Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

Заявник, в особі представника адвоката Царьової О.С., звернулась до суду із заявою, в якій просить встановити факт смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в місті Новоазовськ Донецької області. В обґрунтування вимог в заяві зазначено, що [INFO] в м. Макіївка Донецької області померла рідна сестра заявниці - [PERSON] , [INFO] . Причиною смерті було онкозахворювання, про що свідчить медична довідка про причину смерті. На підтвердження її смерті 04 жовтня 2019 року Відділом РАЦС Новоазовського районного управління юстиції Донецької Народної Республіки видано свідоцтво про смерть [NUMBER] . Центральним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відмовлено у державній реєстрації смерті сестри заявниці, так як свідоцтво видано на тимчасово окупованій території України і тому не відповідає встановленому законом переліку документів. Заявниця і її представник в судове засідання не прибули, до поданих документів долучили заяви про підтримання вимог і просили розглянути справу без їх участі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся завчасно, виходячи з вимог ст. 317 ЦПК України щодо невідкладного розгляду даної справи. У поданих документах міститься заява, підписана начальником відділу про розгляд справи за заявою [PERSON] без присутності представника РАЦСу і на розсуд суду. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню виходячи з такого. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Із досліджених судом письмових доказів встановлено таке. Згідно копії свідоцтва про народження від 14.03.1963 року [NUMBER] , заявник [PERSON] народилась [INFO] , її батьком вказаний [PERSON] , матір ю [PERSON] . У відповідності до копії свідоцтва про народження від 09.09.1980 року [NUMBER] , [PERSON] народилась [INFO] , її батьком вказаний [PERSON] , матір ю [PERSON] . На підставі довідки РАЦС від 02.12.2002 року, копії свідоцтва про розірвання шлюбу від 11.09.1981 року та копії свідоцтва про укладення шлюбу від 27.02.1985 року, [PERSON] змінювала прізвище на « [PERSON] », а потім на « [PERSON] ». Таким чином, наведеними доказами підтверджено факт родинних відносин між заявницею та померлою. 04\~жовтня 2019\~року у\~місті Новоазовськ\~Донецької області\~Відділом РАЦС\~Новоазовського районного\~управління юстиції\~Донецької Народної\~Республіки на бланку «Донецької Народної Республіки» видано свідоцтво про смерть [NUMBER] [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно з копією довідки про причину смерті № 123 від 04.10.2019 року, виданої Новоазовським районним центром первинної медико-санітарної допомоги, [PERSON] померла [INFO] від раку. Відповідно до свідоцтва про поховання, виданого 04.10.2019 року на бланку «Донецька народна республіка» на ім`я [PERSON] , [PERSON] похована на центральному кладовищі в м. Новоазовськ. На підставі п. 8 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Суд керується також положеннями ч. 1 ст. 317 ЦПК України, якою визначено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Даючи оцінку допустимості доказів - документів, виданих на тимчасово окупованій території України, суд керується частиною 2 статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також статтею 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Однак, враховуючи те, що Верховною Радою України не визначений чіткий та вичерпний перелік назв населених пунктів Донецької області, які визнаються тимчасово окупованою територією України та те, що норми статті 317 ЦПК України спрямовані на забезпечення прав осіб, які проживають на території, де не здійснюють діяльність органи державної реєстрації актів цивільного стану, суд керується тим, що тимчасово окуповані населені пункти визначені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення", серед яких є м. Новоазовськ Донецької області. Разом із тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Тому, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, Молдови та Росії де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Відтак, суд як виняток приймає до уваги дані про смерть (дату, місце) які зазначені у вищенаведених документах, виданих на окупованій території, так як наведені обставини смерті особи узгоджуються між собою. Згідно з рішенням Центрального районного у місті Маріуполі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 05.02.2020 року, відмовлено заявниці у реєстрації смерті її сестри через недійсність свідоцтва про смерть, виданого на тимчасово окупованій території України, і невідповідність поданих документів чинному законодавству. Таким чином, на переконання суду, дослідженими у справі доказами доведено факт смерті [PERSON] [INFO] в місті Новоазовськ Донецької області, та підтверджено неможливість реєстрації такого факту в органах реєстрації актів цивільного стану України, у зв`язку з чим заява підлягає задоволенню. Встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території має юридичне значення для заявника, оскільки необхідне їй для оформлення соціального статусу. Згідно ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved