Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним. В обґрунтуванні своїх позовних вимог посилаються на те, що [INFO] померла її бабуся [PERSON] , про що Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) 05 березня 2020 року було видано свідоцтво про смерть. Вказує, що 02 березня 2020 року нею була направлена заява до Хотинської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] . При цьому, 12 березня 2020 року Хотинською державною нотаріальною конторою їй була надана довідка за № 209/02-14, якою її було повідомлено про той факт, що 27.12.2019 року покійна [PERSON] склала заповіт на все майно, посвідчений Пашковецькою сільською радою, Хотинського району, Чернівецької області на ім`я іншої особи. У зв?язку із чим, свідоцтво про право на спадщину буде видано спадкоємцю, на якого був складений заповіт на все майно. Зазначає, що від працівників Пашковецької сільської ради Хотинського району їй стало відомо, що заповіт був складений на громадянина [PERSON] . При цьому, про існування заповіту [PERSON] від 27.12.2019 року їй не було відомо. Покійна бабуся завжди казала, що все майно після смерті залишить їй. Крім того, вказує, що у грудні 2019 року в її покійної бабусі [PERSON] стався інсульт. Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого встановлено, що [PERSON] 06.12.2019 року була госпіталізована в стаціонар до Хотинської ЦРЛ із діагнозом: Церебральний атеросклероз ГПМК в лівій півкулі головного мозку з правобічним геміпорезом моторною афозією на фоні гіпертонічної хвороби ІІІ ступеня. Так, у виписці із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, описаний перебіг хвороби, а саме стан [PERSON] погіршився на фоні підвищеного альтернативного тиску до 230/130, хворіє на гіпертонічну хворобу. При цьому, 20 грудня 2019 року хвора була виписана додому, з чітко прописаним лікуванням, а саме з переліком лікарських засобів, які підлягали для вживання. Після виписки додому, покійна [PERSON] самостійно вже не могла пересуватися, розмовляти, чітко реагувати на зовнішні подразники, а тим паче приймати рішення про складання заповіту, окрім того, самостійно не могла рухати правою рукою та ногою. Вважає, що заповіт [PERSON] , який було посвідчено 27.12.2019 року Пашковецькою сільською радою Хотинського району є недійсним, оскільки складений із порушенням вимог щодо його посвідчення. Крім того, зазначає, що під час посвідчення заповіту, секретар сільської ради порушив ст. 44 ЗУ «Про нотаріат», оскільки ним не було встановлено дійсне волевиявлення та дійсні наміри [PERSON] щодо розпорядження своїм майном, не було визначено обсяг цивільної дієздатності покійної [PERSON] , оскільки той період часу [PERSON] за станом здоров`я не могла підписати самостійно заповіт. Також, вказує, що дана нотаріальна дія, а саме посвідчення заповіту [PERSON] 27 грудня 2019 року вчинялася поза приміщенням органу місцевого самоврядування, однак в посвідчувальному написі на заповіті і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій не було здійснено запису місця вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також не зазначено причини, із якої нотаріальна дія вчинялася поза приміщенням органу місцевого самоврядування. Крім того, саме відповідач [PERSON] запросив секретаря сільської ради до домоволодіння покійної [PERSON] із метою складання нею заповіту. На підставі вищевикладеного, враховуючи зазначені порушення та при цьому невідповідність заповіту вимогам закону, просить суд визнати оспорюваний заповіт недійсним. Ухвалою Хотинського районного суду від 26 травня 2020 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. 15 червня 2020 року від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій він просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що розумової відсталості в покійної не було, на запитання відповідала кивками стверджувально або заперечно, в часі та просторі орієнтувалась, в період із 28.12.2019 року по 13.02.2020 року останній сім раз надавалася медична допомога лікарями КНП «Хотинський РЦПМД», що підтверджує відповіддю на адвокатський запит від 10.06.2020 року. Крім того, вказує, що твердження позивача про не зазначення причини із якої нотаріальна дія вчинялася поза приміщенням сільської ради спростовується відповіддю із Пашковецької сільської ради № 86 від 15.06.2020 року, до якої додаються дві копії сторінок Журналу обліку викликів для вчинення Нотаріальних дій поза приміщенням сільської ради, де вказано підстави посвідчення заповіту [PERSON] , поза приміщенням органу місцевого самоврядування. В судове засідання на 20.01.2021 року позивач [PERSON] та її представник - адвокат Ноцький О.В. не з`явилися, хоча належним чином були повідомленими про час та місце слухання справи, при цьому в минулих судових засіданнях позовні вимоги підтримували в повному обсязі. Представник відповідача - адвокат Черней В.П. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в їх задоволенню із підстав заявлених у відзиві на позовну заяву. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Будучи допитаною в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що особисто вчиняла нотаріальні дії, а саме засвідчувала заповіт [PERSON] , оскільки секретар сільської ради на той час перебував у м. Хотин із річними звітами, а вона має повноваження в його відсутності вчиняти такі нотаріальні дії. Вказує, що в їхньому селі працює троє соціальних працівників, один із них, а саме [PERSON] зателефонувала до неї, як до сільського голови та повідомила, що [PERSON] хоче, щоб вона до неї прийшла особисто. В кінці грудня 2019 року, вона прийшла до хворої та привіталася, а остання кивнула головою. Ввесь час, у відповідь на її питання хвора кивала головою, оскільки не могла говорити, хоча на її погляд була повністю дієздатною та могла керувати своїми діями, при цьому ніхто на неї не чинив психологічного тиску. Згодом, [PERSON] показала на фотографію [PERSON] , тобто що хоче скласти заповіт на його ім`я. Повернувшись до сільської ради, роздрукувавши бланк заповіту, вона прийшла до [PERSON] , яка власноручно лівою рукою підписала заповіт, який вона перед тим їй прочитала в голос та підтвердила, що все записано вірно. При цьому, в Журналі реєстрації нотаріальних дій вона зазначила причину вчинення даної нотаріальної дії поза межами сільської ради. Однак, те, що у посвідчувальному надписі на заповіті відсутній запис місця вчинення даної нотаріальної дії є її особистою помилкою, оскільки вона дуже рідко вчиняє такі нотаріальні дії. Під час складання заповіту [PERSON] , в кімнаті не було нікого, тільки вони двоє. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що йому відомо про те, що [PERSON] часто хворіла. Тому, одного разу, а саме 22 грудня 2019 року на прохання її онуки [PERSON] , вони поїхали до лікарні в м. Хотин, де їм було повідомлено, що [PERSON] є дуже хворою та знаходиться вже вдома у с. Пашківці. Коли вони приїхали до неї додому, то помітили що остання через свій стан здоров`я є вже повністю лежачою. Тоді, в його присутності [PERSON] дала своїй бабусі гроші на лікування та запропонувала допомогти в лікуванні в одній із лікарень м. Чернівці, однак [PERSON] не погодився відпустити хвору на лікування в м. Чернівці. При цьому, вважає, що покійна [PERSON] перебувала в такому стані, що не могла би самостійно усвідомлювати вчинення заповіту. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що працює фельдшером в с. Пашківці, Хотинського району та часто надавав медичну допомогу хворій [PERSON] , а саме міняв катетери, давав ліки та консультував щодо лікування. Під час спілкування із [PERSON] він бачив, що остання добре реагувала на його дії, добре бачила та на його погляд психічними розладами не страждала. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що періодично провідував хвору [PERSON] , її стан був дуже важким, так як права сторона її тіла була зовсім паралізована, крім того, вона навіть не розмовляла. Також вказав, що саме голова сільської ради взяла на себе ініціативу складання заповіту, однак на той час хвора не могла підписувати заповіт, так як була у дуже важкому стані. При цьому, він впевнений, що покійна [PERSON] не так хотіла розпорядитися своїм майном. Будучи допитаним у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що 22 грудня 2019 року [PERSON] та [PERSON] поїхали в лікарню, де їм повідомили, [PERSON] вже виписали додому. Тоді вони поїхали в село, де проживала бабуся [PERSON] та побачили, що вона лежача. На пропозицію забрати її на лікування в м. Чернівці, [PERSON] відмовився. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що час від часу доглядала хвору [PERSON] . Хвору також відвідували соціальні працівники та лікарі. Зазначила, що хвора [PERSON] все розуміла, однак не розмовляла. При цьому, ні разу не бачила, щоб її провідувала внучка [PERSON] . Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , жителька с. Пашківці, Хотинського району, Чернівецької області померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 13). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] вбачається, що її батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 83). При цьому, факт того, що позивач [PERSON] є онукою покійної [PERSON] в судовому засіданні сторонами визнана і не оспорюється. Так, 05 березня 2020 року [PERSON] звернулася до Хотинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті своєї бабусі [PERSON] , зазначивши при цьому, що крім неї спадкоємців за законом немає, оскільки її батько, що являється сином спадкодавиці, [PERSON] помер [INFO] (а.с. 70). Однак, згідно відповіді завідуючої Хотинської державної нотаріальної контори Мартинюк Є.Р. від 12 березня 2020 року за № 209/02-14, [PERSON] було повідомлено, що [PERSON] склала заповіт на все майно на ім`я іншої особи (а.с. 86). Так, 27 грудня 2020 року [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла все своє майно, що буде належати їй на день смерті та на що вона за законом буде мати право [PERSON] , що підтверджується копією заповіту, посвідченого Пашковецьким сільським головою [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 62 (а.с. 76). Крім того, відповідно до довідки виконкому Пашковецької сільської ради № 220 від 02.03.2020 року, [PERSON] , 1937 року народження постійно проживала та була прописана за адресою: [ADDRESS] по день смерті. На день її смерті в даному господарстві проживав її співмешканець [PERSON] , 1942 року народження, без реєстрації (а.с. 17). Згідно довідки виконкому Пашковецької сільської ради Хотинського району від 24.02.2020 року № 196, вбачається, що [PERSON] проводив похорон покійної співмешканки [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 42). Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 2 ст. 203 ЦК України визначено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За змістом ст. 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 13-1 Закону України "Про нотаріат" нотаріальний округ - територіальна одиниця, в межах якої нотаріус здійснює нотаріальну діяльність і в межах якого знаходиться державна нотаріальна контора, в якій працює державний нотаріус, або робоче місце (контора) приватного нотаріуса. Пунктом 2.1 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року N 3306/5, визначено, що нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. Статтею 1257 ЦК визначено підстави нікчемності заповіту та визнання його недійсним, які не виключають застосування загальних норм § 2 глави 16 ЦК відповідно до встановлених судом обставин, якщо вони узгоджуються з правовими підставами та наслідками нікчемності або недійсності заповіту, зазначеними у ст. 1257 ЦК. Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК підставами нікчемності заповіту, тобто недійсності відповідно до закону, є складання заповіту особою, яка не мала на це права, або складання з порушенням вимог щодо форми та посвідчення заповіту. На підставі ст. 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. У разі наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності заповіту підлягає розгляду судом. Відповідно до ст. 1251 ЦК України, ст. 37 Закону України «Про нотаріат», посадові особи органу місцевого самоврядування посвідчують заповіти, якщо у населеному пункті немає нотаріуса. Посвідчення заповіту, що здійснюється із порушенням норм ст. 1251 ЦК України, є підставою нікчемності заповіту відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України. Посилання позивача про відсутність у тексті заповіту запису про місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також не зазначення причини, із якої нотаріальна дія вчинялася поза приміщенням органу місцевого самоврядування не є істотними умовами для визнання заповіту недійсним, якщо судом буде встановлено, що форма заповіту відповідає вимогам ст. 1247 ЦК і волевиявлення заповідача було вільним. Тим більше, що свідок [PERSON] , яка являється сільським головою с. Пашківці, будучи попереджена про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показів підтвердила, що вищевказані порушення відбулися виключно з її вини. Із копії Журналу обліку викликів для вчинення нотаріальних дій поза приміщенням сільської ради вбачається, що вчинення вищевказаної нотаріальної дії поза межами приміщення сільської ради відбулося у зв`язку із перенесенням [PERSON] тяжкої хвороби - інсульт, при цьому в неї паралізована права сторона, неможливість самостійно пересуватися (а.с. 39-41). З копії рішення № 4 засідання виконавчого комітету Пашковецької сільської ради від 16 січня 2019 року вбачається, що обов`язки по вчиненню нотаріальних дій на території Пашковецької сільської ради було покладено на секретаря виконкому сільської ради [PERSON] . Однак, на час тимчасової відсутності (відпустки, відрядження, хвороби тощо) секретаря виконкому Пашковецької сільської ради [PERSON] , виконання її обов`язків щодо вчинення нотаріальних дій на території Пашковецької сільської ради було покладено на голову Пашковецької сільської ради [PERSON] (а.с. 111). Так, в судовому засіданні, в ході допиту свідка [PERSON] було встановлено, що вчинення саме нею, як сільським головою вищевказаних нотаріальних дій відбулося по причині відсутності на робочому місці секретаря сільської ради, яка по службовій необхідності перебувала в м. Хотин, де здавала річні звіти. Відповідно до п. 1.4 , розділу ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 11.11.2011 N 3306/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 р. за N 1298/20036 при посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 1247, 1251 Цивільного кодексу України і особисто подані ними посадовій особі органу місцевого самоврядування. Посвідчення заповітів через представників, а також заповіту від імені кількох осіб (крім подружжя) не допускається. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. Крім того, позивач посилається на те, що покійна [PERSON] , враховуючи її важкий стан здоров`я, через перенесений нею інсульт, не могла самостійно приймати рішення про складання заповіту. Так, із виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого вбачається, що [PERSON] 06.12.2019 року була госпіталізована в стаціонар до Хотинської районної лікарні з діагнозом Церебральний атеросклероз ГРМК в лівій півкулі головного мозку з правобічним геміпорезом моторною афозією на фоні гіпертонічної хвороби ІІІ ступеня (а.с. 15). Однак, згідно відповіді на адвокатський запит із КНП «Хотинський РЦПМД» Хотинської районної ради № П-7 від 10.06.2020 року, в період з 20.12.2019 року по 27.12.2019 року медичні дії, маніпуляції гр. [PERSON] не проводилися. В період з 27.12.2019 року по день її смерті [INFO] проводилися наступні маніпуляції та медичні дії, а саме: шість раз катетеризація сечового міхура катетером Фолея, фельдшерем [PERSON] , а також надання невідкладної допомоги при гіпертонічному кризі: 180/110 мм.рт.см.-ма. Також зазначено, що хвора була в стані афазії, виразно розмовляти вона не могла, розумової відсталості не спостерігалося, на запитання відповідала кивками стверджувально або заперечно, в часі та просторі орієнтувалася (а.с. 38). При цьому, позивачем не заявлялось клопотання про проведення по справі експертизи для визначення стану [PERSON] на момент складення заповіту. Між іншим зважаючи на правову позицію ВС викладену у постанові від 20.05.2019 року у справі № 522/904/16-ц та постанові від 03.07.2019 року у справі № 725/2412/15-ц, наявність формальних помилок при складанні заповіту, не свідчить про нікчемність заповіту та не спростовує презумпцію правомірності цього правочину, оскільки заповідач не був визнаний судом недієздатним чи обмежено дієздатним, мав право на складання заповіту, заповіт має письмову форму його зміст був зачитаний уголос та власноруч підписаний заповідачем, заповіт відповідав волі особи та був зареєстрований у встановленому законом порядку. Крім того, відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. За змістом п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Зокрема, така правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду у складі суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 323/3359/17 (провадження № 61-15028св19, дата набрання законної сили 11.12.2019р.), визнаючи оспорюваний заповіт недійсним, суди дійшли помилкових висновків, оскільки положеннями ч.1 ст. 1257 ЦК України визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. Так, у ході розгляду справи, зважаючи на те, що в тексті позову багато уваги приділяється нікчемності оспорюваного заповіту, а в прохальній частині зазначено визнати заповіт недійсним, однак позивачем позовні вимоги не уточнювалися. Крім того, згідно постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». З метою забезпечення правильного та однакового застосування судами законодавства при розгляді цивільних справ про визнання правочинів недійсними Пленум Верховного Суду України постановляє дати судам такі роз`яснення, зокрема в п. 26 зазначено що особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса. При цьому, в ході розгляду даної цивільної справи, позивачем не було залучено до участі в справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - голову Пашковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області, як особу, що вчиняла вказані нотаріальні дії. Враховуючи вищевикладене, та те що в ході розгляду справи судом не було встановлено порушення порядку складання заповіту, а також те, що позивачем не спростовано вільне волевиявлення заповідача [PERSON] щодо розпорядження своїми майновими правами на користь відповідача [PERSON] , форма заповіту відповідає вимогам ст. 1247 ЦК України, в задоволенні позову слід відмовити. При розподілі судових витрат, суд виходить із положень ст.141 ЦПК України, згідно яких в разі відмови в задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed