Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] матері [PERSON] . В позові зазначено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку [ADDRESS] , яка належала померлій на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу № 5996.К, зареєстрованого Запорізькою Регіональною Біржею Нерухомості 20 березня 1998 року, реєстраційний номер 5996.К. На випадок своєї смерті [PERSON] 03.11.1998 року залишила заповіт, за умовами якого все її майно, в тому числі належний їй на праві приватної власності житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] вона заповідала сину [PERSON] . У межах встановленого законом шестимісячного строку позивач звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. 21.05.2019 року позивач отримав постанову приватного нотаріуса Туріченко О.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з відсутністю витягу з реєстру прав власності на вищезазначений житловий будинок. Посилаючись на ст. ст. 328, 384, 1216, 1218, 1222 Цивільного кодексу України позивач зазначає, що іншої можливості захистити свої права, окрім як у судовому поряду в нього не має та саме це і спонукало його звернутися до суду із позовом про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за заповітом. В процесі підготовки справи до розгляду, судом було витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Туріченко Оксани Миколаївни (адреса: приміщення 11, будинок 31, вулиця Олександрівська, місто Запоріжжя) копію спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] смерть якої настала [INFO] . У судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності позивача, позовні вимоги просив задовольнити. Представник відповідача територіальної громади в особі ЗМР в судове засідання не з`явився, подано заяву про проведення судових засідань без участі відповідача, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України. Як передбачено ч. 1,3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як встановлено з матеріалів справи [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , про що Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області складений актовий запис № 5967 від 25.09.2018 року та видано Свідоцтво про смерть серія [NUMBER] копія якого наявна в матеріалах справи Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку [ADDRESS] , яка належала померлій на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу № 5996.К, зареєстрованого Запорізькою Регіональною Біржею Нерухомості 20 березня 1998 року, реєстраційний номер 5996.К. 03.11.1998 року [PERSON] залишено заповіт посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Тавтєлєвим А.В., р.№ 3807, відповідно до змісту якого спадкоємцем після смерті [PERSON] є позивач [PERSON] . На час смерті [PERSON] позивач [PERSON] проживав разом з нею. Вказані особи були зареєстровані за однією адресою по [ADDRESS] , що підтверджується зокрема матеріалами спадкової справи. В силу частини 3 ст. 1268 ЦК України позивач є таким, що прийняв спадщину. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини. Відповідно до статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. 13 березня 2019 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Туріченко Оксани Миколаївни із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] матері [PERSON] . На підставі поданої заяви нотаріусом заведено спадкову справу № 04/2019. Постановою приватного нотаріусу ЗМНО Туріченко О.М. № 291/02-31 від 21.05.2019 року позивачу було відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю Витягу з Реєстру прав власності на вищезазначений житловий будинок. Житловий будинок [ADDRESS] належав померлій на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу № 5996.К, зареєстрованого Запорізькою Регіональною Біржею Нерухомості 20 березня 1998 року, реєстраційний номер 5996.К Договір купівлі-продажу вказаного житлового будинку нотаріального посвідчення не має. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, чинна на час їх виникнення. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. За змістом cm.cm.128, 153 ЦК УРСР (1963 року), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Згідно ст. 15 Закону України "Про товарні біржі" не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Крім того, наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству №56 від 13 грудня 1995, затверджені Правилами державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, які передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01.07.2004р. за №1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. За життя спадкодавцем не було проведено державну реєстрацію прав власності на спірний житловий будинок. Проте враховуючи, що [PERSON] повністю виконані умови договору купівлі-продажу житлового будинку, вона сплатила за придбане майно оговорену договором грошову суму, та їй був переданий у власність та користування вказаний об`єкт нерухомості, з моменту укладення договору купівлі-продажу вона проживала в даному житловому будинку, сплачувала комунальні послуги тому, у передбаченому законом порядку, угода купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася недійсною, на підставі ст.ст. 128, 153 ЦК УРСР і ст.49 Закону України «Про власність», суд приходить до висновку, що вона [PERSON] набула право власності на спірний житловий будинок і правомірно володіла ним. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини Верховним Судом України, у абзаці 3 п. 23 Постанови Пленуму від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до положень cт. 392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки це не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, обраний спосіб захисту узгоджується з передбаченим ст. 16 ЦК України та спрямований на захист спадкових прав Позивача.

Outcome: approved