Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що 05 січня 2011 року він зустрівся з [PERSON] Під час зустрічі вони домовились про купівлю-продаж автомобілю, що належить [PERSON], шляхом видачі довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом. Часу для зняття автомобілю з обліку в органах ДАІ у [PERSON] не було, проте він запевнив, що після видачі довіреності він-позивач матиме всі повноваження власника автомобіля. Також вони домовились щодо ціни автомобіля, яка складає 25000грн., а також порядку розрахунків та передання автомобіля. У зв'язку з цим 05.01.2011р. [PERSON] видав йому нотаріальну довіреність щодо володіння, користування та розпорядження транспортним засобом ЗАЗ-DAEWOO Т13110 ЗНГ, 2004 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. Одразу після посвідчення нотаріусом довіреності він передав [PERSON] гроші в сумі 25000грн., а той у свою чергу передав йому свідоцтвом про реєстрацію ТЗ і ключі від даного автомобіля, а також написав розписку про те, що він отримав гроші в сумі 25000грн. за проданий автомобіль. Тобто між ними був укладений договір купівлі-продажу автомобіля у простій формі у вигляді розписки від 05.01.2011р., написаній та підписаній власноруч [PERSON] В подальшому він та його син [PERSON] безперешкодно володіли даним автомобілем, поки 20.03.2015р. його сина на вказаному автомобілі не зупинили працівники ДАІ, які повідомили, що автомобіль знаходиться під арештом, тому машина була поставлена на штраф майданчик. Позивач вважає, що відповідно до положень ст..235 ЦК України в дійсності між ним та відповідачем був укладений не односторонній правочин у вигляді довіреності на право володіння, користування та розпорядження транспортним засобом, а договір купівлі-продажу, на підставі якого відповідач передав йому у власність автомобіль, а він його прийняв та сплатив за нього грошову суму. Довіреність була видана відповідачем виключно з метою приховання іншого правочину - договору купівлі-продажу, який вони насправді вчинили, тому до їх відносин необхідно застосовувати відповідні правила правочину, оскільки воля сторін в удаваному правочині була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені довіреністю. У зв'язку з чим позивач просить суд визнати односторонній правочин, яким є довіреність, що видана [PERSON] щодо володіння, користування і розпорядження транспортним засобом ЗАЗ-DAEWOO Т13110 ЗНГ, 2004 року випуску, номер шасі [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], взятого на облік Пирятинським ВРЕР ДАІ 25.06.2008р., який належить [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію [NUMBER], яка була посвідчена приватним нотаріусом, - удаваним правочином, вчиненим з метою приховання іншого правочину, договору купівлі-продажу транспортного засобу ЗАЗ-DAEWOO Т13110 ЗНГ, 2004 року випуску, номер шасі [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER]. Також позивач вважає, що на підставі договору купівлі-продажу до нього перейшло право власності на вказаний автомобіль, що випливає з положень ст..ст.316, 317, 319 ЦК України. Вважає, що оскільки умови договору від 05.01.2011р. ним та відповідачем виконані у повному обсязі, та відповідач визнає його - позивача, право власності на транспортний засіб, то на підставі ст..ст.386, 392 ЦК України просить суд визнати за ним - [PERSON] право власності на транспортний засіб ЗАЗ-DAEWOO Т13110 ЗНГ, 2004 року випуску, номер шасі [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], а також звільнити з-під арешту даний автомобіль, що накладений старшим державним виконавцем ВДВС Пирятинського РУЮ Полтавської області Божко Л.О. 09.04.2014р. на підставі виконавчого листа №544/1525/13-ц, виданого 18.12.2013р. Пирятинським районним судом Полтавської області. В судовому засіданні [PERSON] свої позовні вимоги підтримав повністю, просив визнати за ним право власності на автомобіль ЗАЗ-DAEWOO Т13110 ЗНГ, 2004 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], та звільнити з-під арешту вказаний автомобіль. Позивач надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позові, та крім того пояснив, що автомобіль з обліку в органах ВРЕВ ДАІ не знімався, зареєстрований він за [PERSON] Представник позивача [PERSON] заявлені [PERSON] вимоги підтримав у повному обсязі, суду надав пояснення, аналогічні викладеним у позові, просив вимоги [PERSON] задовольнити. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача на підставі тих доказів, що маються в матеріалах справи. Представник третьої особи - Відділу ДВС Пирятинського РУЮ Ляшенко Є.І. проти задоволення позову не заперечував. Суд, вислухавши позивача, його представника, представника третьої особи, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши докази, що маються в матеріалах справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що транспортний засіб марки ЗАЗ-DAEWOO Т13110 ЗНГ, 2004 року випуску, номер шасі [NUMBER], бежевого кольору, державний номерний знак [NUMBER], зареєстрований за [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію ТЗ (а.с.7). 05 січня 2011 року [PERSON] нотаріальною довіреністю уповноважив [PERSON] або [PERSON], які діють незалежно один від одного, користуватись та розпоряджатись (продати, обміняти) належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] автомобілем марки ЗАЗ-DAEWOO Т13110 ЗНГ, 2004 року випуску, номер шасі [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], що підтверджено нотаріальною довіреністю від 05.01.2011р. (а.с.8, 9). Крім того 05 січня 2011 року [PERSON] написав розписку, в якій зазначив, що він отримав від [PERSON] кошти в сумі 25000грн. за проданий автомобіль марки ЗАЗ-DAEWOO Т13110 ЗНГ, 2004 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], що належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію [NUMBER], виданого взятого на облік Пирятинським ВРЕВ ДАІ КМВС України в Полтавській області. Претензій до [PERSON] не має (а.с.10). Постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 09.04.2014р. у виконавчому провадженні ВП №42085667 накладено арешт на транспортний засіб ЗАЗ-DAEWOO Т13110 ЗНГ, 2004 року випуску, номер шасі [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], що належить [PERSON], та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику [PERSON] (а.с.11). 16 березня 2015 року державним виконавцем ВДВС Пирятинського РУЮ проведено опис та арешт майна, а саме: автомобіля марки ЗАЗ-DAEWOO Т13110 ЗНГ, 2004 року випуску, номер шасі [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER]. Описане майно передано на відповідальне зберігання [PERSON] (а.с.12). Після встановлення зазначених обставин, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає позовні вимоги [PERSON] безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Розглянувши позовні вимоги [PERSON] щодо визнання одностороннього правочину, яким є довіреність, удаваним правочином, вчиненим з метою приховання договору купівлі-продажу транспортного засобу ЗАЗ-DAEWOO Т13110 ЗНГ, 2004 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], суд зазначає наступне. Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Згідно з пунктом 25 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. Відповідно до частини третьої статті 10, частини другої статті 59, частин першої та четвертої статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладання правочину, що на його думку є удаваним, 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин, 3) настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином. Проте доказів того, що між [PERSON] та [PERSON] існують договірні відносини, судом не встановлено, а в силу положень ст.ст.58, 59 ЦПК України не є доказами цих відносин наявні у справі розписка [PERSON] про отримання ним коштів від [PERSON], а також довіреність від 05.01.2011р., якою [PERSON] уповноважив [PERSON] або [PERSON], які діють незалежно один від одного, користуватись та розпоряджатись (продати, обміняти) належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] автомобілем марки ЗАЗ-DAEWOO Т13110 ЗНГ, 2004 року випуску, номер шасі [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER]. Таким чином суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині визнання одностороннього правочину, яким є довіреність, удаваним правочином, вчиненим з метою приховання договору купівлі-продажу транспортного засобу ЗАЗ-DAEWOO Т13110 ЗНГ, 2004 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], є необґрунтованими та в їх задоволенні слід відмовити, оскільки як вбачається із матеріалів справи належних та допустимих доказів на доведення заявлених позовних вимог позивачем не надано. Стосовно вимог позивача в частині визнання за ним права власності на спірний автомобіль суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами набуття цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст.13 ЦК України цивільні права та обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. В силу ч.1 ст..3 ЦПК України та ч.1 ст..16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст..328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з п.3 ч.1 ст.208 ЦК України в письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує у двадцять та більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. У тексті договору повинні бути вказані його сторони, предмет і зміст угоди, інші істотні умови договору. Письмова форма договору купівлі-продажу автомобіля передбачена й Постановою КМУ від 07.09.1998р. №1388 (в редакції, яка була чинною на момент написання розписки та видачі довіреності, тобто станом на 05.01.2011р.), якою затверджений Порядок державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин на шасі, автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок (далі Порядок), згідно з п.2 якого він є обов'язковим для всіх юридичних і фізичних осіб. Відповідно до зазначеного Порядку перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Зняття з обліку транспортних засобів здійснюються після їх огляду в підрозділі ДАІ на підставі заяви власника з поданням документа, що посвідчує його особу. Згідно п.7 Порядку власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Відповідно до п. 8 зазначеного Порядку правомірність придбання транспортного засобу підтверджується зазначеними в ньому документами, зокрема: довідкою-рахунком, виданою за формою згідно з додатком №1 до цього Порядку; договором та іншими посвідченими в установленому порядку документами, що встановлюють право власності на автомобіль. У ході судового розгляду позивач не заперечував, що спірний автомобіль не був знятий з обліку в органах ВРЕВ ДАІ, він залишається зареєстрованим за [PERSON] Заява про зняття з обліку автомобіля [PERSON] не подавалась, а також не подавалась [PERSON] заява про реєстрацію даного автомобіля на своє ім'я. Отже наведене свідчить про те, що власником автомобіля є [PERSON], що також підтверджено свідоцтвом про реєстрацію [NUMBER] (а.с.7) та постановою про арешт майна боржника ВП №42085667 від 07.04.2014р., в якій зазначено, що згідно довідки Пирятинського ВРЕР ДАІ за [PERSON] зареєстровано автомобіль ЗАЗ-DAEWOO Т13110 ЗНГ (а.с.11). Даючи правову оцінку розписці від 05.01.2011 року, яка складена [PERSON], та яку позивач [PERSON] вважає договором купівлі-продажу, суд приходить до висновку, що в розумінні статей 655, 656, 658 ЦК України дана розписка не являється договором купівлі-продажу транспортного засобу, оскільки в ньому не вказано, хто являється сторонами договору (продавцем та покупцем), не вказано предмету договору купівлі-продажу, ціна та інших істотних умов, які є обов'язковими для договору купівлі-продажу. У зв'язку з чим суд вважає, що між сторонами не існує договірних відносин щодо купівлі-продажу автомобіля марки ЗАЗ-DAEWOO Т13110 ЗНГ, 2004 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], та тому позивач [PERSON] не набув право власності на вказаний автомобіль на підставі вказаної розписки. Крім того суд зазначає, що позивач [PERSON] не набув право власності на спірний автомобіль й на підставі довіреності виходячи з наступного. Відповідно до статей 237, 244, 245 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. При оформленні довіреності перехід права власності не відбувається, оскільки повірений отримує лише тимчасове право на здійснення від імені й на користь іншої сторони (власника майна) тих дій, які передбачені довіреністю. Такою дією може бути і продаж самого майна. Таким чином видача довіреності на транспортний засіб без укладення договору купівлі-продажу не є договором, який допускає перехід права власності на майно до третіх осіб. Виходячи з аналізу норм матеріального права суд зазначає, що право власності на автомобіль набувається за договором купівлі-продажу такого транспортного засобу, а не за довіреністю. Видача довіреності на користування та розпоряджання (продаж, обмін) спірного автомобіля не породжує права власності на нього у позивача. Таким чином в задоволенні вимог позивача в частині визнання за ним права власності на спірний автомобіль слід відмовити за безпідставністю вказаних позовних вимог. Враховуючи, що вимоги про звільнення з-під арешту транспортного засобу ЗАЗ-DAEWOO Т13110 ЗНГ, 2004 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], є похідними від первісних, по яких суд прийшов до висновку, що вони задоволенню не підлягають, то відповідно відсутні правові підстави і для задоволення цих позовних вимог. Підсумовуючи все вищевикладене суд зазначає, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими, тому в їх задоволенні слід відмовити з вищевказаних підстав. Стосовно судових витрат суд зазначає наступне. Враховуючи, що позивачем у позові заявлені вимоги як нематеріального так і матеріального характеру, а судовий збір сплачено лише за вимоги немайнового характеру в сумі 243,60грн., то відповідно до ч.3 ст..6 Закону України "Про судовий збір" позивач повинен ще сплатити судовий збір за вимоги майнового характеру в розмірі 250грн. (1 відсоток від ціни позову 25000грн.), у зв'язку з чим суд вважає за необхідне стягнути з позивача недоплачену ним суму судового збору 250грн.

Outcome: approved