Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить суд ухвалити рішення, яким позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а також змінити спосіб стягнення аліментів, встановлений рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 24 жовтня 2011 року з твердої грошової суми на 1/3 частку його заробітку (доходу) щомісячно. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі з 18.05.2002 року, який був розірваний рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 27 грудня 2011 року. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] [INFO] . Проте, відповідач батьківські обов`язки відносно своїх неповнолітніх дітей не виконує, не проявляє до них батьківського піклування, не цікавиться їх здоров`ям, фізичним, духовним та моральним розвитком, не допомагає матеріально, що відповідно до ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення його батьківських прав. Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 24.10.2011 року з відповідача на її користь стягнуті аліменти на утримання дітей у розмірі по 500 грн. щомісячно на кожну дитину. Відповідач аліменти не сплачує та має заборгованість. На даний час вона не може повністю забезпечити та задовольнити потреби неповнолітніх дітей. Відповідач є працездатною особою, має значний дохід. У судовому засіданні представник позивача адвокат Семенюк О.М. позовні вимоги підтримав повністю і просить задовільнити їх. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився. Клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі відповідача та ухвалення заочного рішення по справі, при цьому представник позивача не заперечує проти такого порядку вирішення спору Представником органу опіки та піклування подано заяву в якій просить справу розглянути без його участі. Вислухавши представника позивача, дослідивши докази по справі суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження дітей. (серія [NUMBER] , серія [NUMBER] ). Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 27 грудня 2011 року шлюб між сторонами було розірвано. Згідно ч.1 ст.18 Конвенції ООН "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний і моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З роз`яснень, які містяться в пунктах 15-17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, о негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до довідки Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) № 35890 відповідач аліменти, стягнуті рішенням Рівненського районного суду від 24.10.2011 року, на утримання дітей не сплачував, в результаті чого заборгованість становить 70828,66 грн. Згідно довідки ДНЗ (ясла-садок) «Чебурашка» вих.№ 47 від 26.08.2020р. вбачається, що відповідач [PERSON] контакту з садочком, в якому виховувався його син [PERSON] , [INFO] не підтримував, з вихователями не спілкувався жодного разу та взагалі в садочок не з`являвся. З довідки від 20.08.2020р. № 01-11/94 та характеристики на [PERSON] , [INFO] , виданих Здолбунівською ЗОШ І-ІІІ ступенів № 3 Здолбунівського району Рівненської області вбачається, що відповідач [PERSON] не приділяє уваги дітям, нехтує їх вихованням, не відвідував жодного разу класні та шкільні батьківські збори, навчанням дітей не цікавився. Вихованням дітей займається мати [PERSON] . Органом опіки та піклування Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області надано висновок про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] своїми діями ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню його неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Як зазначалося, сторони є батьками [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей серія [NUMBER] , серія [NUMBER] відповідно. Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 24жовтня 2011 року в справі № 2-1507/2011 стягнуто з [PERSON] на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 500 грн. 00 коп. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 02 червня 2011 року і до досягнення дітьми повноліття. За змістом статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення. Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За змістом наведеної норми суд визначає аліменти у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором одержувача аліментів, і водночас змінює спосіб стягнення аліментів за позовом одержувача аліментів. При цьому закон не визначає необхідних умов чи підстав для визначення чи зміни способу стягнення аліментів, - визначення способу стягнення аліментів є виключно правом одержувача аліментів. Крім того, згідно з ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, Сімейний кодекс України встановлює підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 372/2393/17. Отже, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин. Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України. Вирішуючи спір, суд виходить з того, що стягувач бажає змінити спосіб стягнення аліментів, визначивши його у частці від доходу відповідача, відповідно суд доходить висновку про необхідність зміни аліментів, що стягуються з відповідача у твердій грошовій сумі та враховуючи положення законодавства щодо права того з батьків, з яким проживає дитина, вирішувати питання щодо способу стягнення аліментів, суд вважає за необхідне стягувати в подальшому з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їхніх спільних дітей у розмірі 1/3 частки від усіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю. Також з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору з позовних вимог про позбавлення батьківських прав в сумі 840,80 грн. та на користь держави судовий збір з позовних вимог про зміну способу стягнення аліментів в сумі 908,00 грн.

Outcome: approved