Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що її батько [PERSON] помер 05.01.2017 року, перебуваючи на тимчасово окупованій території в с. Старомихайлівка Марїнського району Донецької області, від загального захворювання. Документами, що підтверджує факт смерті батька, є лікарське свідоцтво про смерть № 1/7 від 09.01.2017 року, довідка про причину смерті № 1/7 від 09.01.2017 року та свідоцтво про смерть ДНР № 046469 від 10.01.2017 року, що використовуються на тимчасово окупованій території. Заявнику 04.04.2017 року було відмовлено Вугледарським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області в реєстрації смерті батька в звязку з тим, що заявником предявлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. З метою захисту прав та інтересів як громадянина України [PERSON] просить суд встановити факт смерті її батька [PERSON], [INFO], який помер 05.01.2017 року в селищі Старомихайлівка Марїнського району Донецької області. Заявник [PERSON] в судовому засіданні підтримала свої вимоги та наполягала на їх задоволенні, просила суд встановити факт смерті її батька [PERSON], [INFO], який помер 05.01.2017 року в селищі Старомихайлівка Марїнського району Донецької області. Представник заінтересованої особи - Вугледарського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд, заслухавши пояснення заявника та свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява про встановлення факту смерті підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 257-1 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є донькою померлого [PERSON], що підтверджується дослідженими в судовому засіданні: свідоцтвом про народження серії І-ЯК № 126086, виданим 14.12.1966 року Старомихайлівським ЗАГС Марїнського району Донецької області; витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00017868768, виданим 04.04.2017 року Вугледарським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області, відповідно до якого заявник змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]; свідоцтвом про розірвання шлюбу ІV-НО № 270343, виданим 25.12.1990 року відділом ЗАГС м. Марїнка Донецької області (а.с.9-10, 13). В матеріалах справи міститься копія паспорту громадянки України [PERSON], згідно якої місце її проживання зареєстровано в [INFO] (а.с.3-5). Крім того, [PERSON] взята на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою № [NUMBER] від 03.04.2017 року (а.с.8). [PERSON] помер 05.01.2017 року в селищі Старомихайлівка Марїнського району Донецької області, в звязку з чим було видано лікарське свідоцтво про смерть № 1/7 від 09.01.2017 року, довідка про причину смерті № 1/7 від 09.01.2017 року та свідоцтво про смерть ДНР № 046469 від 10.01.2017 року органами, розташованими на тимчасово окупованій території України (а.с.11-12). Відповідно до листа Вугледарського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області № 513/15.28-54 від 04.04.2017 року заявнику було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті в звязку з тим, що заявником предявлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с.14). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що останній раз за життя бачила [PERSON] восени 2016 року. Він помер 05.01.2017 року в селищі Старомихайлівка Марїнського району Донецької області, де його і поховали 06.01.2017 року. Свідок підтвердила факт смерті [PERSON] та зазначила, що особисто була присутньою на його похороні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що останній раз за життя бачила [PERSON] близько двох років назад. Він дуже хворів та помер 05.01.2017 року в селищі Старомихайлівка Марїнського району Донецької області. Поховали його 06.01.2017 року. Свідок підтвердила факт смерті [PERSON] та зазначила, що особисто була присутньою на його похороні. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до п. 1 Постанова Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Згідно з ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Відповідно до ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Надану заявником довідку про причину смерті № 1/7 від 09.01.2017 року, видану КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 6 м. Донецька», суд вважає належним та допустимим доказом по справі, відповідно до ст. 58, 59 ЦПК України, бере до уваги та оцінює разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозвязку, враховуючи висновки ЄСПЛ у справі «Кіпр проти Туреччини». Надане заявником свідоцтво про смерть ДНР № 046469 від 10.01.2017 року не приймається до уваги судом, оскільки у відповідності до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» даний документ не є належним доказом по справі. Згідно з ч. 1, 3 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» Державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Відповідно до п. 1 Розділу 5 "Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні", затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 року, підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Суд дійшов висновку, що заявник є громадянкою України, зареєстрована та проживає на території України. Її батько [PERSON] також був громадянином України, але перебував на тимчасово окупованій території України - в м. Донецьку Донецької області, де помер 05.01.2017 року, про що було видано свідоцтво про смерть ДНР № 046469 від 10.01.2017 року, яке, згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», є недійсним, що унеможливлює отримання заявником свідоцтва про смерть в органах державної реєстрації актів цивільного стану України. Встановлення факту смерті [PERSON] має для заявника юридичне значення, так як дозволяє їй реалізувати право на отримання свідоцтва про смерть батька. За таких обставин заява [PERSON] про встановлення факту смерті підлягає задоволенню. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Outcome: approved