Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

В березні 2014 року позивач звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що відповідно до умов кредитного договору № 6059с 15.02.2013, КС «Українська кредитна спілка» надав відповідачці кредит у розмірі 6500,00 гривень терміном з 15.02.2013 по 15.02.2015 зі сплатою 28,8% відсотків. В забезпечення виданого відповідачці кредиту був укладений договір добровільного страхування відповідальності позичальника за непогашення кредиту за № 4 від 01.03.2013, що підтверджує зв'язок даного договору з кредитним договором і яким визначена солідарна відповідальність позивача і відповідача перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором. Після закінчення терміну повернення кредиту відповідачка не виконала своїх зобов'язань перед банком, що надав їй кредит, і відповідно до умов кредитного поговору утворилася заборгованість: сума непогашеного боргу по кредиту і відсотках за використання кредиту - 8285,24 грн. Відповідно умов договору добровільного страхування кредиту позивач 30.01.2014 достроково погасив заборгованість відповідачки перед банком у повному обсязі. Оскільки, відповідач прострочив виконання зобов'язань перед кредитором, то за заподіяні простроченням збитки, позивач вимагає сплати відповідачем 3% річних за користування його коштами. Таким чином, загальна сума заборгованості [PERSON] станом на 28.02.2014 складає 8305,12 гривень. Позивач прийняв всі заходи щодо мирного урегулювання суперечки між сторонами, однак відповідачка на теперішній час так і не сплатила існуючу заборгованість добровільно. Тому, позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість - в судовому порядку. Представник позивача надав до суду письмову заяву про розгляд цивільної справи за його відсутність. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, про день розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до умов кредитного договору № 6059с 15.02.2013, КС «Українська кредитна спілка» надав відповідачці кредит у розмірі 6500,00 гривень терміном з 15.02.2013 по 15.02.2015 зі сплатою 28,8% відсотків, що підтверджується копією договору, долученої до матеріалів справи ( а.с.5). В забезпечення виданого відповідачці кредиту був укладений договір добровільного страхування відповідальності позичальника за непогашення кредиту за № 4 від 01.03.2013, що підтверджує зв'язок даного договору з кредитним договором і яким визначена солідарна відповідальність позивача і відповідача перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором, що підтверджується копією договору, долученої до матеріалів справи ( а.с.6-7). Відповідно умов договору добровільного страхування кредиту позивач 30.01.2014 достроково погасив заборгованість відповідачки перед банком у повному обсязі, що підтверджується довідкою, що міститься в справі (а.с.9). Оскільки, відповідач прострочив виконання зобов'язань перед кредитором, то за заподіяні простроченням збитки, позивач вимагає сплати відповідачем 3% річних за користування його коштами. Таким чином, загальна сума заборгованості [PERSON] станом на 28.02.2014 складає 8305,12 гривень, що підтверджується наданим розрахунком суми позовних вимог (збитків), долученим до матеріалів справи (а.с.4). Згідно ст.526 ЦК України зазначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу. Відповідно до ст. 993 ЦК України і ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування, у межах фактичних затрат переходять права вимоги, яке страхувальник має стосовно особи, відповідальної за завдані збитки. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України). Отже, договір про надання послуг (зокрема, страхових) є складним зобов'язанням, що складається з двох органічно поєднаних між собою зобов'язань: по-перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов'язку; по-друге, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати. Проаналізувавши норми ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. Саме до останнього виду грошових зобов'язань належить укладений сторонами договір про надання послуг, оскільки ним установлена ціна договору - страхова сума. Крім того, слід зазначити, що ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов'язання" книги 5 ЦК України , а тому поширює свою дію на всі зобов'язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору добровільного страхування, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язання, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Разом з тим, згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. В зв'язку з тим, що відповідачем у добровільному порядку заборгованість по кредиту не погашена, суд вважає позовні вимоги законими, обґрунтованими, які підлягають задоволенню в повному обсязі. Розподіл судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 88 ЦПК України.

Outcome: approved