Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

Заявники 28.11.2018 року звернулися до суду з заявою, зацікавлена особа: Комунальне підприємство «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва про право власності від 20.07.1993 року № [NUMBER] , зареєстровано і записано в реєстрову книгу [NUMBER] на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування поданої заяви зазначили, що на підставі свідоцтва про право власності від 20.07.1993 року № [NUMBER], зареєстровано і записано в реєстрову книгу [NUMBER], заявники - [PERSON] . , [PERSON] ., [PERSON]., [PERSON] , є власниками квартири за адресою: [ADDRESS] , заг . пл .. 44,9 кв.м., житл. пл.. 32,9 кв.м., на праві приватної спільної власності у рівних долях. Між тим, у вказаному свідоцтві про право власності від 20.07.1993 року № [NUMBER] була виявлена помилка, а саме прізвище власників вказано « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] ». Заявники звертались до Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради з питанням про внесення змін до приватизаційних документів, проте їм було роз`яснено їх право на звернення до суду. Посилались на те, що унаслідок такої помилкової зміни їх прізвищ на теперішній час виникли певні неузгодженості між документами, що посвідчують їх особи, та правовстановлюючими документами, які були видані на їх імена, тому існують перешкоди у розпорядженні ними своєю власністю (квартирою). Ухвалою суду від 17.12.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за зазначеною заявою, справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 11.02.2019 року. Ухвалою суду, повний текст якої було складено 12.02.2019 року, було розглянуто та задоволено клопотання представника заявників про витребування доказів. Розгляд справи був відкладений на 13.03.2019 року. До суду 04.03.2019 року надійшов відзив від представника зацікавленої особи, згідно якого вважають, що з їх боку не було допущено жодних порушень. У судове засідання 13.03.2019 року учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. У матеріалах справи наявні заяви від заявників, згідно яких просили справу розглядати за їх відсутності та просили задовольнити подану заяву. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з чим датою складення цього судового рішення є 21.03.2019 року. Суд, дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення заяви. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ч. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Судом встановлено, що на підставі розпорядження органу приватизації № [NUMBER] від 20.07.1993 року заявникам було видано свідоцтво про право власності на житло [NUMBER] від 20.07.1993 року на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Приватизації вказаної квартири була проведена згідно заяви на приватизацію житла, довідки про склад сімї наймача та займаних ними приміщень, які були оформлені належним чином, підписані керівником по обслуговуванню житла та паспортистом, де прізвище власників квартири на українській мові було зазначено як [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Право власності на квартиру було зареєстровано за заявниками в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації 17.08.1993 року під №284 стор. 42 книга 40пр.. На ім`я [PERSON] було виготовлено технічний паспорт на вказану квартиру. На теперішній час, згідно громадянських паспортів, виданих у 1997 році, написання прізвищ на українській мові змінилося та значиться як [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Отже, на теперішній час є неспівпадання в написанні прізвищ заявників у свідоцтві про право власності на квартиру, та паспортах громадянин України, виданим їм у 1997 році. Згідно листа КП «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради від 29.10.2018 року №249/Е-01-07, підприємство не має можливості внести зміни у приватизаційні документи на квартиру за адресою: [ADDRESS] , в частині написання прізвищ заявників « [PERSON] » замість вказаних «[PERSON]». Коли установи, які видали правовстановлюючі документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 та п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України та роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995, № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 256 ЦПК (у новій редакції ЦПК України відповідно норма міститься у ст. 315) факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Метою встановлення даного факту є те, що без такого факту належності правовстановлюючого документу заявниця не матиме змоги розпоряджатися своїм нерухомим майном. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючих документів, який необхідний заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. Оскільки даний факт (належності документів заявникам) підтверджується письмовими доказами по справі, а також визнається заінтересованою особою, суд вважає, що є підстави для задоволення заяви [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і встановлення факту належності їм правовстановлюючого документу на квартиру за адресою: [ADDRESS] , саме: свідоцтва про право власності від 20 липня 1993 року № [NUMBER], зареєстрованого і записаного у реєстровій книзі за №І0-839. Встановлення вказаного факту має юридичне значення для заявників, які через розбіжності в написанні прізвищ в свідоцтві та документах, які посвідчують особу (паспорту громадянина України від 1997 року), не можуть у повному обсязі реалізувати свої права як власники. Тому суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Outcome: approved