Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-05 00:00:00

Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримали, з підстав викладених у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог, просили судвизнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію, у вигляді фактичних тверджень: «Питанням забудови території господарського двору парку депутат [PERSON] переймається ще з початку червня. Кожен місяць і кожен майже тиждень я отримував повідомлення від нього. Крім того, від нього приходили не тільки спортсмени але і люди з поганою репутацією», що була поширена директором Комунального підприємства «Міське об`єднання парків культури та відпочинку» Рівненської міської ради [PERSON] 05 листопада 2019 року на засіданні тимчасової контрольної комісії для вивчення питань, що стосуються роботи Комунального підприємства «Міське об`єднання парків культури та відпочинку» Рівненської міської ради, яка була створена 10 жовтня 2019 року рішенням Рівненської міської ради №6694. Зобов`язати Комунальне підприємство «Міське об`єднання парків культури та відпочинку» Рівненської міської ради спростувати недостовірну інформацію вигляді фактичних тверджень: «Питанням забудови території господарського двору парку депутат [PERSON] переймається ще з початку червня. Кожен місяць і кожен майже тиждень я отримував повідомлення від нього. Крім того, від нього приходили не тільки спортсмени але і люди з поганою репутацією», що була поширена директором [PERSON] 05 листопада 2019 року на засіданні тимчасової комісії для вивчення питань, що стосуються роботи Комунального підприємства «Міське об`єднання парків культури та відпочинку» Рівненської міської ради, яка була створена 10 жовтня 2019 року рішенням Рівненської міської ради №6694, у спосіб, що був обраний для її поширення, а саме: на черговому засіданні тимчасової контрольної комісії для вивчення питань, що стосуються роботи Комунального підприємства «Міське об`єднання парків культури та відпочинку» Рівненської міської ради, яка була створена 10 жовтня 2019 року рішенням Рівненської міської ради №6694, а у разі припинення її діяльності до дня набрання цього рішення законної сили на черговій сесії Рівненської міської ради. Представники відповідача [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнали, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просили суд відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши позивача [PERSON] , представника позивача [PERSON] , представників відповідача [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного: Як було встановлено в судовому засіданні, 10 жовтня 2019 року рішенням Рівненської міської ради №6694 була утворена з числа депутатів - представників депутатських фракцій у Рівненській міській раді тимчасова контрольна комісія для вивчення питань, що стосуються роботи КП «Міське об`єднання парків культури та відпочинку» Рівненської міської ради. Цим же рішенням головою вказаної комісії було обрано позивача [PERSON] 05 листопада 2019 року в залі засідань Рівненського міськвиконкому за адресою: м.Рівне, вул.Соборна, 12А, відбулося засідання тимчасової контрольної комісії для вивчення питань, що стосуються роботи КП «Міське об`єднання парків культури та відпочинку» Рівненської міської ради. На даному засіданні комісії були присутні її члени, а також директор КП «Міське об`єднання парків культури та відпочинку» Рівненської міської ради [PERSON] , заступник міського голови м. Рівне [PERSON] , представники ЗМІ та громадськості. З дослідженого в судовому засіданні відеозапису засідання комісії слідує, що під час обговорення комісією діяльності КП «Міське об`єднання парків культури та відпочинку» Рівненської міської ради заступник міського голови м.Рівне [PERSON] , реагуючи на виступ директора парку [PERSON] , що «На даний час іде дерибан парку з усіх сторін і Ви це добре знаєте. Мова іде про госпдвір у парку, це єдина територія, яка призначена для обслуговування парку. Це зона не рекреаційна, її можна досить легко, і Ви це добре знаєте, поміняти цільове призначення, щоб побудувати там десятиповерхівку» (12:08 хв. аудіозапису), задала питання [PERSON] : «Я не член комісії, але прозвучала досить серйозна заява, чи є у Вас якісь для цього підстави говорити про це тут? Але серйозна заява, що стосується земельної ділянки господарської частини. Чи є якісь підстави Вам робити такі заяви? Того що це ласий шматочок, абсолютно очевидно, в центрі міста, але те, що Ви говорите це серйозно. От я хочу запитати, чи Ви це просто так сказали, чи…? (42:52 хв. відеозапису). У відповідь за питання директор КП «Міське об`єднання парків культури та відпочинку» Рівненської міської ради [PERSON] відповів наступне: «Цим питанням депутат [PERSON] переймається ще з початку червня. Кожен місяць і кожен майже тиждень я отримував повідомлення від нього. Крім того, від нього приходили не тільки спортсмени, але і люди «з поганою репутацією». Я не хочу, щоб мені спалили машину, так само, як і Вам» (43:23 хв. відеозапису). Згідно копії наказу №05/к від 03 березня 2020 року, [PERSON] - директора КП «Міське об`єднання парків культури та відпочинку» Рівненської міської ради звільнено із займаної посади 03 березня 2020 року за угодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України Наказом Управління культури і туризму виконавчого комітету Рівненської міської ради №14/к від 27 квітня 2020 року [PERSON] переведено та призначено на посаду директора КП «Міське об`єднання парків культури та відпочинку» Рівненської міської ради. Відповідно до п.п.1 п.4 глави 7 «Управління підприємством та контроль за його діяльністю» статуту КП «Міське об`єднання парків культури та відпочинку» Рівненської міської ради, затвердженого рішенням Рівненської міської ради №5386 від 20.12.2018 року, директор підприємства представляє його інтереси в органах державної влади та органах місцевого самоврядування, інших органах, у відносинах з іншими юридичними та фізичними особами Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Честь і гідність - важливі духовні нематеріальні блага, втілені у самій особистості громадянина. Вони визначають добре ім`я людини та позитивну репутацію особи. Право на честь та гідність громадянина є конституційним. Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (ст. 34). Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Відповідно до ст. 28 Конституції кожен має право на повагу до його гідності. Разом з тим, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно ч.1 ст.201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Аналогічні положення містяться й у міжнародних актах з прав людини. Зокрема, у ст.12 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї від 10.12.1948 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного втручання в його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканість його житла, таємницю його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань. Міжнародним пактом про громадянські і політичні права ООН від 16.12.1966 року встановлено, що ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканість його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь та репутацію (п. 1 ст. 17). Статтею 13 ЦК України передбачено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Статтею 299 ЦК України передбачено право фізичної особи на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Відповідно до частини першої статті 269 ЦК України, особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Відповідно до частини першої статті 275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Як роз`яснено у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до абзацу 2 пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Згідно п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»,відповідачем у випадку поширення інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, зокрема при підписанні характеристики тощо, є юридична особа, в якій вона працює. Статтею 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням. Фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо. Згідно ч.2 ст.30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Таким чином, відповідно до ст.277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції (зокрема, п. 46 рішення від 08 липня 1986 року в справі "Лінгенс проти Австрії"). Розповсюджена директором Комунального підприємства «Міське об`єднання парків культури та відпочинку» Рівненської міської ради [PERSON] інформація містила фактичні твердження, позаяк їх можна перевірити на відповідність їх дійсності. Так, фактичними твердженнями є наступна інформація: - «Питанням забудови території господарського двору парку депутат [PERSON] переймається ще з початку червня. Кожний місяць і кожен майже тиждень я отримував повідомлення від нього»; - «Крім того, від нього приходили не тільки спортсмени, але і люди з поганою репутацією». За приписами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Позивач довів належними і допустимими доказами обґрунтованість свого позову, а саме: поширення інформації відповідачем та її недостовірність. Належних та допустимих доказів на підтвердження достовірності поширеної інформації, яка оспорюється позивачем, представники відповідача суду не надали. Вказана у публічному виступі інформація спростовується доказами наведеними позивачем в судовому засіданні, що свідчить про її недостовірність. Оцінюючи поширену директором КП «Міське об`єднання парків культури та відпочинку» Рівненської міської ради [PERSON], інформацію у вигляді фактичних тверджень щодо позивача [PERSON] суд приходить до висновку, що вона порушує немайнові права позивача, оскільки ці відомості дискредитують позивача в очах оточуючих, формуючи відповідну негативну оцінку його ділових та професійних якостей. Суд відхиляє доводи відповідача викладені в запереченнях про те, що [PERSON] отримував від [PERSON] повідомлення, які стосувалися зміни цільового призначення землі, на якій знаходиться господарський двір, з метою її забудови, а також направлення [PERSON] до нього «спортсменів та людей з поганою репутацією», метою яких було спонукати його до вчинення дій по зміні цільового призначення, на якій знаходиться господарський двір, оскільки належними та допустимими доказами вони не підтверджені. За вищевикладених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є доведеними та обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення у повному обсязі. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по справі понесені позивачем по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн На підставі викладеного,

Outcome: approved