Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО" про стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 2 235,53 грн., стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення, посилаючись на те, що була прийнята на роботу у ТОВ «ГІППО» на посаду касира торговельного залу у супермаркеті «Вопак №6421», що знаходиться у м. Івано- Франківську по вул.Січових Стрільців, 78. Режим роботи становив з 9 год до 18 год, тобто о 9 год, з перервою на обід 30 хв. п`ять днів на тиждень. Про прихід на роботу та завершення роботи всі працівники супермаркету розписувалися в спеціальному журналі. За місяць роботи вона отримувала заробітну плату у розмірі від 4 993,75 грн до 5 062,50 грн., зарплату за відпрацьований місяць відповідач виплачував тільки один раз в місяць і то в другій половині наступного місяця. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Проте, заробітну плату за час щорічної відпустки у кількості 10 днів, яку вона використала з 18.10.2019 по 27.10.2019 їй виплатили разом із зарплатою за жовтень місяць аж 18.11.2019, що підтверджується платіжним дорученням №92 від 18.11.2019. Їй як і всім касирам супермаркету «Вопак №6421», при виплаті заробітної плати не повідомляли про загальну суму заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; суму заробітної плати, що належить до виплати, що є порушенням вимог ст. 110 КЗпП, ст.30 Закону України «Про оплату праці». Крім того, при звільнені їй не виплати повністю заробітну плату. Так, 28.11.2019 року позивачка була звільнена ТзОВ «ГІППО» з роботи за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України на підставі наказу МСВ 229/1 від 28.11.2019, що підтверджується записом у трудовій книжці. До дня звільнення вона відпрацювала в листопаді 2019 двадцять робочих днів по вісім з половиною годин, як повний робочий місяць. Проте, при розрахунку їй виплатили тільки 2 272,01 грн. В той час, коли в інші місяці вона отримувала заробітну плату в розмірі від 4 993,75 грн до 5 062,50 грн. 03.12.2019 рокау вона звернулася до управління Держпраці в Івано-Франківській області з приводу невиплати належної їй заробітної плати при розрахунку з ТОВ «ГІППО». Проте, ні управління Держпраці в Івано-Франківській області, ні Головне управління Держпраці у Київській області, куди було переадресоване її звернення, не вчинили жодних дій щодо відповідача направлених на усунення порушення законодавства про працю. Тільки з інформації та документів отриманих від ТОВ «ГІППО» на підставі адвокатських запитів дізналася, що Відповідач обліковував тільки чотири години робочого часу в день, тоді як фактично він становив вісім з половиною годин. На адвокатський запит було надано і розрахункові листки за період з 16.05.2019 по 28.11.2019 з яких зрозуміла, що її заробітна плата складалася з окладу та доплати за інтенсивність. Проте, про такі умови праці при прийомі на роботу її не попереджали. Повідомляли, що режим роботи буде з 9 год до 18 год з перервою на обід 30 хв. п`ять днів на тиждень, за що буде отримувати біля п`яти тисяч заробітної плати. Про прихід на роботу та завершення роботи вона має розписуватися в спеціальному журналі. Очевидно, що доплата за інтенсивність - є ніщо інше, як оплата робочого часу, за чотири з половиною години в день, які роботодавцем не відображалися в табелі обліку робочого часу. Таким чином, при звільненні з роботи їй не виплатили заробітну плату за відпрацьованих двадцять днів у листопаді 2019 року по чотири з половиною години в день. Згідно розрахунку, їй не виплатили при звільнені заробітну плату за 90 годин роботи у розмірі 2235,53 грн. Розрахунок заборгованості із заробітної плати: 1987,14/ 80 * (4,5 * 20) = 2235,53 грн., де 1987,14 грн - нарахований оклад за обліковані години роботи; 80 - обліковані години роботи; 4.5 - не обліковані години роботи в день; 20 - кількість відпрацьованих днів. Адвокат звернувся із запитом до відповідача №3-СН від 03.07.2020 про надання інформації та затребуваних документів, про надання: трудового договору [PERSON] , положення про оплату праці на підприємстві, витяг з колективного договору щодо оплати праці в ТОВ «ГІППО», графік змінності виходу на роботу [PERSON] у листопаді 2019 року з її підписом про ознайомлення з ним, витяг з журналу супермаркету "Вопак №6421», що знаходиться у м. Івано-Франківську по вул. С.Стрільців 78 про час приходу на роботу та завершення роботи, що стосується [PERSON] за листопад 2019 року. Проте, дані документи в неї відсутні,відповідач їх не надає, а тому не може їх долучити до даної позовної заяви. Відповідно до ст.117 КЗпП ТОВ «ГІППО» повинне виплатити їй середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно Довідки про середню заробітну плату (дохід) від 31.07.2020 наданої ТОВ «ГІППО» середньоденна заробітна плата [PERSON] становила 182, 64 грн в день. Проте, такий розрахунок середньоденної заробітної плати зроблено невірно, з урахуванням невірно нарахованої заробітної плати за листопад 2019. Відповідачем при розрахунку було виплачено компенсацію за три дні невикористаної відпустки, з урахуванням середньої заробітної плати у розмірі 206, 82 грн. З урахуванням викладеного, у відповідності до розрахунку загальна сума середнього заробітку за час затримки з 29.12.2019 по 11.08.2020 становить - 36193,50 грн. Розрахунок середнього заробітку за час затримки:175 * 206,82 = 36193,50 грн., де 175 днів - кількість робочих днів у період з 29.12.2019 по 11.08.2020; 206,82 грн - середньоденна заробітна плата. Таким чином, станом на 11.08.2020 загальна сума позовних вимог становить 38 429,03 грн., з яких: 2235,53 грн - не виплачена заробітна плата при звільнені; 36193,50 грн. - середній заробіток за час затримки з 29.12.2019 по 11.08.2020. 12.11.2020 року ухвалою Івано-Франківського міського суду задоволено клопотання позивачки про витребування доказів у ТОВ «ГІППО»(а.с.58,59). Представник позивачки позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечив проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засіданнія не з"явився з не відомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про день та час слухання справи. З урахуванням думки позивача та положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на я ких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків . Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Як вбачається із матеріалів справи, позивачка [PERSON] 16.05.2019 року була прийнята на роботу на посаду касира торговельного залу, працівники, в Супермаркет Вопак 6421 в м. Івано-Франківську вул. С.Стрільців 78, зі строком випробування 1 місяць, робота основна, тривалість робочого дня(тижня) при роботі з неповним робочим часом 20 год., оклад (тарифна ставка) 4 173, 00 грн., що підтверджується наказом (розпорядженням) №МСВ 091/11 про прийняття на роботу від 15.05.2019 року(а.с.35). Та наказом № МСВ0229/1 (розпорядження) про припинення трудового договору(контракту) від 28.11.2019 року позивачка звільнена з роботи на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України, заява працівника за угодою сторін. Вихідна допомога, компенсація за три календарних дні щорічної (основної і додаткової) відпустки та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей(а.с. 36). Відповідно до розрахункового листа заробітна плата [PERSON] за листопада 2019 року складала 2 272,01 грн. Відпрацьовано 80 год. (а.с.13) Відповідно ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно з ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці» роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивач зазначає, що при звільненні їй не виплатили заробітну плату за 90 годин роботи у розмірі 2 235,53 грн. Однак, відповідачем не надано належного розрахунку заборгованості перед позивачем чи доказів відсутності такої заборгованості. Таким чином, оскільки відповідачем на теперішній час не виплачена позивачу заробітна плата в повному обсязі, то вона підлягає примусовому стягненню з відповідача. Судом встановлено, що відповідачем позивачу не в повному обсязі сплачена заробітна плата при звільненні за відпрацьованих двадцять днів у листопаді 2019 року по чотири з половиною години вдень в загальній сумі 2 235,53 грн. У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Виходячи з положень вказаної норми, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 29.12.2019 року. При розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку суд керується п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно якого при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями). Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100. Відповідно до п. 2 вказаного Порядку середньомісячна заробітна плата визначається, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують дню звільнення працівника. При цьому згідно з п.5 Порядку основою для визначення загальної суми середнього заробітку є середньоденна заробітна плата. Таким чином, загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку обчислюється шляхом множення середньої заробітної плати на число робочих днів в період затримки. З урахуванням довідкових відомостей наданих позивачем, розрахунок розміру суми до стягнення за увесь період часу затримки виплати заробітної плати від дати 29.12.2019 року (наступної за датою звільнення) до дати 18.05.2021 року (винесення судового рішення, яким припиняється правопорушення) включно становить: 206,82 х 537 = 111 062,32 грн., де: 206,82 грн середньоденний заробіток; 537 кількість робочих днів в періоді часу затримки виплат. А тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки по день винесення рішення - з 29.12.2019 року по 18.05.2021 у сумі 111 062,32 грн. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають до задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід державного бюджету судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 116, 117, 232, 235, 237-1, 430 КЗпП України, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 ,

Outcome: approved