Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду з позовом во відповідача, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком № 107 по вул. Інтернаціональній в м. Токмак Запорізької області. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Запорізька область, м. Токмак, вул. Інтернаціональна, 107. В будинку зареєстрована відповідач, яка фактично не проживає в ньому з 07.09.2011 року. Відповідач добровільно зніматись з реєстрації місця проживання за адресою будинку не збирається. Позивач, [PERSON], в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилась, була повідомлена належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомила, заперечення проти позову не надала. Згідно із ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). При вищевикладених обставинах, на підставі ст.224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи за відсутністю відповідача по наявних у справі матеріалах та доказах. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Запорізька область, м. Токмак, вул. Інтернаціональна, 107, на підставі договору купівлі-продажу від 12 серпня 2011 року, що підтверджується договором купівлі-продажу, витягом про державну реєстрацію прав від 07.09.2011 №31214924, технічним паспортом на жилий будинок індивідуального жилищного фонду (а.с. 5, 6, 7-9). Відповідно до довідки комітету мікрорайону «Центральний», відповідач зареєстрована, але не проживає в житловому будинку, розташованому за адресою: Запорізька область, м. Токмак, вул. Інтернаціональна, 107, з 07.09.2011 року (а.с. 10). Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання від 06.09.2016 року, відповідач зареєструвала місце проживання за адресою будинку з 10.08.2006 року та зареєстрована по теперішній час. Згідно абзацу 2 п. 11 договору купівлі-продажу відчуження будинку узгоджено з особами, які мають право на користування житловим будинком попереджкені про необхідність звільнити будинок і оформити виписку відповідно до чинного законодавства. Відповідач з реєстраційного обліку не знялася. За таких обставин суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 pоку, Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Суд встановив, що позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Запорізька область, м. Токмак, вул. Інтернаціональна, 107. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Суд встановив, що відповідач зареєструвала своє місце проживання за адресою будинку 10.08.2006 року за попереднього власника будинку. Чинним законодавством не передбачено перехід прав та обовязків попереднього власника до нового в частині збереження права користування житлом за колишнім власником. Відповідач після відчуження будинку втратила будь-які права на неї, договір найму жилого приміщення між нею та позивачем як новим власником не укладений. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Відповідач втратила право користування будинком у зв'язку з відсутністю договірних відносин з позивачем як власником будинку. Згідно п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. За змістом ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 р. N 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. За змістом ст. ст. 71, 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, провадиться в судовому порядку внаслідок відсутності цієї особи понад шість місяців без поважних причин. Суд вважає, що є підстави визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11. Зокрема, у тексті постанови зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, позовні вимоги позивача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved