Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

В жовтні 2016 р. орган опіки та піклування звернувся до суду з позовом до відповідача про відбрання без позбавлення її батьківських прав неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] Позивач вказує на те, що відповідач є одинокою матір'ю дитини, не виконує батьківського обов'язку щодо виховання сина. Дитина перебуває з 12.03.2014 року на обліку служби у справах дітей адміністрації Заводського району. Родина тривалий час перебувала під соціальним супроводом ЦСССДМ, ситуація в родині то покращувалась, то погіршувалась. Мати неодноразово бул помічена у зловживанні алкогольних напоїв, тому була не в змозі контролювати поведінку дитини та втратила у сина авторитет. [PERSON] неодноразово залишив домівку, перебував у розшуку. Протягом перебування дитини на обліку з матір'ю постійно проводилась робота щодо належеного виконання батьківських обов'язків щодо дитини, неодноразово [PERSON] притягувалась до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП. Дитину неодноразово вміщували до КЗ "Центр соціально-психологічної реабілітації дітей" для проходження психолого-педагогічної корекції, але результат відсутній, дитина потребує комплексного медичного обстеження, яке можлио лише в присутності законного представника - матері. Мати усі рекомендації фахівців ігнорує. Педагоги інтернату повідомляють, що хлопець сам не навчається, заважає навчатись іншим дітям, не дає вчителям проводити уроки: бігає по класу під час уроку, гавкає. З початку поточного навчального року хлопець не навчається, бродяжить. Спеціалістами служби у справах дітей стало відомо про намір матері зняти дитину з реєстрації та продати квартиру без згоди органу опіки та піклування, що призведе до порушення житлових прав дитини. Продаж квартири, право користування якою має дитина, призведе до безпритульності дитини у подальшому. Мати не переймається інтересами сина, діє порушуючи його законні права та інтереси. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив відібрати у відповідача без позбавлення батьківських прав неповнолітньої дитини. Справа передана на розгляд судді Гуденко О.А. 13.02.2017 року. У судовому засіданні представник органу опіки та піклування позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася судом належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність відповідача, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідачка є матір'ю сина [PERSON], [INFO] [PERSON] з сином зареєстровані за адресою [ADDRESS]. Відповідно до клопотання Миколаївської ЗОШ І-ІІІ ст. № 52, те що [PERSON], учень 3-А класу схильний до пропусків занять і бродяжництва. Батьки увагу навчанню та вихованню [PERSON] не приділяють. Мати зловживає алкоголем. У 1 класі до школи приходила бабуся, два рази на батьківських зборах була мати. У 3 класі мати до школи не з'являлась, навчанням і вихованням сина не цікавилася. [PERSON] проявляв агресивність, непосидючість, з товаришами спільної мови не знаходив. Згідно до інформації Миколаївського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 02.03.2015 року, було проведено соціальну роботу з сім'єю [PERSON], З 01.10.2012 року по 25.03.2013 року [PERSON] перебувала під соціальним супроводом, під час цього було проведено педагогічну роботу з питань виховання, навчання та гармонійного розвитку дитини, щодо корекції моделі поведінки [PERSON] (ведення здорового способу життя), проведено психологічну роботу. Відповідно до характеристики КЗ "ЗОШ - інтернат І-ІІІ ст. загальної і профільної освіти та комплексної реабілітації", [PERSON] прибув до школи-інтернату у жовтні 2015 року. Рівень засвоєння програмового матеріалу відповідає середньому рівню, прагнення вчитись у [PERSON] відсутнє. Учень працює за вказівкою вчителя, частіше в індивідуальному порядку. На уроках усіляко починає зривати дисципліну у класі. Надмірно впевнений у собі, самооцінка завищена, проте не вміє відстоювати власну думку. Недоброзичливий, зневажає старших, з ненавистю відноситься до матері, негативно сприймає оточуючих, часто створює конфліктні ситуації, з жорстокістю б'є дітей. Хлопець неохайний. Одягнений постійно в один і той же одяг. [PERSON] агресивно налаштована не спілкування із педагогами. З дитиною спілкується здебільшого словами нецензурної лексики. Вдає, що виконує рекомендації педагогів, проте позитивні зміни у поведінці та навчанні дитини не прослідковуються. Згідно Акту обстеження умов проживання від 11.10.2016 року, за місцем проживання є належні умови для виховання та розвитку дитини. У відповідності до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Аналогічні обов'язки батьків передбачені у статті 12 Закону України «Про охорону дитинства». У статті 170 Сімейного кодексу України визначено вичерпний перелік підстав для відібрання дитини від батьків або одного з них, в тому числі у разі залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Зокрема, відібрання дитини від батьків та позбавлення особи батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. При вирішенні питання щодо відібрання дітей, необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір'ю обов'язків по їх вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу Так, в судовому засіданні - згідно наданих позивачем доказів достеменно не встановлено, що відповідачка є особою, яка злісно та свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, з цього приводу її не було піддано навіть адміністративній відповідальності. Більше того, жодного доказу щодо ухиляння матері від виконання т своїх батьківських обовязків та створення небезбеки для життя та здоров'я, соціальної адаптації дитини - за останні майже два роки - суду не надано, позивач на такі не посилався. Жодної інформації, де на час розгляду справи перебуває дитина, про що було роз'яснено представнику позивача в минулих судових засіданнях, і чи змінено ставлення матері до дитини , чи здійснювався соціальний супровід родини - також суду не надано. Згідно з приписами пунктів 15, 16 Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інш.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Оскільки підставою для відібрання дитини у матері є випадки, при яких залишення дитини у неї є небезпечним для його життя, здоров'я і морального виховання, докази існування такої небезпеки мають бути однозначними та беззаперечними. Вивчивши надані позивачем докази, суд вважає що таких доказів до матеріалів справи не надано. Так, письмові докази, які надані позивачем, дійсно, свідчать про існування негативних факторів, умов проживання дитини, проте стверджувати , що ці умови беззаперечно вказують на існування реальної небезпеки для життя, здоров'я і морального виховання дитини, неможливо. З урахуванням вищенаведеного, суд вважає за доцільне в задоволенні позовних вимог про відібранні дитини від матері без позбавлення батьківських прав відмовити. Відповідно зі ст. 88 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed