Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

Заявниця, звернувшись до суду із вказаною заявою, зазначила, що 01.09.2017 року між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено трудовий договір між працівником та фізичною особою, яка використовує найману працю. 11.03.2017 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] 06.10.2017 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено Додаткову угоду №1 до трудового договору від 01.09.2017 року, якою внесені відповідні зміни до даного трудового договору у зв`язку зі зміною прізвища працівника. Вказаний договір був безстроковим та таким, який було укладено на невизначений термін із зазначенням посади бармен. Договір є діючим, не розірваний. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 27.10.2020 року [PERSON] помер [INFO] . Механізм припинення трудового договору у разі смерті роботодавця фізичної особи-підприємця на даний час чинним законодавством не визначений. Отже, вказана обставина позбавляє її можливості звернутись до Маріупольського міського центра зайнятості Маріупольської міської ради для внесення відповідного запису до трудової книжки. На підставі чого вимушена звернутися до суду з заявою, в якій просила суд встановити факт припинення трудових відносин між нею та ФОП [PERSON] , що склалися на підставі трудового договору від 01.09.2017 року, з урахуванням внесених до нього змін додатковою угодою №1 від 06.10.2017 року, з 27.10.2020 року, у зв`язку зі смертю останнього. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Кравченко Т.В. в судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що 01 вересня 2017 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено безстроковий, на невизначений строк трудовий договір між працівником та фізичною особою, яка використовує найману працю. 11.03.2017 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Приморським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №108. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». 06 жовтня 2017 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладено додаткову угоду №1 до трудового договору від 01 вересня 2017 року, якою внесені зміни до трудового договору у зв`язку зі зміною прізвища та паспортних даних працівника. На підставі копії трудової книжки серії [NUMBER] , виданої 01 вересня 2017 року, вбачається, що [PERSON] з 01.09.2017 року працювала у ФОП [PERSON] на посаді бармена. За інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що фізична особа-підприємець [PERSON] , який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] здійснював підприємницьку діяльність з основним видом економічної діяльності 56.10 діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 27 жовтня 2020 року Лівобережним районним у м.Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в м.Маріуполі Донецької області, актовий запис №1587. Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Положеннями ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. В ст.5 ЦПК України зазначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.1 Постанови пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Згідно ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. З ст.23 КЗпП України випливає, що трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. В ст.36 КЗпП України зазначено, що підставами припинення трудового договору є: угода сторін; закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення; призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу; розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45); переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду; відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці; набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи; укладення трудового договору (контракту), всупереч вимогам Закону України "Про запобігання корупції", встановленим для осіб, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом року з дня її припинення; з підстав, передбачених Законом України "Про очищення влади"; набрання законної сили рішенням суду про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави стосовно особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках; підстави, передбачені контрактом; підстави, передбачені іншими законами. Вимогами ст.47 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно п.2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 року, запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи. При таких встановлених судом обставинах справи, враховуючи те, що ФОП [PERSON] [PERSON] помер, у заявника відсутня можливість припинити трудовий договір відповідно до положень КЗпП України в інший спосіб окрім звернення із такою заявою до суду. Отже, зважаючи на об`єктивні обставини справи, для захисту трудових прав [PERSON] суд дійшов висновку, що заявлені ним вимоги підлягають задоволенню шляхом встановлення факту припинення трудових відносин заявника.

Outcome: approved