Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Держземагенства України в Миколаївській області про визнання незаконною відмови у поновленні договору оренди землі, посилаючись на те, що 17 листопада 2003р. між ним та Доманівською райдержадміністрацією був укладений договір оренди земельної ділянки площею 16,5 га, який був зареєстрований 25.11.2003р. Договір був укладений строком на 10 років. Маючи намір в подальшому орендувати зазначену земельну ділянку, позивач 04.10.2013р. направив Держземагенству заяву про поновлення( продовження) договору оренди. 29.10.2013р. [PERSON] отримав відповідь, в якій було зазначено, що враховуючи відсутність деяких істотних умов в основному договорі оренди земельної ділянки поновити договір оренди на тих самих умовах неможливо. Позивач виконав всі вимоги, зазначені в листі Держземагенства, але не встиг вкластися в термін до 25.11.2013р., щоб мати можливість продовжити договір. 23.01.2014р. позивач подав заяву про поновлення договору оренди землі на підставі ч 6 ст.33 Закону України «Про оренду землі», оскільки продовжував користуватися земельною ділянкою, а листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі протягом одного місяця після закінчення строку договору не отримував. 04.02.2014р. позивач отримав відповідь, в якій було зазначено, що оскільки договір оренди припинено у зв'язку із закінченням його строку, тому поновленню він не підлягає. Позивач вважає, що відмова у поновлені договору оренди землі, укладеного 17.11.2003р. є незаконною, а тому управління Держземагенства зобов'язано поновити договір, шляхом укладення з ним нового договору оренди. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснивши, що позивач пропустив строк для укладення додаткової угоди до договору оренди землі про його поновлення, а тому в задоволенні позову просить відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Із матеріалів справи вбачається, що 17 листопада 2003р. між Доманівською райдержадміністрацією та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки площею 16,5 га строком на 10 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Даний договір був підписаний сторонами та зареєстрований в книзі записів договорів оренди землі 25 листопада 2003р. за № 455 райдержадміністрацією Доманівського району Миколаївської області. 04.10.2013р. позивач направив Головному управлінню Держземагенства України в Миколаївській області лист-повідомлення про намір поновити терміном на 10 років дію договору оренди землі, укладеного 17 листопада 2003р. 29.10.2013р. Головне управління Держземагенства України в Миколаївській області направило відповідь орендарю, в якій зазначило, що в основному договорі оренди не зазначена одна із істотних умов, а саме: умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду, як це вимагає ст..15 Закону України «Про оренду землі». Відсутність деяких істотних умов в основному договорі оренди землі не дає можливість поновити договір на тих самих умовах . Крім того, додана до проекту додаткової угоди технічна документація має чисельні зауваження. 23.01.2014р. [PERSON] знову звернувся до Головного управління Держземагенства України в Миколаївській області з вимогою поновити дію договору оренди земельної ділянки, укладеного 17.11.2003р., терміном на 10 років. Орендар повідомляє, що продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору такий договір вважається поновленим і дає підстави для підписання додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки. 04.02.2014р. Головне управління Держземаганства повідомило позивача, що листом від 29.10.2013р. йому було відмовлено у поновлені договору оренди через відсутність деяких істотних умов в основному договорі. Станом на 29.01.2013р. договір оренди землі від 17.11.2003р. припинено у зв'язку із закінченням строку, а тому поновленню не підлягає. 14.03.2014р. Головне управління Держземагенства надало ще одну відповідь [PERSON] з повідомленням про неможливість поновлення договору оренди земельної ділянки, у зв'язку із закінченням строку його дії. Досліджуючи письмові докази в судовому засіданні, надані сторонами, судом встановлено: Відповідно до ст.84 Земельного Кодексу України право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим кодексом.. У зв'язку з набранням чинності 01.01.2013 року Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" №5245-VI від 6 вересня 2012 року, визначено повноваження органів земельних ресурсів у частині розпорядження землями сільськогосподарського призначення. Відповідно, Указом Президента України "Про внесення змін до пункту 4 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України" № 770/2012 від 29 грудня 2012 року, були внесено зміни до Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затверджене Указом Президента України від 8 квітня 2011 року № 445, які набули чинності 10.01.2013 року. Держземагентство України згідно покладених на нього завдань передає відповідно до закону безпосередньо або через визначені в установленому порядку територіальні органи земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб. Таким чином, питання щодо надання земельної ділянки в оренду вирішує Державне агентство земельних ресурсів. Підставами набуття громадянами та юридичними особами права користування земельними ділянками із земель державної власності відповідно до ст.116 Земельного Кодексу України є рішення органів виконавчої влади в межах їх повноважень, визначених цим кодексом, або результати аукціону. Статтею 124 Земельного Кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) установлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Дана норма закону узгоджується з вимогами ст.16 Закону України «Про оренду землі», згідно з якими укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним Кодексом України, або за результатами аукціону. Згідно з чч.1, 4 та 5 ст.33 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) по закінченні строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк . При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Необхідною умовою укладення договору оренди земельної ділянки, яка перебуває у державній власності, є наявність рішення відповідного органу про надання земельної ділянки. За відсутності такого рішення зобов'язати цей орган в судовому порядку укласти такий договір або ж його поновити неможливо, оскільки це суперечить вимогам цивільного законодавства . Орган виконавчої влади в особі Головного управління Держземаганства України, уповноважений державою на здійсненні повноважень власника землі є вільним у реалізації права розпоряджатися землею та вільний у виборі суб'єкта щодо надання йому права користування землею в порядку, встановленому законом. Реалізація переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки можлива лише за наявності волевиявлення на те сторін, яке з боку уповноваженого органу оформлюється відповідним рішенням. Аналізуючи лист Головного управління Держземагенства у Миколаївській області від 29.10.2013р. за № 5210/2000-13 про розгляд звернення суд приходить до висновку, що його не можна вважати рішенням про відмову у поновлені договору оренди земельної ділянки. В зазначеному листі Головне управління Держземагенства роз'яснило орендарю діюче законодавство та повідомило недоліки проекту додаткової угоди та технічної документації. В силу ст..33 ч 1 Закону України «Про оренду землі» позивач мав переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк, так як належно виконував обов'язки за умовами договору оренди. Доказів щодо неналежного виконання обов'язків орендарем відповідачем суду не надано. Крім того, орендар скористався своїм переважним право на укладення договору оренди на новий строк, шляхом подання заяви за 2 місяця до сплину строку дії договору оренди. До заяви позивачем були долучені проект додаткової угоди та технічна документація, як цього вимагає Закон України «Про оренду землі».. Відповідач, отримавши заяву орендаря, не прийняв рішення щодо поновлення договору оренди землі. Питання щодо зміни умов договору за згодою сторін вирішується при поновленні договору. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору припиняється лише переважне право орендаря на укладення договору на новий строк. Перевіряючи підстави відмови у поновлені договору оренди, судом встановлено, що домовленості та узгодженості щодо орендної плати та інших істотних умов договору між сторонами не відбувалося. Крім листів з роз'ясненнями діючого законодавства, направленими поштою, іншого спілкування між сторонами не було. Позивач вважає, що, із-за відсутності протягом місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновлені договору оренди при умові, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою, договір вважається поновленим та той самий строк і на тих самих умовах. Однак дане ствердження позивача, суд вважає передчасним, оскільки орендодавцем не прийняте рішення щодо розгляду листа-повідомлення орендаря направлене за два місяця до закінчення строку дії договору. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відмова головного управління Держземагенства поновити договір оренди землі, укладеного 17.11.2003р. є необґрунтованою та незаконною . Оскільки рішення уповноваженим державою органом прийнято не було , зобов'язати цей орган укласти новий договір не можливо, так як це суперечить вимогам цивільного законодавства, а тому в задоволенні позову в частині вимоги зобов'язати Головне управління Держземагенства поновити договір оренди землі шляхом укладення нового договору оренди землі належить відмовити.. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 01.10.2013р. за № 21-345а13 даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Згідно ст..88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно наданих позивачем квитанцій судові витрати у нього склали 486.66 грн. у виді судового збору та 800грн. за отримання правової допомоги. Враховуючи, що позовні вимоги будуть задоволені частково, суд вважає, що судові витрати підлягають стягненню з відповідача в сумі 643.30 грн.

Outcome: partial