Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовом до відповідача про визнання власником спадкового майна. Просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на спадкове майно, що належало спадкодавцеві [PERSON], який помер [INFO] р., а саме на: земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 1,88 га, рілля, кадастровий номер [NUMBER], що знаходяться на території Савинківської сільської ради Корюківського району Чернігівської області; земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,52 га, сіножаті, кадастровий номер [NUMBER], що знаходяться на території Савинківської сільської ради Корюківського району Чернігівської області; майновий пай у пайовому фонді колективного сільськогосподарського підприємства ім. Коцюбинського Савинківської сільської ради Корюківського району Чернігівської області реорганізованого в ПОСП «Мрія» на суму 3 622,00 грн, що становить 0,25 % від загальної вартості майна пайового фонду підприємства. Позивач прийняла спадщину після смерті брата, проте нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину через втрату правовстановлюючих документів на спадкове майно. Позивач належним чином оповіщена про час та місце розгляду справи, у підготовче засідання не з'явилась, в позовній заяві просила справу розглянути без її участі. Представник відповідача належним чином оповіщений про час та місце розгляду справи, у підготовче засідання не з'явився, у встановленому законом порядку повідомлений про розгляд справи, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи у підготовче засідання не з'явився, належним чином повідомлений про розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого засідання. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Судом по справі встановлено, що [PERSON], народилася [INFO] року в с. Савинки Корюківського району Чернігівської області, що підтверджується паспортом [NUMBER], виданим Корюківським РВ УМВС України в Чернігівській області 25.06.1996 р. Батьками позивача є [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво [NUMBER]). 11 травня 1991 року позивач вийшла заміж за [PERSON] та змінила прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]» (свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER]). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] його батьками є [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво [NUMBER]). Відповідно до свідоцтва про народження позивача та свідоцтва про народження [PERSON] вони є рідними братом та сестрою. [INFO] року [PERSON] у віці 54 року помер, про що Савинківською сільською радою Корюківського району Чернігівської області видано свідоцтво про смерть (серія [NUMBER]) та складено відповідний актовий запис за № 03. За життя покійний був членом колективного сільськогосподарського підприємства ім. Коцюбинського Савинківської сільської ради Корюківського району Чернігівської області, тому до спадкового майна належать земельні ділянки (колишня земельна частка (пай)), власність на які підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку [NUMBER], до якого увійшли земельні ділянки загальною площею 2,40 га, а саме: ?земельна ділянка площею 1,88 га, рілля, для ведення особистого селянського господарства, нормативна грошова оцінка на момент смерті 22 688,94 грн; ?земельна ділянка площею 0,52 га, кормові угіддя, для ведення особистого селянського господарства, нормативна грошова оцінка на момент смерті 1 706,19 грн. Також мій брат за життя мав майновий пай у цьому підприємстві на суму 3 622,00 грн, що становить 0,25 % від загальної вартості майна підприємства. Саме на дане майно після смерті спадкодавця відкрилась спадщина. Відповідно до довідки виконкому Савинківської сільської ради від 15.08.2016 року № 372 [PERSON] на час своєї смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS]. На сьогоднішній день фактичним власником спадкового майна є його сестра [PERSON], яка звернулася до Корюківської районної державної нотаріальної контори де надала докази прийняття нею спадщини після смерті брата, але через втрату правовстановлюючих документів, позивач не може оформити спадщину. Для підтвердження дійсності отримання покійним братом державного акту на право власності на земельну ділянку позивач звернулась з заявою до Відділу Держгеокадастру у Корюківському районі Чернігівської області, де їй надали відповідну інформацію (Д-1856/0-1885/6-16 від 09.09.2016) та надали копію архівного примірника державного акту. Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності, посвідчується свідоцтвом про право на спадщину. При набутті права власності на земельну ділянку на підставі свідоцтва про право на спадщину, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку. На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про перехід права власності на земельну ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід. Порядок проставляння відмітки про перехід права власності затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2009 року №439. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об'єднання земельних ділянок" від 05.03.2009 року, передбачено вилучення державного акту на право власності на земельну ділянку, на підставі якого відбувся перехід права власності, із справ нотаріальної контори, проставляння відмітки про перехід права власності на неї, та долучення державного акту на право власності на землю до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності. Отримати свідоцтво про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, можливо лише після подання нотаріусу правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, а також перевірки нотаріусом відсутності заборони або арешту вказаного майна (п. 4.15 гл. 10 р. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.12 р. № 296/5). Відповідно до п. 4.11 Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 22.06.2009 року № 325, зареєстрованим в Мін'юсті України 06.08.2009 року за № 735/16751, із змінами згідно з наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 30.08.2010 р. № 631, новий державний акт (на ім'я спадкодавця) взамін зіпсованого, втраченого (пошкодженого) видається також спадкоємцю на запит нотаріуса щодо витребування документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій, відповідно до ст. 4 Закону України «Про нотаріат». Дана інструкція втратила чинність відповідно до наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 09.09.2013 № 537 «Про визнання такими, що втратили чинність, наказів Держкомзему від 22 червня 2009 року № 325 та від 30 серпня 2010 року № 631», тому фактично отримання дубліката державного акту на спадкодавця для оформлення спадщини на сьогодні є незаконним. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно із ст. 126 Земельного кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". З викладеного видно, що позивач є спадкоємицею, тобто власником майна померлого і має право успадкувати земельні ділянки та майновий пай, так як відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 1225 цього Кодексу, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспарюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Оскільки спадкоємець не має змоги оформити спадщину відповідно до вимог законодавства у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів, питання визнання належності цього майна має вирішуватися у судовому порядку, оскільки рішення суду буде юридичним документом для оформлення права на це майно. Відповідно до положень статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із вимогами статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень частини 1 статті 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини 3 статті 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Визнання відповідачем пред?явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову. Зважаючи на викладене вище, з'ясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в підготовчому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги не суперечать вимогам діючого законодавства, є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню. У відповідності до ч.1, 3 ст. 136 Цивільно-процесуального кодексу України, суд, врахувавши майновий стан сторони, своєю ухвалою відстрочив сплату частини судового збору у сумі 352 грн. 40 коп. до ухвалення судового рішення у справі. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого засідання до початку розгляду справи по суті, несплачену позивачем частину судового збору в розмірі 352,40 грн. суд вважає за можливе віднести на рахунок держави. Решту сплаченого судового збору залишити за позивачем. Враховуючи викладене,

Outcome: approved