Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 24 вересня 2011 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, який рішенням суду від 23 березня 2021 року розірвано. Від спільного шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] , яка проживає із нею. За медичними показаннями їй потрібне лікування та оздоровлення 2 рази на рік. На цей час дочці також необхідна дошкільна підготовка, періодичне відвідування та лікування у стоматолога, сплата послуг за навчання дитини танцями. Вона працює викладачем у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ і такий рівень матеріального забезпечення вона одна не можу надати своїй дитині, тому батько, який є здоровим та працездатним, зможе сплачувати аліменти на рівні 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), оскільки працює старшим інспектором ВК полку поліції "Дніпро-1" та має постійний дохід у розмірі отримуваної ним заробітної плати. На підставі викладеного позивач звертається до суду з цим позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини - [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 02 липня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 06 вересня 2021 року відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що вимога позивача не може бути повністю задоволена, а факти викладені в позовній заяві, не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства України. Зазначив, що після розірвання шлюбу з позивачем він продовжував надавати своїй донці матеріальну допомогу, частково гроші передавалися безпосередньо позивачу. Так само він здійснював щомісячно оплату на дитячий садок та харчування доньки, а з березня 2021 року ним як учасником бойових дій подано заяву на безоплатне харчування дитини у дошкільному закладі. Усі заяви позивача та викладені нею доводи стосовно того, що жодної матеріальної допомоги на утримання дитини він не надає, не відповідають обставинам справи, а відповідно й вимога позивача про стягнення аліментів взагалі є надуманою та передчасною, оскільки це його рідна донька, яку він любить і якій буде матеріально допомагати не залежно від того чи буде рішення суду, чи ні. Наразі позивач обмежує спілкування з донькою, у зв`язку з чим 02.09.2021 року Управлянням у справах дітей Шевченківської райради ухвалено рішення на години спілкування. Щодо тверджень позивача про те, що донька займається танцями за які вона сплачує не відповідає дійсності, тому як останні місяці коли в нього була можливість бачитись з донькою він все оплачував. З тверджень, що донці потрібне лікування та оздоровлення повідомляє, що позивач є співробітником Національної поліції України, що дає їй право на знижку санаторного оздоровлення для неї та доньки у 50 відсотковому розмірі, крім того таке право має і він як учасник бойових. Щодо тверджень позивача стосовно того, що він не здійснює догляд за донькою зазначає, що таке твердження позивача не відповідає дійсності, оскільки донька перебуває із ним лише тоді, коли позивач сама дозволяє їм знаходитися разом. Він завжди сам бажає постійно бути разом зі своєю дитиною, однак, останнім часом протягом трьох останніх місяців позивач перестала давати йому зустрічі з дитиною, з цього приводу він змушений був подати заяву до Управлянням у справах дітей Шевченківської райради щодо годин спілкування з донькою. Також зазначив, що на сьогоднішній день, він також знаходиться в дуже важкому моральному та матеріальному становищі, допомагає своїй матері з якою мешкає, та змушений раз на рік їздити на санаторне лікування та реабілітацію через постійну дислокацію в зоні проведення операції об`єднаних сил Донецької та Луганської областей. Крім того, його дідусю необхідна після інсульту допомога та реабілітація. Максимальна грошова сума аліментів, яку він може надавати позивачу становить 1500 грн. на місяць. 03 жовтня 2021 року позивач на адресу суду надіслала відповідь на відзив, який надійшов до суду 08 жовтня 2021 року, в якому зазначила, що посилання відповідача у відзиві не відповідають дійсності, оскільки відповідач після розірвання шлюбу ніяких коштів їй особисто жодного разу не передавав. З наданих відповідачем квитанцій чітко вбачається, що від будь-якої участі у матеріальному утриманні чи забезпеченні дитини повністю усунувся з моменту розлучення і з березня 2021 року по сьогоднішній день ніякої матеріальної допомоги для дитини від відповідача не надходило, у зв`язку із чим просить задовольнити її позовну заяву у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та просив задовольнити у повному обсязі. Зазначив, що відповідач дійсно під час шлюбу надавав грошові кошти на утримання дитини про те після розірвання шлюбу доказів утримання дитини відповідачем не надано, доказів того, що відповідач останні місяці сплачував за заняття дитиною танцями, не знайшли свого підтвердження, оскільки відповідачем надані лише дві квитанції перерахунку коштів під час перебування сторін у шлюбі. Також не відповідають дійсності посилання відповідача щодо нездійснення сплати позивачем комунальних витрат, оскільки позивач особисто надає частину коштів батькові відповідача для оплати таких витрат. Відповідачем не надано доказів того, що він особисто доглядає за дідусем, також необґрунтована саме сума у розмірі 1500 грн., яку відповідач погоджується сплачувати на утримання дитини, натомість позивачем надані підтвердження про необхідність у матеріальній допомозі для дитини саме на 2021 рік. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, посилаючи на відзив та зазначив, що погоджується на стягнення з нього аліментів у розмірі 1500 грн. з дня набрання рішення законної сили, а не з моменту звернення до суду. Зазначив, що у нього є можливість як у учасника бойових дій звертатись до установ для надання безкоштовно харчування дитині, отримання ліків для лікування дитини, відвідування стоматолога, також зазначив, що позивач і надалі користується його квартирою. Також у нього немає підтверджень того, що він особисто позивачу передавав кошти на утримання дитини, оскільки на той час не було такої необхідності та розписок він з позивача не брав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Судом встановлено, що 24 вересня 2011 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданим Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 573 (а. с. 23), який рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2021 року розірвано. Рішення набрало законної сили 23 квітня 2021 року (а. с. 24-27). Від подружнього життя сторони мають малолітню дитину: доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 235 (а. с. 9), яка проживає з позивачем. Крім того, сторонами у справі не оспорюється той факт, що дочка [PERSON] проживає разом із позивачем. Відповідно до ч. ч. 1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. У національному законодавстві України право дитини на утримання, що також прямо кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У роз`ясненнях, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" та ст. 182 СК України зазначено, що при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають значення. У цьому випадку суд виходить з того, що відповідач не відноситься до категорії непрацездатних осіб, має можливість самостійно визначати обсяг забезпечення себе роботою та відповідно отримання доходів від такої роботи, інших осіб на утриманні не має. Статтею183 СК України передбачено, що розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. 183 СК України. Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із ст. ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Отже, з урахуванням вимог діючого законодавства, а також те, що обов`язок утримувати батьками своїх неповнолітніх дітей є безумовним, відповідач офіційно працевлаштований, тому суд вважає, що [PERSON] має можливість надавати матеріальну допомогу своїй неповнолітній дитині. Відповідач у судовому засіданні визнав свій обов`язок брати участь в утриманні дитини, але заперечує щодо стягнення з нього 1/4 частини заробітку та не заперечує щодо стягнення аліментів у розмірі 1500 грн. На підтвердження своїх заперечень відповідачем надано до суду частину копій платіжних доручень про поповнення картки на ім`я [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , а саме: 30.10.2020 року у розмірі 3015,08 грн., 28.02.2019 року у розмірі 300 грн., 30.01.2021 року у розмірі 1005,03 грн., 29.09.2020 року у розмірі 3015,08 грн., 09.06.2020 року у розмірі 140 грн. (а. с. 60, 62, 64, 65, 66), також платіжне доручення щодо сплати за харчування дитини від 10.01.2019 року на суму 164,28 грн. (а. с. 61), поповнення картки на ім`я [PERSON] за заняття танцями [PERSON] , а саме: 30.10.2020 року на суму 351,76 грн., 10.02.2021 року на суму 1085 грн. 43 коп. (а. с. 59, 63), виписку по картковому рахунку (а. с. 42). Представник позивача у судовому засіданні не заперечував щодо надання відповідачем вказаних коштів на утримання дитини, але зазначив, що ці кошти та поповнення карткового рахунку надавались ще до розірвання шлюбу між сторонами, який розірвано 23 березня 2021 року, на цей час відповідач коштів на утримання дитини не надає. У позовній заяві позивачем ставиться питання про стягнення аліментів на утримання дитини у частці від доходу відповідача - батька дитини. За таких обставин, положеннями ч. 3 ст. 181 СК України регламентоване право того з батьків, разом з яким проживає дитина, обирати спосіб стягнення аліментів. Враховуючи викладене, та вимоги ст. ст. 182, 183 СК України, а також те, що обов`язок утримувати батьками своїх неповнолітніх дітей є безумовним, між учасниками справи договір про сплату аліментів на дитину в письмовій формі не укладався та нотаріально не посвідчувався; суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який є молодим працездатним чоловіком та офіційно працевлагтований, відомостей про незадовільний стан його здоров`я, а також про наявність на його утриманні інших дітей суду не надано. На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання своєї доньки. Посилання відповідача на те, що у нього на сьогоднішній день тяжке моральне та матеріальне становище у зв`язку із тим, що у нього на утриманні є ще його дідусь похилого віку, якому він надає допомогу у лікуванні, а також матір з якою він проживає та надає допомогу їй щодо погашення кредиту, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Також відповідач не надав суду доказів, які б свідчили про те, що він має зобов`язання по утриманню інших осіб або наявних у нього обставин, що унеможливлюють виплату аліментів на мінімально встановленому законодавством рівні. Крім того, матеріалами справи не підтверджено погіршення матеріального стану [PERSON] у зв`язку з наданням допомоги своїй матері та дідусю, а навпаки судом встановлено, що відповідач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 24 лютого 2021 року (а. с. 67), та має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що не заперечувалось відповідачем у судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, зазначено, що відповідно до вимог ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. З аналізу вказаних норм випливає, що зазначене погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку зі значним погіршенням матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Разом з тим, враховуючи наявні в матеріалах справи докази та те, що обидва батьки повинні утримувати свою дитину, а також те, що суду не надано об`єктивних доказів того, що відповідач не має змоги сплачувати аліменти саме у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), суд не приймає до уваги посилання відповідача про стягнення з нього аліментів у розмірі 1500 грн. Враховуючи встановлені судом обставини, виходячи із засад розумності, добросовісності і справедливості, та беручи до уваги ту обставину, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд визначає розмір аліментів на дитину у відповідності до встановлених обставин, що мають значення для вирішення цього питання, та вимог закону, в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, оскільки відповідач, будучи, батьком дитини зобов`язаний її матеріально утримувати. Твердження відповідача про те, що позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з ним та його матір`ю, але фактично не проживає та не витрачає кошти на побутові потреби, судом прийнято до уваги, але під час судового засідання представником позивача надані підтвердження того, що 12.10.2021 року [PERSON] знята з реєстрації місця проживання за вищевказаною адресою. Що стосується посилань відповідача щодо стягнення з нього аліментів з дня набрання рішення законної сили, суд зазначає наступне. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. За таких підстав суд вважає необхідним стягнути аліменти з [PERSON] на утримання дитини з дня подання позову до суду, тобто з 02 липня 2021 року, відповідно до вимог закону, а не з дня набрання рішенням законної сили, як зазначив відповідач. На підставі п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням зазначеного, суд вважає можливим допустити негайне виконання судового рішення у межах сум платежів за один місяць. Окрім того, у відповідності до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно із ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі у розмірі 908 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду.

Outcome: approved