Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на наступне. 30.01.2008року ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір № CVBHAE00000588. Згідно договору банк зобов'язався надати [PERSON] кредит у розмірі 8619.94Доларів США на термін до 29.01.2013р., [PERSON] зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язаня за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір поруки. У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідачі станом на 21.04.2016року мають заборгованість в сумі 610788.69гривень. На адресу відповідачів направлялися письмові вимоги щодо повернення заборгованості. Вказана вимога відповідачами була залишена без задоволення. На підставі наведеного позивач просить суд винести рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 610788.69гривень; судові витрати. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з'явився, із доданої заяви вбачається, що він просить розглянути справу без присутності представника банку, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду клопотання у якому зазначив, що на вимогу суду банком не було надано матеріалів кредитної справи, які би підтверджували факту переривання позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем [PERSON]. Відповідно до умов кредитно-заставного договору та графіку погашення кредиту, який було надано банком, погашення кредиту передбачалося щомісячними платежами, отже позовна давність по стягненню коштів за кредитом повинна застосовуватися щодо кожного чергового платежу, як зазначено в правовому висновку ВСУ від 23.11.2016 року по справі №6-2134цс16. З урахуванням збільшеного (п'ятирічного) строку позовної давності, який встановлений додатковою угодою №1 від 11.11.2008 року, а також часу звернення ПАТ КБ «Приватбанк» до суду (серпень 2016 року), стягненню з відповідача підлягають тільки встановлені графіком погашення платежі по кредиту в період із серпня 2011 року по січень 2013 року, коли мав бути проведений останній платіж по кредиту. Згідно проведеного розрахунку, який додається, із урахуванням строків позовної давності солідарному стягненню із відповідачів підлягають кошти в сумі 94 381,4 грн. що станом на 06.11.2017 року за офіційним курсом НБУ становить 3 500,45 доларів США. Враховуючи викладене просить вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково, стягнувши солідарно з відповідачів 94381,4грн. кредитної заборгованості згідно доданого розрахунку. Дане клопотання розглянути у його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася. ЇЇ представник [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, а також просив, в інтересах [PERSON], застосувати строк позвної давності до договору поруки. Судом встановлено, що 30.01.2008року ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір № CVBHAE00000588. Згідно договору банк зобов'язався надати [PERSON] кредит у розмірі 8619.94Доларів США на термін до 29.01.2013р., [PERSON] зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, тарифи. В забезпечення виконання зобов'язаня за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір поруки. У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідачі станом на 21.04.2016 року мають заборгованість в сумі 24037.34(Долар США), яка складається з: 4687.48Долар США - заборгованість за кредитом; 1314.40Долар США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 226.04Долар США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 16655.41Долар США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 9.84Долар США - штраф (фіксована частина); 1144 Долар США - штраф (процентна складова). Заборгованість за кредитом у сумі 24037.34Доларів США, що за курсом 25.41 відповідно до службового розпорядження НБУ від 21.04.2016року складає 610788.69грн.. Позивачем на адресу відповідачів надіслано повідомлення про наявність заборгованості по вказаному кредитному договору з метою досудового врегулювання вказаного спору та запропоновано погасити прострочену заборгованість. Із заперечення наданого 29.09.2016р. представником відповідача [PERSON] - [PERSON] вбачається, що останній визнавав про наявність у [PERSON] заборгованості на загальну суму 316502.90гривень. Просив зменшити розмір пені із врахуванням ст.. 551 ЦК України. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву про застосування строку позовної давності до даноої позовної заяви. Відповідно до п.14.11 Кредитного договору «Сторони встановлюють строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у 5(п'ять) років». Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.629 та ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору і є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Згідно зі статтями 251, 253 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. З огляду на те, що позивач звернувся до суду 11 серпня 2016року, немає підстав вважати пропущеною позовну давність (встановлену договором строком 5р.) до вимог про стягнення заборгованості з [PERSON]. Отже, певний період часу, початок якого визначений календарною датою або подією, починається з наступного дня після вказаної дати або дня настання події, які у свою чергу до цього строку не включаються. Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Аналізуючи викладене, суд знаходить доведеним, що відповідач [PERSON] взявши кредит у позивача, умови кредитного договору не виконує. Отже позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково, оскільки відповідно до вимог ст..258 ЦК України за загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не може перевищувати один рік. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. А тому, суд відмовляє у стягненні з [PERSON] штрафів. Строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Тому зі збігом строку, який є преклюзивним, жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Згідно правової позиції висловленої в постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14 визначено, що виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Порушення умов договору було ще у 2013р., банк пред'являв позов до відповідачів у 2016р.. Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання. Відповідно, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Якщо договір поруки припинився, інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що всі права та обов'язки за цим договором слід вважати припиненими. Такої правової позиції дійшов Верховний Суд України, зокрема у постанові від 17 вересня 2014 року у справі №6-6цс14, постанові №6-170цс14 від 17 вересня 2014 року. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченню припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. Виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Виходячи з вищевикладеного ПАТ КБ «Приватбанк» пропустив строк позовної давності пред'явлення вимоги до [PERSON]. Будь-яких яких заяв та клопотань з відповідним обґрунтуванням поважності причин пропуску строку позовної давності від позивача не надходило. На підстві викладеного суд дійшов висновку, що в основному позові про стягнення боргу з поручителя [PERSON] необхідно відмовити. Щодо стягнення пені, враховуючи вищевикладені норми, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] необхідно стягнути пеню у розмірі 38115гривень. В платіжному дорученні вказано що ПАТ КБ «Приват Банк» оплатив судовий збір в розмірі 9161.83гривень. Крім того, приймаючи до уваги, що позов задоволено на користь позивача, суд,

Outcome: partial