Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

В липні 2013 року ПАТ КБ „ПриватБанк" звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 71 380 грн. 00 коп. та судові витрати в сумі 713 грн. 80 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягає на задоволенні позову з підстав, викладених в заяві (а.с.173). Відповідач позов не визнав з підстав, викладених в письмовому запереченні на позов (а.с. 177-180). До суду не з'явився, уповноваживши представляти свої інтереси в суді адвоката [PERSON] (а.с. 181-182). Представник відповідача просила суд відмовити в задоволенні позову в зв'язку із пропуском строку звернення до суду. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав: Судом встановлено, що 10.11.2006 року між ЗАТ КБ „ПриватБанк" та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № DNH4KP20214214 (а.с. 4-5), за умовами якого [PERSON] отримав споживчий кредит в сумі 5 605 грн. 60 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 25,08% річних з кінцевим строком погашення 10 листопада 2008 року. За посиланням Банку, загальний розмір заборгованості за кредитом станом на 13.06.2013 року становить 71 380 грн., яка складається з: 5 605 грн. 60 коп. - заборгованість за кредитом, 23 789 грн. 50 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 38 109 грн. 66 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 3 375 грн. 24 коп. штраф (процентна складова). Визначаючи характер спірних правовідносин та правову норму, яку належить до них застосувати, суд виходить з наступного: Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються гл.16, 47-51,71 ЦК України, ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ "Про банки і банківську діяльність" та умовами укладеного договору. Враховуючи позицію відповідача, який просить застосувати наслідки спливу позовної давності, суд, вирішуючи питання щодо дотримання строку звернення до суду, як він визначений ст.ст.257, 258 ЦК України, наголошує про наступне. У відповідності до ст.257 ЦК України загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлюється три роки. Пунктом 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Офіційне тлумачення статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» надано також і в Рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011(справа про захист прав споживачів кредитних послуг). Положення доданих до позову Умов, згідно з якими /п.5.5/ строк позовної давності відносно вимог повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів становить 5 років (а.с. 6-9) не можуть бути застосовані до виниклих правовідносини, оскільки всупереч вимогам ст.259 ЦК України зміна тривалості строку позовної давності в сторону її суттєвого збільшення проведена позивачем в односторонньому порядку, що є абсолютним порушенням законодавчо закріпленого принципу зміни її тривалості виключно за домовленістю сторін. Здійснивши судовий розгляд на засадах змагальності сторін та провівши аналіз представлених сторонами доказів, з врахуванням рівності прав сторін щодо їх подання та доведення перед судом їх переконливості, суд дійшов висновку про те, що на час звернення з позовом до суду для позивача сплинув встановлений Законом строк позовної давності, що є підставою для відмови в позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed