Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ярощук Вікторія Юріївна, Головне управління юстиції в Київській області Баришівське районне управління юстиції відділ Державної виконавчої служби про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05 квітня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», як кредитором, та [PERSON], як позичальником, був укладений Кредитний договір №297/ФКВ-07, згідно з яким ТОВ «Укрпромбанк» надав позивачу кредит у розмірі 36 000,00 (тридцять шість тисяч) доларів США зі сплатою процентів у розмірі 12.5% річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, 05 квітня 2007 року між позивачем та ТОВ «Укрпромбанк» був укладений Іпотечний договір №297/Zфквіп 07, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С. та зареєстрований за №1417. Відповідно до умов договору іпотекодавець передав в іпотеку ТОВ «Укрпромбанк» нерухоме майно: - житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами під номером [ADDRESS], - земельну ділянку площею 0,1432 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до виконавчого напису, на підставі договору про передачу Активів та Кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь Публічного акціонерною товариства «Дельта Банк», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є 30 червня 2010 року за реєстровим N2258 - до ПАТ «Дельта Банк», перейшли права первісного кредитора ТОВ «Укрпромбанк», у зв'язку з чим ПАТ «Дельта Банк» набуло статусу нового кредитора. 02.03.2015 року ВДВС Баришівського районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції в Київській області виніс постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису від 20 січня 2015 року зареєстрованого у реєстрі за №134, який було здійснено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. Виконавчим написом пропонується звернути стягнення на нерухома майно - житловий будинок [NUMBER], що розташований на земельній ділянці, площею 0,1432 га кадастровий номер якої [NUMBER], за адресою: [ADDRESS], та за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, задовольнити вимоги Банку в наступних розмірах: - сума заборгованості за кредитом - 23 248,43 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 352 122,28 грн.; - сума заборгованості за відсотками - 1 378,40 дол. США, що згідно курс НБУ складає 20 877,34 грн.; - сума заборгованості за комісією - 2 707,24 грн.; - плата за вчинення виконавчого напису - 2 500,00 грн.; За змістом Виконавчого напису, підставою для його вчинення є Договір іпотеки. Позивач вважає, що зазначений виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушенням вимог чинного законодавства, а тому він має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, виходячи з наступного. 1. У спірних правовідносинах відсутні докази безспірності боржника перед кредитором; 2. Стягнення з позивача плати за вчинення виконавчого напису суперечитиме нормам Закону України «Про захист прав споживачів»; 3. У житловому будинку, на який пропонується звернути стягнення проживала малолітня дитина; 4. Протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте нерухоме житлове майно, яке є предметом іпотеки. Позивач вважає, що документами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки тільки первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарської операції є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. При вчиненні оспорюваного виконавчого напису нотаріус не отримував від Банку чи позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), не направляв відповідні повідомлення про їх отримання, тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед банком, а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі, є безспірними. Розрахунок боргу, наданий працівниками ПАТ КБ «Дельта Банк», є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків банку, та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог відповідача до позивача. За наведених обставин позивач вважає, що нотаріус не мав права на вчинення виконавчого напису, оскільки не мав у своєму розпорядженні доказів безспірності заборгованості позивача перед Банком. Оскільки [PERSON] [INFO] проживає у спірному житловому будинку, виконавчий напис про звернення стягнення на житловий будинок як на предмет іпотеки повинен вчинятися лише за умови надання попередньої згоди органу опіки та піклування в порядку, відповідно до вимог чинного законодавства. Позивач просить суд виконавчий напис від 20 січня 2015 року, що зареєстрований у реєстрі нотаріуса за №134, який вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук Вікторією Юріївною про звернення стягнення на нерухоме майно - житловий будинок [NUMBER], що розташований на земельній ділянці площею 0.1432 га, кадастровий № якої [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , що не підлягає виконанню. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив позов задовольнити, де визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні також підтримала заявлений до суду позов. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до суду на розгляд справи не з,явився. Надали листа про розгляд справи у їх відсутність. Позовні вимоги підтримують. Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ярощук Вікторія Юріївна до суду на розгляд справи не з,явилася. Надала листа в якому заявлений позов не підтримує та просить справу розглядати без її участі. Представник третьої особи: Головне управління юстиції в Київській області Баришівське районне управління юстиції Відділ Державної виконавчої служби в судове засідання свого представника не направили та просили суд розглядати справу без участі їх представника. Суд, допитавши позивача, його представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлений позов є обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 05 квітня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №297/ФКВ-07, згідно з яким ТОВ «Укрпромбанк» надав позивачу кредит у розмірі 36 000,00 (тридцять шість тисяч) доларів США зі сплатою процентів у розмірі 12.5% річних. 05 квітня 2007 року між позивачем та ТОВ «Укрпромбанк» був укладений Іпотечний договір №297/Zфквіп 07, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С. та зареєстрований за №1417, відповідно до умов якого іпотекодавець передав в іпотеку ТОВ «Укрпромбанк» нерухоме майно: - житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по [ADDRESS], - земельну ділянку площею 0,1432 га, надану для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER], розташовану за адресою: [ADDRESS]. На підставі договору про передачу Активів та Кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є 30 червня 2010 року за реєстровим N2258 - до ПАТ «Дельта Банк», перейшли права первісного кредитора ТОВ «Укрпромбанк», де ПАТ «Дельта Банк» набуло статусу нового кредитора. 02.03.2015 року ВДВС Баришівського районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції в Київській області виніс постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису від 20 січня 2015 року, зареєстрованого у реєстрі за №134, який було здійснено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. Встановлені судом обставини стверджуються: -ксерокопією кредитного договору №297/ФКВ-07, згідно з яким ТОВ «Укрпромбанк» надав позивачу кредит у розмірі 36 000,00 (тридцять шість тисяч) доларів США зі сплатою процентів у розмірі 12.5% річних; -ксерокопією Іпотечного договору №297/Zфквіп 07, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С. та зареєстрований за №1417, відповідно до умов якого іпотекодавець передав в іпотеку ТОВ «Укрпромбанк» нерухоме майно; -ксерокопією виконавчого напису від 20.01.2015 року; -ксерокопією постанови ВДВС про відкриття виконавчого провадження від 02.03.2015 року; -ксерокопією витягу з технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок; -ксерокопією витягу з будинкової книги; -іншими матеріалами справи. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості. Це також визначено у п. 283 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року №20/5, де зазначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 31.01.1992 року, при вирішенні справ пов'язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність бєзспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМ України від 29.06.1999 року №1172 визначено, що стягнення заборгованості у безспірному порядку проводиться за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Міністерством Юстиції України, на звернення Федерації профспілок України по питанню внесення змін до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, надано роз'яснення, у якому вказано, що «зазначені зміни інструкції також є позитивними для осіб, які є боржниками за кредитним договором та іпотекодавцями, оскільки виконавчий напис нотаріусом буде вчинено лише за умови подання іпотекодержателем документів достатніх для встановлення безспірності заборгованості та прострочення виконання зобов'язання (наприклад, нотаріус повинен витребувати від стягувача заяву від імені боржника про відсутність спору щодо заборгованості). Дане роз'яснення Міністерства юстиції України від 22.01.2010 року міститься на сайті Федерації профспілок України. Відповідно до судової практики щодо виконавчого напису нотаріуса, де нотаріусом не було встановлено безспірність вимоги банку, зокрема виконавчий напис вчинений без перевірки нотаріусом ознак безспірності сум боргового зобов,язання, такий виконавчий напис не підлягає до виконання. Відносини, які витікають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян у тому числі про надання кредитів регулюються положеннями Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками, є договором про надання споживчого кредиту. Таким чином, на правовідносини, які виникли між позивачем та Банком, поширюються вимоги Закону України «Про захист прав споживачів». Дана норма також підтверджена рішенням Конституційного суду України від 10.11.2011 року по справі №1-26/2011, в якому зазначено, що дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають, як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до п. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо кредитодавець у позасудовому порядку або до судового провадження звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту або погашення іншого боргового зобов'язання споживача, кредитодавець не може у будь-який спосіб вимагати будь-якої плати або винагороди від споживача за таке звернення. У Виконавчому написі зазначена сума, стягнута за його вчинення - 2500 гривень 00 коп., де ця сума покладається на позичальника, як боржника, що суперечить п. 11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Оспорюваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом 20.01.2015 року. Однак з 18.03.2008 року у житловому будинку, на який пропонується звернути стягнення проживає малолітня дитина [PERSON], [INFO], що підтверджується витягом з будинкової книги. Таким чином на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на житловий будинок [ADDRESS], що розташований на земельній ділянці площею 0,1432 га, в будинку проживала малолітня дитина. Суд вважає, що при вчиненні виконавчого напису про звернення стягнення на житлове приміщенні (що відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей), не було дотримано вимог ст. 18 Законі України «Про охорону дитинства, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» та фактично надано дозвіл на реалізацію квартири з прилюдних торгів, в якій проживає неповнолітня дитина, без дозволу органу опіки і піклування. Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надані Верховною Радою України. Згідно з принципом 4 Декларації прав дитини «дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення. Їй повинно належати право на здоровий ріст і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені, як їй так і його матері, включаючи до пологовий і після пологовий догляд. Дитині повинно належати право і належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування». Ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. Ч. 3 ст. 17 цього Закону передбачає, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Частина 2 ст. 18 вказаного Закону передбачає, що діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщені мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян безпритульних дітей» передбачає, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Статтею 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцію 44 сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні, як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері, є Закон України «Про охорону дитинства», норми якого узгоджуються із вищеназваними положеннями Конвенції «Про права дитини». У випадку наявності будь-якої правової колізії, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правові відносини, що стосуються інтересів дитини, суд відповідно до вимог ст.8 ЦПК України та ст. З Конвенції «Про права дитини» повинен надавати перевагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У т.ч. це стосується й положень такого підзаконного нормативно-правового акту, як Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає, як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується, як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. По даній справі предметом іпотеки є житловий будинок, загальна площа якого становить 56,2 кв. метри, який є постійним місцем проживання позивача і його родини, в тому числі малолітньої дитини. Іншого нерухомого майна у власності позивача немає. Норми Закону України «Про іпотеку», зокрема в частині задоволення вимог іпотекодержателя, мають бути застосовані з урахуванням норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті», однак зазначеного вище, при вчиненні оспорюваного виконавчого напису, нотаріусом враховано не було. За таких обставин позов [PERSON] підлягає до задоволення.

Outcome: approved