Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

Заявник [PERSON]звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, за участю заінтересованої особи - Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, а саме, трудової книжки, заповненої 11 листопада 1975 року, обґрунтовуючи це тим, що при виготовленні вказаного правовстановлюючого документу було невірно написано його прізвище, а саме, замість "[PERSON]", вказане "[PERSON]". У зв'язку з існуючими протиріччями у вищезгаданій трудовій книжці, заявник не має можливості отримати право на призначення пенсії. Заявник у судовому засіданні заяву підтримав та просив її задовольнити. Представник заінтересованої особи - Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області у судовому засіданні заперечила проти задоволення заяви про встановлення факту належності заявнику трудової книжки, надавши письмові пояснення, в яких вказала, що вимоги заявника є безпідставними, оскільки встановлення даного факту пов'язане з вирішенням спору про право, а саме, права на пенсію. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши матеріали справи, встановив наступне. 12.11.2018 р. за № 16358/05 заявник отримав від Тернопільського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області повідомлення, згідно якого комісія відмовила йому у призначенні пенсії за віком, оскільки ним поданий оригінал трудової книжки на прізвище «[PERSON]», а у паспорті громадянина України вказано «[PERSON]». Тобто, наявна невідповідність запису у правовстановлюючому документі із записом у паспорті громадянина України. Доказами того, що трудова книжка належить [PERSON] є наступне: Трудова книжка була заповнена 11 листопада 1975 року при поступленні на роботу на Новосільський ремонтно-механічний завод, де анкетні дані вказані як «[PERSON]». Разом з тим, у вкладиші [NUMBER] до трудової книжки, заповненого 21.07.2014 р., записано як «[PERSON]». У паспорті громадянина України серії [NUMBER], виданого 02.03.1999 р. Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області, вказано як «[PERSON], [INFO], місце народження село Гнилиці Підволочиського району Тернопільської області». У довідці про присвоєння ідентифікаційного номера, виданої 20.05.2011 р. Тернопільською об'єднаною державною податковою інспекцією вказано «[PERSON]». Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], видане 25.07.1981 р. Гнилицькою сільською радою Підволочиського району Тернопільської області, актовий запис № 3, прізвище заявника вказане як «[PERSON]». Згідно свідоцтва про народження сина заявника [PERSON], батьком вказаний «[PERSON]». Однак, у трудовій книжці прізвище заявника помилково зазначено «[PERSON]». Судом з'ясовано, що усунути помилку у написанні прізвища заявника в трудовій книжці неможливо, оскільки Новосільський ремонтно-механічний завод є ліквідований. Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Крім того, у відповідності до п.12 Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.95р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. У свою чергу, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 «Про трудові книжки працівників» та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. № 58, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за N 110 - не передбачений порядок для підприємства, організації виправляти помилки саме у прізвищі особи, на яку заведена трудова книжка. Згідно ч.2 ст.319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. За таких обставин, суд вважає, що встановлення факту належності правовстановлюючого документа необхідно заявнику для отримання права з метою призначення пенсії, а законом не визначено іншого порядку встановлення даного факту, суд приходить до переконання, що заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документа підлягає до задоволення, шляхом встановлення належності [PERSON] правовстановлюючого документа - трудової книжки, заповненої 11 листопада 1975 року.

Outcome: approved