Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Волинська обласна психіатрична лікарня № 1 м. Луцька в особі завідувача відділення № 5 Вдовиченко О.Ф. звернулась до суду з заявою про госпіталізацію [PERSON], 1962 року народження до психіатричного закладу в примусовому порядку. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON], 1962 року народження був госпіталізований до Волинської обласної психіатричної лікарні № 1 м. Луцька і за рішенням чергового лікаря - психіатра та письмовою згодою жінки - опікуна [PERSON], 20.12.2016 р. о 11:00 був оглянутий комісією лікарів - психіатрів, яка дійшла висновку, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад, внаслідок чого вчиняє дії, що становлять безпосередню небезпеку для життя та здоров'я його оточуючих, неспроможність задовільнити основні життєві потреби на необхідному рівні. Згідно висновку лікарсько-консультативної комісії від 20.012.2016 р., [PERSON], 1962 року народження, мешканець [ADDRESS] інвалід 1 групи за психічним захворюванням довічно. Рішенням Рожищенського районного суду від 18 лютого 2003 року визнаний недієздатним. З медичної документації вбачається, що в картині психічного розладу присутні небезпечні для хворого прояви: дезорганізація психічної сфери, емоцій та поведінки - негативізм, некерованість, безпорадність, апатичність. Психічно хворим себе не вважає, наявність психічного розладу не усвідомлює. На підставі наведеного, просить суд, задовольнити заяву про подальше лікування у психіатричному закладі в примусовому порядку недієздатного [PERSON] терміном до 6 місяців. В судовому засіданні представник заявника Вдовиченко О.Ф. заяву підтримала з підстав в ній зазначених. Просила суд заяву задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечувала. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, думку прокурора, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що заява підставна та підлягає до задоволення. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], 1962 року народження був госпіталізований до Волинської обласної психіатричної лікарні № 1 м. Луцька і за рішенням чергового лікаря - психіатра та письмовою згодою жінки - опікуна [PERSON], 20.12.2016 р. о 11:00 був оглянутий комісією лікарів - психіатрів, яка дійшла висновку, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад, внаслідок чого вчиняє дії, що становлять безпосередню небезпеку для життя та здоров'я його оточуючих, неспроможність задовільнити основні життєві потреби на необхідному рівні. Згідно висновку лікарсько-консультативної комісії № 1374, [PERSON], 1962 року народження, мешканець [ADDRESS] інвалід 1 групи за психічним захворюванням довічно. Рішенням Рожищенського районного суду від 18 лютого 2003 року визнаний недієздатним. Поступив на стаціонарне лікування у Волинську обласну психіатричну лікарню м. Луцька 19.12.2016 року за заявою опікуна [PERSON] і госпіталізований з діагнозом: органічна деменція. Доставлений в супроводі дружини - опікуна в зв'язку з погіршенням психічного стану. [PERSON] перебуває на диспансерному спостереженні в Волинській обласній психіатричній лікарні № 1 м. Луцька з 2001 року. З наявної медичної документації: медичної карти амбулаторного хворого № 8893 медичної карти стаціонарного хворого № 3717 та заяви опікуна [PERSON] від 19.12.16 р., випливає, що в картині психічного розладу присутні небезпечні для хворого прояви дезорганізація психічної сфери, емоцій та поведінки - негативізм, некерованість безпорадність, апатичність. Психічно хворим себе не вважає, наявність психічного розладу не усвідомлює. Виходячи з даних анамнезу та об'єктивного стану, громадянина [PERSON], який страждає на тяжкий психічний розлад у вигляді органічно деменції , порушенням поведінки , який позбавляє його здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку та внаслідок якого він вчиняв та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для себе та оточуючих. Не в змозі задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує його життєдіяльність. (а.с. 3 ). Згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 1 червня 2016 року у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу", визнано таким, що не відає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" від 22 лютого 2000 року N 1489-III з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що наявні підстави для госпіталізації в умовах психіатричного стаціонару у примусовому порядку [PERSON], а тому заяву слід задовольнити. На підставі наведеного та

Outcome: approved