Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Позивач 02.08.2013 р. та уточнивши вимоги згідно заяв від 29.10.2013 р. та від 30.05.2014 р. звернувся до суду із зазначеним позовом прохаючи стягнути на його користь із ПАТ «Нафтопроммаш» заборгованість по щомісячних страхових виплатах за період із 01.04.2001 року по 31 серпня 2013 року у сумі 22217 гривень 84 копійки та зобов'язати відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Охтирка, Сумської обл. призначити йому починаючи із 1.09.2013 р. щомісячну страхову виплату у розмірі 635 грн. 49 коп. з подальшим перерахунком її розміру у випадках передбачених ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Вимоги мотивує тим, що з 11.01.1989 р. був прийнятий на підприємство на посаду слюсаря механічно збірних робіт. Під час роботи на даній посаді 11.06.1990 р. із ним стався нещасний випадок на виробництві, про що 13.06.1990 р. підприємством був складений акт №4 про нещасний випадок на виробництві. У ньому зазначено, що йому було ампутовано 1 палець лівої руки. За наслідком отриманої травми на виробництві 06.08.1990 р. Охтирською міжрайонною МСЕК йому було встановлено 25% втрати працездатності. У 1992 році він звернувся до відповідача із заявою про призначення йому доплати підприємством у зв'язку із втратою працездатності. Підприємство розглянуло його заяву та почало проводити виплати із урахуванням середнього заробітку, який він мав на час нещасного випадку на виробництві та відсотку втрати працездатності. Нарахування виплат проводилось на підставі діючих на той час «Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням ним трудових обов'язків», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №472 від 23.06.1993 р.. Починаючи із 1 квітня 2001 р. набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Згідно прикінцевих положень даного закону та згідно Інструкції за № 10 від 20.04.2001 р. відповідач повинен був передати його справу, що підтверджує право на страхову виплату, до відділення ВД ФССНВ у м. Охтирка, Сумської обл. З моменту передачі його особової справи про страхові виплати третя особа починаючи із 1.04.2001 р. почала проводити йому відшкодування шкоди за втрату працездатності отриману внаслідок нещасного випадку на виробництві. У 2013 р. він звернувся до спеціалістів відділення Фонду із приводу можливості збільшення йому страхових виплат, де отримав роз'яснення, про те, що зазначеною установою перерахунки робляться щорічно 1 березня кожного року згідно положень ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у зв'язку із зростанням у попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях національної економіки за даними центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики. Перерахунок страхових виплат проводиться виходячи із довідки про розмір втраченого заробітку. Там же ознайомився із довідкою про розмір втраченого заробітку, що її надало підприємство. У подальшому з'ясував, що відповідач (ПАТ «Нафтопроммаш») у порушення вимог абз. 5, п. 22 «Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням ним трудових обов'язків», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №472 від 23.06.1993 р., надав до Фонду довідку про розмір втраченого ним заробітку без проведення коригування його середнього заробітку з урахуванням підвищення тарифних ставок, посадових окладів відповідних працівників виробничого підрозділу підприємства, де він працював. Із урахуванням того, що саме підприємство, де він працював, винне у неправильності обрахунку ВД ФССНВ у м. Охтирка, Сумської обл. належних йому до сплати страхових виплат, прохав стягнути із нього зазначену заборгованість та зобов'язати Фонд у подальшому проводити вірні нарахування та виплати згідно закону. У судовому засіданні позивач вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Представник підприємства у судовому засіданні вимоги не визнала у повному обсязі. Надала письмове заперечення у якому наведене обґрунтування зазначеної позиції. Зазначила, що позивач дійсно працював на підприємстві та 11.06.1990 р. отримав трудове каліцтво, в результаті якого йому було встановлено 25% втрати працездатності. Йому було проведене нарахування відшкодування втраченого заробітку відповідно до Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою КМУ №472 від 23.06.1993 р. та виплачувалось безпосередньо підприємством. В подальшому всі документи були передані до Фонду відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та «Інструкції про порядок передачі виконавчій дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України документів, що підтверджують право застрахованого або членів його сім'ї на страхову виплату», затвердженої постановою Фонду від 20.04.2001 р. за №10. Тому всі виплати позивачу повинен проводити Фонд. Представник Фонду вимоги не визнав у повному обсязі. Пояснив, що вина Фонду у невірному нарахуванні втраченого заробітку відсутня. Фонд не мав права проводити перевірки правильності нарахування страхових виплат з моменту передачі справи позивача у 2001 році. Відповідальність за несвоєчасну виплату коштів повинно нести підприємство. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, вважає, що позовні вимоги до підприємства задоволенню не підлягають, а вимоги до Фонду підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом установлені факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] з 11.01.1989 р. був прийнятий на підприємство у цех за №15 на посаду слюсаря механічно збірних робіт заводу «Охтирське дослідно-виробничого об'єднання «Промзв'язок» (у подальшому - ПАТ «Нафтопроммаш»). Пропрацювавши на різних посадах у зазначеному підприємстві 06.05.2001 року був з нього звільнений за власним бажанням - ст. 38 КЗпП України. (а.с. 5-6) До матеріалів справи залучено копії довідок про перейменування ПАТ «Нафтопроммаш» (а.с.11, 71 т.1), в яких зазначено наступне: «Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 11 грудня 1993 року №1035-р...Міністерство зв'язку передало до сфери управління Держкомнафтогазу» Охтирське дослідно-виробниче об'єднання я Промзв 'язок». З 1 січня 1994 року «Охтирське дослідно-виробниче об'єднання Промзв 'язок» стало називатись Охтирське виробниче підприємство «Нафтопроммаш» і підпорядковане Державному комітету України по нафті і газу «Держкомнафтогаз». ...на базі державного підприємства «Нафтопроммаш» створено відкрите акціонерне товариство «Нафтопроммаш» згідно наказу Цержавного комітету України по нафті і газу «Держкомнафтогаз» від 30 червня 1994року №257». «..відкрите акціонерне товариство «Нафтопроммаш» - у публічне акціонерне товариство «Нафтопроммаш». Наказ №61 від 02.06.2011р.» Під час роботи на посаді слюсаря механічно збірних робіт у цеху за №15 11.06.1990 р. із ним стався нещасний випадок на виробництві, про що 13.06.1990 р. підприємством був складений акт №4 про нещасний випадок на виробництві. У ньому зазначено, що йому було ампутовано 1 палець лівої руки за наслідком отриманої травми на виробництві 06.08.1990 р. (а.с. 8-10). Охтирською міжрайонною МСЕК [PERSON] згідно довідки від 06.08.1990 р. про визначення ступеню втрати професійної працездатності встановлено 25% втрати працездатності (без терміново). (а.с. 12). На час отримання позивачем виробничої травми (11.06.1990) та на час встановлення позивачу ступеню втрати працездатності МСЕК (06.08.1990) нарахування виплат по відшкодуванню шкоди, пов'язаної з травмою на виробництві, проводилось відповідно до «Правил відшкодування шкоди, заподіяної працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ними трудових обов'язків», затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 3 липня 1984 року №690 (далі Правила №690), відповідно до яких розмір відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, встановлювався відповідно до: ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, який потерпілий мав до ушкодження здоров'я. Згідно з поданою [PERSON] заявою підприємство почало здійснювати йому зазначені доплати у зв'язку із частковою втратою працездатності з урахуванням середнього заробітку, який він мав на час нещасного випадку на виробництві. Відповідно до п. 11 «Правил відшкодування шкоди, заподіяні працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язані виконанням ними трудових обов'язків», затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 3 липня 1984 року №690, для визначення розміру відшкодування шкоди середньомісячний заробіток обчислювали виходячи із заробітку за 12 календарних місяців, що передували трудовому каліцтву або встановленню втрати працездатності через це каліцтво. Згідно п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами та доповненнями): «Види оплати праці, що враховуються при обчисленні середньомісячного заробітку, визначаються відповідно до чинного законодавства про пенсійне забезпечення. Зокрема, враховуються всі види оплати праці, на які за чинним законодавством нараховуються страхові внески, крім виплати одноразового характеру, на обумовлених діючою системою оплати праці, перелік яких затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року N 583 (з наступними змінами). Якщо середньомісячний заробіток обчислюється за 12 місяців, у заробіток включаються всі зазначені виплати, проведені в цей період, у тому числі допомога по тимчасовій непрацездатності. У разі, коли за бажанням потерпілого береться заробіток за 3 календарних місяці, в загальний заробіток за 3 місяці включаються також річні винагороди (за підсумками роботи за рік, премії та інші виплати, які не завжди можуть бути зараховані на час проведення розрахунку) за минулий рік у частині, пропорційно періоду, який прийнято до розрахунку, тобто четверта частина річних виплат. При обчисленні середнього заробітку враховуються всі належні потерпілому суми заробітку без виключення з них податків та інших відрахувань». Згідно довідки наданої підприємством Фонду і яка мається у матеріалах особової справи позивача [PERSON] станом на 16 липня 2001 року його страхова виплата складала 28 грн. 28 коп. Хоча згідно висновку судової економічної експертизи №43 від 28.04.2014 р. за результатами проведеного дослідження наданих документів відповідно до вимог нормативних законодавчих актів, з урахуванням розміру середньомісячного заробітку позивача [PERSON] на момент нещасного випадку (11.06.1990) та коефіцієнтів підвищення Урядом України мінімальної заробітної плати, виходячи із встановленого МСЕК ступеню втрати працездатності 25% безстроково, розмір щомісячної страхової виплати від нещасного випадку на виробництві станом на 20.04.2001 р. (на момент передачі відповідачем документів до відділення ВД ФССНВ у м. Охтирка) повинен був становити 78 грн. 89 коп. (а.с. 209-222 т. 6). Починаючи із 1 квітня 2001 р. набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Згідно прикінцевих положень даного закону та згідно Інструкції за № 10 від 20.04.2001 р. підприємство передало його справу, що підтверджує право на страхову виплату, до відділення ВД ФССНВ у м. Охтирка, Сумської обл. З моменту передачі його особової справи про страхові виплати Фонд починаючи із 1.04.2001 р. почав проводити йому відшкодування шкоди за втрату працездатності отриману внаслідок нещасного випадку на виробництві. Згідно висновку судової економічної експертизи №43 від 28.04.2014 р. в обсязі наданих документів, з урахуванням перерахування страхових виплат у відповідності до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», розмір належної позивачу щомісячної страхової виплати від нещасного випадку на виробництві станом на 01.09.2013 р. повинен становити 635 грн. 49 коп. (а.с. 209-222 т. 6). Таким чином вимога позивача про зобов'язання відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Охтирка, Сумської обл. призначити йому починаючи із 1.09.2013 р. щомісячну страхову виплату у розмірі 635 грн. 49 коп. з подальшим перерахунком її розміру у випадках передбачених ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» підлягає задоволенню. Вимога про стягнення із ПАТ «Нафтопроммаш» на користь позивача заборгованості по щомісячних страхових виплатах за період із 01.04.2001 року по 31 серпня 2013 року у сумі 22217 гривень 84 копійки задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Виходячи із досліджених матеріалів справи, у т.ч. висновку судової економічної експертизи №43 від 28.04.2014 р. суд дійшов висновку про те, що у даному випадку має місце неправильне у бік заниження визначення підприємством розміру щомісячних страхових виплат позивачеві на момент передачі його справи відповідачеві для продовження страхових виплат, замість 78 грн. 89 коп. (згідно висновку експерта) - 28 грн. 28 коп. (як зазначено у довідці наданої Фонду підприємством), що потягло за собою фактично і подальше відшкодування шкоди у зменшеному розмірі вже з боку Фонду. Посилання Фонду на те, що його вина у неправильних обчисленнях початкової суми страхових відшкодувань відсутня, а тому цю заборгованість повинно відшкодовувати підприємство, яке неправильно визначило цей розмір, на увагу не заслуговують, оскільки згідно з Законом України " Про обов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які потягли втрату працездатності" передбачено повне відшкодування заподіяної шкоди особам, постраждалим на виробництві, а тому для відшкодування недоплачених сум за період, коли обов'язок по відшкодуванню шкоди лежав на відповідачеві, наявність вини відповідача не обов'язкова. Так, згідно із ст. 21 цього Закону у разі настання страхового випадку Фонд зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, зокрема, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого. Всі види соціальних послуг та виплат, передбачені зазначеною статтею, надаються застрахованому та особам, які перебувають на його утриманні, незалежно від того, перебуває на обліку підприємство, на якому стався страховий випадок, як платник страхових внесків чи ні. Тобто законодавцем обов'язок відшкодування шкоди, заподіяної працівникові, покладений в повному обсязі на Фонд. Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV усі види страхових виплат і соціальних послуг застрахованим та особам, які перебувають на їх утриманні, а також усі види профілактичних заходів, передбачених ст.ст. 21 та 22 цього Закону, провадяться Фондом. Таким чином, законодавство України не передбачає можливості стягнення заборгованості з щомісячних грошових виплат з державного соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань з інших осіб, крім Фонду, незалежно від наявності вини таких осіб у вказаних несвоєчасних виплатах. Питання про судові витрати необхідно вирішити у відповідності до ст. 84, 89 ЦПК України. Таким чином із Фонду на користь держави підлягають стягненню витрати пов'язані із сплатою судового збору, щодо задоволеної на користь позивача вимоги, та ? частина понесених позивачем витрат на проведення експертизи. На підставі ст. ст. 268, 1168 ЦК України, ст. ст. 21, 25 Закону України "Про обов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які потягли втрату працездатності",

Outcome: approved