Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

В жовтні 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, просила стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ПАТ «ЦГЗК»), в рахунок компенсації відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка на виробництві в сумі 200 000 грн., без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. В обґрунтування вимог посилається на ті обставини, що її чоловік - [PERSON] , пропрацював у відповідача у Петровському кар`єрі з 19.06.1980р. по 25.07.1989р. слюсарем по ремонту устаткування на дільниці по ремонту гірничого устаткування у кар`єрі. При цьому він виконував такі технологічні операції: розбірка, збірка та ремонт гірничого устаткування з використанням грузовантажних засобів та виконання допоміжних робіт, з 25.07.1989р. до 08.06.2001р. та з 20.06.2002р. до 21.05.2004р. машиністом бульдозера Т-330, Т-355, Д-355 дільниці внутрікар`єрного транспорту. При цьому, він виконував такі технологічні операції: проведення бульдозерних робіт по обслуговуванню перевантажних пунктів автомобільних доріг, зачистки екскаваторних та бурових ділянок. Внаслідок того, що технологічні процеси були недосконалими - її чоловік підпадав під вплив пилу, який виникав в наслідок бульдозерних робіт, зриву пилу з бортів кар`єру під дією поривів вітру, а також під час руху технологічного транспорту. Працюючи машиністом бульдозеру на підприємстві у відповідача, [PERSON] почав все частіше хворіти та звертатися до лікарні. Згодом він був направлений в Український науково дослідний інститут промислової медицини, який 07.12.2004р. встановив йому діагноз: - Сидеросилікоз першої ст., ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої стадії (хронічний обструктивний бронхіт, емфізема легень першої стадії). ЛН першої стадії захворювання професійне. Після встановлення профзахворювання [PERSON] лікувався але стан його здоров`я погіршувався, лікарями було виявлено рак легенів. [INFO] [PERSON] помер. Згідно протоколу патологоанатомічного дослідження трупа №07 виданого Петрівською ЦРЛ Міністерства охорони здоров`я України від 23.04.2005 року встановлений причинний зв`язок смерті з професійним захворюванням, яке було отримане ним в 2004 році. 21 рік позивач прожила в шлюбі з [PERSON] , останнім часом постійно спостерігала за стражданнями чоловіка, який в молодому віці 45 років, постійно проходив лікування, яке не давало позитивних результатів. Після встановлення діагнозу - рак легенів, вказаний діагноз шокував її та спричинив неабиякі страждання та переживання. Бачити як відбувається загострення хвороби, постійні болі чоловіка та розуміти, що вона не може нічим допомогти, - все це приносило їй постійні страждання та переживання. Після смерті чоловіка, вона постійно перебуває у пригніченому стані, тому що втратила рідну та любиму людину. Вказані моральні страждання та переживання спричиняє те, що порушений привичний спосіб її життя, втрата одного із членів сім`ї вимагає від неї додаткових зусиль для організації життя. Ухвалою суду від 12 жовтня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін. Відповідачу ПАТ «ЦГЗК» було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач ПАТ «ЦГЗК» скористався правом подання відзиву, відповідно до ст.178 ЦПК України. 20 листопада 2020 року [PERSON] уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача в порядку компенсації за спричинену моральну шкоду в зв`язку зі смертю чоловіка 380 000 гривень. 22 грудня 2020 року відповідачем подано відзив на уточнену позовну заяву. Відповідач просив винести справедливе по відношенню до нього судове рішення з урахуванням наведеної ним судової практики по аналогічним справам. Суд, відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] перебував в зареєстрованому 03 січня 1984 році Петровським районним ЗАГС Кіровоградської області у шлюбі з [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про одруження. [PERSON] , працював в Петровському кар`єрі з 19.06.1980р. по 25.07.1989р. слюсарем по ремонту устаткування на дільниці по ремонту гірничого устаткування у кар`єрі. Та з 25.07.1989р. по 08.06. 2001р. та з 20.06.2002р. по 21.05.2004р. машиністом бульдозера Т- 330, Т- 355, Д - 355 дільниці внутрікар`єрного транспорту, що підтверджується копією трудової книжки. 07.12.2004 року Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини [PERSON] встановлено професійне захворювання: Сидеросилікоз першої ст., ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої стадії (хронічний обструктивний бронхіт, емфізема легень першої стадії). ЛН першої стадії захворювання професійне. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданого петровською селищною радою Кіровоградської області від 25.04.2005р., актовий запис №46. Судом, також, крім іншого досліджено Акт розслідування професійного захворювання від 05.01.2005 року, у якому зазначено (п.17), що причиною професійного захворювання являється багаторічна праця в умовах запиленості повітря робочої зони, що перевищує ГДК: пил з вмістом вільного двуоксиду кремнію 10-80% в концентрації 3,4 мг/м3 при ГДК 2.0 мг/м3. Таким чином, у взаємозв`язку з цим документом, протоколом патологоанатомічного дослідження трупа №07 виданого Петрівською ЦРЛ Міністерства охорони здоров`я України від 23.04.2005 року та іншими доказами по справі, судом встановлюється причинний зв`язок смерті чоловіка позивачки з його професійним захворюванням, яке було встановлено йому у 2004 році. Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в України найвищою соціальною цінністю. У відповідності до ст.4 Закону України "Про охорону праці" державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування щ шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань Згідно ч.1,3 ст.13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що право кожного на життя охороняється законом, а згідно статті 13 Конвенції - кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до статей 21, 22 Конституції України, усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Згідно ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до статей 1167, 1168 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди позивачу з вини відповідача, а також причинний зв`язок між шкодою та протиправними діяннями відповідача, суд вважає, що відповідач повинен компенсувати позивачці завдану моральну шкоду. Внаслідок смерті чоловіка позивачу - його дружині, завдана моральна шкода, яка полягає в наступному: внаслідок смерті чоловіка позивачці спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних та психічних стражданнях, яких вона зазнала та буде продовжувати відчувати у подальшому і, навіть, значний проміжок часу з моменту смерті чоловіка навряд чи має вирішальне значення для цієї сумної події, оскільки головним чинником тут є неповоротність того, що сталося. Позивач [PERSON] втратила близьку, рідну людину, і не змогла з плином часу отримати скільки-небудь відповідної заміни протягом усього життя. Таким чином, факт моральних страждань у зв`язку зі смертю, навряд чи потрібно доводити за допомогою якихось спеціальних засобів доказування. Доведення наявності цих страждань, саме по собі, полягає у засадничих поняттях людяності та розумінні основ людського життя, яке державою Україна визнається найвищою соціальною цінністю. Слід зазначити, що в даному випадку, при наявності всіх об`єктивних умов виписаних в цивільному законі, які є критеріями наявності існування та виникнення обов`язку відшкодування моральної шкоди, підставою виникнення моральної шкоди слугувала подія, яка має незворотний характер - смерть чоловіка, який був ще повною сил досить молодою людиною. Ця подія є та буде залишатися надалі джерелом душевних страждань, які будуть супроводжувати позивачку на протязі всього життя. Тому, саме поняття вичерпного відшкодування моральної шкоди тут навряд чи доречно, оскільки відшкодувати її позивачці навряд чи можливо з огляду на тяжкість втрати та її безповоротність. Мова може йти, тільки-но, про якусь компенсацію цих моральних страждань. Саме з такої позиції суд виходить при визначенні розміру цієї компенсації. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню в якості компенсації моральної шкоди, суд виходить з наведеного вище. Беруться, крім іншого, до уваги конкретні обставини справи, та як вже було зазначено істотність вимушених змін у подальшому житті позивача, особливо тяжких наслідків, що наступили в силу таких змін у житті позивача. Враховуючи наведену вище аргументацію, приймаючи до відома принципи розумності і справедливості, визначаючи розмір відшкодування позивачці [PERSON] моральної шкоди, суд виходить із суми, зазначеної у позові, тобто - 380 000 грн. Однак, ця сума судом вважається завищеною та такою, що не відповідає ступеню вини відповідача в заподіянні моральної шкоди позивачці, а тому частково задовольняються вимоги позивача стосовно розміру суми компенсації моральної шкоди. Крім цього, відповідно до ст.88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача в доход держави судовий збір в сумі 2900 грн., оскільки позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від вказаних витрат при подачі позову до суду.

Outcome: partial