Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

До Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 03 серпня 2020 року надійшла позовна заява [PERSON] (надалі - Позивач) до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (надалі - Відповідач) про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я (а.с. 1-10). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ від 03 серпня 2020 року визначено головуючого - суддю Чайкіну О.В. Ухвалою судді від 05 серпня 2020 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 121). На виконання вимог статтей 178, 191, 278 ЦПК України Відповідачем 01 вересня 2020 року подано відзив на позов, та надано докази його направлення стороні Позивача. Позивач, у строк, визначений статтями 199, 278 ЦПК України, з урахуванням ухвали про прийняття позову та відкриття провадження у справі, правом подання відповіді на відзив не скористався. Сторони в судове засідання не викликались. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Клопотань про виклик у судове засідання сторін не надходило. Підстав для призначення судового засідання з ініціативи суду не вбачається. Враховуючи викладене, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, що кореспондується з положеннями частини 5 статті 279 ЦПК України. Стислий виклад позовних вимог та заперечень відповідача. Позивач зазначає, що він працював в період часу з 01.11.1988р. по 18.04.1994р. - на посаді підземного прохідника дільниці №15 шахти «Сєвєрная» (Північна) Рудоуправління ім. Кірова, правонаступником прав та обов`язків якої є Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» (надалі - Відповідач/ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»), виконував роботи, які пов`язані з локальним м`язовим перенапруженням, однотипними рухами, систематичним утриманням вантажу в руках, його підняттям та переміщенням вручну.. У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, Позивачем отримано хронічне професійне захворювання. Відповідно до п.п. 8, 12 акту від 22.06.1999 року Позивачу встановлено наступний діагноз: «хронічна рецидивуюча попереково-крижова полірадикулопатія з вираженим больовим синдромом та етатико-динамічними порушеннями. (надалі - полірадикулопагія)». Відповідно до п.15 акту від 22.06.1999 року, причинами професійного захворювання Позивача є: Робота в умовах підвищеної вологості, обводненості. підйому та переміщення важкостей, зведеної та вимушеної робочої пози, наявність протягів; Відсутність засобів малої механізації в процесі прибирання, підняття важкостей. У зв`язку із заподіянням шкоди, Позивач неодноразово проходив огляд\~лікарсько-трудовою\~експертною комісією(надалі - ЛТЕК). де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 65% по полірадикулопатії та встановлено ДРУГУ групу інвалідності, встановлено потребу в санаторно-курортному лікуванні, оздоровленні в профілакторії. Крім того, Позивач неодноразово проходив огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 65% по полірадикулопатії та встановлено ДРУГУ групу інвалідності, встановлено потребу в санаторно-курортному лікуванні, в забезпеченні медикаментозним лікуванням. 17.06.2015 року, Позивач повторно пройшов огляд МСЕК, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 65% по полірадикулопатії та встановлено ДРУГУ групу інвалідності з 01 липня 2015 року - БЕЗСТРОКОВО, визначено, що Позивач потребує забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, санаторно-курортним лікуванням, потребує використання палиці однієї з ліктьовим утримуванням, корсету на грудо-поперековому відділі. В обґрунтування позовних вимог вбачається, що у зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки Позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, він постійно відчуває б,щіі та обмеження рухів у поперековому відділі хребта з іррадіацією по задньо-боковій поверхні ніг, через що в нього виникає утруднення ходи, відчуття терпкості по «лампасу» з двох сторін, від гомілок до стоп, слабкість в ногах. Судоми м`язів гомілок, неможливість тильного згинання стоп, біль в лівій руці, колінному суглобі зліва, загальну слабкість, підвищення артеріального тиску, головний біль, періодичний кашель зі слизовим мокротинням, який турбує і в нічний час, порушує сон та позбавляє Позивача нормального відпочинку. Представник Відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що проаналізувавши данні акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання Позивача, Відповідач прийшов висновку, що на підприємствах, правонаступником яких є Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» Позивач не працював. Позивач хибно\~обрав відповідача\~по справі,\~оскільки Публічне\~акціонерне товариство\~«АрселорМіттал Кривий\~Ріг» не\~є правонаступником\~РУ ім.\~Кірова. Крім того, Позивач не надає суду будь-яких належних та допустимих доказів, що б вказували на те, що він дійсно зазнає моральних страждань. Тому просить суд відмовити позивачу в повному обсязі. Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] , [INFO] , (надалі по тексту - Позивач), працюючи в період часу з 01.11.1988р. по 18.04.1994р. - на посаді підземного прохідника дільниці №15 шахти «Сєвєрная» (Північна) Рудоуправління ім. Кірова, правонаступником прав та обов`язків якої є Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» (надалі - Відповідач/ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»), виконував роботи, які пов`язані з локальним м`язовим перенапруженням, однотипними рухами, систематичним утриманням вантажу в руках, його підняттям та переміщенням вручну. В процесі роботи підпадав під вплив наступних несприятливих та шкідливих виробничих факторів: підвищена вологість повітря до 100%; переохолодження у зв`язку з понижрням температури до +14С° - +17С° при перепадах швидкості руху повітряного струмення від 0,25...2,5 м/сек; обводненість, що приводить до намокання спецодягу та взуття, протяги на робочих місцях; фізичні перевантаження при підйомі та переміщенні важкостей більше 35 кг; вимушена робоча поза. Вищезазначені факти підтверджується актом Форми П-4 від 22.06,1999 року «Розслідування професійного захворювання» (надалі по тексту - акт від 22.06.1999 року), Інформаційною довідкою про умови праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання (отруєння) від 26.09.2008 року вих.№2/2-2350 виданою Саксаганською райсанепідстанцією м. Кривого Рогу, трудовою книжкою на ім`я Позивача (а.с.26-27,99). Відповідно до\~п.п.\~8,\~12\~акту від\~22.06.1999\~року Позивачу встановлено наступний діагноз: «хронічна рецидивуюча попереково-крижова полірадикулопатія з вираженим больовим синдромом та етатико-динамічними порушеннями. (надалі - полірадикулопатія)». Відповідно до п.15 акту від 22.06.1999 року, причинами професійного захворювання Позивача є: робота в умовах підвищеної вологості, обводненості. підйому та переміщення важкостей, зведеної та вимушеної робочої пози, наявність протягів; Відсутність засобів малої механізації в процесі прибирання, підняття важкостей (а.с.26) Відповідно до Наказу «Про відшкодування шкоди у і в \\язку з профзахворюванням» від 15 вересня 1999р. № 1553 виданого адміністрацією РУ їм. Кірова, ступінь вини РУ ш. Кірова складає - 59% в спричиненні позивачу шкоди. У зв`язку із заподіянням шкоди, Позивач 05.07.1999 року, вперше, пройшов огляд лікарсько-трудовою експертною комісією (надалі - ЛТЕК). де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 65% по полірадикулопатії та встановлено ДРУГУ групу інвалідності, встановлено потребу в санаторно-курортному лікуванні, оздоровленні в профілакторії, що підтверджується витягом з акта огляду ЛТЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» серії; МСЕ-ДНА-0 №128859. виданою на ім`я Позивача (а.с.11) Позивач повторно пройшов огляд ЛТЕК, 10 липня 2000 року, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 65% по полірадикулопатії та встановлено ДРУГУ групу інвалідності, встановлено потребу в оздоровленні в профілакторії, що підтверджується витягом з акта огляду ЛТЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» серії: МСЕ- ДНА-0 №193157. виданою на ім`я Позивача (а.с.12-13). Позивач повторно пройшов огляд ЛТЕК, 13.06.2001 року, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 65% по полірадикулопатії та встановлено ДРУГУ групу інвалідності, встановлено потребу в оздоровленні в профілакторії, що підтверджується випискою з акта огляду ЛТЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» серії: МСЕ- ДНА-01 №235309, виданою на ім`я Позивача (а.с.12-13). Позивач повторно пройшов огляд ЛТЕК, 19.06.2002 року, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 65% по полірадикулопатії та встановлено ДРУГУ групу інвалідності, встановлено потребу в санаторно-курортному лікуванні, в забезпеченні медикаментозним лікуванням по заключенню ЛКК лікувального закладу, що підтверджується випискою з акта огляду ЛТЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» серії: МСЕ- ДНА-01 №303164, виданою на ім`я Позивача (а.с.14-15). Позивач повторно пройшов огляд ЛТЕК, 27.06.2003 року, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 65% по полірадикулопатії та встановлено ДРУГУ групу інвалідності, встановлено потребу в санаторно-курортному лікуванні, в забезпеченні медикаментозним лікуванням, що підтверджується випискою з акта огляду ЛТЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» серії: МСЕ-ДНА-01 №348252, виданою па ім`я Позивача (а.с.14-15). Позивач 27.05.2015 року пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 65% по полірадикулопатії та встановлено ДРУГУ групу інвалідності, встановлено потребу в санаторно-курортному лікуванні, в забезпеченні медикаментозним лікуванням, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» серії: ДНА-02 №05158, виданою на ім`я Позивача (а.с.16). Позивач повторно пройшов огляд МСЕК, 12.06.2007 року де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 65% по полірадикулопатії та встановлено ДРУГУ групу інвалідності, встановлено потребу в санаторно-курортному лікуванні, в забезпеченні медикаментозним лікуванням, виробами медичного призначення, лікувальною фізкультурою, масажами, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» серії:ДНА-02 №017482, виданою на ім`я Позивача (а.с.17) Позивач повторно пройшов огляд МСЕК, 23.06.2009 року, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 65% по полірадикулопатії та встановлено ДРУГУ групу інвалідності, визначено потребу в санаторно-курортному лікуванні, в забезпеченні медикаментозним лікуванням, виробами медичного призначення, лікувальною фізкультурою, масажами, потребує використання напівжорсткого корсету, ліктьової палиці, що підтверджується довідкою «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» серії:ДНА-02 №032411, виданою на ім`я Позивача (а.с.18). Позивач повторно пройшов огляд МСЕК, 02.07.2012 року де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 65% но полірадикулопатії та встановлено ДРУГУ групу інвалідності, визначено потребу в забезпеченні медикаментозним лікуванням, виробами медичного призначення, санаторно-курортним лікуванням, потребує використання корсету та милиці, що підтверджується довідкою «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» серії: 10ААА№076440, виданою на ім`я Позивача (а.с.20). Відповідно до висновку про умови та характер праці, Позивачу протипоказані всі види праці у звичайних умовах, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 10ААА №012807 від 02.07.2012 року, виданою на ім`я Позивача (а.с. 17.06.2015 року, Позивач повторно пройшов огляд МСЕК, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 65% по полірадикулопатії та встановлено ДРУГУ групу інвалідності з 01 липня 2015 року - безстроково, визначено, що Позивач потребує забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, санаторно-курортним лікуванням, потребує використання палиці однієї з ліктьовим утримуванням, корсету на грудо-поперековому відділі, що підтверджується довідкою «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії;12ААА№004954, виданою на ім`я Позивача (а.с.22-23). Відповідно до висновку про умови та характер праці, Позивач не працездатний у звичайних умовах виробництва, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 10ААГ №023977 від 17.06.2015 року, виданою на ім`я Позивача (а.с.24-25). Нормативно-правове обґрунтування Оскільки [PERSON] , знаходився в трудових відносинах з Відповідачем, то правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою ХІ КЗпП України. Частинами 1 та 2 статті 153 КЗпП України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно з частин 3-4 статті 153 КЗпП України умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до частин 1, 3 ст.13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів,а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України). Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3 статті 23 ЦК України). Оскільки закон покладає обов`язок створення безпечних і нешкідливих умов праці, власник або уповноважений ним орган несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, а також за моральну шкоду, заподіяну потерплому внаслідок фізичного чи психічного впливу небезпечних умов праці. Власник звільняється від відшкодування шкоди, якщо доведе, що шкода заподіяна не з його вини. Відповідно до статті 22\~Закону України\~«Про охорону\~праці» роботодавець повинен організувати розслідування нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнським об`єднанням профспілок. Згідно статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно з нормами Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України). Крім того,\~статтею 46 Конституції України\~закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Водночас, пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Так, Актом форми П-4 розслідування хронічного професійного захворювання від 22 травня 2006 року встановлено та підтверджено, що факт отримання професійного захворювання позивачем відбулося при виконанні ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача. При цьому, чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування, наявність фізичного болю, що викликають складність при звичайних життєвих умовах підтверджуються чисельними медичними виписками із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] , що містяться в матеріалах справи (а.с. 41-94). Виходячи з норм частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до частини 1 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно з частинами 1 та 5 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, в даному випадку відповідач несе прямий обов`язок по виплаті позивачу відшкодування з приводу спричинення моральної шкоди. Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності». Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004 (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Висновки за результатами розгляду матеріалів справи На суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всім доказам, якими суд керувався при вирішенні позову. Суд не бере до уваги доводи зазначені у відзиві, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не є правонаступником шахти ім. «Сєвєрная» РУ ім Кірова, на якому працював [PERSON] , з огляду на наступне. За змістом ч.1 ст. 37 ЦК УРСР було передбачено, що юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання). Статтею 466 ЦК УРСР визначено, що в разі реорганізації юридичної особи виплата щомісячних платежів (стаття 465 цього Кодексу), належних з неї у зв`язку з заподіянням каліцтва або іншого ушкодження здоров`я чи заподіянням смерті, покладається на правонаступників юридичної особи. Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про підприємства в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підприємство може бути створено в результаті виділення зі складу діючого підприємства, організації одного або кількох структурних підрозділів, а також на базі структурної одиниці діючих об`єднань за рішенням їх трудових колективів, якщо на це є згода власника чи уповноваженого ним органу. Створення підприємств шляхом виділення здійснюється зі збереженням за новими підприємствами взаємозобов`язань та укладених договорів з іншими підприємствами. Згідно із частинами першою та шостою статті 34 цього Закону (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) ліквідація і реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) підприємства провадяться з дотриманням вимог антимонопольного законодавства за рішенням власника, а у випадках, передбачених цим Законом, за рішенням власника та за участю трудового колективу або органу, уповноваженого створювати такі підприємства, чи за рішенням суду або арбітражного суду. При виділенні з підприємства одного або кількох нових підприємств до кожного з них переходять за розподільним актом (балансом) у відповідних частинах майнові права й обов`язки реорганізованого підприємства. У пунктах 2.1 та 4.1 Положення про порядок поділу підприємств і об`єднань та відокремлення від них структурних підрозділів і одиниць, затвердженого наказом Міністерства економіки України, Міністерства статистики України, Антимонопольного комітету України від 20 квітня 1994 року №43/79/5 (далі Положення; втратило чинність 25 серпня 2015 року) було закріплено, що відокремлення це виділення зі складу підприємства (об`єднання) структурного підрозділу (одиниці) і створення на його базі самостійного підприємства або вихід підприємства зі складу об`єднань, зазначених у підпункті «б» пункту 3.1 цього Положення. Об`єктами відокремлення є структурні підрозділи та структурні одиниці відповідно до пункту 2.1 цього Положення, а також підприємства, що входять до складу об`єднань. Розподільний баланс є документом, у якому, зокрема, визначено обсяг майнових прав та обов`язків, які перейшли до створеної шляхом виділу (виділення, відокремлення) юридичної особи. 01.07.1975 року промислове об`єднання «Кривбасруда» (згідно з\~постановою Ради Міністрів УРСР від 18.04.1975 року за №194\~та наказом по Мінчормету СРСР від 12.06.1975 року за №430) реорганізовано у виробниче об`єднання, до складу якого увійшли всі рудоуправління на правах виробничих структурних одиниць. Станом на 01.01.1978 року до складу ВО «Кривбасруда» входило 10 рудоуправлінь. Рудоуправління «Інгулець» наказом Міністерства чорної металургії УРСР від 01.09.1977 року передано до складу Інгулецького гірничо-збагачувального комбінату. 01.01.1988 року на виконання наказів Мінчормету СРСР від 16.11.1987 року за №1015 і ГПО «Южруда» від 13.10.1987 року за №2 на базі рудоуправлінь імені: Леніна, Р. Люксембург, ХХ партз`їзду, Фрунзе, Дзержинського, Ілліча створено три виробничі одиниці РУ ім. Леніна, РУ ім. ХХ партз`їзду, РУ ім. Дзержинського. Так, у 1989 році Рудоуправління ім. Кірова вийшло зі складу ВО «Кривбасруда» та стало самостійною юридичною особою Рудоуправління ім. Кірова ДВО «Південруда» ММ УРСР, яке в наступному підпорядковувалось Мінпромполітики України. Відповідно до спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна №65/322 від 22.02.1999 року Рудоуправління ім. Кірова Мінпромполітики України перейменоване у Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім. Кірова» ДАК Укрудпром. 28 грудня 2000 року на підставі спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім. Кірова» ДАК Укрудпром реорганізоване у Державне рудоуправління імені Кірова. 30.03.2001 року Державним комітетом Промислової політики України було видано Наказ №135 від 30.03.2001 року «Про створення робочої групи з питань приєднання окремих виробничих потужностей РУ ім. Кірова до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», згідно якого на робочу комісію було покладено обов`язки щодо розгляду питань, пов`язаних з передачею основних фондів та виробничих потужностей державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», в тому числі й питань дебіторської та кредиторської заборгованості, заборгованості рудоуправління з нарахованих регресних позовів, заробітної плати та інших виплат. Згідно з пунктами 1.1.-2.2 наказу Державного комітету Промислової політики України № 165 від 19.04.2001 року «Про подальшу реструктуризацію РУ «ім. Кірова»» майно державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» передане на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» для збільшення його статутного фонду та створення на його базі шахтоуправління з підземного видобутку руди на правах структурного підрозділу комбінату та проведена інвентаризація РУ ім. Кірова по всіх статтях балансу станом на 01.04.2001 року. Пунктами 3.1.-3.2 розділу 3 вказаного Наказу було передбачено створення комісії з прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім. Кірова на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь»; забезпечення прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім. Кірова станом на 01.05.2001 року, які передаються до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь». Відповідно до Додатку № 1 до Наказу № 165 від 19.04.2001 року «Укрупнений перелік об`єктів та виробничих потужностей РУ ім. Кірова, що підлягають передачі на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», шахта «імені Сєвєрна», на якій працював позивач на момент отримання ним професійного захворювання, відійшла до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь». Згідно\~ст.37 ЦК України, в редакції 1963 року, при злитті і поділі юридичних осіб (права і обов`язки) переходять до нововиниклих юридичних осіб. При приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права та обов`язки) переходять до останньої. Відповідно до частини 1 статті 5 Закону СРСР «Про державне підприємство (об`єднання)» (в редакції, що діяла станом на 09.01.1990 року) об`єднання, незалежно від територіального розташування структурних одиниць і самостійних підприємств, що входять до його складу, функціонує як єдиний виробничо-господарський комплекс, забезпечує органічне поєднання інтересів розвитку галузей і територій. Воно здійснює свою діяльність на основі єдиного плану і балансу. Тобто, на момент передачі до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» майна державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова», до якої відносилась шахта «імені Сєвєрна» закон передбачав перехід прав та обов`язків від однієї юридичної особи до іншої з моменту переходу майна особи від однієї особи до іншої, а тому ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», як правонаступник Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь». З огляду на вищезазначене, суд погоджується з твердженнями позивача про те, що відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є правонаступником шахти ім. Сєвєрна РУ імені Кірова та особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу. Акт, складений за фактом отримання Позивачем професійного захворювання підприємством Відповідача не оскаржувався. Відповідачем не скористався обов`язком доведення відсутності своєї вини, та не надав до суду доказів, які б доводили відсутність вини підприємства. Як вище судом зазначалось, відповідно до Закону України «Про охорону праці» та ст. 153 КЗпП України, саме на власника підприємства покладається обов`язок щодо створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові. З письмових матеріалів справи достовірно встановлено, що відповідачем не було достатньо створено безпечні умови праці, а тому він також несе відповідальність, включаючи і компенсації за заподіяну позивачу моральну шкоду. Відповідачем не доводився факт відшкодування ним позивачу моральної шкоди. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до відповідача є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства. Посилання Відповідача на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року у справі № 212/2526/16-ц, при розгляді якої судом апеляційної інстанції з наданих сторонами доказів не установлено факт правонаступництва ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» по відношенню до Криворізького державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова», відхиляються судом, оскільки у цій справі установлено, що на момент передачі до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» майна державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» закон передбачав перехід прав та обов`язків від однієї юридичної особи до іншої з моменту переходу майна особи від однієї особи до іншої, а тому ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», як правонаступник Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», являється також правонаступником шахти «Північна» Рудоуправління імені Кірова ВО «Кривбасруда». З письмових матеріалів справи встановлено, що позивач переносить моральні страждання, оскільки позбавлений можливості реалізувати свої звички та бажання, постійно відчуває задишку та біль у грудях, необхідність у постійних медичних оглядах, лікуванні, що призводить до зниження якості життя та зменшення благ, які Позивач мав до моменту отримання професійного захворювання та втрати професійної працездатності. При визначенні розміру відшкодування, суд враховує роз`яснення, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", згідно чого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Так, обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд враховує, характер та обсяг її душевних та фізичних страждань, тривалість перенесених страждань; зміни в житті викликані втратою професійної працездатності та до моменту звернення до суду, вважає за можливе стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди, грошові кошти в сумі 130000,00 гривень. При зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Позивач подав позов про стягнення про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою. Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року справа № 761/11472/15-ц. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Відтак, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», пропорційно до задоволених вимог, суд стягує з відповідача з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» в дохід держави судовий збір в сумі 1300,00 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial