Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

В червні 2014 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Вказувала на те, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 1984 р. по 2012 р. За час спільного проживання ними було спільно побудовано частину домоволодіння [ADDRESS]. Право власності на вищезазначене майно зареєстроване за відповідачем. Однак оскільки вищезазначене нерухоме майно було придбано сторонами за час перебування в зареєстрованому шлюбі, позивачка вважає, що має право власності на 1/2 вищевказаного житлового будинку. Посилаючись на вищевикладене, позивачка просила суд поділити майно, набуте нею та [PERSON] за час шлюбу; визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] в межах частки, що належить відповідачу на праві власності. В подальшому позивачка [PERSON] збільшила позовні вимоги та просила суд розділити також рухоме майно, набуте подружжям за час шлюбу. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позов визнали частково. Погодились із необхідністю провести поділ рухомого майна, але просили врахувати, що у праві власності на нерухоме майно є частка, яка належить відповідачу в порядку спадкування та не підлягає розподілу. Вислухавши пояснення сторін, представників, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.07.1984 р., який був розірваний 12.03.2012 р. Від спільного проживання неповнолітніх дітей не мають. На підставі рішення Ленінського райсуду м. Миколаєва від 18.11.2003 року [PERSON], в порядку спадкування належало право власності на 1/6 частину домоволодіння [ADDRESS]. Відповідно до розпорядження № 118 р від 06.04.2005 року Адміністрації Ленінського району Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, оформлено [PERSON] самовільно побудований житловий будинок Літ.Ф-1 та інші господарські споруди, затверджено Акт прийомки їх до експлуатації. В подальшому, замість рішення Ленінського райсуду, з урахуванням вказаного розпорядження, [PERSON] було видано та зареєстровано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме : 66/100 часток домоволодіння [ADDRESS]. Відповідно до рішення Ленінського райсуду м. Миколаєва від 07.09.2006 року право власності на 7/100 частин домоволодіння, які належали на праві власності в порядку спадкування [PERSON], було визнано за [PERSON] Як вбачається з матеріалів справи (Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно від 02.07.2014 р.), [PERSON] на праві власності належить 59/100 часток домоволодіння № 92 по вул. Комсомольська в м. Миколаєві - на підставі свідоцтва про право власності, ЯЯЯ 251839, від 23.11.2005 р., виданого Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради. Вказане майно було побудовано та прийнято до експлуатації у період перебування сторонами у зареєстрованому шлюбі, отже є спільним сумісним майном подружжя. При цьому суд не може погодитись із доводами відповідача щодо належності цього майна до спадкового, з огляду на вищенаведене. З пояснень сторін та матеріалів справи (Акту державної технічної комісії про прийняття до експлуатації закінченого будівництвом об`єкта від 30.10.2002 р., Розпорядження Виконкому ММР від 06.04.2005 р. № 118р "Про оформлення самовільних прибудов" тощо) судом встановлено, що за час спільного проживання сторонами неодноразово здійснювали перепланування, добудови, збільшення площі належного їм житлового будинку. Відповідно о ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суд вважає за вимоги позивача в частині визнання за нею права власності на ? частину нерухомого майна підлягають задоволенню. З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що ними за час спільного проживання було придбане не тільки нерухоме майно, а також і інше, наявність та вартість якого вони не заперечували та визначили спільно у судовому засіданні, а саме : автомобіль "М 412" - вартістю 4 000 грн., кондиціонер - вартістю 1500 грн., телевізом Philips - вартістю 2000 грн., хлібопіч - вартістю 750 грн., бензопила - вартістю 500 грн., електрорубанок - вартістю 200 грн., пилосос - вартість 1500 грн.,газова колонка - вартістю 750 грн., газова плита - вартістю 1 000 грн., качеля-гамак - вартістю 1750 грн., м`який куток - вартістю 2000 грн.,спальний гарнітур - вартістю 500 грн., стіл журнальний - вартістю 100 грн., відеомагнітофон - вартістю 500 грн.,килим - вартість 500 грн., електродриль - вартістю 500 грн., супутникова антена з відеопристроєм - вартістю 1000 грн.,душова кабіна - вартість 5000 грн.,кухонна стінка - вартість 2000 грн.,стіл кухонний зі стільцями - вартість 900 грн.,диван-книжка - вартість 500 грн., блендер - вартість 100 грн.,пральна машина - вартість 1000 грн., електрична м'ясорубка - вартість 600 грн.,котел опалювальний - вартість 1500 грн.,мікрохвильова піч - вартість 150 грн.,телевізор SONY та телевізор TOSHIBA - загальна вартість 2000 грн. Отже, зазначене майно підлягає розділу між сторонами в рівних частинах. Наявність човна резинового, ехолота для рибної ловлі, генератора позивачем не доведено. Наданий суду товарний чек на аерогриль датований 03.11.2013 року, отже придбаний не під час спільного проживання сторін та не підлягає врахуванню при розділі. Плитка тротуарна покладена на землю та перебуває у спільному користуванні при переміщенні по двору, отже також розділу не підлягає. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. та частково витрати на правову допомогу у розмірі 1500 грн.,оскільки суд не може погодитись із розрахунком витрат на правову допомогу, наданим позивачем. На підставі ст. ст. 60, 70, 72 СК України, ст.ст. 10, 14, 30, 60, 62, 212-214 ЦПК України, суд -

Outcome: partial