Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12.10.2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № CVA0AK10011044, за умовами якого банк зобов`язався надати кредит у розмірі 46250,00 грн. на термін до 11.10.2011 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку встановлених кредитним договором. Вказують, що рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 29.12.2016 року задоволено позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості в 89123,01 грн. нараховану станом на 09.09.2016 року. На даний час зазначене рішення суду не виконане, прострочена заборгованість становить 23477,57 грн. Вважають, що за період прострочення з 12.10.2011 року по 15.05.2020 року позивач на підставі ст.625 ЦК України має право стягувати з боржника 3% річних в розмірі 6052,64 грн. та інфляційні втрати в розмірі 39108,55 грн. Просили стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість, у розмірі 45161,19 грн. за кредитним договором № CVA0AK10011044 від 12.10.2006 року за період з 12.10.2011 року по 15.05.2020 року, яка складається з 3% річних від простроченої суми в розмірі 6052,64 грн. та заборгованості за інфляційними витратами в розмірі 39108,55 грн. та судові витрати по справі. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24.06.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене провадження у даній справі і відповідачу наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Представник позивача в судове засідання не з`явився, спрямував до суду заяву з проханням розглядати справу у відсутність представника. Позовні вимоги підтримує повністю, у разі неявки відповідача, не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, відзиву на позовну заяву не надав, про день та час розгляду справи був повідомлений завчасно, належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність. Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Суд, виходячи з даних вимог закону, зокрема, що відповідач [PERSON] не подав відзив на позовну заяву, вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення та прийшов до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 12.10.2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № CVA0AK10011044, за умовами якого банк зобов`язався надати кредит у розмірі 46250,00 грн. на термін до 11.10.2011 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку встановлених кредитним договором (а.с.8-9). Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 29.12.2016 року №727/7552/16-ц позов задоволено, стягнуто з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість у розмірі 89123,01 грн. за кредитним договором № CVA0AK10011044 від 12.10.2006 року та понесені судові витрати в сумі 1378 грн. (а.с.4). Відповідно до розрахунку вимог банку у зв`язку з неповерненням кредитної заборгованості за період з 12.10.2011 року по 15.05.2020 року позивачем АТ КБ «ПриватБанк» нараховано заборгованість 3% річних від простроченої суми в розмірі 6052,64 грн. та заборгованості за інфляційними витратами в розмірі 39108,55 грн. (а.с.5-6). Відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до частини першої статті 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За своєю правовою природою суми інфляційних втрат не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Для застосування наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених договором. Судом встановлено, що відповідач порушив строки оплати грошових коштів, а тому існують обґрунтовані підстави для стягнення на користь позивача на підставі статті 625 ЦК України інфляційних втрат. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помножений на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці) у якому (яких) мала місце інфляція (частина 3 пункту 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань"). Індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. Тому, якщо термін прострочення виконання боржником грошового зобов`язання становить менше ніж місяць, то індекс інфляції при визначенні заборгованості не нараховується. За положеннями ст.ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показаннями свідків. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч.1 ст.77 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Сторонам надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані їм законом, в тому числі надати докази. При цьому, суд не порушив принципу процесуальної рівності сторін, оскільки неодноразово повідомляв відповідача про судовий розгляд справи належним чином, пропонував подати відзив на позов, проте, відповідач вказаною пропозицію суду не скористалася, заперечень щодо позову та доказів на їх підтвердження не надав. Суд звертає увагу на те, що згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року N 15-рп/2004у справі N 1-33/2004. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з відповідача [PERSON] , слід стягнути на користь позивача Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» суму заборгованості у розмірі 45161,19 грн., яка складається з 3% річних від простроченої суми в розмірі 6052,64 грн. та заборгованості за інфляційними витратами в розмірі 39108,55 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволені повністю, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позову до суду в розмірі 2102 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved