Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

Заявленими вимогами позивач просить суд ухвалити рішення про визнання за ним прав власності на земельну ділянку. В обґрунтування заявленого суду повідомлено наступне. Позивач придбав на електронних торгах садовий будинок та земельну ділянку під таким будинком. Державним виконавцем надано всі матеріали для реєстрації прав власності на нового власника, однак нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на земельну ділянку через відсутність внесених відомостей щодо такого майна у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання і заперечень щодо такого порядку від учасників справи не надходило. Відповідач направив листа, яким не заперечував задоволення вимог. Проаналізував направлені позивачем матеріали, судом встановлено наступне. Позивач є громадянином України, отримував код платника податків, має зареєстроване місце проживання та при зверненні до суду сплатив судовий збір (а.с.1, 8-10). 2 квітня 2008 року між банком та [PERSON] укладено договір іпотеки, за яким банк за належне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором прийняв в іпотеку від [PERSON] майно останньої, як іпотекодавця, а саме садовий будинок загальною площею 27,8 кв.м. та земельну ділянку площею 0,09 га з кадастровим номером 1822083000:01:000:0440, що розташована в садовому товаристві "КОСМОС", ділянка № [NUMBER] Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області. Даний правочин, серед іншого, в розділі 3 містить інформацію про те, що права власності як на садовий будинок, так і земельну ділянку зареєстровані за [PERSON] на підставі правовстановлюючих документів, укладених того ж дня за номером 2523 і внесені в реєстр нотаріусом Демецькою С.Л. (а.с.21-23). 16 березня 2010 року приватним нотаріусом звернуто стягнення на згадуваний предмет іпотеки (а.с.24-29). 16 грудня 2020 року протоколом проведення електронних торгів № 516929 позивача визнано переможцем щодо лоту (іпотека) садового будинку загальною площею 27,8 кв.м. та земельної ділянки площею 0,09 га з кадастровим номером 1822083000:01:000:0440, що розташована в садовому товаристві "КОСМОС", ділянка № [NUMBER] Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області (а.с.11-13). 18 грудня 2020 року позивач сплатив грошові кошти за придбаний товар на електронному аукціоні (а.с14). 5 січня 2021 року державним виконавцем складено акт про реалізацію предмета іпотеки згадуваних у даному рішенні садового будинку та земельної ділянки (а.с.15). 20 січня 2021 року приватним нотаріусом Демецькою С.Л. видано свідоцтво, яким посвідчено право власності позивача на садовий будинок (а.с.16-19). 20 січня 2021 року приватним нотаріусом Демецькою С.Л. видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Даним рішенням зазначено, що нотаріус не може вчинити нотаріальну дію щодо видачі свідоцтва про право власності на земельну ділянку, придбану позивачем на електронних торгах разом з садовим будинком, оскільки право власності на іпотекодавця не зареєстроване (а.с.20). Приймаючи рішення у даній справі суд керується наступними положеннями процесуального законодавства, за нормами якого здійснюється розгляд даної справи. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Проаналізував фактичні обставини справи та норми процесуального законодавства, які слід застосувати до даних правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Суд вважає, що відповідачем не визнавалось, не порушувалось та не оспорювалось в розумінні ч. 1 ст. 2 ЦПК України, будь-які права позивача щодо згадуваного майна, а звідси позов до такої особи задоволеним бути не може. Встановлено в ході розгляду справи, що позивачем придбано на електронних торгах згадуване даним рішенням майно, належне боржнику за кредитним договором, що обтяжувалось іпотекою. У свій час, на таке майно було звернуто стягнення у зв`язку із невиконанням боржником своїх зобов`язань. В подальшому, актом державного виконавця підтверджено реалізацію такого майна на електронних торгах і, серед іншого, зазначено, що майно належало боржникові на підставі відповідних правовстановлюючих документів, відомості про які зареєстровані у встановленому порядку. Такі фактичні обставини справи, суд вважає, не свідчать про порушення, невизнання або оспорювання відповідачем прав позивача щодо спірного майна. Дії відповідача, як державного виконавця щодо переходу прав власності на майно, придбане позивачем на прилюдних електронних торгах, на переконання суду, були здійснені у порядку та спосіб, передбачений Конституцією та Законами України. Мало того, зазначена у постанові про відмову у вчиненні дії нотаріусом інформація щодо того, що виконавцем не відображено у акті відомостей щодо реєстрації права власності за іпотекодавцем на придбане позивачем майно, суд вважає, не відповідає дійсності. Згадуваний акт містить як інформацію щодо реєстрації прав власності на спірне майно за іпотекодавцем, так і реєстраційний номер такої дії. Навпроти, на переконання суду та з урахуванням законодавства, чинного станом на 2 квітня 2008 року, приватний нотаріус не могла посвідчити іпотечний договір, зазначений в даному рішенні, при відсутності відомостей щодо реєстрації прав власності на дане майно за іпотекодавцем. Суд не приймає до уваги фактичне визнання позову відповідачем та не приймає таку обставину при прийнятті даного рішення, оскільки це не є підставою для задоволення заявлених вимог. Результати вирішення спору не дають підстав для подальшого розподілу судових витрат понесених позивачем. Судові витрати відповідача задекларованими не були. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed