Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернувся [PERSON] з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про стягнення моральної шкоди у звязку з нещасними випадками на виробництві. В обгрунтування зявлених вимог зазначив, що він перебував в трудових відносинах з ПАТ «ШУ «Покровське» з 2009 року до 2011 рік, що підтверджується копією трудової книжки. 10.01.2011р. під час роботи у відповідача в якості ГРОВ в 7 південній бортовій гірничій виробці блоку 6 з ним стався нещасний випадок, в результаті якого позивач отримав травму - закритий перелом основної фаланги 2 пальця правої стопи. З цього приводу відповідачем було складено акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 14.01.2011р. та акт № 3 від 14.01.2011р. за формою Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом. Із змісту цих актів витікає, що причини нещасного випадку, повязані з бездіяльністю працівників підприємства-відповідача та незабезпеченням належного контролю за безпекою ведення гірничих робіт. За наслідками цієї травми позивачу було встановлено 15 % втрати професійної працездатності, що підтверджується випискою із акту МСЕК № 033890 (дата огляду 06.05.2011р.) про результати визначення ступню втрати професійної працездатності. 7.07.2011р. під час роботи у відповідача на 1 північному конвеєрному штреку блоку 10 зі позивачем знову стався нещасний випадок, в результаті якого він отримав травму - контузія, гифема, крововилив в ст. тіло, травматичний мандриоз, непроникаюче поранення роговиці, рана конюктиви з чужорідними тілами в рані лівого ока. З цього приводу відповідачем було складено акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 07.07.2011р. та акт № 23 від 07.07.2011р. за формою Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом. Із змісту цих актів витікає, що причини нещасного випадку, повязані з бездіяльністю працівників підприємства-відповідача та незабезпеченням належного контролю за безпекою ведення гірничих робіт. За наслідками цієї травми була встановлена 3 група інвалідності та 30 % втрати професійної працездатності, що підтверджується випискою із акту огляду МСЕК № 236225 (дата огляду 10.12.2013р.) про результати визначення ступню втрати професійної працездатності у відсотках, а також випискою з акту огляду МСЕК № 085773 про результати визначення ступню втрати професійної працездатності у відсотках (дата огляду 11.11.2011 р.). Відповідно до вказаних документів внаслідок першої та другої травм ступінь втрати професійної працездатності позивача у відсотках становить 45 %. Відповідно до трудового законодавства та законодавства з охорони праці обовязком підприємства є забезпечення безпечних умов праці. Статтею 237-1 КЗпП передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вважає, що норми законодавства зобовязують Відповідача відшкодувати йому спричинені моральні страждання в звязку з отриманими позивачем двома травмами на виробництві. Внаслідок отриманих травм переніс та продовжує переносити значні фізичні та душевні страждання, які полягають в тому, що на протязі значного часу вимушений терпіти фізичний біль. Прийшовши на підприємство відповідача здоровою людиною на даний час він втратив можливість заробляти на життя тією роботою, яку вмів та любив виконувати краще за іншу. Зараз функції організму позивача суттєво погіршилися, це відображається не тільки на можливості працівати, але і в побуті. Не можу вести активне життя, не може довго ходити, займатися спортом, бо внаслідок цього болить травмована нога. Не може довго дивитися телевізор, управляти автівкою, рибалити, бо це вимагає напруження зору. Внаслідок зменшення працездатності знижується його настрій, бо він відчуваю себе неповноцінною людиною. Звертає увагу суду, що страждання, спричинені травмою на виробництві, є триваючими. Втрата працездатності є стійкою, він вже повністю ніколи не зможе вилікуватися. Моральну шкоду, яка спричинена відповідачем, оцінює в 45 000 грн., виходячи з умовного розрахунку - 1000 грн. за 1% втрати працездатності. Позивач просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на його користь 45 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди в звязку з нещасними випадками на виробництві. Позивач до судового засідання не зявився, надав суду клопотання про розгляд справи буз його участі, на позові наполягає (а.с25). Представник відповідача - Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти позовних вимог заперечує. Представником відповідача надано суду заперечення в яких зазначено, що пунктом 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я (а.с.34-36). Згідно п. 1.1.д Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.95 року N 212 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 березня 1996 року за N 136/1161, із змінами та доповненнями, передбачено, що на медико-соціальні експертні комісії покладено обов'язок щодо встановлення факту спричинення моральної шкоди. Пунктом 3.8 вищевказаного Порядку передбачено, що підставою для відшкодування моральної шкоди є висновок медичних органів. Такого висновку Позивач не надав. Одна з найважливіших підстав для настання відповідальності в спричиненні моральної шкоди позивачу, пов'язаної з отриманним професійним захворюванням (нещасним випадком на виробництві) - не вказана і встановлених законодавчо доказів про її наявність - не надано. Укладаючи з відповідачем трудовий договір, відповідно до ст. 29 КЗпП України, позивачеві було роз'яснено під розпис його права і обов'язки, про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, при цьому позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров'я та його наслідки. Згідно Аналізу судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої у звязку з ушкодженням здоровя під час виконання трудових обовязків, встановлено що «за інформацією судів Донецької області, якими враховано правову позицію Верховного Суду України, розмір моральної шкоди визначався відповідно до відсотків втрати працездатності, встановлених МСЕК: при 10 % дорівнював 3 000 грн. при 30 % - 9 000 грн, при 80 % - 24 000 грн». Постанова Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 також передбачає, що «Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань ... При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви». Таким чином вважає, що вимоги Позивача щодо стягнення з Відповідача 45 000 грн., враховуючи обставини отримання травми на виробництві та ступінь втрати працездатності (45%), не відповідає вимогам розумності і справедливості (ст. 22 ЦК України) та практиці, що склалась в судах Донецької області. Задоволення цього позову за рахунок ПАТ «ШУ «Покровське» буде суперечити вимогам ст. ст. 8, 46 Конституції України, ст. 9 Закону України "Про охорону праці", ст. ст. 21, 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", ст. ст. 8, 213 ЦПК України та ст. 233 КЗпП. Таким чином, вимога Позивача про стягнення 45 000,00 грн, як компенсації моральної шкоди, з ПАТ «ШУ «Покровське» є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Представник третьої особи Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Красноармійську до судового засідання не зявився, надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить суд розглянути та закінчити справу без участі представника відділення та винести рішення на розсуд суду(а.с.33). Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON] працював на ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» з 23.11.22009 року по 22.11.2011 року. Звільнений за ст. 40 п.2 КЗпП України за станом здоровя (а.с.5-12). Відповідно до акту № 3, форми Н-1 від 14.01.2011року, 10.01.2011 року з [PERSON] стався нещасний випадок, повязаний з виробництвом. Причинами нещасного випадку у акті зазначені: не виконання вимог інструкцій з охорони праці, відсутність необхідного контролю за безпечним виконанням робіт. Діагноз згідно з листком непрацездатності : «перелом основной фаланги 2 пальца правой стопы» (а.с.20-22). Відповідно до акту форми Н-5 від 14.01.2011 року нещасний випадок, що стався 10.01.2011 року, є таким, що звязаний з виробництвом та пілягає обліку на підприємстві (а.с.23-24). Відповідно до акту № 23, форми Н-1, 03.07.2011 року стався нещасний випадок, повязаний з виробництвом з [PERSON] Причинами нещасного випадку у акті зазначені: не виконання вимог інструкцій з охорони праці, невіконання посадових інструкцій. Діагноз згідно з листком непрацездатності : «контузия, гифема, кровоизлияние в ст.тело, травматический миндриоз, непроникающие ранение роговицы, рана коньюктивы с инородными телами в ране левого глаза».(а.с.16-17). Відповідно до акту форми Н-5 від 07.07.2011 року нещасний випадок, що стався 03.07.2011 року, є таким, що звязаний з виробництвом та підлягає обліку на підприємстві (а.с.18-19). [PERSON] встановлено 15 % втрати професійної працездатності, що підтверджується випискою із акту МСЕК № 033890 (дата огляду 06.05.2011р.) (а.с.13). За наслідками травми була встановлена 3 група інвалідності та 30 % втрати професійної працездатності, що підтверджується випискою із акту огляду МСЕК № 236225 (дата огляду 10.12.2013р.) про результати визначення ступню втрати професійної працездатності у відсотках (а.с.15), а також випискою з акту огляду МСЕК № 085773 про результати визначення ступню втрати професійної працездатності у відсотках (дата огляду 11.11.2011 р.) (а.с. 14). Внаслідок першої та другої травм ступінь втрати професійної працездатності позивача у відсотках становить 45 % (а.с.14, 15). Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1\~КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Відповідно до роз'яснень, наданими в п.13\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4\~зі змінами, внесеними\~постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.237-1\~КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1\~ст.153 КЗпП України\~на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної\~статті цього Кодексу\~покладено на власника або уповноважений ним орган. Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обовязків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до\~рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року\~за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже нема необхідністі встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК. Ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють моральні та фізичні страждання. Суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що позивачу при укладанні з відповідачем трудового договіру, було роз'яснено під розпис його права і обов'язки, про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, при цьому позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров'я та його наслідки. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обовязку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Частина 4 статті 23 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Суд вважає, що саме діями відповідача спричинені моральні страждання, пов`язані із нещасними випадками на виробництві, які є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв'язку з ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв'язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, довідки МСЕК, актами про нещасний випадок, повязаний з виробництвом. Також є безпідставними доводи відповідача про ненадання позивачем доказів на підтвердження позовних вимог, оскільки сам факт ушкодження здоров'я, що призвело до втрати працездатності, свідчить про наявність моральних страждань. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров'я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках, потребу в медикаментозному та санітарно-курортному лікуванні. Відповідно до частини 1 статті 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 22000 гривень. Відповідно до ч.3\~ст.88 ЦПК України\~підлягають стягненню з відповідача в дохід держави судові витрати, так як позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від їх сплати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial