Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулася [PERSON] посилаючись на те, що на підставі договору дарування жилого будинку, посвідченого Ставищенською районною державною нотаріальною конторою 02 березня 2004 року за реєстром №475, вона є власником житлового будинку [ADDRESS] Київської області. Вказане право зареєстроване в Білоцерківському МБТІ 29.03.2004 року в реєстровій книзі №5 за реєстровим №630. 10 червня 1998 року відповідач вселився до вказаного будинку та проживав в ньому до 07 березня 2010 року, коли переїхав до іншого місця проживання. Відповідач у належному їй на праві приватної власності будинку не проживає з часу вибуття, тобто більше одного року, вона змушена сплачувати за комунальні послуги з урахуванням кількості зареєстрованих осіб, між нею, як власником та відповідачем будь-якої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності не було, витрати по утриманню будинку він не несе, не бере участі в спільному побуті і не є членом її сім'ї. Відсутні правові підстави для збереження його реєстрації в будинку [ADDRESS] Київської області та права користування вказаним будинком. Знятися з реєстрації місця проживання в будинку та зареєструватися за фактичним місцем проживання відповідач добровільно відмовляється. Позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] Київської області. В судове засідання позивач не прибула, до суду подала заяву, в якій справу просить розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не прибув, до суду подав заяву, в якій позовні вимоги визнає, справу просить розглядати без його участі. Суд, розглянувши матеріали справи, заяву відповідача про визнання позову та дослідивши письмові докази, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановлено, що на підставі договору дарування жилого будинку, посвідченого Ставищенською районною державною нотаріальною конторою 02 березня 2004 року за реєстром №475, [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] Київської області. Вказане право зареєстроване в Білоцерківському МБТІ 29.03.2004 року в реєстровій книзі №5, запис №630 (а. с. 6-7). 10 червня 1998 року відповідач вселився до вказаного будинку (а. с. 11-13), та проживав в ньому до 07 березня 2010 року, коли переїхав до іншого місця проживання. З 07 березня 2010 року відповідач в житловому будинку [ADDRESS] непроживає, що підтверджується актом від 05.02.2015 року, довідкою Ставищенської селищної ради від 05.02.2015 року №305/6, письмовими заявами [PERSON] та [PERSON] (а. с. 8-9, 32-33). Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 01.11.2013 року шлюб між сторонами розірвано (а. с. 10). Таким чином, відповідач у належному позивачу на праві приватної власності будинку [ADDRESS] Київської області не проживає з часу вибуття, тобто більше одного року, позивач змушена сплачувати за комунальні послуги з урахуванням кількості зареєстрованих осіб. Витрати по утриманню будинку відповідач не несе, не бере участі в спільному побуті і не є членом сім'ї позивача. Домовленості щодо спільного користування житлом між сторонами немає. Тому, відсутні правові підстави для збереження реєстрації відповідача в зазначеному будинку та його права користування вказаним будинком. Знятися з реєстрації в будинку [ADDRESS] Київської області та зареєструватися за фактичним місцем проживання відповідач відмовляється. Збереження реєстрації відповідача в будинку без фактичного проживання суперечить вимогам Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та створює позивачу, як власнику, перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із ст. ст. 2, 3, 6, 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування є юридичною процедурою обліку фізичних осіб за обраним ними місцем проживання, наявність або відсутність якої не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених законами, або підставою для їх обмеження. Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач в будинку позивача не проживає понад 1 рік та не веде спільне з позивачем господарство, а тому вважає, що [PERSON] втратив право користування належним позивачу вищезазначеним житловим будинком. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн..

Outcome: approved