Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати факт його постійного проживання разом із мамою [PERSON], яка померла 04 липня 2010 року та визнати за ним, в порядку спадкування за законом після смерті матері, [PERSON], яка померла 04 липня 2010 року, право на земельну частку (пай) розміром 2,36 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на території Чорноострівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, яке належало останній на підставі сертифіката на земельну частку (пай) серії ЛВ №0153647, який виданий Жидачівської районною державною адміністрацією 26 травня 1997 року. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що\~04 липня 2010 року в с. Ланівка Стрийського району Львівської області померла його мама. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з земельної частки (пай) розміром 2,36 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на території Чорноострівської сільської ради Жидачівського району Львівської області. На випадок своєї смерті матір заповіту не склала. Тому, відповідно, до приписів ЦК України спадкування здійснюється за законом, та він як син померлої є спадкоємцем за законом першої черги, інших спадкоємців вказаної черги немає, оскільки його батько та чоловік померлої помер ще 17 лютого 2003 року. Оскільки на час смерті, а відповідно відкриття спадщини проживав з мамою, відповідно таку прийняв, оскільки у встановлений законом строк не відмовився від неї. Згодом, як єдиний спадкоємець за законом після смерті [PERSON], звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину, проте нотаріус відмовив у цьому з підстави відсутності в нього правовстановлюючих документів на майно, яке він має намір успадкувати. Вказана відмова позбавляє його можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - територіальної громади с. Лучани в особі Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області, подав заяву, в якій просить розглянути дану справі за його відсутності. Проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Частина 1 статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [PERSON], на підставі сертифіката на право на середню земельну частку (пай) серії ЛВ №0153647, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №659 від 15.10.1996 року мала право на земельну частку(пай) площею 2,36 умовних кадастрових гектарів. Так, згідно із витягу №31-1309-0.2-2511/2-17, виданого відділом Дергеокадастру у Жидачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 20 листопада 2017 року, сертифікат на право на середню земельну частку (пай) серії ЛВ №0153647 виданий [PERSON]І, зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів по Чорноострівській сільській раді за №757, площею 2,36 умовних кадастрових гектарів. Така перебуває у колективній власності ССП ім. Сагайдачного і її вартість становить 59755,34 грн. /а.с. 13/. З долученої до матеріалів справи копії свідоцтва про смерть, вбачається що [PERSON] померла 04 липня 2010 року, у віці 74 років, про що 05 липня 2010 року зроблено відповідний актовий запис №9 та видано свідоцтво про смерть серії 1-СГ №219203 /а.с.11/. Судом встановлено, що [PERSON], яка померла 04 липня 2010 року, за життя не зробила особистого розпорядження своїм майном, тобто не склала заповіту /а.с.12/. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.ч. 2 та 3\~ст. 1223 ЦК України\~у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч.1\~ст. 1258 ЦК України\~спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до\~ст. 1261 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що позивач є сином [PERSON], яка померла 04 липня 2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії ЯИ №873835 від 09 грудня 1955 року, копія якого долучена до матеріалів справи /а.с.9/. В судовому засіданні встановлено, що батько позивача та чоловік спадкодавця помер ще 19 лютого 2003 року. Інших дітей у подружжя, окрім [PERSON] не було. Батьки [PERSON] померли ще до її смерті. Відтак, позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері. [PERSON], яка померла 04 липня 2010 року. Згідно із\~ст.1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З долученої до матеріалів справи копії довідки №96 від 27 березня 2018 року, виданої виконавчим комітетом Ланівської сільської ради Стрийського району Львівської області, вбачається що [PERSON], яка померла 04 липня 2010 року, на час смерті постійно проживала без реєстрації в с. Ланівка Стрийського району Львівської області разом із сином [PERSON]Я.(позивачем по справі), який постійно догляд за нею та вів з мартірю спільне господарство. Також, факт проживання [PERSON] із [PERSON] додатково підтверджується свідоцтвом про смерть останньої, в якому місцем смерті зазначено с. Ланівка та довідкою №1049 виданою Ходорівською міською радою від 22 листопада 2018 року /а.с.11-12/. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року№ 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Враховуючи вищенаведені факти, суд приходить до переконання про те, що позивач дійсно постійно проживав з матірю [PERSON], яка померла 04 липня 2010 року, на час відкриття спадщини. Відтак позивач є таким, що прийняв спадщину після смерті матері [PERSON], як такий, що постійно проживав разом із нею, на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року№ 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ч. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути обєктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документи, що підтверджують право особи спадкоємця є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, виданий районною (міською) адміністрацією, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні та розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно із постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій №808/02-31 від 23.11.2017 року, виданої завідувачем Жидачівською державною нотаріальною конторою, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну частку (пай) в майні СПП «Сагайдачного», що знаходиться на території Чорноострівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належала померлій та являється спадковим майном /а.с.16/. Таким чином, враховуючи, що позивач оформити право власності на спадкове майном, в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідач не заперечив проти позовних вимог, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved