Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Крупецької сільської ради про визнання права на земельну частку (пай) та зобов`язати Крупецьку сільську раду виділити належну земельну частку (пай) в натурі. В обґрунтування позову позивач вказує, що з 01.07.1990 року працював в колгоспі «Радянська Україна». Після служби в лавах Радянської армії, з 01.03.1993 року по 30.07.1994 року працював в АВОП «Вільна Україна». На час розпаювання земель він був членом колективно-сільськогосподарського підприємства та був включений у списки пайовиків. В документах, а саме в додатку №1 до державного акту колективної власності на землю агровиробничого об`єднання пайовиків «Вільна Україна» він значиться за №17. Однак документи, які б підтверджували його право на земельну частку (пай) йому не було видано з невідомих йому причин. Позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої просить також встановити факт, що має юридичне значення. Вказує, що в додатку №1 до державного акту колективної власності на землю агровиробничого об`єднання пайовиків «Вільна Україна» - списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства його вказано [PERSON] , в той час як всіх документах його по батькові значиться [PERSON] . Вважає, що має місце орфографічна помилка, а тому просить встановити факт належності запису №17 у списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства додатку №1 до державного акту колективної власності на землю агровиробничого об`єднання пайовиків «Вільна Україна». Ухвалою судді Радивилівського районного суду Рівненської області від 05 квітня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, вирішено проводити її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 11 червня 2021 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача Крупецької сільської ради в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, позовні вимоги [PERSON] визнали повністю, не заперечують проти задоволення позову. Головним управлінням Держгеокадастру в Рівненській області надано пояснення щодо позовних вимог [PERSON] , згідно яких просить позовну заяву розглянути у відповідності до чинного законодавства та прийняти обґрунтоване та законне рішення. Розгляд справи просить проводити у відсутності їх представника. Відповідно до ч.3\~ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.4\~ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що згідно відомостей трудової книжки [PERSON] 01 липня 1990 року прийнятий на роботу в колгосп «Радянська Україна» в будівельну бригаду. 29.10.1990 року його було звільнено в зв`язку з призовом в лави Радянської армії. 01.03.1993 року знову прийнятий на роботу в АВОП «Вільна Україна», звідки 30.07.1994 року звільнений в зв`язку з переводом в Радивилівський лісрибгосп. Згідно додатку №1 до Державного акту №00008 на право колективної власності на землю агровиробничого об`єднання пайовиків «Вільна Україна» [PERSON] внесений до списку членів колективного сільськогосподарського підприємства за номером 17. (а.с.8-9) Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області надало інформацію, що відповідно до технічної документації до складання схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) АВОП «Вільна Україна» на території Михайлівської сільської ради Радивилівського району Рівненської області (1993 рік) розмір земельної частки (пай) становить 3,09 в умовних кадастрових без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Відповідно до ст. 22 Земельного кодексу України в редакції від 13 березня 1992 року, який діяв на час розпаювання земель колективної власності, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникало після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі на місцевості і одержання документа, що посвідчує це право. Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року визначено коло осіб, які мають право на земельний пай, а саме «право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства відповідно до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»\~право на земельну частку (пай) мають - колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами\~ЦК( 435-15 ), у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність, необхідної для цього землі, остання відповідно до пункту 7\~Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95(720/95) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Відповідно до ч.1 ст.26 Закону «Про колективне сільськогосподарське підприємство»\~держава гарантує додержання прав і законних інтересів підприємства та його членів. Відповідно до ч. 2 ст. 2\~Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Таким чином, на думку суду, позивач, являючись станом на 1993 рік (час паювання земель) членом АВОП «Вільна Україна» та будучи включеним у списки громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства додатку №1 до державного акту колективної власності на землю агровиробничого об`єднання пайовиків «Вільна Україна» набув право на земельну частку (пай) із земель агровиробничого об`єднання пайовиків «Вільна Україна» розміром по 3,09 умовних кадастрових гектарів без визначення меж часток в натурі із земель запасу Михайлівської сільської ради. Щодо встановлення факту, що має юридичне значення, то суд приходить наступних висновків. Пунктом 12\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення"\~судам роз`яснено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище якої, зазначені в документі, не збігаються з прізвищем цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. На підставі наявних матеріалів справи та наявних копій документів, судом встановлено, що наявна розбіжність в написанні по батькові позивача [PERSON] і така обставина перешкоджає йому в реалізації права на земельну частку (пай). Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи те, що позивач не має іншої можливості захистити своє право на земельну частку (пай), суд вважає, що відповідно до ст.16 ЦК України, його цивільне право підлягає захисту шляхом визнання за ним права. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи норму ч.4 ст.206 ЦПК України, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Щодо вимог позивача зобов`язати Крупецьку сільську раду Дубенського району Рівненської області виділити йому із земель запасу, в тому числі за рахунок не витребуваних паїв, із земель, шо належали на території Крупецької об`єднаної територіальної громади колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також в порядку обміну цими земельними ділянками відповідно до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) суд зазначає, що наразі законодавством передбачений спеціальний порядок отримання фізичними особами правовстановлюючого документу на земельну частку (пай). Суд не може замінити собою органи державної влади чи органи місцевого самоврядування при здійсненні ними їх повноважень, а тому суд відмовляє позивачеві у задоволенні вказаних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed