Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа - ПАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 10475 гривень 66 копійок, а також моральну шкоду у розмірі 10000 гривень. В обґрунтування позову позивач зазначав, що 12.05.2013 року, приблизно о 16 год. 30 хв., керуючи автомобілем «Nissan», державний номерний знак [NUMBER], рухався по б-ру Б.Хмельницького, на перехресті з другорядною дорогою - вул.Рибалка, власник автомобіля «Hiyndai», державний номерний знак [NUMBER], [PERSON] не надав переваги у русі та допустив зіткнення з його автомобілем. За висновком ДАІ водій [PERSON] порушив п.16.11 ПДР України, факт правопорушення підтверджується Протоколом про адміністративне правопорушення та постановою суду від 12.07.2013 року. Внаслідок ДТП автомобіль пошкоджений, а позивач отримав легкі тілесні пошкодження. Згідно висновку експерта, вартість відновлювальних робіт пошкодженого автомобіля становить 26909 грн. 55 коп., окрім того позивач сплатив вартість проведення експертизи 1600 гривень, та послуги евакуатора - 300 гривень. Загальна сума матеріальної шкоди складає 28809 грн. 55 коп., загальна сума страхового відшкодування склала 18333 грн. 89 коп., невідшкодовані збитки складають 10475 грн. 66 коп. Також позивач зазначив, що внаслідок ДТП йому було заподіяно моральну шкоду, оскільки пошкодження автомобіля, на який він протягом значного часу відкладав кошти, що стало причиною моральних страждань, внаслідок пошкодження автомобіля порушився розклад його життя, до місця служби він змушений добиратися на громадському транспорті, мати позивача, яка мешкає у Куп'янському районі, за станом здоров'я знаходилася в лікарні, і він не мав змоги відвідувати її. Окрім того, він отримав забій затилочної частини голови, після чого став відчувати головний біль, і не міг виконувати свої службові обов'язки у повному обсязі, після ДТП він не міг у повній мірі скористатися своєю відпусткою. Моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 10000 гривень. У судовому засіданні позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, пояснили суду про обставини викладені вище, просили суд про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 10475 гривень 66 копійок, а також моральну шкоду у розмірі 10000 гривень. У судовому засіданні відповідач [PERSON], представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнали у повному обсязі, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними, пояснили суду, що ПАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» відшкодували позивачу заподіяну шкоду, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відповідно експертного висновку, автотоварознавча експертиза, надана позивачем, проведена з порушенням діючого законодавства, а вищезазначена сума заборгованості є необгрунтованою. Представник третьої особи ПАТ «ХМСК» у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, пояснив суду, що 13.05.2013 року на адресу ПАТ «ХМСК» надійшло повідомлення від позивача про настання страхового випадку. 14.05.2013 року Аварійним комісаром [PERSON] протягом 10 робочих днів з дня звернення проведено огляд автомобіля позивача, про що свідчить підпис останнього в акті огляду транспортного засобу від 14.05.2013 року, будь-яких заперечень щодо опису пошкоджень, обсягу та видів проведення робіт зі сторони позивача заявлено не було, на проведенні експертизи пошкодженого автомобіля позивач не наполягав, про що свідчить його власноручний підпис на даному Акті. Відповідно до розрахунку аварійного комісара, розмір відновлювального ремонту з урахуванням зносу автомобіля позивача, становить 18333 грн. 89 коп. Після надання 30.06.2013 року заяви про страхове про страхове відшкодування з реквізитами позивача в установі банку, останньому 19.09.2013 року в межах 90 денного строку за вирахуванням франшизи 1000 гривень, було сплачено страхове відшкодування в сумі 17333 грн. 89 коп. Страховиком проведено дії у точній відповідності до вимог діючого законодавства. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, пояснення свідків, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. У ході судового розгляду встановлено, що 12.05.2013 року, приблизно о 16 год. 30 хв., на перехресті б-ру Б.Хмельницького та вул Рибалка у м.Харкові відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Nissan», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля «Hiyndai», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Постановою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 12.07.2013 року [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень. З вищезазначеної постанови також вбачається, що дорожньо-транспортна пригода відбулася через недотримання водієм [PERSON] п.16.11 Правил дорожнього руху України. Згідно з ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України - майнова шкода, заподіяна майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. На підставі ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. На підставі ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У абз. 1 п. 4 Ухвали Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування збитку» з подальшими змінами і доповненнями від 8 липня 1994 р. № 7, від 30 вересня 1994 г. № 11(далі по тексту - ППВС України № 6) вказано, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати яку-небудь діяльність, здійснення якої створює підвищену вірогідність спричинення шкоди через неможливість контролю за нею людиною. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, повинна наступати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих особливостей. У абз. 2 і 3 п. 4 ППВС України № 6 вказане, що під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки через право власності, повного господарського ведення, оперативного управління або по інших підставах (договори оренда, довіреність і т.п.). Не вважається власником джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальність за збиток перед потерпілим особу, яка управляла джерелом підвищеної небезпеки через трудові відносини з власником цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.п.). Відповідно до ст. 22.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст. 29 зазначеного Закону, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому діючим законодавством України. Згідно п.35.1 ст. 35 зазначеного Закону, для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику відповідну заяву. 14.05.2013 року Аварійним комісаром [PERSON], на підставі заяви [PERSON] проведено огляд автомобіля «Nissan», державний номерний знак [NUMBER], під час огляду виявлено та описано деталі пошкодженого автомобіля, складено відповідний акт, проведено розрахунок вартості відновлювального ремонту зазначеного автомобіля, згідно якого вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зношення автомобіля «Nissan», державний номерний знак [NUMBER], пошкодженого внаслідок ДТП складає 18333 грн. 89 коп. [PERSON] був присутній при огляді автомобіля про що свідчить підпис останнього в акті огляду транспортного засобу від 14.05.2013 року, будь-яких заперечень щодо опису пошкоджень, обсягу та видів проведення робіт зі сторони позивача заявлено не було, на проведенні експертизи пошкодженого автомобіля позивач не наполягав, про що свідчить його власноручний підпис на даному Акті. Таким чином, загальна сума відновлювального ремонту автомобіля «Nissan», державний номерний знак [NUMBER], заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає 18333 грн. 89 коп. Згідно страхового акту цивільної відповідальності транспортних засобів від 18.09.2013 року, третій особі - [PERSON], за вирахуванням франшизи було виплачено 17333 грн. 89 коп. у якості відшкодування вартості ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля «Nissan», державний номерний знак [NUMBER] Позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог про відшкодування заподіяної шкоди надано висновок №49-13 від 27.05.2013 року експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріальної шкоди, складений експертом-оцінщиком ФОП [PERSON], згідно якого матеріальна шкода, заподіяна власнику автомобіля «Nissan», державний номерний знак [NUMBER] складає 26909 грн. 55 коп. Суд критично оцінює даний висновок авто товарознавця, виходячи з наступного. Автотоварознавча оцінка транспортного засобу здійснюється на підставі Закону України "Про судову експертизу", Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", Кримінально-процесуального, Цивільно-процесуального та Господарсько- процесуального кодексів України, «Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів», затвердженої наказом Мінюсту України та Фонду держмайна України від 24 листопада 2003 року №142/52092. В порушення п. 5.2 зазначеної Методики, дослідження було проведено без участі зацікавлених осіб на технічний огляд, з матеріалів висновку взагалі не вбачається чи проводився їх виклик. У той час як виклик мав проводитися із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду. У відповідності до 5.3. Методики, до початку технічного огляду оцінювач, експерт ознайомлюється з наданими документами і фіксує такі дані (якщо вони необхідні для складання висновку): а) прізвище, ім'я та по батькові власника ДТЗ (довіреної особи) або найменування власника, юридичної особи; б) адресу власника: поштову - фізичної особи або юридичну - юридичної особи; в) дані з технічного паспорта (свідоцтва про реєстрацію ДТЗ): серія, номер, ким і коли виданий, з яких підстав; г) ідентифікаційні дані ДТЗ згідно з наданими документами: тип, марка, модель (модифікація), виробник, країна-імпортер (для ДТЗ іноземного виробництва, що ввозиться на митну територію України), колір кузова (кабіни - для вантажних автомобілів, платформи - для причепів, рами, паливного бака та оперення - для мототехніки), рік виготовлення, номери двигуна, кузова, шасі (рами), ідентифікаційний номер транспортного засобу, державний номерний знак; також - відмітки (дати) про заміну номерних складових. Однак, у матеріалах висновку №49-13 від 27.05.2013 зазначені дані не зафіксовані. Окрім того, при складанні висновку автотоварознавчого дослідження експертом [PERSON] не враховано зношення запчастин, не враховано корозійні пошкодження, з урахуванням чого, мали бути визначені реальні збитки, завдані автомобілю «Nissan». Ухвалою суду від 12.11.2013 року, за клопотанням представника ПАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» у справі було призначено проведення судової автотоварознавчо ї експертизи у ХНІІСЕ ім..Засл. проф.. Бокаріуса, у вирішенні клопотання позивач та його представник поклалися на розсуд суду, однак, експертиза не була проведена у зв'язку з ненаданням необхідних вихідних даних, клопотань про повторне направлення справи для проведення автотоварознавчого дослідження від позивача та його представника не надходило. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду задоволенню не підлягають, як такі, що не найшли свого підтвердження у ході судового розгляду. Допитані у судовому засіданні у якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили суду, що вони бачили пошкодження на автомобілі ««Nissan», державний номерний знак [NUMBER]» після дорожньо-транспортної пригоди, однак нічого не пояснили по суті позовних вимог з приводу вартості відновлювальних робіт, зношеності запчастин тощо. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, моральна шкода складається з душевних страждань, які фізична особа зазнала, у зв'язку з пошкодженням її майна. Згідно зі ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У абз. 1 і 2 п. 3 Ухвали Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнового) шкоди» (далі по тексту - ППВС України № 4) вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру унаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживань у зв'язку з погіршенням здоров'я, в порушенні права власності (зокрема інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, в порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного суспільного життя, порушенні відносин з навколишніми людьми, при настанні інших негативних наслідків. Суд вважає, що з вини відповідача [PERSON] позивачу [PERSON] завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнавав у зв'язку з діями [PERSON] . При визначенні судом розміру відшкодування завданої позивачу [PERSON] моральної шкоди суд виходить з вимог розумності та справедливості та враховує обставини, викладені вище, а також той факт, що після дорожньо-транспортної пригоди, після приїзду швидкої, [PERSON] відмовився від госпіталізації та надання йому медичної допомоги. Суд оцінює моральну шкоду, причинену [PERSON] у розмірі 500 гривен. У зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог в частині відшодкування заподіяної матеріальної шкоди судові витрати з відповідача не стягуються. На підставі викладеного,

Outcome: partial