Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що перебувала в шлюбі з [PERSON], [INFO]. Разом з чоловіком проживали за адресою: [INFO], однак потім переїхали до м. Вугледара Донецької області. Її чоловік хворів на онкологічне захворювання. 27.07.2015 року чоловік помер у м. Донецьку. [PERSON] було видано лікарське свідоцтво про смерть форми № 106/о, затвердженої наказом Міністерства охорони здоровя України № 545 від 08.08.2006 року. Однак зазначене свідоцтво засвідчене печаткою невизнаної ДНР. З метою захисту прав та інтересів як громадянки України [PERSON] просить суд встановити факт смерті [PERSON], [INFO], 27.07.2015 року. Заявник [PERSON] в судовому засіданні підтримала свої вимоги та наполягала на їх задоволенні, просила суд встановити факт смерті [PERSON], [INFO], 27.07.2015 року. Представник заінтересованої особи - відділ державної реєстрації актів цивільного стану Вугледарського міського управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд, зясувавши думку заявника, заслухавши пояснення свідківдослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява про встановлення факту смерті підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. Судом встановлено, що заявник [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб ІІ-АГ № 124609, виданим 19.02.1967 року (а.с.6). В матеріалах справи містяться копії паспортів громадян України [PERSON] та [PERSON], згідно яких місце їх проживання зареєстровано за адресою: [INFO] (а.с.4, 10). Відповідно до довідок від 13.11.2014 року [PERSON] та [PERSON] були взяті на облік, як особи, переміщені з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО. Контакта адреса переміщення: Донецька область, м. Вугледар, вул. 30-річча Перемоги[ADDRESS] (а.с.9). [PERSON] помер 27.07.2015 року в м. Донецьку, в звязку з чим в КУ ЦМКЛ № 6 м. Донецька було видано лікарське свідоцтво про смерть № 103 від 28.07.2015 року і довідка про причину смерті [PERSON] по формі № 106/у (а.с.7-8). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] тривалий час хворів на тяжке онкологічне захворювання, від якого помер 27.07.2015 року в лікарні м. Донецька, про що їй повідомила заявник [PERSON] Крім того, її подруга [PERSON] також в телефонному режимі повідомила про факт смерті [PERSON] Вона сказала, що була присутня на похороні [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] був його батьком, він хворів на тяжке онкологічне захворювання та, в звязку з відсутністю коштів, лікувався в лікарні м. Донецька, де і помер 27.07.2015 року. В момент смерті він не був присутній біля батька, однак 28.07.2015 року був присутній в м. Донецьку на похованні батька, бачив, як батька поховали. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до п. 1 Постанова Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Згідно з ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Відповідно до ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Надані заявником копії лікарського свідоцтва про смерть № 103 від 28.07.2015 року і довідка про причину смерті [PERSON] по формі № 106/у, не приймається до уваги судом, оскільки у відповідності до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» дані документ не є належними доказами по справі. Згідно з ч. 1, 3 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» Державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Відповідно до п. 1 Розділу 5 "Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні", затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 року, підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Суд дійшов висновку, що заявник є громадянкою України, зареєстрована та проживає на території України. Її чоловік [PERSON] також був громадянином України, але перебував на лікуванні на тимчасово окупованій території України - в м. Донецьку Донецької області, де помер 27.07.2015 року, про що було видано лікарське свідоцтво про смерть № 103 від 28.07.2015 року, яке згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсним, що унеможливлює отримання заявником свідоцтва про смерть в органах державної реєстрації актів цивільного стану України. Встановлення факту смерті [PERSON] має для заявника юридичне значення, так як дозволяє їй реалізувати право на отримання свідоцтва про смерть чоловіка. За таких обставин, заява [PERSON] про встановлення факту смерті підлягає задоволенню

Outcome: approved