Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

Короткий зміст первісних позовних вимог. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить усунути йому перешкоди в користуванні житловим будинком [ADDRESS] , шляхом зобов`язання відповідача надати доступ йому до всіх внутрішніх приміщень вказаного будинку. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що з 10.06.1980 року є зареєстрованим на [ADDRESS] . Зазначає, що у 1985 році його матері [PERSON] надано дозвіл на спорудження нового будинку за адресою: [ADDRESS] . Він з батьками погодили здійснювати будівництво житлового будинку спільними зусиллями для його подальшого проживання. Саме з тих підстав він, використовуючи особисті зв`язки, різними способами купляв будівельні матеріали, які в той час було складно дістати. У 1988 році для спорудження будинку на [ADDRESS] взяв в оплатну оренду електробетономішалку на два роки по 500 крб за кожен рік, витративши на оренду бетономішалки 1000 крб. В кінці вісімдесятих років також придбав 12 тонн цементу через своїх знайомих для спорудження нового будинку для себе. У 1989 році придбав мармур, з якого споруджені сходи до будинку і який є станом на сьогоднішній день, за який заплатив 900 крб. і 100 крб. за його доставку. Разом зі своїм батьком [PERSON] він придбав арматуру для плити перекриття будинку 105 кв. м. та металевий дріт для зв`язування арматури, з них 100 прутів по 10 м товщиною 35 мм. Після спорудження фундаменту висотою 2 метри, домовився про допомогу у залитті плити - і перекриття. Розраховувався з робочими особисто власними коштами. Наступним етапом будівництва було мурування стін і за цю роботу також розраховувався особисто. Потім було перекриття кімнат, завершене протягом двох місяців, а згодом і даху. Після перекриття будинку штукатурили стіни всередині і ззовні, проводили електропроводку, виготовляли двері, вікна. Будинок був готовий до його шлюбу - 15 вересня 1990 року і призначався для нього та для його дружини. Шлюб відбувся в с. Лужок Долішній 15 вересня 1990 року в церкві і священник отець [PERSON] після шлюбу освятив будинок [ADDRESS] , в якому і відбулося весілля. До серпня 1997 року він з сім`єю проживав в селі Долішній Лужок. У вересні 1997 року дружина, після закінчення декретної відпустки, приступила до роботи в м. Дрогобичі, старший син [PERSON] пішов у перший клас, а двох менших синів [PERSON] та [PERSON] , вони оформили в садочок, де працював логопед, оскільки у них були дефекти мови. Він, працюючи, одночасно вів господарство з батьками у селі Долішній Лужок. З 2002 року його дружина [PERSON] захворіла, тому він змушений був більше часу проводити з сім`єю, оскільки неповнолітні діти і хвора дружина потребували значного догляду. Скориставшись такою ситуацією його племінник (син його рідного брата [PERSON] ) [PERSON] самовільно, коли він був відсутній, адже займався лікуванням дружини та доглядом за малолітніми дітьми, вселився до житлового будинку [ADDRESS] , оскільки у нього з дружиною був конфлікт. Звертає увагу суду на те, що погоджувався з тимчасовим проживанням його племінника у спірному житлі. Проте, відповідач - [PERSON] чинить йому перешкоди у користуванні житловим приміщенням за вказаною адресою, стверджуючи, що є власником житлового будинку на підставі договору дарування від 13.03.2003, та посилаючись на ст. 64 ЖК України зазначає, що він не є його членом сім"ї. Короткий зміст зустрічних позовних вимог. Відповідач - [PERSON] в обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що є власником житлового будинку, що на вул. [ADDRESS] на підставі договору дарування житлового будинку від 13.03.2003 року. [PERSON] є його дядьком (рідний брат його батька), зареєстрований у даному будинку, проте згоди на реєстрацію його місця проживання він не надавав з огляду на те, що відповідач не є членом його сім`ї. Його вимога добровільно зняти з реєстрації місце проживання у спірному житлі залишилась проігнорованою. Більше того, відповідач звернувся до нього з вимогою про вселення до житлового будинку. Вважає, що такими діями відповідач порушує його право як власника, внаслідок чого він позбавлений можливості розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд. Просить суд прийняти рішення, яким усунути йому перешкоди у користуванні власністю шляхом позбавлення відповідача права користування спірним житлом та виселення останнього. Процесуальні дії вчинені судом. 19.02.2020 суддею направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача, що містяться в картотеці реєстраційного обліку, відповідь на який судом отримано 04.03.2020. Ухвалою від 19.02.2020 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін 16.03.2020. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. 10.03.2020 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, заява про виклик свідків та зустрічна позовна заява. 16.03.2020 підготовче судове засідання відкладено для надання можливості позивачу подати відповідь на відзив та ознайомитись із вимогами зустрічного позову на 02.04.2020. 25.03.2020 від позивача [PERSON] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з запровадженим карантином на території України. 02.04.2020 розгляд справи відкладено за клопотанням позивача на 12.05.2020. 12.05.2020 від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, заява про виклик свідків, клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів. Крім того, позивачем подано та відповідь на відзив відповідача та відзив на зустрічну позовну заяву. 12.05.2020 закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду по суті на 16.07.2020. Клопотання позивача та його представника про прийняття до розгляду позовної заяви про збільшення позовних вимог від 12.05.2020 - повернено позивачу. Зустрічний позов прийнято до спільного розгляду із первісним позовом , вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Крім того, задоволено клопотання про виклик свідків і долучення до матеріалів справи письмових доказів. 13.07.2020 позивачем подано клопотання про відкладення розгляду справи у звязку із зайнятістю його представника - адвоката Волощук Б.І. в іншому судовому засіданні. 16.07.2020 розгляд справи відкладено за клопотанням позивача на 10.08.2020. 07.08.2020 позивачем повторно подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливістю його представника - адвоката Волощук Б.І. зявитись в судове засідання в зв`язку з його участю в судовому засідання в апеляційному суді. 10.08.2020 судове засідання не проводилось у звязку з перебуванням головуючої судді на амбулаторному лікуванні. Учасників справи повідомлено про те, що наступне судове засідання відбуватиметься 10.09.2020. 04.09.2020 від представника позивача - адвоката Волощук Б.І. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його перебуванням у відпустці (сімейні обставини). 10.09.2020 розгляд справи відкладено за клопотанням представника позивача, роз`яснено позивачу його процесуальні права та обов`язки на 12.10.2020. 12.10.2020 від позивача надійшло клопотання про залишення зустрічного позову без розгляду. 12.10.2020 відбувся розгляд даної справи по суті, вирішено клопотання позивача про залишення зустрічного позову без розгляду, в судовому засіданні оголошено перерву до 17.11.2020. Обставини справи встановлені судом за первісним позовом. Позивач [PERSON] народився [INFO] в с. Долішній Лужок Дрогобицького району Львівської області та згідно відмітки у паспорті щодо місяця проживання є зареєстрованим на [ADDRESS] . З 20.01.2016 йому призначено пенсію за віком а.с. 5-6. Згідно свідоцтв про народження, позивач є батьком [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а.с.12-13. В матеріалах справи містяться витяги з історії хвороби [PERSON] 1957 року народження, про її перебування на стаціонарному лікуванні у 2006 - 2007 роках. З скарги на імя начальника Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області вбачається, що 08.02.2020 позивач звертався в правоохоронні органи з метою поліцейського реагування з приводу погроз відповідача та відновлення його законних прав на проживання та користування житловим будинком [ADDRESS] у відповідь на яку йому роз`яснено, що дане звернення містить ознаки цивільно - правових відносин, а.с. 14. Також до матеріалів справи додано весільний фотознімок, зроблений фото - салом [PERSON] без дати, а.с. 72. Крім того, позивачем в обґрунтування свого позову долучено довідку Управління праці та соціального захисту населення від 09.10.2020 за №10-61 з якої вбачається, що [PERSON] з жовтня 2015 по квітень 2018 користувався житловою субсидією, а.с.130. Обставини справи встановлені судом за зустрічним позовом. Позивач [PERSON] народився [INFO] в с. Долішній Лужок Дрогобицького району Львівської області та згідно відмітки в паспорті громадянина України щодо місця проживання - є зареєстрованим на [ADDRESS] , а.с.34-35. Згідно договору дарування від 13.03.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори Єдин Л.В., р. № 1-778 [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у дар житловий будинок [ADDRESS] , а.с. 36. З витягу про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.03.2003 вбачається, що [PERSON] здійснив державну реєстрацію права власності на вказаний будинок, а.с. 37. Довідкою №328, виданою виконавчим комітетом Долішньолужецької сільської ради Дрогобицького району встановлено, що [PERSON] зареєстрований, але не проживає на [ADDRESS] , а.с. 38. З акту обстеження матеріально - побутових умов сім"ї, складеного 20.01.2020 комісією Долішньолужецької сільської ради Дрогобицького району, виявлено факт непроживання відповідача у спірному житлі, а.с. 39 - зворот. Крім того, в матеріалах справи міститься вимога до відповідача про добровільне зняття з реєстрації протягом 10-денного строку з дня отримання листа та копія квитанції про направлення такої, а.с. 39. 01.02.2008 [PERSON] , [INFO] , все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все, що належатиме йому на день смерті і на що за законом матиме право заповів онуку - [PERSON] , [INFO] . Даний заповіт посвідчено секретарем виконкому Долішньолужецької сільської ради Дрогобицького району - Черхавською Л.І., а.с. 40. Доводи учасників справи. Позивач за первісним позовом - [PERSON] та його представник - адвокат Волощук Б.І. в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримали та дали пояснення, які по суті та змісту відповідають викладеним у позовній заяві обставинам, відзиві на зустрічну позовну заяву та у відповіді на відзив відповідача. Позивач [PERSON] додатково зазначив, що його право, як рідного сина покійного [PERSON] , на спірне житло порушено саме відповідачем, оскільки про існування договору дарування йому стало відомо лише у 2019 році. Представник відповідача за первісним позовом - адвокат Ференц О.І. в судовому засіданні просила в задоволенні первісного позову відмовити за необґрунтованістю такого. Натомість зустрічний позов просила задоволити з огляду на його підставність. Крім того, заявила клопотання про стягнення судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, розмір та докази понесення яких згідно вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України подасть суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Позиція суду. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Вимогами ст. ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач за первісним позовом [PERSON] вказує на те, що оскільки він брав безпосередню участь у будівництві житлового будинку на [ADDRESS] , є зареєстрованим у ньому з 1980 року та фактично проживав у ньому до серпня 1997 року, а тому має право на користування таким. Однак, в силу сімейних обставин з вересня 1997 року змушений був переїхати проживати в м. Дрогобич Львівської області, внаслідок чого його племінник скориставшись такою можливістю, вселився у спірне житло, без його згоди, та на даний час чинить йому перешкоди у користуванні житловим будинком. Проте, такі доводи позивача на знайшли свого підтвердження в матеріалах справи. Дані обставини також не підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , які зазначили, що в силу свого дружнього та громадянського обов`язку прийшли підтримати свого знайомого [PERSON] , обставини його непроживання у спірному житлі чи будівництва такого їм не відомі, проте вважають, що він мав має право на батьківський будинок. Долучені до матеріалів справи копії свідоцтв про народження дітей позивача та виписки з історії хвороби [PERSON] , яка нібито є його дружиною (в матеріалах справи відсутнє свідоцтво про укладення шлюбу) жодним чином не підтверджують обставину вимушеного переїзду та залишення місця проживання позивача в житловому будинку [ADDRESS] . З огляду на вказане суд приходить до висновку про те, позивач [PERSON] добровільно залишив спірний житловий будинок, не користується ним, не несе витрат по його утриманню. Правовою підставою первісного позову позивачем зазначено ч. 1 та ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу України, згідно якої члени сім`ї власника жилого будинку і квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Крім цього, посилається на норми ст. 64 ЖК України, згідно якої члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечено сторонами, позивач [PERSON] був зареєстрований в (старому) будинку [ADDRESS] ще за життя покійних матері та батька. Згодом, сім`єю [PERSON] побудовано новий будинок, який здано експлуатацію, перенесено з старого будинку номер будинку ( [ADDRESS] ). Старий будинок був знесений. Після смерті матері позивача, спірне житло за заповітом перейшло її чоловіку, батьку позивача - [PERSON] . Останній, 13.03.2020 уклав договір дарування зазначеного будинку на користь свого онука - [PERSON] . Даний договір є чинним. Крім того, жодним чином не підтверджені і доводи позивача з приводу того, що відповідач чинить йому перешкоди у користуванні будинком, оскільки свідки [PERSON] та [PERSON] зазначили, що жодних перешкод у користуванні відповідачем спірним будинком йому не чинились. [PERSON] лише два рази навідався до батьківського будинку, один раз в останній рік життя батька, один раз - на його похороні. [PERSON] не допомагав батькові по господарству, не проявляв жодного наміру вселитись туди. У протилежному випадку, доля будинку могла бути вирішена по іншому. Також вказані свідки вказали про те, жодних речей [PERSON] у даному будинку немає і не було ніколи, жодних витрат по його утриманню він не несе. Даним будинком відповідач зацікавився лише у 2019 році, після чого почав подавати різного роду позови. Крім цього, письмовими доказами, а саме довідкою Долішньолужецької сільської ради №328, актом обстеження побутових умов від 20.01.2020 та поясненнями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтверджено факт непроживання позивача за первісним позовом [PERSON] у спірному житлі. Разом з тим, зазначені вище свідки в судовому засіданні вказали, що відповідач ніколи не проживав в зазначеному новозбудованому будинку, жодних фізичних зусиль чи матеріальних витрат для його будівництва не ніс, оскільки такий будував покійний батько останнього [PERSON] . Саме останній був власником спірного житлового будинку. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] з часу свого одруження у 1990 році перейшов проживати за місцем проживання своєї дружини в м. Дрогобич, залишаючись бути зареєстрованим у старому будинку, що на [ADDRESS] , який в подальшому було знесено, а його номер присвоєно новоспорудженому будинку, власником якого був батько позивача. Жодних доказів з приводу наявності в будинку, що на [ADDRESS] будь-яких, належних [PERSON] , речей останнім суду не представлено і таких в судовому засіданні не здобуто. З огляду на зазначене, суд приймає до уваги твердження представника відповідача про те, позивач [PERSON] не є членом сім"ї відповідача [PERSON] , відтак відсутні підстави для застосування норм ч. 3 ст. 64 ЖК України, а тому позовні вимоги щодо усунення перешкод в користуванні житлом шляхом надання йому доступу до всіх приміщень є безпідставними. Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити [PERSON] його право, у випадку наявності доказів існування угоди про спільне будівництво та понесення витрат на таке будівництво, на пред`явлення позову про відшкодування витрат у зв`язку з таким. Щодо зустрічного позову слід зазначити таке. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. У відповідності із положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 150 ЖК України визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. [PERSON] згідно договору дарування від 13.03.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори Єдин Л.В., р. № 1-778 та витягу про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.03.2003 є власником житлового будинку [ADDRESS] . Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Нормами ст. 391 ЦК України встановлено, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Звертаючись до суду [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги, зокрема Правилами реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. №207, а саме: «П.26 - зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою», а тому ним обрано саме такий спосіб як позбавлення права користування та виселення [PERSON] з житлового будинку. Проте з огляду на обставини, встановлені в судовому засіданні, суд вважає за доцільне вказати таке. Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями ст. 4 ЦПК України, встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж тим, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Так, в судовому засіданні встановлено та підтверджено показаннями свідків, що позивач [PERSON] в спірному житлі ніколи не проживав і не проживає по даний час, його речей у вказаному немає і не було, даним будинком не користується, не несе жодних витрат по його утриманню, добровільно це житло залишив, а тому суд не вбачає наявності порушеного права [PERSON] , як власника житлового будинку. В той же час, суд вважає за доцільне роз`яснити відповідачу [PERSON] його право на звернення до суду з вимогою про зняття з реєстрації місця проживання позивача [PERSON] , яка буде ефективним способом захисту його можливого порушеного права, оскільки для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси. Щодо судових витрат. Позивачем за первісним позовом заявлено вимогу про стягнення з відповідача понесених ним судових витрат в розмірі 840,80 грн. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому зважаючи що суд відмовив в задоволенні первісного позову відтак відсутні підстави для стягнення з відповідача витрат по оплаті судового збору. Поряд з цим, відповідачем за первісним - позивачем за зустрічним позовом також заявлено вимогу про стягнення з відповідача понесених судових витрат, попередній розрахунок яких долучено до матеріалів справи 10.03.2020, а.с. 30, 41. Крім того, представником позивача за зустрічним позовом - адвокатом Ференц О.І. в судовому засіданні подано заяву про стягнення судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, розмір та докази понесення таких у відповідності до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України будуть нею подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України) 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). У відповідності до вимог ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові - покладаються на позивача. Відповідачем за первісним - позивачем за зустрічним позовом заявлено вимогу про відшкодування судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, докази понесення яких ним будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Проте, відзив на первісну позовну заяву та зустрічний позов, [PERSON] було подано в один день 10.03.2020 і такі є ідентичними за змістом та зводяться до необхідності виселення [PERSON] з належного [PERSON] житлового будинку, як такого, що не являється членом сім"ї [PERSON] . Судом прийнято рішення про необхідність відмови як в первісному, так і зустрічному позовах. З огляду на вказане, оскільки в первісному та зустрічному позовах судом відмовлено, заперечення [PERSON] аналогічні за змістом вимог за зустрічним позовом, а тому вимоги [PERSON] та [PERSON] про стягнення судових витрат суд вважає безпідставними, такими, що не підлягають задоволенню та не викликають необхідності призначення до судового розгляду такого питання.

Outcome: dismissed