Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] в якому просила стягнути з відповідача на її користь на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісячно з подальшою індексацією, починаючи від дня подання даного позову до суду і до закінчення сином навчання, але не пізніше, ніж до досягнення сином 23 років. Обґрунтовує свої вимоги тим, що 04.12.1993 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб. Рішенням від 05.10.2009 року по справі № 2-5439/09 Суворовського районного суду м. Одеси шлюб було розірвано. [INFO] у сторін народився син [PERSON] , який продовжує навчання на 3 курсі денної форми навчання у коледжі зв`язку та інформатизації Одеської національної академії зв`язку ім. О.С. Попова, термін закінчення навчання - 30.06.2020 року. Син проживає разом зі позивачкою, навчається, не працює. З відповідачем не досягнуто згоди щодо сплати аліментів, отже на даний час син знаходиться на моєму повному утриманні. Позивачкою зазначено, що на їжу синові необхідно 1600 гривень щомісяця. Витрати на комунальні послуги (квартплата, електроенергія, опалення, водопостачання та водовідведення) на одну особу становлять 600 гривень на місяць. Вартість проїзду до технікуму і у зворотному напрямку складає: 7 гривень від дому до технікуму, і оскільки навчання проводиться у різних корпусах, які розташовані в різних кінцях центра міста, то син ще витрачає 5 гривень для проїзду на електротранспорті між корпусами, а тому в день на проїзд син витрачає 19 гривень. Син навчається 5 днів на тиждень, отже на проїзд синові необхідно 418 гривень на місяць (22 роб. днів х 19 грн.). Також для навчання необхідні підручники та канцелярські товари: зошити, бумага, флешки, інші речі, що в середньому складає 250 гривень на місяць, на ксерокопіювання та роздруківку учбового матеріалу син витрачає 500 гривень на місяць. Навчання також змушує нести додаткові витрати і у забезпеченні одягом, оскільки необхідно декілька комплектів брюк, рубашок, взуття, а ще зимові сапоги, куртки, та ін. Отже лише на одяг та взуття виходить в середньому 1200 гривень на місяць. Відповідач має можливість сплачувати аліменти у такому розмірі, оскільки він є моряком, з 2016 року працює за спеціальністю у Казеному підприємстві «Морська пошуково-рятувальна служба» та до цього часу сплачував аліменти на утримання неповнолітнього сина шляхом щомісячних утримань із заробітної плати, що підтверджується звітом підприємства про здійснення відрахувань та виплати за період з 01.01.2018 р. по 30.10.2018 р. Середній розмір доходу відповідача за вказаний період становить 28 732,65 гривень на місяць. Позивачка працюю лікарем у комунальній поліклініці, заробітної плати ледве вистачає на утримання двох дітей (донька є інвалідом дитинства) і батька-інваліда 2 групи. Дані обставини стали підставою звернення до суду. Позивач та відповідач у засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином. В матеріалах справи є заява позивача про підтримання позовних вимог, в якій також просила розглядати справу за її відсутності. Від відповідача також надійшла заява про визнання вимог та розгляд справи без його участі. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, які повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-281 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, є доказаними, тому підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 04.12.1993 року між позивачкою та [PERSON] був укладений шлюб. Рішенням від 05.10.2009 року по справі № 2-5439/09 Суворовського районного суду м. Одеси шлюб було розірвано (а.с.12). [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.11). [PERSON] проживає разом з позивачкою - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї (а.с.13). [PERSON] навчається на 3 курсі денної форми навчання у коледжі зв`язку та інформатизації Одеської національної академії зв`язку ім. О.С. Попова, термін закінчення навчання - 30.06.2020 року, що підтверджується довідкою № 182-Сд від 12.12.2018 року (а.с.14). Згідно звіту про здійснення відрахування та виплат [PERSON] здійснював відрахування з заробітної плати на утримання сина, згідно постанови від 11.01.2017р. ВП № 52823619, виданою за виконавчим документом - № 2-5659 від 02.12.2009р. (а.с.15-16). Позивачка працює в КУ «Міська поліклініка №29» на посаді - лікар ЛОР, за період з червня 2018р. по листопад 2018р. отримала заробітну плату у сумі 31621,35 грн. (а.с.30). На утриманні позивачки перебуває донька - [PERSON] , [INFO] , яка є дитиною-інвалідом, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] (а.с.31). Крім того, позивачкою надано квитанцію про сплату комунальних послуг за проживання у квартирі [ADDRESS] , (а.с.17-29). Суд має виходити з необхідності забезпечення рівності не тільки прав, але й обов`язків батьків щодо догляду та матеріального забезпечення дитини. При вирішенні спору суд має врахувати положення ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Конвенцією про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В Декларації прав дитини проголошено, що дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримає захист та допомогу. Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Батьки дитини мають рівні обов`язки з надання утримання дитині, оскільки згідно ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.199 СК України, передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється уразі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182цього Кодексу. а саме: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Окрім цього, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187,189-192 і 194-197цього Кодексу. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року № 6-1296цс15. Згідно ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При цьому суд враховує положення ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», згідно якої об`єктом індексації є також розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Статтею 5 даного Закону встановляється, що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. Суд роз`яснює, що відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Згідно з вимогами п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд, допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно дост.191СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно із штампом суду на позовній заяві, позивач подав її 15.01.2019 року. Таким чином, з оглядом на вищевказану норму матеріального закону, аліменти потрібно стягувати з відповідача, починаючи з 15.01.2019 року. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.6 Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов,язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ч. 1 ст.17 Закону України"Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення. Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі "Бочан проти України" від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Враховуючи матеріальний стан сторін,суд вважає можливим, не порушуючи права сторін, стягнути з відповідача на користь та на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 3000 гривень щомісяця, до закінчення ним навчання чи до досягнення двадцятитрьохрічного віку - у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до розміру ставок судового збору на день подання позову - 15.01.2019 року, ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (768,40 грн.). На підставі викладеного, та

Outcome: approved