Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

До Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] , у якій позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що їй належить 1/2 житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Іншим співвласником житлового будинку є [PERSON] (третя особа у справі). У належній позивачу на праві власності частини житлового будинку станом на момент розгляду справи в суді зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Позивач вказує, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2018 у справі №640/12531/18, яке набрало законної сили 04 січня 2019 року, було розірвано. Як було встановлено у процесі розгляду справи №640/12531/18 та не заперечувалось відповідачем той факт, що з червня 2018 року позивач разом із відповідачем не проживають, спільне господарство не ведуть, у той же час у червні 2018 року відповідач самостійно забрав усі свої речі та покинув належне позивачу на праві власності житлове приміщення. З-поміж іншого вказаний факт підтверджується складеним «30» вересня 2019 року жильцями житлового будинку [ADDRESS] , Актом про не проживання особи за місцем реєстрації. Також для підтвердження та перевірки відомостей, що відповідач фактично не проживає за адресою [ADDRESS] , позивач 30.09.2019 звернулась до Київського РВП ГУНП із відповідною заявою. Досудове врегулювання спору із відповідачем неможливе, прохання добровільно змінити місце реєстрації відповідачем проігноровано. Наразі відповідач має інше житло, працює та ним влаштовано нові сімейні відносини. Фактичне місце перебування відповідача не відоме, своєї адреси відповідач не повідомляє. Бездіяльність відповідача відносно не зняття з реєстраційного обліку суттєво порушує житлові права позивача, як власника житлового приміщення, призводить до додаткових витрат по сплаті комунальних послуг, а також обмежує особисті немайнові права позивача на розпорядження правом власності. Крім того, починаючи з вересня 2019 року на адресу [PERSON] , де наразі зареєстрований відповідач, почали надходити-листи вимоги від банківських установ, зі змісту яких вбачається заборгованість за укладеними відповідачем кредитними договорами, та з цих же підстав почали навідуватись особисто невідомі особи, які називають себе представниками банку. У судове засідання позивач не з`явилася, направила до суду заяву, в якій прохала суд позовні вимоги задовольнити, справу слухати за її відсутності, проти ухвалення заочного судового рішення не заперечувала. Відповідач повторно у судове засідання не з`явився, про день та місце слухання справи був повідомлений належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при вирішенні справи покладався на розсуд суду. Третя особа [PERSON] у судове заідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій просила позовні вимоги задовольнити. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 липня 1997 року, справа №2-2445/6, належить 1/2 житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Інша половина вказаного житлового будинку належить [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №181801746 від 20.09.2019. Відповідно до Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м.Харкова про осіб місце проживання/перебування зареєстроване за адресою: [ADDRESS] 2 від 19.09.2019 та Довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 23.09.2019 за адресою [ADDRESS] зареєстрованими значаться: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно рішення Київського районного суду м. Харкова від 04.12.2018 у цивільній справі №640/12531/18, яке набрало законної сили 04 січня 2019 року, шлюб між сторонами розірвано. Зі змісту вказаного судового рішення вбачається, що з червня 2018 року разом сторони не проживають, спільне господарство не ведуть. Той факт, що відповідач з червня 2018 року не проживає за місцем реєстрації та що за вказаною адресою відсутні належні йому речі підтверджується, складеним 30 вересня 2019 року жильцями житлового будинку [ADDRESS] , Актом про не проживання особи за місцем реєстрації. Згідно відповіді начальника Київського ВП ГУНП в Харківській області, за наслідками звернення позивача із заявою до відділу, встановити місце знаходження відповідача не видалось можливим. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Правова позиція Верховного суду України по справі № 6-92цс15, викладена в Постанові від 27.05.2015, вказує, що передбачений ст. 391 ЦПК України спосіб захисту усунення перешкод власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем. Правова позиція Верховного суду України по справі № 6-709цс16, викладена в Постанові від 16.11.2016, вказує, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР, якщо особа не мешкає в спірному житловому приміщенні більше шести місяців, без поважних причин, її може бути визнано такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно зі ст. 11 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування. Враховуючи, що відповідач вибув зі спірного житлового будинку у червні 2018 року, зв`язку з житлом не підтримує, відносини з приводу найму спірної квартири відсутні, то відповідач є таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного, позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням підлягають задоволенню. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог та на підставі наявних у справі доказів. Питання судових витрат, суд вирішує у порядку ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved