Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, а саме просить встановити факт належності [PERSON] договору дарування від 17.11.1994 року посвідченому державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори Коряченко А.А. та зареєстрованому в реєстрі за № 1-7260. В обґрунтування заяви зазначає, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 29.01.1993 року йому [PERSON]. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить на прав спільної сумісної власності квартира [ADDRESS]. 17.11.1994 року було укладено договір дарування, відповідно до умов якого, [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [PERSON] подарували [PERSON] 4/5 частин квартири. Між тим в договорі дарування від 17.11.1994 року було помилково зазначено прізвище заявника як - [PERSON], вказана помилка створює для нього додаткові незручності, оскільки через це він позбавлений можливості вільно розпоряджатися квартирою, яка йому належить. При цьому, при реєстрації в Реєстраційній службі Одеського міського управління юстиції квартири йому було відмовлено, оскільки прізвища в паспорті та в договорі дарування не співпадають. З огляду на це, з метою захисту своїх законних прав та інтересів необхідно встановити юридичний факт. В судове засідання 15.10.2014 року представник заявника [PERSON] - [PERSON].(діє на підставі довіреності від 17.07.2014р.) не з'явився, надав суду заяву, в якій просив заяву задовольнити та розглядати справу у його відсутність. В судове засідання не з'явився представник зацікавленої особи Реєстраційна служба Головного управління юстиції в Одеській області, причини неявки не повідомив, хоча був повідомлений належним чином у встановленому порядку про час, дату та місце судового засідання, чим позбавив суд можливості вислухати його думку по суті. Заяв про розгляд справи за його відсутністю суду не надано. Суд, у зв'язку з неявкою представника зацікавленої особи Реєстраційна служба Головного управління юстиції в Одеській області та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу за його відсутністю, згідно ст. 169 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності надані докази дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що заявник [PERSON], [INFO], був записаний в паспорті громадянина України, серії [NUMBER], який був виданий 12.12.1997 року, як [PERSON]. Копія зазначеного паспорту міститься в матеріалах справи.(а.с. 4-7) З копії довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, яка була видана [PERSON] 19.08.1998 року вбачається, що заявник зазначений як [PERSON] (а.с.7). На підставі розпорядження від 29.01.1993 року № 339, Управлінням житлово-комунального господарства Виконкому Одеської міської Ради народних депутатів було видано свідоцтво про право власності на житло від 29.01.1993 року. Як вбачається з вказаного свідоцтва квартира [ADDRESS] належить на праві приватної, спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних долях. (а.с. 9) Як вбачається з копії технічного паспорту від 08.09.1994 року на квартиру [ADDRESS], прізвище заявника вказано як [PERSON] (а.с. 10-13) 17.11.1994 року було укладено договір дарування, відповідно до умов якого [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] подарували [PERSON] 4/5 частини квартири який посвідчено державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 1-7260. (а.с. 14-16). На підставі вказаного договору дарування за [PERSON] було зареєстровано право власності на 4/5 частини квартири [ADDRESS], в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації 01.04.1993р. в книзі № 12 пр. під реєстром № 104 на стор.8. (а.с. 17) При зверненні заявника до реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області для реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS], рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 05.08.2014 року було відмовлено [PERSON] у державній реєстрації права власності на підставі не відповідності заявлених прав документам, що їх посвідчують. Зокрема, прізвище набувача 4/5 частин квартири [ADDRESS] в договорі дарування від 17.11.1994р. за № 1-7260 не співпадає з прізвищем заявника, зазначеним в паспорті.(а.с. 8) Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, у порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи, або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з положеннями п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ст. 259 ч.1 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 та п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995, № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до п. 1 ст. 273 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. На підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що договір дарування від 17.11.1994 року, посвідчений державним нотаріусом Шостої Одеської нотаріальної контори Коряченко А.А. за зареєстрованому в реєстрі за №1-7260, фактично належить [PERSON] (паспорт серії [NUMBER] виданий Приморським РВ УМВС України в Одеській області 12.12.1997 року), та вважає, що в договорі дарування було помилково записано його прізвище «Губерник», замість вірного «Губернік». Вказаний факт має юридичне значення для заявника, тому що він не може скористуватися своїм правом для належного розпорядження своїм майном, у зв'язку з тим, що в договорі дарування була допущена помилка в написанні прізвища заявника. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. На підставі викладеного,

Outcome: approved