Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла заява Комунального закладу «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. академіка [PERSON]» про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який проживає в [INFO], в примусовому порядку без його згоди. Заява мотивована тим, що [PERSON] 12.07.2016 року госпіталізований за направленням чергового лікаря-психіатра ВОПНЛ ім.О.І.Ющенка [PERSON], який після особистого огляду [PERSON] зробив висновок про необхідність його госпіталізації у психіатричний стаціонар для обстеження та лікування у звязку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе і суттєву шкоду його здоров»ю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо йому не буде надана психіатрична допомога. [PERSON] не може дати усвідомленої згоди в звязку з його психічним станом, визнаний недієздатним (рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 14.02.2011 року), має опікуна - брата [PERSON] (рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 16.06.2011 року №1479). 12.07.2016 року об 11.00 год. [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів ВОПНЛ ім. академіка [PERSON], яка підтвердила доцільність його госпіталізації для надання психіатричної допомоги. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду з заявою про госпіталізацію в примусовому порядку [PERSON] В судовому засіданні представник лікарні заявлені вимоги підтримав, аргументуючи їх мотивами, викладеними в заяві, просив заяву задовольнити. Прокурор проти задоволення заяви не заперечував. [PERSON] усвідомленої згоди на госпіталізацію до лікарні не надав. Заслухавши пояснення представника лікарні, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. 12.07.2016 року об 11.00 год. [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів ВОПНЛ ім. академіка [PERSON], яка зробила висновок, що [PERSON] страждає на психічне захворювання у формі легкої розумової відсталості зі значними порушеннями поведінки, наслідком якого є інтелектуально-розумовий недорозвиток, порушення волі, емоцій та поведінки, мислення, агресивність по відношенню до оточуючих, що позбавляє його можливості адекватно усвідомлювати навколишню дійсність, свій психічний стан, поведінку та самостійно задовольняти свої основні життєві потреби, потребує госпіталізації в примусовому порядку без його згоди. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку у ВОПНЛ ім.акад.О.І. [PERSON] з 1976 року, коли вперше перебував на лікуванні з приводу затримки психомоторного розвитку. Поступово наростали явища емоційно-вольової нестійкості, порушення поведінки, з приводу чого неодноразово лікувався в дитячих відділеннях ВОПНЛ. Пізніше неодноразово госпіталізувався у психіатричні відділення ВОПНЛ з діагнозом «Легка розумова відсталість з порушеннями поведінки та емоцій». Був визнаний інвалідом ІІ групи безтерміново, відмічає в минулому епізоди появи «голосів», які описує як «різне мені говорили, частіше наче кликали, чув їх з усіх боків». Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 14.02.2011 року визнаний недієздатним, рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 16.06.2011 року №1479 призначено опікуна - брата [PERSON] Остання госпіталізація до ВОПНЛ була з 26.05.2016 року по 24.06.2016 року, після виписки отримував підтримуюче лікування. Теперішня госпіталізація повязана з погіршенням психічного стану: погано спав вночі, став тривожним, підозрілим до оточуючих, у звязку з чим у супроводі брата-опікуна доставлений в ВОПНЛ та примусово госпіталізований до 14 відділення ВОПНЛ. Враховуючи дані медичної документації (Акт огляду комісії-психіатрів особи, яка потребує госпіталізації у примусовому порядку, огляд лікарем-психіатром в приймальному відділенні) [PERSON] страждає на психічне захворювання у формі легкої розумової відсталості зі значними порушеннями поведінки, наслідком якого є інтелектуально-розумовий недорозвиток, порушення волі, емоцій та поведінки, мислення, агресивність по відношенню до оточуючих, що позбавляє його можливості адекватно усвідомлювати навколишню дійсність, свій психічний стан, поведінку та самостійно задовольняти свої основні життєві потреби, потребує госпіталізації в примусовому порядку без його згоди. Згідно статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу", особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Особа віком до 14 років (малолітня особа) госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника. Особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. Згідно з Рішенням Конституційного Суду N 2-рп/2016 від 01.06.2016 положення третього речення частини першої статті 13 не відповідає Конституції України (є неконституційними). Госпіталізація особи у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за рішенням лікаря-психіатра. Особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, а також у випадках проведення експертизи стану психічного здоров'я особи або застосування до особи, яка страждає на психічний розлад і вчинила суспільно небезпечне діяння, примусового заходу медичного характеру на підставах та в порядку, передбачених законами України. Стаття 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" встановлює, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи, тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.\~ Враховуючи наведене та

Outcome: approved