Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

Лікар-психіатр комунального закладу «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня» звернувся до суду із заявою, в якій просить госпіталізувати до комунального закладу «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня» [PERSON] посилаючись на ти, що підставою для його госпіталізації є неможливість самостійно задовольняти свої основні життєві потреби. В судовому засіданні представник КЗ «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня» заяву підтримав, просить задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в заяві (а.с. 2-3). Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення заяви, вважав її обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Опікун недієздатного просив заяву задовольнити та госпіталізувати [PERSON] до психіатричного закладу. [PERSON] у судовому засіданні щодо своєї госпіталізації в примусовому порядку не заперечив. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про психіатричну допомогу", особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Особа віком до 14 років (малолітня особа) госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника. Особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків або відсутності батьків чи законного представника госпіталізація неповнолітнього до психіатричного закладу проводиться за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду. Згода на госпіталізацію фіксується у медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра. Частиною другою вказаної статті встановлено, що госпіталізації особи у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за рішенням лікаря-психіатра. Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. В той же час, рішенням Конституційного Суду України від 01.06.2016 положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Конституційний Суд України зазначив, що до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року роз'яснено, що у необхідних випадках суд зазначає про урахування: рішення Конституційного Суду України про офіційне тлумачення Конституції та законів України, які підлягають застосуванню в даній справі та при вирішенні питання про відповідність Основному Закону України нормативно-правових актів, перелічених у пункті 1 частини першої статті 150 Конституції України, якими сторони доводять свої вимоги чи заперечення; постанов Пленуму Верховного Суду України, прийнятих відповідно до статті 125 Конституції України і статті 55 Закону України від 7 лютого 2002 року N 3018-III «Про судоустрій України», з питання застосування норм процесуального та матеріального права, які підлягають застосуванню в даній справі. Судом встановлено, що рішенням Маловиськівського районного суду Кіровоградської області від 31 травня 2011 року №2-о-25/11 [PERSON], [INFO], визнано недієздатним, а опікуном призначено його матір - [PERSON], [INFO] (а.с.5). Опікун недієздатного звернувся до Комунального закладу «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня» із заявою щодо госпіталізації в примусовому порядку [PERSON] (а.с.6). Відповідно до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. У відповідності до ч. 2 зазначеної статті, до заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. Згідно висновку комісії лікарів від 21.03.2017 року, встановлено діагноз [PERSON]: виражений психоорганічний синдром, змішаний варіант складеного ґенезу (вживання наркотиків + алкоголізація + ЧМТ в 2007 році) з маячними включеннями, рідкими судомними нападами, у зв'язку з чим потребує нагляду та лікування. Підставою для продовження госпіталізації в примусовому порядку є неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби. Комісія вважає доцільним госпіталізацію хворого до КЗ " Кіровоградська обласна психіатрична лікарня" в порядку примусової госпіталізації (а.с.4). Разом з цим судом було безперечно встановлено, що [PERSON] неодноразово перебував на лікуванні в психіатричних лікарських закладах з психічними розладами, що не заперечувалося в судовому засідання представником заявника. Таким чином, враховуючи, що [PERSON]визнаний у встановленому порядку недієздатним та згідно висновку комісії лікарів-психіатрів від 21.03.2017 року страждає на психічний розлад, у зв'язку з чим, суд вважає, що [PERSON]потребує госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги заявника про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON] знайшли своє підтвердження при розгляді справи та підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно п.7 ч.1 ст.367 ЦПК України про примусову госпіталізацію рішення підлягає негайному виконанню. На підставі ст.ст. 13, 14, 16-19, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу»,

Outcome: approved