Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

До Малиновського районного суду 31.03.2009 року звернувся [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що йому, його батькові - [PERSON] та матері - [PERSON] належить квартира №6, по вул. І. Рабіна, № 35, в м. Одесі. Після смерті матері позивача [PERSON] 30.01.2009 року відкрилась спадщина на належну їй 1/3 частину квартири [ADDRESS], однак у звязку з тим, що у правовстановлюючому документі свідоцтві про право власності на квартиру не зазначені частки, що належать кожному із співвласників, а також у звязку з тим, що прізвище його матері [PERSON] в свідоцтві про право власності на квартиру, помилково зазначено як [PERSON], позивач не може оформити право власності на спадщину в нотаріальному порядку, тому просить суд, визнати за ним право власності на 1/3 частину квартири. Відповідно до останньої редакції уточнених позовних вимог від 04.12.2009 року позивач просить визнати його матір [PERSON] одним з співвласників квартири № 6, по вул. І. Рабіна, № 35 в м. Одесі, визначити частки, що належать кожному з співвласників рівними та визнати за ним право власності в порядку спадкування законом на частку квартири, що належала, його матері. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав подані уточнені позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнав, та не заперечував проти задоволення позову. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 22.12.1967 року Приморським районним відділом ЗАГС м. Одеси, актовий запис № 1930. Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого 22.12.1995 року УЖКГ виконкому Одеської міської ради народних депутатів квартира № 6 по вул. Якіра (нині вул.І. [PERSON]), № 35, в м. Одесі належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності, право власності зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» за № 66-стр. 22- кн. 380 пр. Згідно довідки про склад сімї та прописку № 111 від 12.03.2009 року, виданої КП ЖКС «Черьомушки» в квартирі [ADDRESS] станом на 12.03.2009 року проживали [PERSON], [PERSON], [PERSON] 30.01.2009 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Першим Приморським відділом РАЦС Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 784. Суд, враховуючи такі обставини, як перебування спірної квартири у спільній сумісній власності, сумісне проживання сторін та [PERSON], вважає, що різниця запису [PERSON] у свідоцтві про право власності на житло від запису в свідоцтві про народження, свідоцтві про смерть, виникла в результаті помилки. З матеріалів спадкової справи № 187/2009 року до майна померлої 30.01.2009 року [PERSON] вбачається, що [PERSON] 20.02.2009 року звертався до Сьомої одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що свідчить про належне прийняття спадщини позивачем. Відповідно до ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Відповідно до п. 12 Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті співвласника квартири частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Враховуючи викладене, виходячи з принципу рівності часток спільній сумісній власності, своєчасне прийняття спадщини позивачем, суд задовольняє позов, визнає частки співвласників рівними, визнає за позивачем право власності на 1\\3 частину спірної квартири, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] В цей же час, суд вважає, що вимоги позивача в частині повернення зайво сплачених судових витрат не ґрунтуються на законодавстві, оскільки відповідно до п. 29 Пленуму Верховного Суду України Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» кожна позовна заява - первісна й зустрічна, а також заява третьої особи із самостійними вимогами оплачується судовим збором залежно від ціни позову, яка визначається виходячи з вартості відшукуваного майна. Розмір судового збору, порядок його сплати та звільнення від сплати встановлюються законом. Зокрема, необхідно враховувати, що при обчисленні судового збору у справах про спадкування майна не береться до уваги вартість успадкованого майна, про яке зазначено в пункті 16 частини першої статті 4 Декрету Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993 року N7-93 "Про державне мито", і що від сплати цього збору звільняються особи, указані в пункті 6 (спадкоємці першої черги громадян, реабілітованих відповідно до Закону України від 17 квітня 1992 року N 962-XII "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні") і в пункті 18 частини першої статті 4 вказаного Декрету. Таким чином, оскільки відповідач не подав доказів, що він відносяться до категорії громадян, щодо яких встановлені пільги щодо сплати судового збору, підстав для його повернення не вбачається.

Outcome: approved