Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 29.06.2021 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 07.07.2021 року. Позивач, [PERSON] , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому про стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей. В обґрунтування позову зазначено, що 02.12.2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції у Закарпатській області, про що було зроблено актовий запис - № 799. У даному шлюбі народилися сини [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають із батьком, окремо від матері - відповідачки [PERSON] при цьому у позовній заяві вказано, що будь-якої участі у виховані дітей вона не приймає, більш того, старшого сина [PERSON] вона не бачила вже понад рік, а меншого [PERSON] близько шести місяців. При цьому позивач вказує і на те, що добровільно про сплату аліментів домовитися з відповідачкою не вдасться, тому змушений звертатися з даного питання до суду. Згідно позовної заяви, [PERSON] не працює, аліменти нікому не платить, інших неповнолітніх дітей немає. Позивач при обґрунтуванні позовних вимог посилається на положення ч.ч. 7, 8 ст. 7, ст. 19, ч. 1 ст. 161, ст.ст. 180, 182 СК України, ч. 1 ст. 3, ст.9ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, статті 8 Закону України «Про охорону дитинства». При цьому позивач зазначає, що будь- яких спорів між ним і позивачкою з питання з ким будуть проживати діти у них не виникало, позивач ніколи не забороняв, відвідувати дітей, допомагати у вихованні, утриманні, однак вже тривалий період відповідачка не виявляє бажання спілкуватися з дітьми, проживає окремо від них. Позивач стверджує, що він є дбайливим батьком, має належні умови проживання для дітей, стабільну офіційну роботу з хорошим заробітком. З 2005 року працює в ПАТ "Закарпаттяобленерго" водієм, на роботі характеризуюся позитивно. Позивач просить суд: стягнути з [PERSON] , [INFO] зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] , [INFO] зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] РНОКПП- [NUMBER] ), аліменти на утримання неповнолітніх синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі по 2500,00 грн. щомісячно, окремо на кожну дитину починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом зі мною батьком - [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Залучити до участі у справі як третю- особу, яка не заявляє самостійних вимог - відділ опіки і піклування Ужгородського міськвиконкому, який знаходиться за адресою: пл. Поштова, 3, м. Ужгород, поштовий індекс 88000. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.03.2021 позовну заяву залишено без руху. На виконання вказаної ухвали позивачем подано заяву про усунення недоліків та долучено до матеріалів позовної заяви висновок органу опіки та піклування від 09.04.2021 №253/23/02-14 щодо доцільності визначення місця проживання дітей разом із батьком. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.05.2021 року у справі відкрито провадження. 16.06.2021 від представника відповідача по справі [PERSON] , адвоката Ільчук І. надійшов відзив на позовну заяву. Так, відповідач зазначає, що в цілому не заперечує про задоволення позову, однак не погоджується виключно із розміром аліментів, що визначений позивачем, оскільки такий є непосильним для неї. Зокрема відповідач вказує на те, що ніде не працює, повноцінно працювати не може, так як має на утримуванні батька [PERSON] , 1962 р.н., який являється інвалідом, у зв`язку психо-неврологічним захворюванням, за яким вона щоденно доглядає. При цьому відповідач зазначає, що саме через цю причину (психо-невролічне захворювання батька), а також відсутність достатніх житлово-побутових умов по місцю її проживання, вона позбавлена можливості забезпечити проживання дітей із нею. За твердженням відповідача, оскільки за час спільного проживання у шлюбі разом з позивачем за адресою [ADDRESS] , їм вдалося, створити належні житло-побутові умови для проживання їх дітей, вона погоджується на їх проживання разом з батьком, за вказаною вище адресою. Просить суд врахувати, що вона [PERSON] , не позбавлена материнських прав і має обов`язок по утриманню своїх двох неповнолітніх дітей, у тому числі як і їх батько, позивач у даній справі, та має можливість безперешкодного спілкування з дітьми. Проте, щодо розміру аліментів, то відповідач зазначає, що він має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач зазначає, що відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум», 50 відсотковий мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину від 1 січня 2021 року становить для дітей віком від 6 до 18 років - 1197,50 грн., а з 1 липня 2021 року - 1 255 грн. Тобто, гарантований законодавством розмір аліментів, на утримання двох неповнолітніх дітей, на сьогоднішній день становить біля 2500 грн. відповідач зазначає, що саме на такий розмір аліментів вона погоджується. Таким чином відповідач просить суд: у повному задоволенні цивільного позову гр. [PERSON] до [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання їх неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі по 2500 грн. щомісячно, окремо на кожну дитину, відмовити. Постановити рішення, згідно з яким призначити відповідачу сплату аліментів на утримання їх із позивачем неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі, встановленому ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України. Про задоволення позовних вимог [PERSON] про визначення місця проживання їх дітей з позивачем, за адресою: [ADDRESS] ., не заперечує. 25.06.2021 від позивача надійшли заперечення на відзив. Позивач зазначає, зокрема, що батько відповідачки не потребує сторонньої допомоги, догляду та фінансової підтримки, при цьому у нього є ще і дружина та інша донька. Разом із тим, у позивача на утриманні є його мати [PERSON] , 1958 р.н.. яка постійно проживає із ним та дітьми. Окрім того, позивач, вказує що відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини. Позивач стверджує, що як є відомим відповідачці син [PERSON] , [INFO] є дитиною - інвалідом з вкрай важким діагнозом, переніс важкі хірургічні втручання по пересадці клапанів серця, регулярно проходить ехокардіологічні обстеження в інституті серця в м. Києві., останнє зокрема, 08.02.2021 року, йому постійно потрібні дороговартісні ліки, реабілітація, що відповідно потребує грошей. Посилаючись на правові позиції Верховного Суду України (Постанова Пленуму від 15.05.2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", Конвенцію про права дитини від 20 листопада 1989 року , Закону України «Проохорону дитинства» , СК України, позовні вимоги, зокрема в частині розміру аліментів задоволити в повному обсязі. Позивач в судове засідання не з`явився про час та дасу судового засідання повідомлявся належним чином, заяв та клопотань не подавав. В судовому засіданні представник позивача адвокат Тодавчич Г.І., підтримала позовні вимоги, просила в задоволити їх повністю. Відповідач в судове засідання не з`явився про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв та клопотань не подавав. Представник відповідача, адвокат Ільчук І.М., в судовому засіданні, підтримав позицію відповідача викладену в відзиві на позовну заяву. При цьому вказав, що відповідач визнає позов щодо визначення місця проживання дітей із батьком, а також не заперечує проти стягнення із неї аліментів на їх утримання. Разом із тим, просив суд при визначення розміру аліментів взяти до уваги матеріальний стан відповідача, яка ніде не працює у зв`язку із сімейними обставинами. Окрім того, адвокат відповідача просив суд врахувати, що хоча [PERSON] і не заперечує проти визначення місця проживання дітей із батьком, однак може і хоче спілкуватися із синами. Представник органу опіки та піклування - служби у справах дітей Ужгородської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав заяву про те, що підтримує позовну заяву в межах наданого органом опіки та піклування висновків, проти заочного рішення не заперечує, розгляд справи просить проводити за відсутності представника служби у справах дітей. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків: Відповідно до ч. 3,4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи наведене, те що відповідач визнав позов щодо визначення місця проживання дітей, та щодо стягнення з неї аліментів, суд вважає за можливе ухвалити рішення у даному судовому засіданні. З матеріалів справи встановлено, що між позивачем [PERSON] та [PERSON] , 02.12.2006 року було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 02.12.2006 р. За час шлюбу у сторін народилося двоє синів: [PERSON] , [INFO] ( свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 06.06.2007) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Разом із тим, згідно відомостей наявних в автоматизованій системі документообігу суду Д-3, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.03.2021 року вказаний шлюб розірвано. Згідно акту проживання особи без реєстрації від 25.01.2021 [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, що додана до матеріалів справи, позивач [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідач з даного приводу та вказані обставини не заперечувала. З долученого до матеріалів справи висновку органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 09.04.2021№253/23/02-14, розглянувши наявні матеріали враховуючи інтереси малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та той факт, що батько малолітніх належно виконує свої батьківські обов`язки органом опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому встановлено, що доцільним буде визначити місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з їх батьком гр. [PERSON] , [INFO] , за адресою його місця проживання. Звертаючись до суду із даним позовом, [PERSON] , просив визначити місце проживання спільних із відповідачем дітей разом із ним за вказаною задресою. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161 СК України). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно положень ст. 9 вказаної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому, поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов`язок другого батька надати можливість для такого спілкування. Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що у випадку, коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Судом встановлено, що після того, як сторони почали проживати окремо, діти залишились проживати та на даний час проживають із батьком, за місцем його реєстрації. Ним створені всі умови для їх проживання, він здійснює опіку над дітьми, доглядає їх, та піклується про їх здоров`я. Вказане підтверджується і навним у метеріалах справи висновком органу опіки та піклування Ужгородської міської ради від 09.04.2021 №253/23/02-14. Суд, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, приходить до висновку про те, що на даний час визначити місце проживання дітей необхідно, виходячи з їх віку, фактичного місця знаходження на час розгляду справи та потреб у повсякденному житті. Зокрема, суд враховує те, що діти постійно проживають із батьком, який має можливість забезпечити належні умови проживання, виховання та розвиток дітей. Крім того, відповідно до вимог Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, в якій міститься принцип 6, дитина може бути розлучена з матір`ю лише у винятковій ситуації. Разом із тим, в даному випадку суд бере до уваги також позицію матері, яка не заперечує щодо визначення місця проживання дітей із батьком, погоджується що [PERSON] , зможе забезпечити їм належні умови проживання, у неї ж такої можливості немає. Суд вважає за необхідне звернути увагу сторін на те, що визначення місця проживання дітей із батьком, не позбавляє права відповідача відвідувати синів, спілкуватися із ними, здійснювати свої обов`язки щодо виховання синів та піклування про них. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. На переконання суду, а також з огляду на характеристики обох батьків, їх матеріальний стан, забезпеченість житлом, моральні якості, відношення до дитини, а також зважаючи на вік дітей, суд приходить до переконання, що [PERSON] та [PERSON] слід залишити проживати разом із батьком [PERSON] - позивачем у даній справі. Позивач також просив суд стягнути із відповідача [PERSON] , на його користь, на утримання дітей аліменти визначивши їх в розмірі по 2500 грн. щомісячно на кожну дитину, почимнаючи з дня звернення до суду із даним позовом і до досягнення ними повноліття Частиною 2 ст. 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 Сімейного кодексу України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Аліменти стягуються на корись того із батьків, з ким проживає дитина. Матеріалами справи встановлено, що сторони разом не проживають та спільного господарства не ведуть, а неповнолітні діти проживають разом з позивачем окремо від відповідача та перебувають на його утриманні. За відсутності доказів протилежного та заперечень з боку відповідача, з обґрунтувань позовних вимог, встановлено, що відповідач офіційно не працює, разом із тим на утриманні має батька інваліда. Відповідач зазначає, що визнає вимогу позивача щодо стягнення із неї аліментів, однак не погоджується із встановленим позивачем їх розміру. При цьому, слід зазначити, що позивач у запереченнях на відзив вказує на хворобу сина [PERSON] та додає відповідні медичні документи. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Суд, при визначені розміру та способу стягнення аліментів на дитину, враховує обставини, що передбачені ч. 1 ст.182 СК України, а також ч. 2 ст. 182 СК України, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ст. 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно матеріалів справи, а також позиції відповідача висловлено її захисником у судовому засіданні, [PERSON] , не заперечує щодо стягнення із неї аліментів на користь позивача на утримання їх спільних дітей. Разом із тим, відповідач не погоджується із розміром аліментів, що визначений позивачем, а саме по 2500 грн., щомісячно на кожну дитину, та просить встановити розмір аліментів згідно ч.2 ст. 182 СК України. Як зазначалося вище, вказана норма, передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином не встановлює обмеження для верхньої межі розміру аліментів, натомість чітко вказує на те, що не може бути мегьшим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021 рік», а саме ст.7, установилено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2189 гривень, з 1 липня - 2294 гривні, з 1 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень; Станом на день звернення до суду із даним позовом [PERSON] , [INFO] , було пованих 13 років, а [PERSON] , [INFO] , 11 років. Таким чином, сума аліментів на їх утримання не може бути меншою ніж 1197,50 грн. При визначенні розміру аліментів, суд в першу чергу враховує інтереси дітей, їх матеріальний стан, те що вони не здатні забезпечувати себе самотужки. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом спільни сини проживають разом із батьком та потребувають матеріального забезпечення, між батьками відсутня домовленість про сплату аліментів на утримання дітей, доказів протилежного суду не надано. Отже, позивач має право на отримання аліментів від відповідача. При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивача, який веде догляд за неповнолітніми дітьми, вік дітей, один із синів є малолітнім, стан здоров`я дітей, [PERSON] , [INFO] є дитиною - інвалідом, майновий стан відповідача, яка є особою працездатного віку, даних про наявність у неї інших утриманців не має, та суду доказів протилежного не надано, а також вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України. Суд вважає за необхідне констатувати, що належного підтвердження наведеному у відзиві на позовну, заяву щодо перебування на утриманні у відповідача батька-інваліда суду не надано. Так, відсутні відомості про те, що батько потребує постійного догляду, та що має інвалідність. Натомість до відзиву до позовної заяви додано лише копію виписки із історії хвороби №4068 нейрохірургічного відділення - згідно якої у [PERSON] діагноз: Важка поєднана краніо-фаціальна травма: ЗЧМТ перемом основи черепа, перелом верхньої щелепи по типу Ле Фор 3, перелом акулової кістки із зміщенням, забій головного мозку важкого ступеню, гостра субдуральна гематома правої лобно-тім?яно-скорневої ділянки, яка датована 08.04.05 р. та копію довідки до акту огляду МСЕК №535938 що датована 31.03.2011 року на імя [PERSON] . Разом з тим, суд приймає до уваги наявність вказаних обставин при вирішенні питання про розмір стягуваних аліментів з відповідача. Окрім того, відповідач також вкаує на те, що вона не працює, а тому не зможе сплачувати аліменти, однак доказів вказаному не надано, зокрема відсутня довідка про перебування її на обліку як безрбітньої, довідки про суму виплачених доходів на утримання податків, тощо. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить із засад розумності та справедливості, враховує як найкращі інтереси дитини, зважає на законодавчо встановлений розмір прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, та зважає на обов`язок обох батьків в утриманні дитини. Окрім того, суд враховує і стан здоров`я дітей. Зокрема до відповіді на відзив позивачем додано копію про результати ехокардіографічного обстеження [PERSON] , [INFO] . Окрім того, позивачем додано також консультативний висновок лікаря кардіолога дитячого серії АК №152978 від 08.02.2021, згідно якго [PERSON] , [INFO] встановлено діагноз: стан після протезування мітрального клапапану з приводу мітральної недостатності. Дилатація лівого шлуночка зі зниженою скоротливою здатністю. Помірна тристулкова недостатність. Помірна легенева недостатність. Вказане підтверджує доводи позивача про стан здоровя дитини наведені у поясненнях. Аналізуючи зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, за відсутності обґрунтованих заперечень та доказів протилежного, суд доходить висновку, що розмір аліментів, який буде достатнім та розумним для забезпечення гармонійного розвитку неповнолітніх дітей, який з відповідача слід стягувати на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень та на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 (тисячу п`ятсот) гривень щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, починаючи стягувати з дня звернення до суду з даним позовом, а саме із 04.03.2021, і до досягнення дітьми повноліття. Саме такий визначений судом розмір аліментів буде достатнім та необхідним для задоволення розумних потреб дитини і буде забезпечувати її нормальні матеріальні та побутові потреби, при цьому, суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів. В силу ч. 1 ст. 191 СК України аліменти слід стягувати із цієї дати, та на підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 статті 115 СК України передбачено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним та документально підтверджені судові витрати, що складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 908,00 грн.

Outcome: partial