Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про втрату права на користування житлом, а саме квартирою №41 по вул. Паркова, 8 в м.Івано-Франківську та зняття з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Позовні вимоги мотивівав тим, що відповідно до копії свідоцтва про право власності є співвласником квартири [ADDRESS]. Окрім нього у вказаній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON]З, [PERSON], [PERSON], [PERSON] Однак, віповідач [PERSON] в у грудні 2013 року зібрав свої речі та виїхав з квартири. Відповідач будинком не користується, не виконує обовязки члена сімї повязані з утриманням та оплатою житла. Реєстрація [PERSON] у вищевказаній квартирі, де він фактично не проживає більше двох років тягне за собою понаднормові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг та позбавляє родину права на оформлення субсидії по оплаті за житлово-комунальні послуги. Позивач в судовому засіданні 30.03.2016 року позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити в повному обсязі. 18.04.2016 року подав до суду заяву, якою просив, розглянути справу без його участі, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.15). Свідки [PERSON] та [PERSON] згідно заяви від 12.03.2016 року повідомили, що відповідач [PERSON] у вищезазнначеній квартирі фактично не проживає (а.с. 19). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився повторно, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про день та час судового слухання був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 20, 21). З урахуванням положень ст.224 Цивільно-процесуального кодексу України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Беручи до уваги пояснення позивача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права користування нерухомим майном внаслідок чого [PERSON] позивається про його відновлення, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Як вбачається з копії будинкової книги позивач є співвласником квартири [ADDRESS]. Окрім нього у вказаній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON]З, [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.6-7). Відповідач [PERSON] зареєстрований у [INFO], однак, фактично там не проживає з 2013 року. Факт не проживання [PERSON] підтверджується поясненнями позивача, свідків, які повідомили, що відповідач уже більше двох років в квартирі не проживає. Позивач вказує, що реєстрація гр. [PERSON] у його квартирі, який насправді там не проживає, не надає коштів на утримання майна, перешкоджає здійсненню ним прав власника на вільне користування і розпоряджання майном. Крім цього, нарахування сум по оплаті житлово-комунальних послуг проводиться виходячи із кількості зареєстрованих в квартирі осіб. Також кількісний склад членів сімї враховується під час нарахування пільг та соціальних допомог. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 60 ЦПК Україн на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що реєстрація [PERSON] у квартирі [ADDRESS], яка належить [PERSON] створює перешкоди у здійсненні ним права власності вільного користування і розпорядження вказаною квартирою, а тому його слід поновити та визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою №41 по вул. Паркова, 8 в м.Івано-Франківську. Оскільки, відповідач не проживає у вищевказаній квартирі, понад строки встановлені законодавством, не несе витрати по її утриманню, а тому його слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, аналізуючи норми даних статей, суд вбачає, що прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням вже є підставою для зняття цієї особи з реєстрації, а тому додатково зобовязувати уповноважений на це орган знімати особу з реєстрації не має потреби. З даною вимогою сторона вправі звертатись до суду в разі відмови в знятті з реєстраційного обліку особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов є обгрунтованим та таким, що підлягає до частково задоволення. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 150 ЖК України, ст.ст. 317, 391 ЦК України, ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України,

Outcome: dismissed