Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві, [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Просить суд визнати [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Мотивувала свої вимоги тим, що 10.07.2006 року за кошти батьків та власні придбала двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 08.06.2007 року уклала шлюб з відповідачем. [INFO] в подружжя народився син [PERSON]. 24.10.2014 року даний шлюб було розірвано. Відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Києва. З серпня 2014 року відповідач в спірній квартирі більше не проживає. Жодних речей відповідач в даній квартирі не залишив, будь який стосунків з відповідачем позивач не підтримує. Позивачу не відомо чим зараз займається позивач, не веде ніякого спільного господарства з ним, жодного разу не надавав кошти на комунальні витрати чи іншого утриманя житла, жодного разу не приймав участі в ремонті квартири. Позивача в судове засідання не з'явилася надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з'явився і не повідомив суд про причини неявки. Предатсавник третьої особи Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві в судове засідання не з'явився надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю. У відповідності до вимог ст.. 224 ЦК України , суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів - в порядку заочного розгляду. У відповідності до ч.2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної, [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 10 липня 2006 року укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горобець П.А. Відповідно до довідки Форми № 3 від 02.09.2015 року виданої ЖРЕО - 406 в квартирі за адресою: [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідач [PERSON] в спірній квартирі не проживає з серпня 2014 року, що підтверджується Актами від 08.07.2015 року, 12.08.2015 року та 02.09.2015 року. Необхідність визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, позивач обгрунтовує порушенням його права вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю, та необхідність сплачувати за житлово-комунальні послуги. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а відповідно до ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Відповідно п.10 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлених строків. В разу їх поважності ( перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірності поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на майно яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 386 ЦК України позивач, як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні його права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], треті особи Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві, [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп., відповідно до Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved