Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі Позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі Відповідач) про надання дозволу на виїзд дитини за межі України без дозволу батька. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що до 2008 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з Відповідачем, від якого [INFO] у них народилася дитина [PERSON]. З моменту розірвання шлюбу дитина проживає з нею окремо від Відповідача, та знаходиться на її утриманні і вихованні. Дитина з 2011 р. є виховником та солістом «Народного художнього колективу» хореографічного ансамблю «Натхнення» комунальної комплексної установи «Маріупольського Палацу естетичного виховання» який згідно учбовим планам планує прийняти участь у Міжнародних фестивалях та конкурсах в Угорщині, Австрії, Польщі, Литві, Болгарії, Чорногорії, Чехії, Білорусі та Турції. Крім того у неї в Білорусі та РФ є близькі родичі з якими вони підтримують родинні стосунки і вона бажає щоб і син знав своїх родичів та постійно спілкувався з ними. Також у зв'язку із складною обстановкою в регіоні, яка склалася внаслідок проведення антитерористичної операції та погрозою можливого початку військових дій у м. Маріуполі вона з метою збереження життя та здоров'я дитини допускає виїзд за межі України. Однак отримати згоду батька на виготовлення проїзних документів для виїзду за межі України та нотаріальну згоду на виїзд дитини за кордон вона не має можливості оскільки той перебуває на території непідконтрольній українській владі, тому вона змушена була звернутися до суду. Просила суд надати дозвіл на виготовлення проїзних документів для виїзду за кордон та надати дозвіл на виїзд дитини [PERSON] за межі України в Венгерську Республіку, Австрійську Республіку, Республіку Польща, Литовську Республіку, Республіку Болгарія, Чеську Республіку, Республіку Беларусь, Турецьку Республіку та Російську Федерацію без згоди та супроводу батька строком на 3 роки. В судове засідання позивач не з'явилася надавши письмову заяву в якій підтримала позовні вимоги, справу просила розглянути без її участі. Відповідач повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи у судовому засіданні не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши письмові матеріали справи приходе до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст..13, 81 ЦК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено, що батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], являються громадяни України [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини видане Жовтневим відділом РАЦС ММУЮ у Донецькій області 14.07.2006р. серія [NUMBER], актовий запис №777 (а.с. 10). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що 26.05.2008 р. Жовтневим відділом РАЦС ММУЮ Донецької області зроблено відповідний актовий запис №286 (а.с. 11). З інформації ЦНАП від 23.09.2017р. вбачається що неповнолітня дитина [PERSON] проживає з позивачем за адресою [ADDRESS] (а.с. 14). Згідно довідки директора Комунального комплексного позашкільного навчального закладу «Маріупольський міський палац естетичного виховання» від 13.11.2017 р. №122 [PERSON] є вихованцем та солістом «Народного художнього колективу» хореографічного ансамблю «Натхнення» з 2011 р., є учасником основного складу ансамблю, який приймає участь в Міжнародних фестивалях та конкурсах, що проводиться в таких країнах: Угорщина, Австрія, Польща, Литва, Болгарія, Чорногорія, Чехія, Білорусія, Туреччина (а.с. 13). Відповідно до свідоцтва про народження, свідоцтва про укладення шлюбу позивач має родичів на території РФ та Білорусі (а.с. 15-22). Згідно даних сайту «Миротворець» [PERSON], [INFO], адреса проживання [ADDRESS] значиться як бойовик НВФ (а.с. 7-9). Ч.3 ст.313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно ч.2 ст..4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня1995р. №57 (57-95п) "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку. Відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.95 № 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється зокрема за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. У ст. 141, 153 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Однак в позові позивач зазначив, що просить дати дозвіл на виїзд дитини на три роки та на невизначений термін перебування, оскільки планує виїзд дитини з України декілька разів та повертатися назад у незаплановані моменти, оскільки фактично у такий спосіб буде не потрібно кожного разу звертатися до суду про надання відповідного дозволу, притому доказів на виїзд до країни спрямування та житлових умов в країні перебування суду не надав, не надав також і відомостей про час повернення дитини до постійного місця проживання. З позовних вимог позивача вбачається, що метою виїзду дитини за кордон, є участь у в Міжнародних фестивалях та конкурсах, спілкування з близькими родичами та уникнення загрози, що сталася внаслідок проведення антитерористичної операції, а виїзд пов'язаний з багаторазовими виїздами та в'їздами, що можливо відбудуться у майбутньому та на протязі 3 років, що суперечить вищенаведеному законодавству України та суперечить нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дітей, що фактично позбавляє батька можливості брати участь у вихованні дитини і навпаки спілкування дитини з батьком, що може зашкодити інтересам дитини. Мотиви позивача, носять характер припущень і докази подані ним (довідка про планування приймання участі в Міжнародних фестивалях та конкурсах, документів на підтвердження родинних стосунків), не відображають реальну можливість забезпечити неповнолітню дитину всіма необхідними умовами для її нормального розвитку, оздоровлення та виховання за межами України, а вищезазначена довідка про планування приймання участі в Міжнародних фестивалях та конкурсах (а.с.13) не вказує на те до якої країни, коли та протягом якого часу дитина потребує виїзду та часу ъъ повернення. У зв'язку із чим суд вважає недоведеними обставини, якими позивач обґрунтовувала свій позов. За таких підстав вимоги позивача не підлягають задоволенню. Таких саме висновків дійшов і ВССУ у справі №6-45490св12 від 27.02.2013р. Інші документи подані позивачем суд не враховує як належний та допустимий доказ, оскільки вони не стосуються предмету позовів, та не впливають на висновки суду. Враховуючи, що позов не підлягає задоволенню повністю, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed