Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

В жовтні 2016 рокупозивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський", в якому просила суд стягнути з останнього кошти за Договором банківського вкладу (депозит) від 19.05.2016 року в розмірі 51 050 грн., а також моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. В ході судового розгляду позивачем було заявлено клопотання про залишити без розгляду позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на свою користь коштів за Договором банківського вкладу (депозит) від 19.05.2016 року в розмірі 51 050 грн., яке було задоволено протокольною ухвалою суду від 31.01.2017 року. В подальшому позивач збільшила позовні вимоги, відповідно до заяви від 29.11.2016р., в якій просила стягнути з відповідача на свою користь також витрати на правову допомогу в розмірі 1000,00 грн., а відтак в провадженні суду перебувають на вирішенні вимоги за п. 2 позову про стягнення моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 19 травня 2016 року між позивачкою та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено Договір банківського вкладу (депозиту) «Перше знайомство» №980-055-00242150, відповідно до умов якого позивачка внесла на депозитний рахунок суму вкладу у розмірі 50 000,00 грн., за ставкою 5% річних, строком до 02.06.2016 року. Після закінчення строку дії Договору Позивачка звернулась до відповідача з заявою про видачу грошових коштів на поточному рахунку, але відповідач кошти не повернув і продовжує користуватись ними. На її усні та письмові звернення не відповідає. Вважає дії відповідача такими, що порушують положення Договору, норми чинного законодавства та її права як споживача. Внаслідок відмови у поверненні депозиту позивачу спричинено також фізичні та душевні страждання, оскільки переживала щодо долі своїх багаторічних заощаджень. Неповернення депозиту зумовило скрутне матеріальне становище всієї сім»ї, що спровокувало виникненню сварок, скандалів та погіршення стану здоров»я. В зв»язку з вище викладеним позивач звернулась до суду за захистом свої прав. В судове засідання позивачка підтримала позов, просила його задовольнити, зазначила, що кошти по депозитному вкладу у сумі 50 021,99 грн. відповідач повернув, таким чином просила стягнути з останнього на свою користь моральну шкоду та витрати на правову допомогу. Відповідач, про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку, у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав свої письмові заперечення, в яких зазначив на підставі рішення НБУ від 23 травня 2016 року №14/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» Виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення від 23 травня 2016 року №812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адмінстратора банку» та рішення від 13.06.2016 року №991 «Щодо продовження строку тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський». На підставі Рішення НБУ №14-рш виконавчою дирекцією Фонду гарантування винесено Рішенння №1213 від 12.07.2016р., згідно з яким з 13.07.2016 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» Ірклієнку Ю.П. строком на два роки з 13.07.2016 року по 12.07.2018 року. З метою забезпечення виконання вимог ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Михайлівський» уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Михайлівський» згідно Наказу №37/1 від 24.05.2016 року було створено комісію по перевірці правочинів (договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними. Так за результатами перевірки, з грошових коштів позивача на загальну суму 50 021,99 грн. були зняті тимчасові обмеження та до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб була подана додаткова інформація про вкладника листом №14.12.16/13-вих. від 14.12.2016 року «Про внесення змін та доповнень до Переліку вкладників ПАТ «Банк Михайлівський» в частині збільшення кількості вкладників та гарантованої суми», а тому дії позивача є передчасними та такими, що не підлягають задоволенню. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Перевіряючи матеріали справи, судом встановлено, що 19.05.2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] було укладно Договір банківського вкладу (депозиту) «Перше знайомство» №980-055-000242150, відповідно до умов якого Вкладник вніс, а Банк прийняв грошові кошти Вкладника та зарахував їх на вкладний (депозитний рахунок) у гривні, що відкривається Банком на ім»я Вкладника і зобов»язується виплачувати Вкладнику суму Вкладу та проценти на неї в порядку та на умовах, встановлених цим Договорм та Умовами розміщення вкладів фізичних осіб ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі Умовами дистанціного банківського обслуговування ПАТ «Банк Михайлівський». (п. 1.1. Договору) Відповідно до п. 2.1. Договору, початкова сума вкладу складає 50 000,00 грн., вклад розміщується з дати укладання Договору - 19.05.2016 по 02.06.2016, зі ставкою 5% річних. Судом встановлено, що рішення НБУ від 23 травня 2016 року №14/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» Виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення від 23 травня 2016 року №812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адмінстратора банку» та рішення від 13.06.2016 року №991 «Щодо продовження строку тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський». Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком з 23 травня 2016 року до 22 липня 2016 року включно. Рішенням Правління НБУ №124-рш від 12.07.206 оголошено про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський». На підставі Рішення НБУ №14-рш виконавчою дирекцією Фонду гарантування винесено Рішенння №1213 від 12.07.2016р., згідно з яким з 13.07.2016 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» Ірклієнку Ю.П. строком на два роки з 13.07.2016 року по 12.07.2018 року. З матеріалів справи вбачається, що листом ПАТ «Банк Михайлівський» від 14 грудня 2016 року №14.12.16/13-вих. «Про внесення змін та доповнень до Переліку вкладників ПАТ «Банк Михайлівський» в частині збільшення кількості вкладників та гарантованої суми» з грошових коштів [PERSON] були зняті тимчасові обмеження. В зв»язку з чим, 20.12.2016 року позивач [PERSON] отримала кошти вкладу (депозиту) «Перше знайомство» №980-055-000242150 від 19.05.2016р. у сумі 50 021,99 грн. У судовому засіданні позивач просила стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. Як вбачається з метеріалів справи, між позивачем та відповідачем діяли договірні правовідносини, які регулюються ЦК України, а умовами договору відшкодування моральної шкоди не передбачено, як і не передбачено і ЦК України відшкодування моральної шкоди в зв'язку з невиконанням договірних зобов'язань. Крім того, умова договору та положеннями Закону України «Про банки і банківську діяльність» не передбачено відшкодування моральної шкоди за банківськими вкладами. Верховним Судом України в Узагальненні практики по кредитним правовідносинам за 2009-2010рр. були надані роз'яснення, що положеннями Глави 82 ЦК України, які врегульовують правила деліктної відповідальності не можуть застосовуватись до правовідносин, що виникли з порушення договірного зобов'язання. У випадку невиконання зобов'язань, в тому числі неповернення банківського вкладу положеннями ст. 1167 ЦК України (підстави відповідальності за завдану моральну шкоду) не застосовуються. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині необґрунтовані і до задоволення не підлягають. Що стосується позовних вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 1000,00 грн., то вони також не підлягають задоволенню, враховуючи наступне. Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з вимогами частин 1, 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема й витрати на правову допомогу. Частинами 1 ст. 84 ЦПК України визначено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. На підтвердження надання правової допомоги до суду було надано договір від 28.11.2016р. про надання юридичних послуг, рахунок №022-Я від 28.11.2016 року. Згідно п. 48 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 799 статтями 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягується лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із надання правової допомоги у конкретній справі (наприклад: складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтвердженні та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат. Між тим, в порушення ч.1 ст. 60 ЦПК України, позивачем не надано суду погодинного розрахунку фактично наданих та отриманих послуг (наданні правової допомоги), акту виконаних робіт узгодженого з позивачем, а також не підтверджена участь у судових засіданнях особи, яка надавала правову допомогу позивачу, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що [PERSON] ухвалою суду була допущена як особа, яка надає правову допомогу. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить висновку про відсутність підстав для стягнення коштів правової допомоги. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed