Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

в лютому 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 10.11.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №20348, про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № NKVZGA0000000226 від 17.09.2008 року в розмірі 819 570 грн. 77 коп. Проте, вказаний виконавчий напис вчинено з порушеннями вимог законодавства, зокрема, стягувачем не було надано необхідних документів, згідно яких стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, без встановлення безспірності боргу (зазначена до стягнення сума боргу за обумовленим кредитним договором суттєво суперечить визначеній рішенням суду заборгованості за кредитом). 29.01.2018 року на підставі спірного виконавчого напису постановою державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області відкрито виконавче провадження. Водночас заборгованість за кредитним договором № NKVZGA0000000226 від 17.09.2008 року була погашена позивачем у повному обсязі поза межами вказаного виконавчого провадження. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] просив визнати спірний виконавчий напис таким, що не підлягає, а також стягнути з відповідача кошти в розмірі 51 390 грн. 56 коп., що були внесені ним на банківський рахунок, відкритий в АТ КБ "ПриватБанк", використання яких обмежується останнім. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги [PERSON] , надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Також просив вирішити питання щодо стягнення з відповідача понесених судових витрат (сплачений судовий збір, витрати, пов`язані з явкою представника до суду). Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причину неявки суду не повідомив. Третя особа без самостійних вимог: приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., представник третьої особи без самостійних вимог: Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції в судове засідання не з`явилися. Про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причину неявки суд не повідомили. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема судом встановлено, що 17.09.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник АТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір NKVZG0000000226, відповідно до якого позичальник отримав кредит в розмірі 128 150 грн. 00 коп. на строк до 17.09.2018 року, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 20,04% річних. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 19.09.2008 року між сторонами було укладено договір іпотеки, відповідно до якого [PERSON] передав в іпотеку банку житловий будинок [ADDRESS] . 10.11.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 20348, про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ "ПриватБанк" невиплачених у строк кошти, відповідно до умов кредитного договору № NKVZG0000000226 від 17.09.2008 року, в сумі 819 570 грн. 77 коп., з яких: - 129 388 грн. 66 коп. - заборгованість за тілом кредита, - 118 337 грн. 35 коп. - заборгованість за процентами; - 24 295 грн. 94 коп. - заборгованість за комісією, - 506 569 грн. - пеня, - 250 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), - 38 929 грн. 56 коп. - штраф (процентна складова). Строк, за який проводиться стягнення, згідно вказаного виконавчого напису, становить з 17.09.2008 року по 12.09.2017 року. 29.01.2018 року постановою державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області відкрито виконавче провадження щодо виконання спірного виконавчому напису (ВП № 55653477). 27.11.2018 року постановою тієї ж особи, закінчено виконавче провадження, відповідно до п.9 ч.1 ст. 39 Закону України про виконавче провадження. Виконавчий збір та витрати виконавчого провадження стягнуті не були. 28.11.2018 року постановою державного виконавця Вознесенського ДВС відкрито виконавче провадження щодо стягнення з [PERSON] виконавчого збору в сумі 81 957 грн. 07 коп. (ВП № 57804239). Також з матеріалів справи вбачається, що рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 05.06.2016 року в справі № 473/558/15-ц в рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором № NKVZG0000000226 від 17.09.2008 року в розмірі 273 257 грн. 89 коп., з яких: - 131 638 грн. 66 коп. - заборгованість за тілом кредиту, - 56657 грн. 41 коп. - заборгованість за процентами, - 10457 грн. 18 коп. - заборгованість за комісією, - 50 000 грн. 00 коп. - пеня, - 250 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), - 24236 грн. 64 коп. - штраф (процентна складова), звернуто стягнення на житловий будинок [ADDRESS] , належний на праві приватної власності [PERSON] . Відповідно до додаткової угоди №2, укладеної між сторонами 25.09.2018 року, останні, узгодивши розмір заборгованості за кредитним договором № NKVZG0000000226 від 17.09.2008 року, визначили її розмір - 280 641 грн. 18 коп., з яких заборгованість за тілом кредиту - 129 388 грн. 66 коп., заборгованість за процентами - 130 622 грн. 08 коп., заборгованість за комісією - 20 630 грн. 44 коп. Строк погашення заборгованості становить 25.09.2018 року. В порядку виконання обумовленої угоди позивачем через касу АТ КБ «ПриватБанк» 25.09.2018 року було сплачено в загальному розмірі 332 002 грн. 00 коп. (квитанція на суму 280 642 грн. 00 коп., квитанція на суму 25 172 грн. 00 коп., квитанція на суму 26 188 грн. 00 коп.). Згідно повідомлення Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції за № 15388/91-36/1 від 13.05.2020 року на рахунки з обліку депозитних сум відділу кошти від позивача в рамках виконавчих проваджень № 55653477, № 57804239 не надходили. Аналізуючи доводи сторони позивача, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України. Разом з тим, ст. 18 ЦК України передбачено здійснення захисту цивільних прав нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Останній вчиняється, як передбачено ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року за № 1172 затверджений Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Зокрема, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, необхідно надати: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчену стягувачем виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Також у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п.2.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затв. наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5). При цьому нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п.3 глави 16 розділу ІІ вищевказаного Порядку). Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та положень ст. ст.15,16,18 ЦК України, ст. ст.87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Як вбачається з матеріалів справи приватному нотаріусу для одержання спірного виконавчого напису було надано копію кредитного договору № NKVZG0000000226 від 17.09.2008 року, розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором за період з 18.09.2008 року по 12.09.2017 року, копію письмової вимоги до позичальника про усунення порушень, інші супутні документи. Водночас стягувачем не було надано оригіналу кредитного договору, засвідчену виписку з рахунку боржника з зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Тобто, в розпорядження нотаріуса не було надано необхідних для вчинення виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості документів, передбачених постановою від 29.06.1999 року за №1172, а тому останнім порушено встановлену законом процедуру вчинення виконавчого напису. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, заборгованість не є безспірною, оскільки її безспірність не підтверджена необхідними доказами (документами) та оспорюється позивачем. Як зазначалося вище, відповідно до рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 05.06.2016 року в справі № 473/558/15-ц в рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором № NKVZG0000000226 від 17.09.2008 року в розмірі 273 257 грн. 89 коп. було звернуто стягнення на житловий будинок, належний позивачу. При цьому, незважаючи на наявність вказаного рішення, кредитор продовжував нараховувати проценти, неустойку за договором. В той же час, згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року в справі № 310/11534/13-ц, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для продовження нарахування процентів та пені за кредитним договором, а кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді продовження стягнення процентів та пені. Таким чином, за встановлених обставин, враховуючи, що погашення заборгованості за кредитним договором відбулося поза межами виконавчого провадження, відкритого на підставі спірного виконавчого напису, водночас на час розгляду справи в суді на виконанні Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження щодо стягнення з [PERSON] виконавчого збору в сумі 81 957 грн. 07 коп. (ВП № 57804239), оспорюваний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Крім того, як встановлено в судовому засіданні, 25.09.2018 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № NKVZG0000000226 від 17.09.2008 року, відповідно до додаткової угоди №2, укладеної між сторонами 25.09.2018 року, позивачем були внесені кошти в загальному розмірі 332 002 грн. 00 коп., замість визначених сторонами 280 641 грн. 18 коп. Різниця в розмірі 51 360 грн. 82 коп. залишилася у АТ КБ «ПриватБанку». Так, відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. За такого, утримані відповідачем кошти в розмірі 51 360 грн. 82 коп., як безпідставно набуті грошові кошти, підлягають стягненню з останнього на користь позивача. В силу ч.1 ст. 133, ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в загальному в розмірі 2 102 грн. 00 коп. (420 грн. 40 коп. судовий збір (забезпечення позову), 1 681 грн. 60 коп. (судовий збір за подачу позову). Що стосується витрат, пов`язаних з проїздом представника позивача, до суду. Відповідно до частин 1, 3 ст. 138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» визначено, що витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, її представникові, а також свідкам, спеціалістам, перекладачам та експертам не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження. На підтвердження понесених витрат на переїзд адвоката Харченка М.С. до іншого населеного пункту, позивач надав оригінали фіскальних чеків на придбання бензину для явки до суду на загальну суму 983 грн. 51 коп. Проте, фіскальні чеки на придбання пального не є належними доказами, оскільки не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження, згідно з додатком до вищевказаної постанови. Зокрема вказані чеки не є проїзними документами у розумінні законодавства, що можуть слугувати належними підставами для відшкодування відповідних витрат (зокрема, не є транспортними квитками, рахунками щодо проїзду автомобільним транспортом загального користування). В зв`язку з чим зазначені витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: partial