Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 04 листопада 2020 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 13 листоапада 2020 року. Позивач, [PERSON] , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] , треті особи: служба у справах дітей Ужгородської міської ради, служба у справах дітей Солом`янського району м. Києва, Соломенської районної державної адміністрації про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною та встановлення графіку побачень з сином. [PERSON] ,свої позовні вимоги вмотивовує тим, що він не позбавлений батьківських прав, інвалід 3 групи, працює, що підтверджується довідкою № 1032/02 від 19.02.2019 року, допомагає, утримувати сина. Як вказано у позовній заяві, відповідно до Свідоцтва про шлюб від 20.12.2007 року, був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] . У шлюбі [INFO] у них народився син [PERSON] . Разом із тим вказує, що відповідно Договору дарування квартири від 22.01.2019 року, позивач є власником квартири в [ADDRESS] , зараз проживає в кв. [ADDRESS] , що належить його матері, квартиру за твердженням позивача його мати та бабуся онука [PERSON] , планує переписати на онука. Вказаним позивач стверджує, що має матеріальні та житлові умови для того, щоб його син проживав разом із ним та перебував в Києві у нього. Позивач зазначає, що з січня 2019 року, у зв`язку з бажанням його дружини одружитися з іншим чоловіком-іноземцем, вона та її родина почали чинити перешкоди в бажанні позивача спілкуватися із сином, забороняє йому спілкуватися по телефону з позивачем та бабусею, дружина подала позов про розлучення, та визначення місця проживання дитини, справа № 308/15129/18, розгляд справи за клопотанням [PERSON] , був зупинений та надано час для примирення подружжя відповідно ст. 111 СК Україні. [PERSON] , зазначає, що небажання дружини продовжувати подружні віносини не може перешкоджати в спілкуванні батька із сином. Позивач також вказує на те, що ні судом, ні іншим органом, на даний час не встановлено місця проживання сина, на даний момент він проживає з матір`ю. [PERSON] стверджує, що відповідачка має намір разом із сином виїхати за кордон, проти чого він категорично заперечує. За твердженням позивача він багаторазово звертався до дружини з проханням надати можливість спілкуватися з сином, однак вона та її рідня забороняють. Як вказує позивач, він написав заяву-скаргу до Служби у справах дітей Ужгородської міської ради, регулярно пересилає кошти на утримання свого сина, дружина відмовляється їх отримувати. Як вказано у позовній заяві, 12.06.2019 року виконавчий комітет Ужгородської міської ради по його заяві прийняв рішення де вирішив визначити спосіб участі у вихованні дитини, - один місяць протягом літніх канікул та один тиждень протягом зимових канікул за місцем проживання батька, хоча син, має право перебувати в позивача протягом половини усіх канікул, оскільки подружжя користується рівними правам у спілкуванні. Позивач, зазначає, що попри це, відповідач заборонила позивачу забрати дитину на період канікул. [PERSON] вказує, що відповідач, не виконує зазначене рішення і далі продовжує чинити разом зі своєю сімєю перешкоди в спілкуванні позивача з сином та бабусею з онуком. За твердженням позивача, син знаходиться постійно під негативним психологічним тиском, йому забороняють спілкуватися, формують негативну думку про батька та про його матір, його - бабусю. Позивач стверджує, що син перебуває в пригніченому психологічному стані, що позбавляє дитину повноцінно розвиватися фізично та духовно. [PERSON] , стверджує, що любить свого сина, як батько, і хоче, щоб він був здоровим та щасливим, а не знаходився під тиском відповідачки та її родини. Позивач посилаючись на норми СК України, ст.ст. 9, 19, 150,153,159, ст.ст.11,15 ЗУ «Про охорону дитинства», просить суд: усунути перешкоди у спілкуванні Позивача [PERSON] з сином [PERSON] [INFO] , шляхом встановлення графіку зустрічей для його батька, не обмежуючи телефонне спілкування бабусі та онука, наступним чином: кожну другу в місяці суботу та неділю - з 13.00 години суботи до 19.00 години неділі за місцем фактичного проживання позивача у м. Ужгород, без обмеження адреси прогулянок з можливістю поїздки до родичів, в тому числі до бабусі; кожен день народження дитини, а саме [INFO] кожного року до досягнення дитиною повноліття з 12:00 до 16:00 години; кожні шкільні канікули в літній час протягом 1.5 (півтора) місяці, та зимній період не менше 7 (семи) діб, в весняний та осінній час не менше половини канікул для відпочинку та оздоровлення дитини на території України, та приїзду до позивача в м. Київ, по місцю фактичного проживання батька, без присутності матері. Відповідачем було подано відзив на позовну заяву. Так, [PERSON] , заперечує проти позовних вимог. Щодо рішення органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради №216 від 12.06.2019 року «Про визначення способу участі у вихованні дитини», зазначила, що таке було прийняте без її участі, та що її належним чином не повідомили. Разом із тим відповідач зазначила, що проти проведення літніх канікул із батьком категорично заперечував їх син. Відповідач, вказала і на те, що твердження позивача про її намір виїзду із дитиною закордон є вигадками колишнього чоловіка. При прийнятті рішення просила суд врахувати інтереси дитини та вислухати думку [PERSON] . Просила суд врахувати і те, що позивач окрім того що є глухонімим, має вади зору та опорно-рухового апарату, у зв`язку із чим сам потребує догляду. Разом із тим, відповідач зазначила, що раніше ніколи не перешкоджала у спілкуванні батька із сином. За твердженням [PERSON] , «інтерес до сина виник» у [PERSON] , після того як вона подала позов про розірвання шлюбу. Позивач подав до суду відповідь на відзив, у якому підтримав свої позовні вимоги просив їх задоволити. Вважає, що їх із жінкою розлучення не має впливати на виконання ним своїх батьківських обов`язків, окрім того вказує, що любить сина бажає брати участь у його вихованні. Заперечує проти заслуховування думки дити в судовому засіданні, оскільки дитина перебуває під впливом матері. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, на адресу суду надіслано заяву від представника позивача про розгляд справи у відсутності позивача та представника. Позовні вимоги підтримує повністю. В судове засідання відповідач та його представник не з`явилися, на адресу суду надійшла заява адвоката Жук Л.Б., про проведення судових дебатів у відсутності відповідача та його представника, заперечують проти задоволення позовних вимог. В попередніх судових засіданнях відповідач та представник відповідача проти позову заперечували. Просили суд, врахувати думку та інтереси дитини при ухвалення рішення. Відповідач підтвердила обставини зазначені нею у відзиві на позовну заяву, крім того, просила врахувати, що вона навпаки намагалась відправти сина на період канікул до батька у м.Київ зібрала його у поїздку, однак дитина категорично не має бажання їхати сама до нього. Окрім того повідомила, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської област і від 27 вересня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , за її позовом розірвано. В судове засідання представник третьої особи - орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради не з`явився, на адресу суду надіслано заяву від представника третьої особи про розгляд справи у відсутності їх представника. В попередніх судових засіданнях представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради просив суд при ухвалені рішення врахувати інтереси дитини. Зазначив, що висновок який було зроблено був наданий у відсутності відповідача, оскільки така не з`явилась на розгляд порушеного питання. В судове засідання представник третьої особи, служба у справах дітей Солом`янського району м. Києва, Соломенської районної державної адміністрації не з`явився, згідно заяви від 01.11.2020 року просить суд справу розглядати за відсутності представника третьої особи, та винести законне рішеня виходячи з інтересів малолітньої дитини. Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи письмовими доказами, заслухавши думку дитини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних обставин. Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України,суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 18 зазначеної Конвенції про права дитини визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Із системного тлумачення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ст.ст.7,141,159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Так, згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.ч.1, 2ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею,якщо судом визнано,що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст.141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно дост.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою крім випадків, коли це право обмежене законом. За ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 157 СК України встановлено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. При цьому, відповідно до ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ст.7 СК України). Також суд керується ст.51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Схожа норма міститься також у ч.6ст.7 СК України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» від 08 липня 2003 року, рішення у справі «Цаунеггер проти Німеччини» від 03 грудня 2009 року). Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю або батьком. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Судом встановлено, що 20.12.2007 року, був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу [INFO] у них народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 вересня 2019 року, яке набуло законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. При розгляді справи встановлено, що дитина проживає з матірю та окремо від батька тривалий час. Так, в судовому засіданні відповідач повідомила, що вона із сином проживає окремо від позивача близько 9 років, ще задовго до розлучення. В судовому засіданні від 22.10.2020 року, було заслухано думку дитини [PERSON] , за участю - спеціаліста в галузі практичної психології та соціальної роботи (шкільного психолога) за місцем навчання дитини, УЗОШ-І-ІІІ ст. №20 ліцею «Лідер». [PERSON] , не заперечував, що інколи може спілкуватися із батьком, проте вімовляється їхати до нього в м. Київ. Зазначив, що він проживає із мамою, яка про нього піклується, а батько живе окремо від них, та навіть коли вони із мамою та татом перебували в м. Києві, батько проживав окремо від них в іншій квартирі. Вважає, що тато не може про нього дбати так як мама. Окрім того повідомив, що батька він розуміє за допомогою матері, оскільки вона допомагає розмовляти мовою жестів. Пояснив, що із батьком він спілкується за допомогою відеозв`язку, мама йому пояснює що саме говорить йому батько. При цьому зазначив, що батько вітає його з Днем народження, але подарунки дарує бабуся. До матеріалів справи додано копію рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 12.06.2020 р. № 216, «Про визначення способу участі у вихованні дитини». Так, було встановлено наступний порядок побачення [PERSON] із сином [PERSON] : один місяць протягом літніх канікул та один тиждень протягом зимових канікул за місцем проживання батька. Разом із тим, відповідач в судовому засіданні та й у відзиві на позовну заяву вказала на те, що не мала наміру перешкоджати у спілкуванні батька із сином, та не виконувати вказаного рішення. Однак коли вона повідомила сину про те, що він має провести канікули із батьком та поїхати до Києва, сама дитина відмовилася їхати до батька. Судом враховано наявність поданих позивачем заяв до правоохоронних органів, які згідно наданих доказів були зареєстровані в єдиному обліку за №2165 від 04.06.2019 року як конфлікт з дружиною, та за №3692 від 20.02.2020 року з приводу звернення [PERSON] про перешкоди у зустрічі з сином [PERSON] [PERSON] . Відповідно ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Частиною 6 ст.19 СК України передбачено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. В даному випадку за зверненням позивача було прийнято рішення №216 від 12.06.2020 року «Про визначення способу участі у вихованні дитини». Разом із тим, між позиваем та відповідачем виник спір щодо спілкування із дитиною, оскільки за твердженням батька, мати чинить йому перешкоди в спілкуванні із дитиною, не виконує зазначеного рішення про визначення способу участі у вихованні дитини. Позивач стверджує, що любить свого сина, бажає приймати участь у його вихованні та матеріальному забезпеченні, вказує що він працює на підтвердження чому надає копію довідки із місця роботи ТОВ «ЛЕРУА МЕРЛЕН Україна». Окрім того позивач зазначає, що є власником квартири в [ADDRESS] , та постійно проживає за адресою: [ADDRESS] разом із матірю. Вирішуючи питання щодо способу спілкування батька з дитиною, суд в достатній мірі враховує, хакактеристку учня, що міститься у матеріалах справи, наданої класним керівником [PERSON] , директором школи УЗОШ І-ІІІ ст. №20 ліцею «Лідер» М.Н. Комарницьким. Так, у вказаному документі зазначено, що дитина [PERSON] , навчається в УЗОШ І -ІІІ ст. №20 - ліцею «Лідер» з першого класу. У 2018 -2019 н.р. закінчив 4 клас за інклюзивною формою навчання (індивідуальна програма розвитку дітей із вадами слуху), відповідно до рекомендацій учень відвідував корекційно-розвиткові заняття: заняття з психологом [PERSON] заняття з Розвитку слухового сприйняття та формування вимови у дітей зі зниженим слухом - вчитель -дефектолог [PERSON] . Має навички самообслуговування. Учень систематично виконує всі домашні завдання. [PERSON] товариський, старанний та дисциплінований. Має друзів серед однокласників. Мама приділяє належну увагу вихованню та розвитку сина. Учень забезпечений необхіднім шкільним приладдям. Завжди охайний, чистий. Він систематично відвідує школу. Пропусків без поважних причин не має. [PERSON] відвідує додаткові заняття з плавання, гурток по баскетболу. Мама, [PERSON] , відвідує всі батьківські збори у супроводі сурдоперекладача. Бере активну участь у організації шкільних та класних заходів. Постійно цікавиться успішністю [PERSON] , співпрацює з класним керівником. Суд керується положеннями ч.2 статті 18 СК України, і встановлює місце та час спілкування позивача з сином, прийнявши до уваги зокрема вік дитини, а також те, що дитина не розуміє батька, а для забезпечення спілкування батька із дитиною є необхідним присутність матері. Дитина, яка проживає окремо від батька, має право на підтримання з батьком регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Судом не встановлено, що регулярне особисте спілкування позивача із сином перешкоджатиме його нормальному вихованню. Суд приходить до висновку про те, що позивач має право спілкуватися із дитиною, вимоги позивача є законними та обґрунтованими. Разом з тим, при ухваленні рішення, суд враховує, що у зв`язку із віковими потребами дитини, ступінь її прихильності на даний час у більшій мірі схиляється у бік матері, ніж батька та бабусі, а розлука з матір`ю призведе до стресу, що може негативно вплинути на здоров`я дитини. Крім того, суд звертає увагу на вік дитини визначаючи графік спілкування за місцем проживання батька, та з огляду на те, що поїздки до іншого міста є обтяжливими для дитини, надмірно навантажують її фізичний та психологічний стан, а також порушують звичний для дитини режим дня, тому графік спілкування батька з дитиною який просить саме він не можна визнати таким, що відповідає інтересам дитини. Визначаючи способи участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, необхідно надавати системну оцінку фактам та обставинам, які впливають на ухвалення певного рішення, зокрема, суд має враховувати, у першу чергу, інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану. Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Проте суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб. При цьому суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (частина третя статті 171 СК України). Тому, враховуючи в першу чергу інтереси дитини, суд вважає твердження позивача про визначення способу участі батька у житті дитини без присутності матері, та проведення канікул дитини із позивачем без відповідача - передчасним. При цьому, враховуючи вік дитини, прив`язаність його до матері та з метою адаптації дитини суд визнає за доцільне побачення проводити у присутності матері дитини або третіх осіб, які погоджені матір`ю та батьком дитини. Суд звертає увагу на те, що з урахуванням ставлення дитини до батька необхідно обов`язково враховувати наявність згоди/бажання дитини на проведення зустрічей, оскільки за станом здоров`я [PERSON] необхідно виключити стресові ситуації та психо-емоційні навантаження. У разі зміни обставин, пов`язаних з віком дитини, станом її здоров`я, психо-емоційного стану, жодна із сторін не позбавлені можливості звернутися до суду з позовом про визначення іншого способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Суд приходить до висновку, що визначення обраного способу участі у спілкуванні та вихованні дитини є таким, що відповідає віковим потребам дитини, та за сумлінного відношення батька до виконання свого обов`язку є достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання сина. Враховуючи вище викладене, з урахуванням позиції сторін та в першу чергу інтересів малолітньої дитини, суд вважає за молижве задовольнити позов частково, беручи до уваги позицію позивача, пояснення відповідача, думку дитини, вважає за можливе визначити спосіб участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення систематичних побачень батька з дитиною наступним чином: кожну другу в місяці суботу та неділю із 13 год 00 хв. до 19 год. 00 хв. за місцем проживання дитини у присутності матері з урахуванням режиму дня дитини; кожен день народження дитини, а саме [INFO] кожного року з 12:00 до 16:00 години у присутності матері з урахуванням режиму дня дитини; кожні шкільні канікули в літній час протягом 1 місяця, та зимній період не менше 7 (семи) діб, в весняний та осінній час не менше половини канікул для відпочинку та оздоровлення дитини на території України, та приїзду до позивача в м. Київ, по місцю фактичного проживання батька, у присутності матері. З огляду на вище викладене суд, приходить до висновку, що визначений порядок участі позивача у вихованні сина та спілкуванні з ним відповідатиме найкращим інтересам дитини. При цьому суд виходить з того, що в подальшому [PERSON] не позбавлений права встановити інший порядок спілкування з дитиною та участі в її вихованні, зокрема після встановлення в необхідній мірі звязку із дитиною, можливості спілкуватися із сином без участі матері та проводити із ним більш тривалий час, канікули за місцем проживання позивача без присутності матері. На переконання суду, спілкування позивача з дитиною не буде перешкоджати її нормальному розвитку. Суд вважає, що між батьком, що проживає окремо, і дитиною повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків - з своїми дітьми - служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Отже, суд вважає, що безпосередня участь батька у вихованні сина, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а насамперед буде повністю відповідати інтересам дитини. Враховуючи встановлені у справі обставини, положення ст.ст.141, 150, 157, 159 СК України, з метою дотримання розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, зокрема, і те, що кожен з батьків зобов`язаний приймати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, і характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дітьми повинен існувати систематичний контакт, враховуючи, що батьки дитини проживають окремо тривалий час, суд вважає позов в цій частині є доведеним і обґрунтованим. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в іншій частині позовних вимог суд відмовити. При цьому суд враховує практику Європейського Суду з прав людини у зазначеній категорії спорів, зокрема звертає увагу на рішення Європейського Суду з прав людини від 7 грудня 2006 року у справі "Хант проти України" та рішення від 27 листопада 1992 року у справі "Олссон проти Швеції", в яких зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Ргопіпа V. ІІкгаіпе») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23). Згідно ч.1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial