Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Автоснабсервіс», в якому просить суд стягнути з ТОВ «Автоснабсервіс» (ідентифікаційний код 38592998, місцезнаходження: 51220, Дніпропетровська область, Новомосковський район, м.Перещепине, вул.Кірова, буд. 50) на свою користь : 7534,45 грн. заборгованості у формі середнього заробітку за весь час затримки, тобто за період з 01.01.2015 року по 18.07.2015 року включно,\~822,24 грн. заборгованості у вигляді компенсації за невикористані дні відпустки, 13150,07 грн. заборгованості з заробітної плати, а всього 21506,76 грн. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 02.10.2013 року він був прийнятий на роботу у відповідача, на посаду охоронника, по переведенню з ПАТ «Трест Дніпродорбуд». Згідно наказу відповідача від 31.12.2014 року його було звільнено з роботи по переведенню в ПАТ «Трест Дніпродорбуд». Вказує, що під час роботи у ТОВ «Автоснабсервіс» йому невчасно сплачували заробітну платню, при звільненні не виплатили виниклу заборгованість у вигляді середнього заробітку за весь час затримки й компенсацію за невикористану відпустку, а після звільнення про нього взагалі майже забули. Загальна сума заборгованості за його підрахунками складається з 7534,45 грн. заборгованості у формі середнього заробітку за весь час затримки, тобто за період з 01.01.2015 року по 18.07.2015 року включно,\~822,24 грн. заборгованості у вигляді компенсації за невикористані дні відпустки, 13150,07 грн. заборгованості з заробітної плати, а всього 21506,76 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, просить розглянути справу у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.(а.с.) Представник відповідача в судове засідання не зявився (про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином), не надав до суду свої заперечення проти позову, витребувані судом документи, відповідачем також не надані.(а.с.) З урахуванням обставин справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній даних і доказів. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 02.10.2013 року по 31.12.2014 року працював в ТОВ «Автоснабсервіс», на посаду охоронника (за пятиденним робочим тижнем), та в подальшому звільнений з підприємства відповідача по переведенню в ПАТ «Трест Дніпродорбуд» на підставі п. 5\~ст. 36 КЗпП України, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача,(а.с.14) і наказом про звільнення з ТОВ «Автоснабсервіс» від 31.12.2014 року № 57-К, що підтверджується наявними матеріалами справи, та не спростовано відповідачем. Як зазначено представником позивача в позовній заяві, тривалість невикористаної відпустки позивача становить 24 дні (за весь час роботи), заборгованість у формі середнього заробітку за весь час затримки розрахунку обрахована ним в сумі 7534,45 грн., заборгованість з заробітної плати 13150,07 грн., та компенсація за невикористану відпустку в сумі 822,24 грн. За час роботи в ТОВ «Автоснабсервіс» та до теперішнього часу позивачу не була виплачена компенсація за невикористану відпустку, заборгованість з заробітної плати, та заборгованість у формі середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, що підтверджується випискою з картрахунку позивача ПАТ «[PERSON] Аваль» від 17.04.2015 року. Статтями\~10,\~60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Згідно чинного законодавства України, обовязковим є створення умов та гарантування можливостей для громадян заробляти собі на життя працею і своєчасно одержувати винагороду за працю\~(частина четверта статті 13,частини перша, друга, сьома\~статті 43 Конституції України). Праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов'язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник, у разі порушення законодавства про оплату праці, має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Відповідно до частини сьомої статті\~43,частини першої статті\~55 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю працівник може захистити в суді. Конституційний Суд України вРішенні від 24 грудня 2004 року № 22-рп/2004зазначив, що забезпечення прав і свобод потребує законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (абзац четвертий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини). У\~статті 2Закону України "Про судоустрій і статус суддів"від 7 липня 2010 року № 2453-VI, статтях\~1,\~3,\~15Цивільного процесуального кодексу України передбачено порядок здійснення судочинства стосовно справедливого розв'язання, зокрема, трудових спорів. Згідно\~рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012\~щодо офіційного тлумачення положень\~статті 233 КЗпП України\~у взаємозвязку з положеннями статей\~117,\~237-1 КЗпП України, невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Згідно рішення Конституційного Суду України від15.10.2013№8-рп/2013, в аспекті конституційного звернення положення частини другої\~статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв'язку з положеннями статей\~1,\~12Закону України "Про оплату праці"від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР\~зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством. Судом встановлено, що доказів, того що у період 2014 року, перед звільненням, позивач відпрацював не повні місяці, відповідачем не надано. Розмір компенсації позивачу за невикористану щорічну відпустку, судом розраховано наступним чином. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, представником позивача заявлено розмір компенсації за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 822,24грн., що обраховані ним за 24 дні виходячи з середньоденної заробітної плати в сумі 34,26грн (12507,24/365), у звязку із чим суд з таким розрахунком представника позивача погоджується, виходячи з наступного. Відповідно до\~статті 83 Кодексу Законів про Працю\~та\~статті 24 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 №504/96-ВР, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Згідно п. 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації\~\~за невикористані відпустки,\~\~тривалість\~\~яких\~\~розраховується\~\~в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично\~\~відпрацьований\~\~період\~\~на\~\~ відповідну\~\~ кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком\~\~ святкових\~\~ і\~\~ неробочих\~\~днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на\~\~число календарних днів відпустки. За відсутності відомостей про заробітну плату позивача за останні 12 місяців, сума компенсації за не використану щорічну відпустку позивача, обрахована судом виходячи з наявних в матеріалах справи відомостей, зокрема, згідно [PERSON] відомостей про застраховану особу виданої Управлінням ПФУ Дніпровського району м. Дніпродзержинська від 14.05.2015 року, тобто за фактично\~\~відпрацьований\~\~період у 2014 році, шляхом ділення сумарного заробітку за 6 місяців 2014 року на\~\~ відповідну\~\~ кількість календарних днів в 2014 році. Одержаний результат перемножується на\~\~число календарних днів відпустки. Приймаючи до уваги, що відповідачем ТОВ «Автоснабсервіс» не надано жодних доказів про отримання позивачем компенсації за невикористану відпустку і тривалості невикористаної позивачем відпустки в 24 дні, а тому суд приймає їх до розрахунку. Сумарний заробіток позивача за період 12 місяців згідно [PERSON] відомостей про застраховану особу виданої Управлінням ПФУ Дніпровського району м. Дніпродзержинська від 14.05.2015 року, становить: 1218,00+1276,40+1218,00+1241,08+1334,64+1347,12+1218,00+1218,00+1218+ 1218,00/365 = 12507,24грн. Кількість календарних днів за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року включно становить 365 днів. Таким чином, компенсації за невикористану відпустку становить 819.84грн (12507.24. / 365 день х 24 днів = 822,24грн. Пунктом 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», встановлено, що при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, якщо працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він в цей день він не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи\~по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведене відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно вказаного в позові розрахунку середньої заробітної плати зазначено, що період з 01.01.2015 р. по 18.07.2015 р. (включно) містить 133 робочі дні, зокрема:, що обраховані згідно листів Міністерства соціальної політики України № 10196/0/14-14/13 від 09.09.2014 року «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік», доданого до позову. Таким чином, виходячи з наведеного, загальна кількість робочих днів за період з 01.01.2015 р. по 18.07.2015 р. (включно) становить 133 робочих дня. Згідно представлених представником позивача [PERSON] відомостей про застраховану особу виданої Управлінням ПФУ Дніпровського району м. Дніпродзержинська від 14.05.2015 року, позивач за два місяці до звільнення\~жовтень-листопад 2014 року, отримав заробітну плату за жовтень 1218,00грн,\~1218,00грн за листопад 2014 року. У звязку із чим , суд,

Outcome: approved