити способи його участі у спілкуванні з дітьми без присутності матері в період з 01 грудня по 31 грудня та в період з 01 червня по 31 червня щорічно, до досягнення дітьми повноліття з конкретним визначенням годин, який пізніше уточнив, та просив врахувати зміни періоду спілкування з дітьми, а саме в період з 01 серпня по 31 серпня щорічно замість зазначеного з 01 червня по 31 червня, до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON] та [PERSON] під час спільного проживання в Корлівстві Іспанії перебували у громадському шлюбі, у якому в них народились двоє дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] , які до 2011 року проживали в Королівстві. Зазначає, що у 2011 році [PERSON] без згоди батька вивезла дітей з Королівства Іспанії до України. Діти на даний час проживають разом з матір`ю в с. Шипинці Кіцманського району Чернівецької області. Не погоджуючись з самовільним вивезенням дітей [PERSON] 06.07.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - орган опіки та піклування Кіцманської РДА щодо визначення способу його участі у вихованні та спілкуванні з дітьми та про надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей за кордон без згоди матері. Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 24 жовтня 2017 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 04.07.2018 року, скасовано рішенням Кіцманського районного суду від 06.07.2017 року яким позовні вимоги задоволено частково та встановлено порядок участі позивача [PERSON] у вихованні неповнолітніх дітей, який передбачає спілкування на вимогу батька за допомогою скайп-зв`язку та телефонного зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дітьми, а у задоволенні зустрічного позову відмовлено, в частині відмови в задоволенні первісних позовних вимог позивача та в цій частині ухвалено нове рішення про забезпечення ефективного здійснення прав доступу позивачу до участі у вихованні дітей шляхом надання йому побачень у період з 25 грудня 2017 року до 25 січня 2018 року та з 01 до 30 червня 2018 року за місцем їх проживання. Представник позивача зазначає, що дане рішення [PERSON] було виконано під час відвідання власних дітей у встановлений судом період. Також зазначає, що позивач, [PERSON] , вже тривалий час не бачився дітьми, так як рішення, яким встановлено порядок його участі у вихованні дітей виконане, а без рішення суду мати не дозволяє бачитись з дітьми з причин проживання та роботи останнього в Королівстві Іспанії, а також у зв`язку із недосягненням домовленості із нею щодо можливих подальших зустрічей із дітьми. Вказує, що позивач спілкувався з дітьми виключно в телефонному режимі, всі спроби останнього мирно врегулювати спір призводять лише до конфліктів. [PERSON] не бажаючи присутності позивача в житті дітей, перешкоджає та штучно створює такі обставини через які позивач, [PERSON] , не може нормально проводити час з дітьми та підтримувати з ними на контакт. Крім цього зазначає, що на думку позивача [PERSON] , подальший недопуск його, як батька до участі у вихованні та піклуванні з дітьми може призвести до того, що діти будуть мати емоційну прив`язаність до матері, з якою фактично проживають, а батько буде сприйматись ними формально. Також посилається на те, що позивач [PERSON] , виявляє велике бажання приймати участь у вихованні власних дітей, зокрема це виражено в неодноразовій спробі звернутись до суду з метою визначення його участі у вихованні власних дітей, оскільки він відчуває велику любов до них та власний батьківський обов`язок у підтримці та вихованні рідних йому дітей. Враховуючи наведене, просив позовні вимоги [PERSON] про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми з встановленням графіку побачень задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Представник позивача [PERSON] , адвокат Ковч Т.Б., в судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені у позові. Відповідачка [PERSON] та її представник, адвокат Маковійчук Л.В., в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, а саме не зеперечували щодо безпосередньої участі батька у вихованні дітей, а саме шляхом особистих побачень, однак категорично заперечували щодо побачень батька з дітьми без присутності матері, оскільки між позивачем та дітьми існує мовний бар`єр та відчуженість, так як з малолітнього віку і тривалий час вони батька не знали. Крім того вказали на бажання висловлене самими дітьми про зустріч з батьком, але у присутності матері. Представник третьої особи Служби у справах дітей Кіцманської РДА Ліска Н.В. в судове засідання не з`явилася, однак скерувала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності та вказала, що повністю підтримує порядок побачень визначений [PERSON] з [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] , висновком органу опіки та піклування Кіцманської РДА від 26.01.2021 року № 1.01.-20/7-19. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, адвоката Ковч Т.Б., відповідача [PERSON] , представника відповідача, адвоката Маковійчук Л.В., дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи приходить до наступного висновку. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст. 4 ЦК України). За положенням п. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що згідно перекладу психологічної характеристики від 02.09.2020 року, виданої соціальним працівником, після проведення аналізу у [PERSON] ПНГ 25171943-F, отриманий результат є позитивним і сприятливим для опіки та утримання його дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9, 10). Відповідно до перекладу довідки, виданої спільнотою власників громадської асоціації [PERSON] , вбачається, що [PERSON] проживає в [ADDRESS] , він є платником зборів громадської організації, добрим сусідом, відповідальним та шанобливим (а.с.11, 12). Так, рішенням Кіцманського районного суду від 06.07.2017 року встановлено, що батьками малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , які народилися та проживали разом в Королівстві Іспанія з 2007 року по 2011 рік. У 2011 році [PERSON] без згоди батька вивезла з території Королівства Іспанія малолітніх дітей. Рішенням кримінального суду номер два м. Сарагоса №201/2011 від 26.05.2011 року [PERSON] було покарано за нанесення тілесних ушкоджень [PERSON] та призначено покарання у виді громадських робіт. Заборонено протягом одного року шести місяців наближатися ближче ніж на 200 метрів до [PERSON] . Крім того, судом у справах насилля номер два м. Сарагоса вжито тимчасові заходи щодо захисту [PERSON] , розміщено її з дітьми в Центрі невідкладної допомоги жінкам-жертвам насилля та визначено батьку графік зустрічей з дітьми під наглядом працівників Центру. Відповідно до вказаного рішення суду першої інстанції встановлено порядок участі позивача [PERSON] у вихованні неповнолітніх дітей, який передбачає спілкування на вимогу батька за допомогою скайп-зв`язку та телефонного зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дітьми. В іншій частині заявлених вимог відмовлено. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Кіцманської РДА про позбавлення батьківських прав також відмовлено (а.с.16-20). Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 24.10.2017 року рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні первісних позовних вимог [PERSON] скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову: ухвалено забезпечити ефективне здійснення прав доступу Позивачу до участі у вихованні дітей шляхом надання йому побачень у період з 25 грудня 2017 року до 25 січня 2018 року та з 01 до 30 червня 2018 року за місцем їх проживання (а.с.21-26). Постановою Верховного Суду від 04.07.2018 року, касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін (а.с.27-30). Згідно Висновку органу опіки і піклування Кіцманської РДА №1.01.-20/7-19 від 26.01.2021 року визначено наступний спосіб участі батька у вихованні дітей: особисте спілкування за допомогою листування, телефонного зв`язку, відеозв`язку, в будь який день без обмежень з 10.00 год. по 21.00 год. (з урахуванням режиму дітей, стану здоров`я та бажання дітей); особисте спілкування (зустрічі) за місцем проживання дітей або в м. Чернівці в будні дні з 14.00 год. по 19.00 год. або у вихідні дні з 10.00 год. по 18:00 год. ( з урахуванням режиму дітей, стану здоров`я та бажання дітей) в період з 01 грудня по 31 грудня щорічно до досягнення дітьми повноліття; особисте спілкування (зустрічі) за місцем проживання дітей або в м. Чернівці в будні дні з 14.00 год. по 19.00 год. або у вихідні дні з 10.00 год. по 18:00 год. (з урахуванням режиму дітей, стану здоров`я та бажання дітей) в період з 01 червня по 31 червня щорічно до досягнення дітьми повноліття. Спосіб участі [PERSON] у вихованні малолітніх: [PERSON] та [PERSON] має обов`язково відбуватися у присутності матері гр. [PERSON] або інших родичів (а.с.63-64). При вирішення даного спору суд приймає до уваги наступне. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч. 2 ст. 2 СК України, сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання врегульовано Сімейним кодексом України. Згідно із ч. 6 ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1995 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене. Згідно положень ст. 15 ЗУ "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів; батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини У відповідності до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК України встановлено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. За змістом ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Відповідно до положення ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За змістом ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. В преамбулі Конвенції ООН «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХН від 27.02.91 зазначено, що держави-учасниці Конвенції визнають, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної 20.11.1959 р. Генеральною Асамблеєю ООН, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції, дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Суд звертає увагу на те, що позивач [PERSON] виявляє бажання спілкуватись та зустрічатись із дітьми, судом не встановлено підстав для усунення позивача від спілкування з його неповнолітніми дітьми, а тому суд вважає, що сторонам слід налагодити відносини між собою в частині досягнення належного спільного виховання дітей та знайти спільні мирні шляхи вирішення питання щодо можливості періодичного спілкування позивача з дітьми. Крім того, судом встановлено, що сторони не домовились про порядок участі у вихованні та спілкуванні з дітьми їх батьком, внаслідок чого позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить визначити, зокрема, порядок та графік участі у вихованні та спілкуванні з дітьми. В ході розгляду справи судом не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача [PERSON] із дітьми буде перешкоджати нормальному їх розвитку, у зв`язку з чим, суд приходить до переконання, що спілкування позивача з дітьми буде сприяти повноцінному вихованню дітей, їх розвитку, задоволенню життєво-важливих потреб, зростанню під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить їх виховання в атмосфері моральної та матеріальної забезпеченості. Суд вважає, що безпосередня участь батька у вихованні дітей, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання, зокрема, батьківських прав позивача, а насамперед, буде повністю відповідати інтересам дітей. Сторони по справі, як батьки малолітніх дітей, бажають забезпечити їх належне виховання, однак, в той же час, належного компромісу щодо часу проведення батька з дітьми досягнуто не було, конфліктні ситуації спричинені виключно на ґрунті неприязних стосунків між ними. Однак слід зазначити, що саме батьки, як матір, так і батько, несуть відповідальність по відношенню до малолітніх дітей, та саме вони повинні докласти усіх зусиль для того, щоб у їх дітей виникало прагнення бути як із мамою, так і з татом. Саме на обох батьках лежить відповідальність за збереження психічної рівноваги дитини, що досягається шляхом уникнення конфліктних, напружених стосунків між батьками, та в родині в цілому, оскільки, саме це в подальшому може бути причиною початку емоційних розладів у дитини. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що оскільки між сторонами існують непорозуміння щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми, під час розгляду справи не встановлено негативного впливу батька на дітей, батько бажає приймати участь у їх вихованні, спілкуватися з ними, мати спільні інтереси, а, отже, необхідно забезпечити ефективне здійснення прав доступу позивача до дітей шляхом надання йому побачень за місцем їх проживання у присутності матері. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому із [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] 439 гривень 40 коп. сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial