Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

До Тульчинського районного суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітної доньки, яка продовжує навчання. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач і відповідач з 1999 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який 20.05.2008 розірвано. Від даного шлюбу [INFO] у них народилась донька [PERSON], яка на даний час є повнолітньою та продовжує навчання у Комунальному вищому навчальному закладі "Тульчинське училище культури". Донька навчається на денній формі навчання та не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду з вказаним позовом. Просить стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON], яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення донькою 23-х років, або закінчення нею навчання, з урахуванням того, яка з цих подій настане першою. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, у якій вказала, що на задоволенні позову наполягає, справу просить розглядати без її участі. Відповідач у судове засідання не з'явився. Представником відповідача по дорученню - [PERSON] до суду подано заяву про визнання позову про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно. Справу просить розглядати без її та позивача участі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що згідно свідоцтва про народження [NUMBER], виданого Тульчинським районним відділом РАГС Вінницької області 29.08.2000, сторони є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER], виданого 20.05.2008 відділом РАЦС Тульчинського районного управління юстиції Вінницької області, шлюб між сторонами розірвано 20.05.2008 (а.с. 6). Згідно довідки Комунального вищого навчального закладу "Тульчинське училище культури" № 1065 від 09.07.2018, [PERSON] навчається у даному навчальному закладі на денній формі навчання з 01.09.2015 (а.с. 8). Частиною 3 ст. 199 СК України, встановлено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ч. 1 цієї ж статті, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. За змістом ч. 1, 2 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Статтею 201 СК України, визначено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Пунктом 20 Постанови пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006, встановлено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. На підставі статей 12, 81 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даному випадку, суд враховує, що відповідач позов визнав, тобто аліменти платити згоден, однак не визнав їх розмір, і згоден сплачувати тверду грошову суму, що становить 1000 грн., тобто не в тому розмірі, який просить стягнути позивач, а саме: 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, враховуючи, що відповідач визнає позов про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., а також те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач має змогу сплачувати аліменти у заявленому розмірі, а саме доказів його працездатності, працевлаштованості, отримання стабільного заробітку (доходу), суд приходить до висновку про задоволення позову у визнаному відповідачем розмірі, тобто у твердій грошовій сумі - 1000 грн. Суд, приймаючи рішення про стягнення аліментів у зазначеному розмірі, також, бере до уваги, що обов'язок утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, покладається на обох батьків, як на батька, так і на матір, а також враховує, що розмір стягнутих аліментів не є меншим половини законодавчо встановленого рівня. Відповідно до положень ст. 191, 201 СК України, суд присуджує стягнення аліментів з дня пред'явлення позову, тобто з 06.08.2018. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн.. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial