Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

ПАТ «Універсал Банк» (далі Банк) у жовтні 2016 року звернулося до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором, вказавши, що 11.07.2008 року між ПАТ «Універсал Банк» (є правонаступником ВАТ «Універсал Банк») та [PERSON] було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг № ВL6695 (далі-Генеральний договір) та Додаткову угоду № ВL6695/К-1 до Генерального договору (далі - Індивідуальна угода), згідно умов яких відповідач отримав кредит у сумі 175000,00 швейцарських франків, строком до 01.07.2033 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,00 % річних. 21.12.2009 року між Банком та відповідачем було укладено Додаткові угоди № 2 та № 3, а 31.01.2011 року між Банком та відповідачем було укладено Додаткові угоди № 4 та № 5, за умовами яких змінювався розмір плати за кредитом. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.02.2013 року по справі № 2602/3568/12 стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ „Універсал Банк" 1 562 779 грн. 58 коп. заборгованості за Генеральним договором про надання кредитних послуг №ВL6695 від 11.07.2008 року та додатковою угодою №ВL6695/К-1 від 11.07.2008 року до Генерального договору про надання кредитних послуг №ВL6695 від 11.07.2008 року, 3219 грн. судового збору, а всього 1 565 998 грн. 58 коп. При цьому позивач посилався на ст. ст. 598-599 ЦК України, вказував, що зобов'язання [PERSON] перед Банком залишається невиконаним належним чином, а тому позивач має право на отримання сум передбачених ч.2 ст.625 ЦК України. Станом на 07.10.2016 року заборгованість по нарахованим та не сплаченим відсоткам за Генеральним договором про надання кредитних послуг № ВL6695 від 11.07.2008 року та Додатковою угодою № ВL6695/К-1 до Генерального договору від 11.07.2008 року складає 85445,04 швейцарських франків. З урахуванням рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26.02.2013 року, позивач просив стягнути на свою користь із [PERSON] заборгованість з прострочених відсотків за період з 01.01.2014 року по 07.10.2016 року та заборгованість з прострочених підвищених відсотків за період з 01.11.2013 року по 07.10.2016 року у загальному розмірі 58543,00 швейцарських франків. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27.01.2017 року провадження по справі відкрито. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18.05.2017 року цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором передано для розгляду до Придніпровського районного суду м. Черкаси. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.06.2017 року цивільну справу № 753/18393/16 прийнято до провадження та призначено до судового розгляду. У судове засідання представник позивача [PERSON] надав письмову заяву у якій підтримав у повному обсязі позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні, повідомив, що станом на 05.09.2017 року заборгованість [PERSON] за нарахованими відсотками за Генеральним договором про надання кредитних послуг № ВL6695 від 11.07.2008 року та Додатковою угодою № ВL6695/К-1 до Генерального договору від 11.07.2008 року не погашено та становить 58543,00 швейцарських франків , просив розгляд справи проводити без участі представника ПАТ «Універсал Банк» та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, однак адресована кореспонденція повернулась до суду без вручення через відсутність адресата за зазначеною адресою та його неявкою до відділу поштового зв'язку для отримання кореспонденції, що в контексті положень ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» і відповідно до ч.5 ст.74 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд вважає як повідомлення відповідача належним чином. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. Суд оголосивши заяву представника позивача, дослідивши письмові докази встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 11 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг № ВL6695 та Додаткову угоду № ВL6695/К-1 до Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL6695 від 11.07.2008 року (а.с. 5-19). Умовами укладеними між сторонами угодами Банк зобов'язано надати Позичальнику кредитні кошти (кредит) в сумі 175 000,00 швейцарських франків, а Позичальника зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених в Додатковій угоді (п. 1 Індивідуальної угоди);. За використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування встановлюється процентна ставка в розмірі 11,00% річних - «базова процента ставка», а за використання кредитних коштів понад встановлений строк кредитування встановлюється процентна ставка в розмірі 22 % річних - «підвищена процента ставка», розмір такої підвищеної процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу. (п. п. 3.1, 3.2 Індивідуальної угоди). Погашення здійснюється ануїтетними платежами. Термін погашення кожного щомісячного ануїтетного платежу вважається останній робочий день, що передує 01 числу кожного календарного місця строку кредитування, протягом якого Позичальник зобов'язаний сплатити ануїтетний платіж (п. 2.2 Індивідуальної угоди). 21 грудня 2009 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено Додаткові угоди № 2 та № 3 до Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL6695 від 11.07.2008 року (а.с. 20-29) та 31 січня 2011 року між сторонами було укладено Додаткові угоди № 4 та № 5 до Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL6695 від 11.07.2008 року (а.с. 30-39), за умовами яких змінювався розмір плати за кредитом. Зокрема базова процентна ставка починаючи з 01.01.2012 року становить - 12,09 % річних (п. 1.3.2 Додаткової угоди № 4), а підвищена процентна ставка з 01.02.2012 року становить - 23,00 % (п. 1.3.2.3.2 Додаткової угоди № 4). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст.548 ЦК виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором. Видами забезпечення виконання зобов'язання, в контексті ст.ст.546,549 ЦК України є неустойка у вигляді штрафу або пені. Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ч.2 ст.612 ЦК України, боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зі змісту ч.2 ст.1054 ЦК України випливає, що до кредитних відносин застосовуються положення законодавства, які регулюють позичкові відносини (параграф 1 глави 71 ЦК України). Згідно ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Статтею 1050 ЦК України встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно. Відповідач не здійснював своєчасно та в повному обсязі платежів, передбачених договором та достатніх для погашення його договірних зобов'язань за договором, а тому ПАТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитом. Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.02.2013 року по справі № 2602/3568/12 стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ „Універсал Банк" 1 562 779 грн. 58 коп. заборгованості за Генеральним договором про надання кредитних послуг №ВL6695 від 11.07.2008 року та додатковою угодою №ВL6695/К-1 від 11.07.2008 року до Генерального договору про надання кредитних послуг №ВL6695 від 11.07.2008 року, 3219 грн. судового збору, а всього 1 565 998 грн. 58 коп. (а.с.42-44). Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12.08.2013 року заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26.02.2013 року залишено без змін ( а.с. 47-50). Таким чином, факт неналежного виконання [PERSON] зобов'язань перед ПАТ «Універсал Банк» встановлено рішенням суду, що набрало законної сили, та на підставі вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України не потребує додаткового доказування. Зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601,604-609 ЦК. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляд цивільних і кримінальних справ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. З положень кредитного договору вбачається, що строк його дії не сплив. Зазначений договір достроково припиняє дію лише у випадку повного виконання зобов'язань відповідачем перед позивачем (п. 7 Індивідуальної угоди). При цьому судом встановлено, що відповідач надалі не здійснює погашення заборгованості за договором. Відповідно до розрахунку позивача, проти якого відповідач не надав заперечень (а.с. 40-41) станом на 07.10.2016 року внаслідок порушення відповідачем своїх грошових зобов'язань за Генеральним договором про надання кредитних послуг № ВL6695 від 11.07.2008 року та року та Додатковою угодою №ВL6695/К-1 від 11.07.2008 року до Генерального договору про надання кредитних послуг №ВL6695 від 11.07.2008 року, та несвоєчасною сплатою належних платежів, за відповідачем утворилася заборгованість по сплаті прострочених відсотків у розмірі 81327,69 швейцарських франків та заборгованість по сплаті прострочених підвищених відсотків в розмірі 4117,32 швейцарських франків. При цьому розмір прострочених відсотків за період з 01.01.2014 року по 07.10.2016 року становить 57907,24 (81327,69 швейцарських франків (заборгованість станом на 07.10.2016 року) - 23420,45 швейцарський франків (заборгованість станом на 01.12.2013 року) швейцарських франків, а розмір підвищених прострочених відсотків за період з 01.11.2013 року по 07.10.2016 року становить 2394,13 (4117,32 швейцарських франків (заборгованість станом на 07.10.2016 року) - 1723,19 швейцарський франків (заборгованість станом на 01.10.2013 року) швейцарських франків, що разом становить 60301,37 швейцарських франків. Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. За таких обставини, оцінивши докази надані позивачем, виходячи з принципу розумності та справедливості, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що станом на 07.10.2016 року внаслідок неналежного виконання [PERSON] зобов'язань за Генеральним договором про надання кредитних послуг № ВL6695 від 11.07.2008 року та року та Додатковою угодою №ВL6695/К-1 від 11.07.2008 року до Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL6695 від 11.07.2008 року існує заборгованість по простроченим відсоткам за період з 01.01.2014 року по 07.10.2016 року та заборгованість по підвищеними простроченим відсоткам за період з 01.11.2013 року по 07.10.2016 року, яка в межах заявлених ПАТ «Універсал Банк» позовних вимог, в сумі 58543,00 швейцарських франків, підлягає стягненню з відповідача [PERSON] Щодо стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті (швейцарських франках), необхідно зазначити наступне. Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України). Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Банк на момент укладання Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL6695 від 11.07.2008 року мав Банківську ліцензію № 92 від 20.01.1994 року, Дозвіл № 92-1 від 20.01.1994 року на здійснення операцій визначених п. 1-4 ч.2 та ч.4 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у тому числі право на операції з валютними цінностями (а.с. 55-60). Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Оскільки у Генеральному договорі про надання кредитних послуг № ВL6695 від 11.07.2008 року (зі змінами та доповненнями) визначено, що погашення процентів здійснюється позичальником у валюті кредиту (тобто швейцарських франках), то із відповідача на користь Банку заборгованість за процентами необхідно стягнути в іноземній валюті (швейцарських франках). Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 24.09.2014 року справа №6-145цс14. Своїх заперечень проти позову, та доказів, які б підтверджували такі заперечення відповідач суду не надав. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий збір в розмірі 22926,51 грн., який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі ст. ст. 1048-1050, 1054-1055 ЦК України,

Outcome: approved