Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] визнати спільною, як об`єктом права власності подружжя, сумісною власністю, та встановити: - за позивачем [PERSON] , одноособове право власності на частину майна в розмірі 1/2 частини на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] . - за [PERSON] , одноособове право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] . Крім того позивач просила стягнути з відповідача понесені судові витрати. Свої вимоги мотивує наступним: з відповідачкою він перебуває в фактичних шлюбних відносинах з 16 липня 2002 року. При перебуванні у шлюбі з ними, договором купівлі - продажу, набуто житло житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] . Позивач зазначає, що підставою звернення до суду є те, зо він біля трьох років проживає поза своєю власністю за неправомірної поведінки в житті та побуті відповідачки. Крім нього в житлі не можуть проживати і опікаємі ним діти на виховання яких він прийняв зобов`язання. В судове засідання позивач не з`явився, однак, подав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явилася натомість подала письмову заяву про визнання позову та його задоволення. Дослідивши в судовому засіданні надані сторонами письмові докази по справі суд дійшов наступного. Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку [PERSON] продав а [PERSON] купив цілий житловий будинок з усіма господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . Відповідно копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно власником вищевказаного будинку є позивач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 11.12.2007 року. Відповідно довідки Миколаївської районної державної адміністрації служби у справах дітей від 03.03.2020 року, [PERSON] , разом з підопічними [PERSON] та [PERSON] , тривалий час проживає за адресою: [ADDRESS] . Зміна місця проживання сім`ї відбулась через аморальну поведінку колишньої дружини [PERSON] , яка негативно впливала на психологічний та фізичний стан дітей. У відповідності до п.22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007р. №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя - поділ спільного майна подружжя" здійснюється за правилами встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України (далі - СК України) та ст.372 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Пунктом 30 вказаної постанови передбачено, що рівність прав кожного з подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної власності передбачено ч.1 ст.63, ч1. ст.65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один з них здійснив його відчуження чи використав на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Оскільки будинок, придбаний сторонами у період шлюбу, то вона є їх спільною сумісною власністю, відповідно до ст.60 СК України та ст.368 ЦК України. На даний час є необхідність розділити між ними спірний будинок відповідно до рівності часток кожного, що відповідає вимогам ст.70,71 СК України, ст.372 ЦК України. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до положень ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно зі ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Жодної іншої домовленості між сторонами не було, шлюбний договір між ними не укладався. Таким чином, будинок за адресою: [ADDRESS] ,в силу ст.ст 60,61, 69-71 СК України є спільною сумісною власністю подружжя, а тому право на нього має кожне з подружжя в рівних частках. За таких обставин суд приходить до переконання, що нерухоме майно, яке сторони придбали під час шлюбу слід розділити в натурі. Необхідно зазначити, що право на спільне майно, яке виникає у подружжя в період шлюбу, не припиняє своє існування після його розірвання або фактичного припинення шлюбу. Розпорядження, користування та володіння об`єктами права спільної сумісної власності здійснюється подружжям з рівними правами та обов`язками, якщо інше не встановлено домовленості між ними. Таким чином, дослідивши всі надані докази, суд дійшов висновку, що спірне майно є спільним сумісним майном подружжя, і воно підлягає розподілу в рівних частках - по 1/2 його частині. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Згідно ст. 206 ч.4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заяви відповідачів про визнання позову, які подані до суду, не суперечать закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі ст.ст.60,70,71 СК України, ст. 372 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007р. №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя",

Outcome: approved