Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

Позивач [PERSON] , яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , звернулася до суду з вищезазначеним позовом та просить постановити рішення, яким: - змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача, та щомісячно стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у фіксованій сумі в розмірі 3000.00 гривен до досягнення дитиною повноліття, починаючи з часу звернення до суду; - стягнути з [PERSON] на її, позивача користь додаткові витрати на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , періодично щомісяця по 500.00 гривен для оплати навчання. Свої вимоги позивач мотивує тим, що їх спільна з відповідачем неповнолітня донька [PERSON] , з якою вони спільно проживають в м. Хмельницький, і вона перебуває на її утриманні, є студенткою Хмельницького торгівельно - економічного коледжу КНТЕУ, крім того має діагноз захворювання "НЦД по змішаному типу. Антиоспазм", однак відповідач виплачує аліменти в значно малому розмірі, що є недостатнім для утримання доньки, яка є наразі студенткою, та має важке захворювання. Тому вважає, що розмір стягнутих аліментів має бути збільшено до трьох тисяч гривен, та вони мають бути достатніми для необхідного та належного утримання дитини. Крім того, в зв`язку з наявною у дитини хворобою, та необхідністю постійного регулярного обстеження та лікування, вона позивач несе додаткові витрати, які мають бути також покладені і на відповідача. Позивач підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Надала пояснення з підстав зазначених в позові. Стверджувала, що на разі вона з донькою проживає у м.Хмельницький, разом зі своїми батьками за якими здійснює догляд, тому ніде не працює. ЇЇ батько [PERSON] після важкої хвороби [INFO] - помер. Відповідач виплачує аліменти на утримання дитини в розмірі 700.00 гривен щомісячно, заборгованості не має. Втім донька росте, та зростають і потреби. За станом здоров`я дитина потребує постійного медичного обстеження, лікування, та вжиття профілактичних заходів. Однак, розмір отримуваних аліментів є недостатнім для належного забезпечення дитини, та значно меншим розміру визначеного законом після внесення змін. Тому просила врахувати усі обставини викладені в позові, та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач позовні вимоги не визнав, при цьому не заперечував того, що він дійсно є батьком їх спільної з позивачем доньки. Від свого батьківського обов`язку утримувати дитину він не відмовляється. При цьому просив врахувати, що лише з грудня 2018 року він є фізичною особою підприємцем, налагоджує свій бізнес, про те це дуже складно. Наразі він перебуває в другому шлюбі, від якого має також малолітню дитину, яку має забезпечувати. Його батьки є пенсіонерами, та потребують додаткового утримання з його боку, оскільки постійно хворіють. Тому просив врахувати зазначені обставини. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно із ч. 1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Вирішуючи питання стягнення аліментів, суд виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо своїх дітей, передбаченого ст. 141 СК України, а також приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей, у відповідності до ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією ГА ООН від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991 року. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються ст. 51 Конституції України, ст.ст.3, 18, 27 Конвенції про права дитини, ст. 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.180-184, 191 СК України. Відповідно до ст.ст.3, 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Частиною 2 ст. 141 СК України передбачено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є позивач та відповідач по справі (а.с.5-9, 78). Позивач разом з донькою [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] зі складом сім`ї: [PERSON] - власник, з 17.10.1985 року; [PERSON] - дочка, з 13.07.2000 року; [PERSON] - донька, з 05.09.2016 року; [PERSON] - онучка, з 27.03.2017 року; [PERSON] - онук, з 11.07.2016 року; [PERSON] - онучка, 3 07.03.2010 року; [PERSON] - онук, з 07.02.2008 року (а.с.11). Рішенням Болградського районного суду Одеської області за справою №497/1062/16, провадження №2/497/470/16 було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 700 (сімсот) гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] , з дати надходження позовної заяви до суду, а саме з 25 травня 2016 року (а.с.85-85). На підставі даного рішення було видано виконавчий лист який позивачем подано до виконання до Болградського районного відділу ДВС (а.с.13). Відповідно до розрахунку, складеного заступником начальника Болградського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 05.03.2019 року, станом на 28.02.2019 року відсутня заборгованість у відповідача по сплаті аліментів по виконавчому провадженню, відкритому на підставі виконавчого листа №497/1062/16-ц від 25.07.2016 року, та встановлено переплата у розмірі 6 329.36 гривен (а.с.12). Згідно довідки від 04.12.2018 року за №435 [PERSON] , навчається на денній формі навчання в Хмельницькому торгівельно-економічному коледжі Київського національного торговельно-економічного університету за спеціальністю «Товарознавче» до 30 червня 2021 року (а.с.70, 17). З вивчених копій витягів із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] , та інших наданих медичних документів на дитину вбачається, що вона має діагноз захворювання "НЦД по змішаному типу. Антиоспазм" (а.с.19-31). Постійно проходить обстеження, та періодичні лікувальні заходи (а.с.82-84). Листом від 02.10.2019 року Болградський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області відмовив позивачу у самостійному здійсненні перерахунку розміру аліментів в зв`язку зі зміною законодавства (а.с.18). Що стосується позовних вимог про збільшення розміру аліментів, суд вважає наступне. Згідно ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Європейський суд з прав людини у рішенні «М.С. проти України» повторює, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси (див. справу «Нойлінґур і Шурук», № 41615/07, § 135, 6 липня 2010 року, і «X проти Латвії», заява №. 27853/09, § 96, ЄСПЛ 2013 р.). Найкращі інтереси дитини, залежно від їхнього характеру і серйозності, можуть переважати інтереси батьків (див. справу «Сахін проти Німеччини», заява № 30943/96, §66, ЄСПЛ 2003 р.VIII). Так, ст.192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст.183 та ст.184 СК України, за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Таким чином, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду (ч.3ст.181 СК України).Стаття 192СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Так, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Суд звертає увагу на зміни в законодавстві України, що набрали чинності 09 липня 2017 року, та які мають на меті покращити захист права дітей на належне утримання (аліменти), що можливо віднести до того іншого випадку, визначеного СК України. Аналізуючи вищезазначені обставини та факти, враховуючи принципи об`єктивності та справедливості, діючи виключно в інтересах неповнолітніх дітей, а також норми Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік», яким визначено, що мінімальний розмір аліментів на дитину віком від 6 до 18 років з 01.01.2019 року становить 1013.00 гривен (2 027.00 гривен х 50 %), з 01.07.2019 року - 1059.00 гривен (2 118.00 гривен х 50%), з 01.12.2019 року 1109.00 гривен (2 218.00 гривен х 50%), суд приходить до висновку, що аліменти в розмірі 700.00 гривен, що стягуються на користь позивача на утримання доньки не відповідає мінімальному розміру, визначеному на даний час законом, те може вважатися необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Під зміною матеріального положення сторін розуміється як покращення, так і погіршення майнового положення платника або одержувача аліментів. Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У преамбулі Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набула чинності для України з 27.09.1991 року, зазначено, що дитина, в наслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження, до досягнення нею повноліття. Статтею 3 цієї Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення чи іншими питаннями, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Статтею 18 Конвенції зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Суд вважає, що дійсно з моменту прийняття судового рішення про стягнення аліментів значно збільшились ціни на продовольчі та промислові товари, на комунальні послуги, а також інші послуги, відбулися зміни в законодавстві, яке визначає мінімальний розмір аліментів, що мають стягуватися на дитину відповідного віку. Відбулися зміни в матеріальному становищі позивача, яка згідно трудової книжки серії [NUMBER] не має постійного місця роботи з 07.03.2018 року (а.с.81). Доводи позивача, що вона здійснює догляд за своїми батьками, суд до уваги не приймає, оскільки належних, необхідних і допустимих доказів суду не надано. Відповідач згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 13.11.2018 року зареєстрований фізичною особою підприємцем (а.с.87), та є платником єдиного податку (а.с.88). Загальна сума доходів за 2018 рік становить 7 446.00 гривен (а.с.89-92). Відповідно до податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи -підприємця за 1 півріччя 2019 року загальна сума доходу відповідача склала 71 490.00 гривен (а.с.93). Відповідач одружився вдруге 15.09.2018 року (а.с.94), та має в цьому шлюбі дитину [PERSON] , [INFO] (а.с.96). Твердження відповідача, що його батьки [PERSON] , [INFO] (а.с.97) та [PERSON] , [INFO] (а.с.98) перебувають на його матеріальному утриманні, суд до уваги не приймає з тих підстав, що по перше: відповідачем не надано відповідних доказів щодо родинних відносин, по друге: не доведено, що батьки не отримують пенсії, чи інших видів доходів, що не має у них інших дітей окрім відповідача, та що вони дійсно потребують матеріальної та фінансової допомоги відповідача. Доводи відповідача щодо фінансових зобов`язань перед АТ КБ «ПриватБанк», які впливають на виконання ним аліментних зобов`язань, суд розцінює критично, так як додаткова угода №1 до кредитного договору від 10.01.2006 року була укладено 23.07.2018 року вже після того як сторони припинили шлюбні відносини (а.с.101-103, 104-107, 108-111). В зв`язку з чим, з урахуванням інтересів дитини, розмір аліментів повинний бути збільшений. Зміна розміру аліментів, повинна бути здійснена з дня набранням рішенням законної сили, що відповідає п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 р. № 3. Що стосується позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, то суд виходив з такого. За змістом вимог ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину Відповідно до вимог ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 18 постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Позивач, а ні в тексті позовної заяви, а ні в судовому засіданні не визначила розмір додаткових затрат понесених на дитину в зв`язку з її хворобою, та не визначила період за який ці витрати понесені. Документи про проходження обстежень дитиною, квитанції про оплату обстежень та придбання ліків надані суду в хаотичному стані, не містять жодного логічного зв`язку. Так ряд документів і квитанцій датовані 2013-2014 роком (а.с.30, 31, 49-51), тобто за період коли сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Дані документи, на думку суду, розглядаються критично в контексті додаткових витрат, адже позивач не врахувала наступного. Згідно ст.185 ч.1 СК України маються на увазі додаткові витрати, а не додаткове стягнення коштів на утримання дитини. Аліменти потрібні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови життя дитини. Однак в окремих випадках в силу особливих обставин, про які йшлося вище, потрібні крім звичайних значні додаткові витрати. Тому розмір стягуваних додаткових витрат має визначатися залежно від понесених або передбачуваних витрат. Визначення обставин, які можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду, який розглядає позов про визначення розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину, зумовлених особливими обставинами. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини або чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути, наприклад, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба тощо), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Тому, розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). З огляду на всі надані позивачем документи не можливо визначатися з загальною сумою додаткових витрат на дитину, та періоду за який вони понесені. Позивач за час розгляду справи не виявила бажання систематизувати надані докази та уточнити позовні вимоги в цій частині, не зважаючи на роз`яснення їй судом прав та обов`язків в цивільному процесі. У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України). Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. Таким чином, при розгляді даної справи, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача додаткових витрат, понесених на дитину, позивачем не доведені відповідними доказами, з огляду на які суд міг би зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності. З огляду на зазначене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Враховуючи, що утримувати неповнолітню дитину є обов`язком як батька, так і матері, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, та стягувати з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на утримання доньки [PERSON] щомісячно аліменти в розмірі 1500.00 гривен до повноліття дитини Розмір судового збору за подання до суду позовних заяв майнового характеру визначається п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VІ та на час розгляду справи становить 768.40 гривен. На підставі вищенаведеного та

Outcome: partial