Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк», як правонаступник ПАТ КБ «ПриватБанк», звернулося до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на наступні обставини. Відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 07.12.2015 р. [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 20000,93 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з Умовами та правилами і Тарифами складають між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитом, сплати нарахованих за період користування кредитом відсотків та штрафних санкцій. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками. Таким чином, у порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, позивач зазначає, що відповідач станом на 07.11.2019 р. має заборгованість у розмірі 33697,04 грн., яка складається з наступного: 18630,52 грн. заборгованість за кредитом; 10955,69 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4110,83 грн. заборгованість за пенею. Вказує, що на даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим позивач просив стягнути з [PERSON] суму заборгованості у загальному розмірі 33697,04 грн. та сплачений при зверненні з позовом до суду судовий збір у розмірі 1921 грн. Ухвалою суду від 05.12.2019 р. прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. Ухвалою суду від 20.02.2020 р. витребувано з АТ КБ «ПриватБанк» виписку по рахунку [PERSON] (по предмету позову) та довідку про отримання кредитної картки (по предмету позову). Інших процесуальних дій не вчинялося. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві зазначив, що у разі неявки відповідача не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги не визнає, зокрема в частині нарахування штрафів та пені та їх стягнення згідно генеральної угоди, так як проживає у зоні АТО. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником\~якого є\~АТ КБ\~«Приватбанк») та [PERSON] \~укладено генеральну\~угоду про\~реструктуризацію заборгованості\~та приєднання\~до умов\~та правил\~надання продукту\~кредитних карт\~від 07.12.2015\~р.,відповідно до якої [PERSON] з метою створення сприятливих умов для виконання своїх зобов`язань за кредитним договором № SAMDN50000059362886 від 07.03.2012 р., отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 20000,94 грн. (а.с. 10, 11, 12-35). Відповідно до п. 1.1.2.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно з п. 1.1.2.6 Умов та правил надання банківських послуг у разі невиконання зобов`язань за договором позичальник зобов`язується на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. У п. 2.1 генеральної угоди від 07.12.2015 р. зазначається, що відповідач надає позивачу строковий кредит у розмірі 20000,94 грн. на строк 36 місяців, а саме з 07.12.2015 р. по 31.12.2018 р. шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на продовольчі потреби в розмірі 20000,94 грн. у обмін на зобов`язання відповідача повернути кредит, сплатити проценти в розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом у зазначені у заяві та Умова та правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: починаючи з "1" по "25" число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) у розмірі 725,63 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості по кредиту, процентів, а також інших витрат відповідно до Умов та правил. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31.12.2018 р. Згідно з п. 2.8 генеральної угоди від 07.12.2015 р. у разі порушення відповідачем зобов`язань по погашенню кредиту, останній сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах та правилах за кожний день прострочення сплати. Судом також встановлено, що відповідач порушив умови угоди і має прострочену заборгованість, яка утворилася через невідповідність сум погашення кредитного боргу договірній величині 725,63 грн. (п.2.1. Генеральної угоди), що вбачається із розрахунку заборгованості за договором від 07.12.2015 р. станом на 07.11.2019 р. (а.с. 8-9) та виписки по рахунку (а.с. 81-85), наявною довідкою про видану картку (а.с. 80). Так, згідно з розрахунком заборгованості за договором без номера від 07.12.2015 р. станом на 07.11.2019 р. вбачається, що відповідач має заборгованість у загальній сумі 33697,04 грн., яка складається з наступного: 18630,52 грн. заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 10955,69 грн. заборгованість за відсотками; 4110,83 грн. заборгованість за пенею (а.с.8-9). Із встановлених обставин вбачається, що між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] виникли цивільні (зобов`язальні) правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких позивач виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування через поточний рахунок), а відповідач споживачем (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача як кредитора у цьому зобов`язанні отримати виданий йому кредит, сплату процентів за його користування, а також неустойку за порушення грошових зобов`язань за договором. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно зі ст. 546 ЦК України одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є неустойка. Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що відповідач припустилася порушення умов договору щодо своєчасної сплати сум кредиту, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість. Що також підтверджується розмірами сум погашення боргу, сплачуваними відповідачем, які є іншими, а ніж договірна, що випливає із поданого розрахунку заборгованості та виписки по рахунку (а.с. 8-9, 81-85). З огляду на встановене судом, враховуючи лише умови Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 07.12.2015 року, наявні підстави для визначення суми боргу за кредитом у розмірі 18630,52 грн. Однак, враховуючи, що між позивачем та відповідачем у встановленій законом письмовій формі укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 07.12.2015 року, в якій визначено розмір процентної ставки по процентам за користування кредитом, підстави його стягнення, що свідчить про погодження цих умов сторонами по справі та вказана Генеральна угода, яка підписана відповідачем, у встановленому законом порядку останнім не оспорювалася та не визнавалася недійсною, тому вказані обставини свідчать про його згоду з усіма умовами цієї угоди. Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530,631 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як вбачається із матеріалів справи, сторони поряд з установленням строку дії вказаної Генеральної угоди від 07.12.2015 року по 31.12.2018 р., встановили й строки виконання відповідачем окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів). Так, згідно пункту 2.1 Генеральної угоди відповідач повинен погашати заборгованість по кредиту в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 725,63 грн. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається із заборгованості по кредиту, процентам, а також з інших витрат відповідно до Умов та правил. Отже, умовами укладеної між сторонами Генеральної угоди передбачено щомісячне виконання відповідачем зобов`язання в строк по 31.12.2018 р. Відповідно до статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пунктах 34-35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. У пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Пунктом 2.2 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 07.12.2015 року визначено, що відповідно до ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в цій Генеральній угоді, Умовах та правилах, більше ніж на 31 день, за зобов`язаннями, строк яких не настав, сторони погодили, що строк повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Із наданих АТ КБ «Приватбанк» виписки по рахунку та розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем заборгованість по процентам за користування кредитом у спірній сумі 10955,69 грн. розрахована за період з 07.12.2015 р. по 07.11.2019 р. Оскільки, сторони погодили, що строк кредитування за Генеральною угодою є з 07.12.2015 р. по 31.12.2018 р., а відтак починаючи з 01.01.2019 р. припинено строк кредитування. Тому, зі спливом строку кредитування, припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, та після 31.12.2018 р. позивач не мав права нараховувати відповідачу проценти за користування кредитними коштами. Суд вважає, оскільки право позивача нараховувати проценти за користування кредитом припинилося з 01.01.2019 року, то вимога банку про стягнення з [PERSON] заборгованості по процентами за користування кредитом за період з 01.01.2019 р. по 07.11.2019 р. в сумі 1552,55 грн. не підлягає задоволенню за необґрунтованістю. Враховуючи викладені вище обставини суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 9403,14 грн., яка виникла станом на 31.12.2018 р., згідно наданого банком розрахунку. В той же час, відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 р. на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Таким чином, банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики в сукупності за період з 14.04.2014 р. Як вбачається із копії паспорта [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 07 серпня 2000 р. Кремінським РВ УМВС України в Луганській області (а.с. 68-69, 87-88), [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . При цьому суд зазначає про неприйняття як достовірної відповіді виконавчого комітету Кремінської міської ради Кремінського району Луганської області від 04.12.2019 р. № 03-06-02/2866 (а.с. 48), як такої що спростована заявою [PERSON] (а.с. 86) та відомостями, наявними у паспорті [PERSON] відбиток штампу про зареєстроване місце проживання здійснено 16.09.1989 року. Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» № 1275-р від 02.12.2015, м. Кремінна Луганської області віднесене до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Отже, відповідач є суб`єктом Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відносно якого на підставі ст. 2 зазначеного Закону встановлено заборону щодо нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання кредитних зобов`язань. Крім того, суд звертає увагу на те, що комерційним банкам Національним Банком України надані роз`яснення у листі № 18-112/62138 від 27.10.2014, відповідно до яких банки зобов`язані у період проведення антитерористичної операції скасувати штрафні санкції за кредитами громадянам України, які проживають або переселилися з населених пунктів у зоні АТО, а також юридичним особам та підприємцям в зоні АТО. Судом встановлено, що генеральна угода (а.с. 11) укладена 07.12.2015 р., тобто після початку дії обмежень з 14.04.2014 р., однак позивач незаконно застосував штрафні санкції у цей період, здійснивши нарахування пені/штрафів за спірний період в розмірі 745,22 грн. (розмір штрафу за прострочення по кредиту, згідно доданої виписки по рахунку)*42 (кількість фактів застосування за спірний період)=31\~299,24 грн. При цьому, з виписки по рахунку [PERSON] вбачається, що остання систематично здійснювала погашення свого боргового зобов`язання, хоча і в іншому розмірі ніж передбачений Генеральною угодою, однак останній зараховувався позивачем на погашення пені/штрафів за прострочення по кредиту (застосовування яких заборонене) та така сума фактично сплачених коштів на погашення кредиту відповідачем становить 29684,35 грн. Разом з тим, фактична сума позовної вимоги, яка включає в себе заборгованість за кредитом 18630,52 грн. і заборгованість по відсоткам за користування кредитом в розмірі, встановленому судом 9403,14 грн., без врахування заборгованості за пенею/штрафом в розмірі 4\~110,83 грн., згідно Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», що встановлено вище, становить 18630,52+9403,14=28033,66 грн., що є менше фактично сплачених коштів відповідачем 29684,35 грн. на погашення останнього. Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вбачає повну сплату відповідачем боргу за кредитним зобов`язанням, яке виникло між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] згідно Генеральної угоди від 07.12.2015 р., а відтак у позові слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що в позові відмовлено та відповідач не надав відомостей про будь-які понесені ним судові витрати, а відтак понесені витрати позивача, залишаються за останнім. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed