Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

До Орджонікідзевського районного суду міста Харкова надійшла вказана позовна заява (а.с. 1-15). Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому прохає розірвати шлюб, зареєстрований 08 жовтня 2011 року між нею та [PERSON] та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], 2012 року народження, в розмірі ? частки від всіх доходів відповідача щомісяця. В обґрунтування пред'явлених позовних вимог посилається на те, що 08 жовтня 2011 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 731. Від даного шлюбу є неповнолітня дитина: [PERSON], [INFO], який мешкає з нею та знаходиться на її утриманні. Шлюбні відносини з відповідачем не підтримує. Сімейне життя не склалося із за відсутності порозуміння, різних поглядів на життя. Спільне господарство не ведеться, проживають окремо один від одного. На утримання дитини відповідач матеріальну допомогу надає не регулярно. Зазначає, що відповідач працездатний та не має інших аліментних зобов'язань. Позивач, позовні вимоги підтримала, прохала їх задовольнити, про що надала відповідну заяву\-\-. Відповідач, позовні вимоги не визнав, прохав надати час на примирення з дружиною, про що надав відповідну заяву і розгляд справи було відкладено, але примирення не відбулось. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 08 жовтня 2011 року Позивач зареєструвала шлюб з Відповідачем [PERSON] у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 731, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданим 08 жовтня 2011 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області (а.с.8). Від спільного життя сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Дитина проживає з позивачем - [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Установлено, що Відповідач працює на ТОВ «Завод рентгенівського обладнання «Квант» м. Київ вул. Плиточна 1-В. Сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Згідно зі ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст.109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Таким чином, зважаючи, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, а тому вони сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, суд вважає, що збереження сім?ї сторін є неможливим, а шлюб підлягає розірванню. Крім того, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, а також, враховуючи, що право позивачки на матеріальне утримання дитини з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов в частині стягнення аліментів підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 ч. 3 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України при визначенні аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ст. 183 ч. 1 СК України частка заробітку /доходу/ матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Вирішуючи питання про розмір аліментів, який належить стягувати з відповідача на користь позивача на утримання їх малолітньої дитини, суд виходить з наступного. За змістом ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. При вирішенні питання про розмір аліментів на дитину суд ураховує те, що ст. 128 Кодексу законів про працю України та ст. 26 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.95 p. № 108/95-ВР визначено, що при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати 20 %, а у випадках, передбаченим законодавством - 50 % заробітної плати, що належить до виплати працівникам, при цьому необхідно мати на увазі, що стягнення аліментів відбувається після здійснення утримання суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податку на доходи фізичних осіб; що Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з Відповідача. Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах платежу за 1 місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved