Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON], [PERSON], за участі третіх осіб: приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Вариводи Наталії Юріївни, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Бичіхіної Ольги Юріївни, в якому, з урахуванням уточнень до позовної заяви від 02.03.2016 року (вх. № суду 8145 від 03.03.2016 року), просить суд: - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого [PERSON] та [PERSON] 15.07.2011 року приватним нотаріусом Варивода Наталією Юріївною, за реєстровим номером 125, по спадковій справі № 2/2011, заведеної після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, на квартиру [ADDRESS]; - внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого [PERSON] та [PERSON] 15.07.2011 року приватним нотаріусом Варивода Наталією Юріївною, за реєстровим записом № 125, по спадковій справі № 2/2011, заведеної після смерті [PERSON], померлого [INFO] року на квартиру [ADDRESS], у формі заміни нотаріусом попередньо виданих [PERSON] та [PERSON] свідоцтв на нові, включаючи видачу свідоцтва їй, [PERSON], у рівній з ними 1/3 частці на підставі правил п.227 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України; - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане приватним нотаріусом Бичіхіною О.Ю. 16.06.2015 року, за реєстровим номером 437, [PERSON] на 1/2 частину квартири [ADDRESS]; - внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого [PERSON] 16.06.2015 року приватним нотаріусом Бичіхіною Ольгою Юріївною, за реєстровим записом № 437, по спадковій справі № 28/2014, заведеної після смерті [PERSON], померлої [INFO] року на квартиру [ADDRESS], у формі заміни нотаріусом попередньо виданого [PERSON] свідоцтва на нове на 1/3 частину квартири [ADDRESS], на підставі правил п.227 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] посилається на те, що [INFO] року помер її чоловік - [PERSON], актовий запис № 4178 від 13.12.2010 року, згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складалась з трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належала померлому на підставі договору дарування від 11.08.2008 року. Позивачка вказує, що згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченим 15.07.2011року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Варивода Н.Ю., спадкоємцями до майна [PERSON], стали його мати - [PERSON], [INFO], та його син - [PERSON], [INFO], які отримали спадщину у рівних частках по 1/2 частині квартири [ADDRESS]. Позивачка зазначає, що їй у прийнятті спадщини було відмовлено, так як на час смерті спадкодавця - [PERSON] вона перебувала з ним у розлученні з 28.05.2008 року. Позивачка вказує, що розірвання шлюбу між [PERSON] та нею - [PERSON] було зроблено на вимогу його матері, [PERSON], яка хотіла подарувати йому належну їй квартиру [ADDRESS]. Разом з тим, позивачка зазначає, що після розірвання шлюбу з [PERSON], вони продовжували з ним спільне подружнє життя, жили разом з [PERSON] однією сім'єю, не маючи наміру припиняти шлюбні відносини, у вищезазначеній квартирі, власником якої був її чоловік - [PERSON] на підставі договору дарування від 11.08.2008 року. Також позивачка вказує, що на час смерті її чоловіка, вона проживала з ним однією сім'єю більше двадцяти років, вели разом сумісне господарство, поліпшили житловий стан квартири шляхом проведення у ній капітального ремонту, починаючи з 1993 року по теперішній час вона, [PERSON], була зареєстрована в зазначеній квартирі разом з чоловіком, [PERSON], сином [PERSON], та зареєстрована по теперішній час. Після смерті [PERSON], як зазначає позивачка, вона взяла на себе всі обов'язки та витрати по його похованню. На думку позивачки, у зв'язку з тим, що вона весь час проживала з чоловіком однією сім'єю, зареєстрована по належній йому, на час його смерті, квартирі та по теперішній час проживає у ній, поховала його за свої власні гроші, то вона фактично поновила з ним шлюбні відносини після їх розірвання 28.05.2008року, має право на спадщину, яка відкрилась після його смерті та фактично прийняла зазначену спадщину, яка складається з квартири [ADDRESS]. Проте, як вказує позивачка, з письмовою заявою про прийняття спадщини вона не зверталась, оскільки їй було роз'яснено нотаріусом про відсутність у неї права на спадщину, яка відкрилась після смерті її чоловіка, [PERSON], по причині розірвання їх шлюбу. З урахуванням викладеного, вважаючи, що вона фактично прийняла спадщину, після смерті свого чоловіка - [PERSON], не відмовилася від її прийняття, у неї - [PERSON], як у дружини [PERSON], та спадкоємця першої черги спадкування за законом, були всі правові підстави для отримання права на спадщину, а саме: на 1/3 частку квартири [ADDRESS], у зв'язку з чим, [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання свідоцтв про право на спадщину за заповітом та за законом недійсними, внесення змін до свідоцтв про право на спадщину за заповітом та за законом. У судовому засіданні 16.02.2016року, у зв'язку з тим, що [PERSON], яка була відповідачкою у зазначеній справі, [INFO] померла, судом, за клопотанням представника позивачки було залучено до участі у справі правонаступника [PERSON] - її спадкоємця [PERSON] (т.1 а.с. 237-239). Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13.10.2016 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON], [PERSON], приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Вариводи Наталії Юріївни, про внесення змін та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом було залишено без розгляду, на підставі ст. 207 ч.1 п.3 ЦПК України. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26.01.2017 року ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13.10.2016 року було скасовано, справу направлено до Київського районного суду м. Одеси для продовження розгляду. У судовому засіданні 12.10.2017 року представник позивачки заявлені позовні вимоги, з урахуванням уточнень, підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. У судовому засіданні 12.10.2017 року представник відповідача - [PERSON] не заперечував проти задоволення позову. У судовому засіданні 12.10.2017 року представник відповідача - [PERSON] проти задоволення позову заперечував у повному обсязі. Третя особа - приватний нотаріус ОМНО Варивода Н.Ю. про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, у судове засідання 12.10.2017 року не з'явилась, про поважність причин відсутності не повідомила, однак 17.05.2017 року надіслала на адресу суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких просила відмовити у задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі, оскільки позовні вимоги суперечать нормам чинного цивільного законодавства України. Третя особа - приватний нотаріус ОМНО Бичіхіна О.Ю. про час та місце судового засідання також повідомлена належним чином, у судове засідання 12.10.2017 року не з'явилась, однак 28.08.2017 року надіслала на адресу суду лист, в якому просила суд слухати справу за її відсутності, а 16.05.2017 року надіслала на адресу суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких просила відмовити у задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі, оскільки позовні вимоги суперечать нормам чинного цивільного законодавства України. Заслухавши пояснення представника позивача та представників відповідачів, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги [PERSON] не підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, згідно з договором дарування, посвідченим 11.08.2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Похиленко Л.М., зареєстровано в реєстрі за №5505, [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар квартиру під [ADDRESS] (т. 1 а.с. 86). Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.09.2008 року на підставі зазначеного договору дарування за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] (т.1 а.с.85). [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 13 грудня 2010року Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №4178 (т. 1 а.с. 56). Зі змісту витребуваної судом спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, вбачається, що після смерті [PERSON] з заявами про прийняття спадщини до Приватного нотаріуса ОМНО Вариводи Н.Ю. звернулися: 18.01.2011 року мати померлого - [PERSON], [INFO], та 07 лютого 2011року син померлого - [PERSON], [INFO](т. 1 а.с. 54, 65). 17 червня 2011 року Приватним нотаріусом ОМНО Вариводою Н.Ю. [PERSON] та [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за законом до майна померлого [INFO] року [PERSON] (т.1 а.с. 89, 100). Зі змісту вказаних свідоцтв про право на спадщину за законом вбачається, що спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON], який помер [INFO] року, є його мати - [PERSON], [INFO], в 1/2 частці, та його син - [PERSON], [INFO], в ? частці. Спадщину, на яку в указаній частці видано це свідоцтво, складається з: квартири під [ADDRESS], що належала померлому на праві приватної власності на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Похиленко Л.М. 11.08.2008 року за реєстровим № 55005, зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 09.09.2008 року, номер запису: 218 в книзі: 35 допк-65, в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером: 24128982. В цілому квартира складається з трьох житлових та підсобних приміщень, загальною площею 66,3 кв.м., в тому числі житловою 39,0 кв.м. Свідоцтва про право на спадщину за законом були зареєстровані в реєстрі за №105 та №125. Крім того, Приватним нотаріусом ОМНО Вариводою Н.Ю. [PERSON] та [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на грошові вклади з належними відсотками, які належали померлому [INFO] року [PERSON] (т.1 а.с. 91, 102). З матеріалів справи також вбачається, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 31.10.2013 року, яке набрало законної сили 12.11.2013 року, було визнано факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без перебування у шлюбі з 28.05.2008 року по [INFO] року. Визнано за [PERSON] право на спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON], померлого [INFO] року (т.1 а.с.110-111). Зазначеним рішенням було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 25.03.1988 року, актовий запис №356 згідно з свідоцтвом про укладення шлюбу, серії [NUMBER], виданим 25.03.1988 року відділом ЗАГСу Київського РВК м. Одеси. Прізвище дружини після укладення шлюбу - [PERSON]. Від шлюбу [INFO] року народився син - [PERSON], актовий запис №2111 від 27.09.1988 року, що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER], видане ЗАГСом Приморського району м. Одеси. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, актовий запис №383 від 28.05.2008 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, серії [NUMBER], видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Одесі. З наданих до суду документів вбачається, що похованням [PERSON] займалась позивач [PERSON] З довідки №430 від 26.01.2011 року, виданої ЖБК "Малиновський-8", про склад сім'ї та реєстрації вбачається, що [PERSON] зареєстрована в квартирі [ADDRESS] з 1993 року (т. 1 а.с. 58). Позивачка 24.12.2012 року уклала шлюб з [PERSON], актовий запис №1040 від 28.08.2012 року, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]), внаслідок чого змінила прізвище на [PERSON]. Згідно з ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, суд зазначає, що вищевказані обставини, які були встановлені рішенням Київського районного суду м. Одеси від 31.10.2013року у справі №1512/12765/2012, в силу ст. 61 ЦПК України, у даній справі додатковому доказуванню не потребують. [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого відділом ЗАГС Нюрнберг, реєстраційний номер: S 4005/2014 (а.с. 192). Зі змісту витребуваної судом спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], померлої [INFO], вбачається, щопісля її смерті, 29 листопада 2014року до Приватного нотаріуса ОМНО Бичіхіної О.Ю. з заявою про прийняття спадщини звернувся її син - [PERSON], [INFO] (т.1 а.с. 189). 16 червня 2015року Приватним нотаріусом ОМНО Бичіхіною О.Ю. [PERSON], [INFO], було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, після смерті [PERSON], яка померла [INFO], на ? частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належала спадкодавцю на праві приватної спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Вариводою Н.Ю.. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 17.06.2011 року за реєстровим №105, зареєстрованого в Реєстрі прав власності на нерухоме майно Комунальним підприємством "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості" 20.06.2011 року, за реєстраційним номером: 24128982, в книзі: 42доп.к-1, номер запису: 218 (т. 1 а.с. 230). Вказане свідоцтво зареєстровано в реєстрі за №437. Також, 16 червня 2015року [PERSON], [INFO], Приватним нотаріусом ОМНО Бичіхіною О.Ю. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, на недоодержану пенсію в сумі - 43328 гривень 48 копійок з урахуванням відсотків та компенсаційних нарахувань на основну суму, яка зберігається в Управлінні Пенсійного фонду України Київського району м. Одеси, що належала померлій на підставі Довідки № 9599/06, виданої вищезазначеним Управлінням Пенсійного фонду України у Київському районі м.Одеси 10.12.2014року (т.1 а.с. 232). Вказане свідоцтво зареєстровано в реєстрі за №440. З урахуванням викладеного, вважаючи, що визнання судовим рішенням від 31.10.2013року у справі №1512/12765/2012 факту спільного проживання з [PERSON] однією сім'єю без перебування у шлюбі з 28.05.2008 року по [INFO] року, та визнання за нею право на спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, дає їй правові підстави для отримання спадщини, як дружина, що відноситься до першої лінії спадкоємців, [PERSON] звернулася до суду із відповідним позовом. Під час розгляду справи, 13.10.2015 року [PERSON] звернулася до Приватного нотаріуса ОМНО Вариводи Н.Ю. з заявою, в якій просила внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.07.2011 року та видати їй свідоцтво про право на спадщину (т.1 а.с.126). Листом від 15 жовтня 2015 року за №67 Приватний нотаріус ОМНО Варивода Н.Ю. повідомив [PERSON] про те, що вчинення нотаріальних дій зупинено до вирішення справи судом, згідно п.3 Глави 2 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», яка передбачає, що у разі одержання від суду повідомлення про надходження позовної заяви зацікавленої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша зацікавлена особа, вчинення нотаріальних дій зупиняється до вирішення справи судом (т.1 а.с.129). Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Відповідно до ст. 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до положень ч. 2 цієї ж статті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Статтею 1258 ЦК передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Цивільним Кодексом передбачена черговість спадкоємців за законом, відповідно до якої у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України), у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1262 ЦК України), у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (ст. 1263 ЦК України), у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України), у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п'яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім'ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім'ї спадкодавця, але не менш як п'ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування (ст. 1265ЦК України). Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК ( 2947-14 ) про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Правила статті 1264 ЦК (435-15) не стосуються дітей, влаштованих у прийомні сім'ї та дитячі будинки сімейного типу. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК (435-15). Відповідно до ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Отже, закон чітко встановлює, що подружжям визнається такий сімейний союз жінки та чоловіка, що був зареєстрований у встановленому законом порядку. При цьому закон не допускає заміни встановленої реєстрації шлюбу договором між чоловіком та жінкою або рішенням суду, хоч би такими і встановлювався факт спільного їх проживання. Таким чином, суд зазначає, що до першої спадкової черги можна віднести лише дружину (чоловіка) померлої особи, тобто таких, які перебували з померлою особою у зареєстрованому шлюбі. Вказана правова позиція викладена у Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», відповідно до якого, проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом як спадкоємців першої черги на підставі ст. 1261 ЦК України. Таким чином, суд вказує, що у питанні черговості спадкування за законом особи, що перебувають у зареєстрованому шлюбі, і такі, що фактично проживають однією сім'єю, належать до різних черг спадкування - першої та четвертої відповідно. А тому чоловік чи жінка, що проживали спільно однією сім'єю, спадкуватимуть лише за відсутності спадкоємців першої, другої та третьої черг. Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті спадкодавця [PERSON], померлого [INFO], є його мати - [PERSON] та син - [PERSON], які відповідно до ст. ст. 1268, 1269 ЦК України є такими, що прийняли спадщину, що підтверджується наявними в матеріалах справи заявами про прийняття спадщини(т. 1 а.с. 54, 65). [INFO] [PERSON], померла, її спадкоємцем є її син - [PERSON], [INFO]. Як було зазначено вище, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 31.10.2013року, яке набрало законної сили 12.11.2013року, було визнано факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без перебування у шлюбі з 28.05.2008 року по [INFO] року. Визнано за [PERSON] право на спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON], померлого [INFO] року (т.1 а.с.110-111). Вказаним рішенням також було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 25.03.1988 року, прізвище дружини після укладення шлюбу - [PERSON], який було розірвано 28.05.2008 року. Таким чином, судовим розглядом встановлено, що з 28.05.2008 року по 11.12.2011року, тобто по день смерті спадкодавця - [PERSON], позивачка [PERSON] проживала з ним однією сім'єю, однак не перебувала з померлим у зареєстрованому шлюбі, у зв'язку з чим, суд зазначає, що [PERSON] відноситься до спадкоємців четвертої черги. Отже, помилковим є твердження позивачки, про те, що визнання судовим рішенням від 31.10.2013року у справі №1512/12765/2012 факту спільного проживання з [PERSON] однією сім'єю без перебування у шлюбі з 28.05.2008 року по [INFO] року, та визнання за нею право на спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, дає їй правові підстави для отримання спадщини, як дружина, що відноситься до першої черги спадкоємців. Крім того, суд не приймає посилання представника позивача, що фактично шлюбні відносини та статус позивачки в якості дружини померлого [PERSON] не припинялись, у зв'язку з тим, що факт спільного проживання [PERSON] з [PERSON] встановлено з дати їх розірвання шлюбу, оскільки законом чітко встановлено статус перебування осіб у зареєстрованому шлюбі та факт мешкання осіб однією сім'єю без реєстрації шлюбу, та як вже було встановлено судом, шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний - 28.05.2008 року, та саме з цієї дати позивачка втратила статус спадкоємця, який відноситься до першої черги. Суд звертає увагу, що в цій справі не спростовується, що відносини між [PERSON] та померлим [PERSON] припинялось. Однак, у зв'язку з тим, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано та подальший період їх життя по день смерті [PERSON], а саме [INFO] року, визнано таким, що вони мешкали однією сім'єю, змінив спадкоємцю [PERSON] порядок черговості на спадкування. Також, позивачем та її представником в судовому засіданні було особисто підтверджено, що проведену реєстрацію розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], з того часу, як стало про це відомо позивачці, нею не оспорювалось. Також суд зазначає про те, що вищевказаним рішенням суду за [PERSON] було визнано лише право на спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, однак не було зазначено черговості спадкування. Крім того, суд вказує, що згідно із ст. 1259 ЦК України черговість одержання лише спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Судовим розглядом встановлено, що такий договір міжсторонами на час розгляду цієї справи не укладений. Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України, лише фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, якій через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: І) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин. В зазначеній категорії справ підлягає встановленню судом також факт належності сторін до спадкоємців за законом різних черг. Слід зазначити, що зміна черговості спадкування лише надає право спадкоємцю наступної черги на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, а не визнає його спадкоємцем цієї черги. Отримавши право на спадкування разом із спадкоємцями іншої черги, такий спадкоємець вважається спадкоємцем тієї черги, до якої він належить відповідно до статей 1261 - 1265 ЦК. Однак, відповідних вимог позивачкою заявлено не було, як і не було надано доказів на підтвердження вищезазначених юридичних фактів щодо можливості зміни черговості права на спадкування. Згідно з ч. 3 ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги наявність спадкоємців першої черги за законом після смерті спадкодавця [PERSON], померлого [INFO] року, та встановлення судом факту того, що позивачка - [PERSON] є спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, а тому спірним свідоцтвом про право на спадщину, її права не порушуються, суд вважає за необхідне у задоволенні позову [PERSON] в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого [PERSON] та [PERSON] 15.07.2011 року приватним нотаріусом Варивода Наталією Юріївною за реєстровим номером 125 по спадковій справі № 2/2011, заведеної після смерті [PERSON], померлого [INFO] року на квартиру [ADDRESS], та внесення зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом у формі заміни нотаріусом попередньо виданих [PERSON] та [PERSON] свідоцтв на нові, включаючи видачу свідоцтва їй, [PERSON], у рівній з ними 1/3 частці на підставі правил п.227 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, відмовити. Решта позовних вимог, щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане приватним нотаріусом Бичіхіною О.Ю. 16.06.2015 року за реєстровим номером 437 [PERSON] на 1/2 частину квартири [ADDRESS], та внесення зміни до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого [PERSON] 16.06.2015 року приватним нотаріусом Бичіхіною Ольгою Юріївною за реєстровим записом № 437 по спадковій справі № 28/2014, заведеної після смерті [PERSON], померлої [INFO] року на квартиру [ADDRESS] у формі заміни нотаріусом попередньо виданого [PERSON] свідоцтва на нове на 1/3 частину квартири [ADDRESS], на підставі правил п.227 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, є похідними та можливість їх задоволення перебуває у прямій залежності від позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] та внесення відповідних змін до цього свідоцтва. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане приватним нотаріусом Бичіхіною О.Ю. 16.06.2015 року за реєстровим номером 437 [PERSON] на 1/2 частину квартири [ADDRESS], та внесення зміни до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого [PERSON] 16.06.2015 року приватним нотаріусом Бичіхіною Ольгою Юріївною за реєстровим записом № 437 по спадковій справі № 28/2014, заведеної після смерті [PERSON], померлої [INFO] року на квартиру [ADDRESS] у формі заміни нотаріусом попередньо виданого [PERSON] свідоцтва на нове на 1/3 частину квартири [ADDRESS], на підставі правил п.227 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,також судом не задовольняються. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати [PERSON] не відшкодовуються. При вищевикладених обставинах та

Outcome: dismissed