Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

Позивач 15.02.2021 року звернулася до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з зазначеним вище позовом, посилаючись на наступні обставини. Вона перебувала з відповідачем [PERSON] з 27.05.2016 року у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.08.2018 року було розірвано. Від цього шлюбу народилася донька [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що на даний час донька мешкає разом з нею, відповідач не бачиться з нею , протягом усього часу не проявляв щодо неї батьківського піклування, навіть не забирав з пологового будинку, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання доньки. Також вказує, що відповідач зловживає спиртними напоями, ніде не працює, не цікавиться зовсім донькою, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Всі питання щодо виховання доньки вирішуються нею та її цивільним чоловіком без участі відповідача. На підставі виконавчого листа № 182/7602/17 від 19.06.2018 року Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з [PERSON] стягуються на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку, починаючи з 21.05.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Проте відповідач офіційно не працює, аліменти на утримання дитини не сплачує з 01.07.2020 року. У зв`язку з невиконанням обов`язку зі сплати аліментів на утримання дитини, за відповідачем утворилась заборгованість, яка станом на 01.01.2021 року складає 31546, 60 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості по сплаті аліментів по вказаному виконавчому листу за № 2762 від 19.01.2021 року. Також зазначає, що на підставі виконавчого листа № 182/7602/17 від 14.11.2019 року Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з [PERSON] стягуються аліменти на її утримання у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку, починаючи з 21.05.2018 року і до досягнення дитиною трьох років, тобто до [INFO] . Аліменти на її утримання відповідач не сплачує з 01.08.2019 року. У зв`язку з невиконанням обов`язку зі сплати аліментів, за відповідачем утворилась заборгованість, яка станом на 19.02.2020 року складає 23713,03 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості по сплаті аліментів по вказаному виконавчому листу за № 2764 від 19.01.2021 року. На даний час заборгованість відповідачем добровільно не погашена. Нею здійснено розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] , яка за період з 01.08.2020 року по 01.01.2021 року становить 125965, 69 грн. Також нею здійснено розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на її утримання, яка за період з 21.05.2018 року по 19.02.2020 року становить 63545,92 грн. Враховуючи викладене, та те, що відповідач зовсім не бере участі у вихованні своєї дитини, не піклується про стан її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не надає жодної матеріальної допомоги на її утримання, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з нею, тобто не піклується про неї взагалі, позивач вважає, що є всі підстави для позбавлення його батьківських прав у відношенні його доньки, [PERSON] , [INFO] . Також вважає, що є підстави для стягнення з відповідача заборгованості по сплаті аліментів на її утримання в розмірі 23713,03 грн., неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] в розмірі 125965, 69 грн. та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на її утримання у розмірі 63545, 92 грн. За таких підстав звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою судді Нікопольського міськрайонного суду від 30.03.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, відкрито провадження по даній справі, витребувано у третьої особи вмотивований висновок про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його доньки. Відповідача [PERSON] було сповіщено про розгляд справи в порядку прощеного провадження з викликом сторін оголошенням на сайті Судової влади України, згідно вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України. 18.05.2021 року на адресу суду від начальника служби у справах дітей, [PERSON] надійшли пояснення на позовну заяву (а.с. 54), в яких зазначено, що 13.05.2021 року спеціалістами служби у справах дітей Нікопольської міської ради відвідане місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] та з`ясовано, що вона проживає разом з матір`ю, сім`я забезпечена всім необхідним. Мати дитини створила належні умови для виховання, розвитку, навчання та проживання дитини. Батько дитини з нею не мешкає. Також вказано, що служба у справах дітей Нікопольської міської ради підтримує позов [PERSON] щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] та просить прийняти рішення в інтересах дитини. При цьому зазначають, що надати належним чином оформлений висновок про і позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та проживає за адресою [ADDRESS] , відносно його дитини, неможливо, оскільки він не проживає на території м. Нікополя. 17.08.2021 року на адресу суду від відповідача [PERSON] подано відзив на позовну заяву (а.с. 75-81), в якому він просить поновити строк на подання відзиву, справу розглянути за його відстуності, відмовити позивачу в частині позовних вимог щодо стягнення з нього грошових коштів з підстав необгрунтованості такого стягнення, позовні вимоги в частині позбавлення його батьківських прав відносно доньки визнає. Зазначає, що ним створено іншу родину та що він дійсно не виявляв протягом усього періоду щодо доньки [PERSON] батьківського піклування, ніколи її не бачив, не відчуває родинного зв`язку. У подальшому спілкування з позивачем та дочкою [PERSON] суперечить його інтересам, так як таке спілкування може нашкодити інтересам нової сім`ї, у відповідача відсутні час, бажання та необхідність спілкування з позивачем та з малолітньою [PERSON] . 14.09.2021 року на адресу суду від заступника начальника служби у справах дітей Черкаської міської ради, [PERSON] подано пояснення (а.с. 104), в яких зазначено, що 06.09.2021 року службу у справах дітей Черкаської міської ради відвідач [PERSON] та надав свої пояснення щодо позову, вказав, що не заперечує проти позбавлення його батьківських правстосовно малолітньої [PERSON] . Беручи до уваги пояснення [PERSON] , захищаючи інтереси малолітньої [PERSON] , служба у справах дітей підтримує позов [PERSON] в повному обсязі. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.10.2021 року замінено прізвище позивача з « [PERSON] » на « [PERSON] », закрито підготовче засідання по даній справи, справу призначено до слухання по суті (а.с.119-120). Позивач та її представник, [PERSON] у судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи. В матеріалах справи наявна заява позивача про розгляд справи беї її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 114). Представник позивача, [PERSON] також надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає, неустойку (пеню) просить стягнути в розмірі встановленої заборгованості (а.с. 124). В матеріалах справи також наявна заява представника органу опіки та піклування Нікопольської міської ради, [PERSON] , про розгляд справи без участі їх представника (а.с. 125). Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутності сторін, що відповідає положенням ч.2\~ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 26, 117). На даний час малолітня [PERSON] проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні (а.с. 11). Судом також встановлено, що батько дитини, [PERSON] проживає у м. Черкаси з новою родиною, малолітньою донькою [PERSON] зовсім не цікавиться, не турбується про неї, не проявляє щодо неї батьківського піклування, не відчуває щодо неї родинного зв`язку та не має наміру у подальшому з нею спілкуватися, вважає, що таке спілкування нашкодить інтересам його нової родини. Викладене підтверджується обставинами, викладеними самим відповідачем [PERSON] у відзиві на позов та його поясненнями, наданими Службі у справах дітей Черкаської міської ради, що маються в матеріалах справи (а.с. 105-106). Відповідно до ч.2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.2 ст. 157 Сімейного кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно п.2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх зобов`язань по вихованню дитини Враховуючи викладене та те, що належними доказами підтверджено, що відповідач зовсім не бере участі у вихованні своєї дитини, не піклується про стан її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, тобто добровільно відмовився від виконання покладених на нього обов`язків по вихованню дитини, суд вважає, що є підстави для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , а тому в цій частині позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Щодо позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з відповідача на її користь заборгованості по сплаті аліментів на її утримання в розмірі 23713,03 грн., суд приходить до наступного. Судом встановлено, що на підставі виконавчого листа № 182/7602/17 від 19.06.2018 року, виданого Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області з [PERSON] стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку, починаючи з 21.05.2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 13-14, 18). Відповідач допустив заборгованість по сплаті щомісячних сум аліментів, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам проведеним головним державним виконавцем Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) М.В. Герасименко, згідно якого станом на 01.01.2021 року борг по аліментах за боржником складає 31546, 60 грн. (а.с. 21). Також на підставі виконавчого листа № 182/7602/17 від 14.11.2019 року, виданого Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області з [PERSON] стягуються на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку, починаючи з 21.05.2018 року і до досягнення дитиною трьох років, тобто до [INFO] (а.с. 15-16, 20). Відповідач допустив заборгованість по сплаті щомісячних сум аліментів, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам проведеним головним державним виконавцем Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) М. В. Герасименко, згідно якого станом на 19.02.2020 року (досягнення дитиною трирічного віку) борг по аліментах за боржником складає 23713,03 грн. (а.с. 22). Позивач, звертаючись з даним позовом до суду, просила стягнути з відповідача заборгованість по сплаті аліментів на її утримання у розмірі 23713,03 грн. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 року та яка набула чинності для України 27.09.1991 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2\~ст. 51 Конституції України\~та\~ст. 180 СК України\~встановлюють обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Згідно вимог\~ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства"\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 СК України\~встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 3,4\~ст. 194 СК України\~передбачено, що заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до\~статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому\~статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Згідно ч. 4\~ст. 195 СК України\~розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Частинами першою та третьою\~статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»\~визначено, виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого\~Сімейним кодексом України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому\~Сімейним кодексом України. У відповідності до частини восьмої\~статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»\~спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки аліменти на користь позивача вже стягнуті рішенням суду, то повторному стягненню вони не підлягають, а визначена державним виконавцем заборгованість за аліментами підлягає стягненню з відповідача у порядку, передбаченому\~Законом України «Про виконавче провадження». Так, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч.8 цієї статті, суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц. З огляду на зазначене, враховуючи, що позивачем не доведено, що існує спір щодо розміру заборгованості за аліментами, який визначений державним виконавцем, згідно матеріалів виконавчого провадження, суд вважає, що в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Що стосується позовних вимог в частині стягнення пені за несвоєчасну виплату аліментів, то суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VIII від 17.05.2017 р., що набрав чинності 08.07.2017 р., було внесено зміни до\~ст. 196 Сімейного кодексу України\~саме з метою удосконалення механізму відповідальності за несплату аліментів. Згідно ст.ст.\~12,\~13,\~81 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена\~ст.196 СК України\~відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. У відповідності до ч.1\~ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до правової позиції Великої палати Верховного суду від 25.04.2018 року по справі № 572/1762/15-ц визначено, що «статтею 180\~СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК Українине встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: Р=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де: Р - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Дану позицію висловила Велика Палата Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц. Також аналогічна позиція міститься у постанові Касаційного цивільного суду від 3 жовтня 2018 року у справі № 239/306/17. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої\~статті 196 СК України\~пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] , розмір неустойки (пені) за період з 01.08.2020 року по 01.01.2021 року становить 125965, 69 грн. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на на її утримання, розмір неустойки (пені) за період з 21.05.2018 року по 19.02.2020 року становить 63545,92 грн. При цьому суд погоджується з позицією представника позивача, викладеною у його заяві від 16.11.2021 року (а.с. 124) про стягнення з відповідача у примусовому порядку неустойки за несплату аліментів на утримання малолітньої доньки за період з 01.08.2020 року по 01.01.2021 року в розмірі 100 % заборгованості, тобто в сумі 31546,60 грн., оскільки це цілком відповідає положенням ст. 196 СК України, що передбачає стягнення розміру пені не більше 100 відсотків існуючої заборгованості. Також суд погоджується з позицією позивача про стягнення з відповідача у примусовому порядку неустойки за несплату аліментів на утримання позивача в розмірі 100 % заборгованості за період з 21.05.2018 року по 19.02.2020 року, тобто в сумі 23713,03 грн., оскільки це цілком відповідає положенням ст. 196 СК України, що передбачає стягнення розміру пені не більше 100 відсотків існуючої заборгованості. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на її користь неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини та щодо стягнення з відповідача на її користь неустойки (пені) за прострочення плати аліментів на її утримання, з урахуванням уточнень, викладених у заяві представника позивача від 16.11.2021 року (а.с. 124), підлягають задоволенню. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України). Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. Враховуючи викладене та оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial