Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

В липні 2020 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 70 845 грн. В обґрунтування вказав, він перебував у трудових відносинах із відповідачем та працював на шахті ім.. Фрунзе правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Суха Балка" (надалі - ПАТ "Суха Балка" ) гірським майстром. 06.09.1994 року з позивачем стався нещасний випадок на виробництві та він отримав тілесні ушкодження у вигляді «Забій правого гомілковостопного суглоба з розривом ахілового сухожилля, нейродистрофічний синдром. Висновком МСЕК від 04.01.1995 року вперше було встановлено 15% втрати професійної працездатності у зв`язку нещасним випадком, з переоглядом. 07.02.1996 року висновком МСЕК позивачу повторно було встановлено 15% втрати професійної працездатності у зв`язку нещасним випадком, безстроково, група інвалідності не визначена. 22.05.2017 року позивач був звільнений з підприємства за власним бажанням згідно ст.. 38 КЗпП України, у зв`язку з виходом на пенсію. У зв`язку із ушкодженням здоров`я через нещасний випадок йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у тому, що позивач відчуває біль у суглобах та задній поверхні правої гомілки, який посилюється при ходьбі або навіть при незначному навантаженні. В наслідок перенесеної травми у позивача деформовано праве коліно, що має наслідком порушення функції опори та руху, він не може обходитись без палиці, адже він втрачає рівновагу у зв`язку з чим виникають труднощі в обслуговуванні себе та в задоволені повсякденних потреб. Також, з причин постійних больових відчуттів, особливо в нічний час, порушується сон позивача, що не дозволяє нормально відпочивати, призводить до зниження уваги в денний час доби, до постійного відчуття втоми, перебування в напруженому стані, стані роздратованості. Крім того, після отримання травми змінилися умови життя позивача, які стали характеризувались суттєвим зниженням його активності, що вказує на відсутність у позивача можливості в достатні \~ \~ \~ \~ мірі реалізовувати свої наміри в професійній сфері, повноцінно працювати, що відображається на погіршенні матеріального становища, супроводжується втратою соціальних зв`язків. Необхідність лікування та проходження оглядів ЛТЕК призводить до нераціонального витрачання часу позивачем та зміни його сталого способу життя. Також, позивач суттєво обмежений в можливості приділяти належну увагу своїй родині, своїм близьким та рідним людям, своєму духовному та інтелектуальному розвитку. 04 серпня 2020 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін за наявними у справі доказами. Відповідач скористався правом надання відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначив, що нещасний випадок стався на виробництві з позивачем 06.09.1994 року на шахті ім. Фрунзе, дільниці №6, внаслідок якого позивач отримав не серйозні тілесні ушкодження у вигляді «забій правого гомілкового суглоба з розривом ахілового сухожилля» Даний факт підтверджується актом №45 Форми Н-1 «Про нещасний випадок» та трудовою книжкою на ім`я позивача. Відповідно до відомостей акту №45 видом події визначено падіння потерпілого з висоти. Наявність у позивача моральних страждань не підтверджені належними доказами, зокрема висновком фахівця. Позивач частково втратив здібність до професійної діяльності, але він не втратив здібності до самообслуговування, не потребує постійного стороннього догляду чи допомоги, зміни житлових умов тощо. Це вказує на те, що позивачем не доведено обґрунтованості позовних вимог, так як, профзахворювання не призвело до таких тяжких наслідків, які повністю змінюють життя постраждалого та тягнуть за собою значні немайнові втрати. Крім того, відповідач вважає суму завищеною, такою що не відповідає тяжкості та характеру шкоди про наявність якої він стверджує. Сума не відповідає вимогам розумності та справедливості. Тобто, позовні вимоги, щодо відшкодування шкоди завданої ушкодженням здоров`я у розмірі 70\~845 грн. не підлягають задоволенню. Судові витрати покласти на позивача. Суд, відповідно до ч. 5ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до\~ст. 247 ч. 2 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивач [PERSON] з 01.01.1988 року по 22.05.2017 року, перебував у трудових відносинах із відповідачем та працював на шахті шахті ім. Фрунзе правонаступником є Приватне акціонерне товариство «Суха Балка», що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 17-31). Згідно акту №45 про нещасний випадок на виробництві, що стався 06.09.1994 року, складеного на підприємстві Рудник «Суха Балка», шахта «ім.. Фрунзе», проведено розслідування нещасного випадку що стався на виробництві з [PERSON] . Відповідно до п. 11.1 вказаного акту, видом події визначено падіння потерпілого з висоти. Також, вказано, що причиною нещасного випадку, є порушення трудової та виробничої дисципліни, що виразилося у виконанні робіт з небезпечного місця при відсутності належних прав (а.с.10-13). Згідно записів з медичної карти [PERSON] зазначено діагноз: забій правого гомілковостопного суглоба з розривом ахілового сухожилля, нейродистрофічний синдром (а.с.14,15,16,17). Відповідно до висновку МСЕК від 04.01.1995 року вперше позивачу було встановлено 15% втрати професійної працездатності у зв`язку нещасним випадком, група інвалідності не визначена (а.с.9). Висновком МСЕК від 07.02.1996 року позивачу повторно було встановлено 15% втрати професійної працездатності у зв`язку нещасним випадком, безстроково, група інвалідності не визначена. (а.с.10 ). Статтею 3 Конституції України\~передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті\~43, частина 1 статті\~46 Конституції України\~передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до п.5\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до п.38 Правил відшкодування власником підприємств, установ і організацій або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових відносин, затверджених постановою КМУ від 23.06.1993 №492 (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) (далі\~Правил) право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Вирішуючи спір,\~що склався\~між сторонами,\~суд виходить\~із законодавства,\~що діяло\~на момент\~первинного встановлення\~позивачу втрати\~працездатності 04.01.1995\~року,\~а саме\~ст.12\~Закону України\~« Про\~охорону праці»\~в первинній\~редакції від\~14.10.1992\~року,\~згідно якої\~відшкодування моральної\~ шкоди\~ провадиться\~ власником,\~ якщо\~небезпечні або\~шкідливі умови\~праці призвели\~до \~моральної \~втрати потерпілого,\~порушення його\~нормальних життєвих\~зв`язків,\~вимагають від\~нього додаткових\~зусиль для\~організації свого\~життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до\~ст. 440-1 ЦК України\~в редакції 1963 року моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі\~за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також\~інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Оцінюючи позицію відповідача, викладену у відзиві щодо відсутності у позивача законного права на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку, суд зазначає, що ст.440-1 ЦК Української РСР\~є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини і не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Оскільки моральна шкода, завдана позивачу в результаті нещасного випадку на виробництві, не відшкодовується ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ні на підставі\~Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ні Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 427, така моральна шкода за наявності для цього підстав має бути відшкодована особою, яка її заподіяла, на підставі ст. 440-1ЦК Української\~РСР 1963\~року чинної на час виникнення спірних правовідносин. Доводи представника\~відповідача ПрАТ\~«Суха Балка» щодо відсутності доказів вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обґрунтовані правові підстав для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди роботодавцем своєму працівнику, що отримав професійне захворювання. Право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці гарантовано ч.4\~ст. 43 Конституції України. Відповідно до статті 153\~КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1\~КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст.\~237-1\~КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції\~Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки\~ст. 237-1 КЗпП України\~їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійних захворювань та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 15% безстроково, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманих професійних захворювань у позивача змінилися умови життя, він змушений постійно проходити лікування, які не дають покращення в стані здоров`я, обмежений у можливості працевлаштування, вільному виборі праці. Крім того, відчуває біль в руках, ногах, попереку, заніміння в кистях рук та стопах ніг. Доводи представника відповідача щодо відсутності причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, судом відхиляються, оскільки, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст.\~153, ст.\~173, ч.1 ст.\~237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Згідно\~п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~(із відповідними змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Наведені вище докази свідчать про те, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обов`язків, заподіює йому моральні й фізичні страждання, які обмежують можливість останнього вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоров`я, відчуття болю. Зазначені обставини наступили у [PERSON] у зв`язку з отриманою травмою на виробництві, що призвело до встановлення стійкої втрати професійної працездатності безстроково, що було встановлено судом, тому суд приходить до висновку про те, що позивачеві заподіяна моральна шкода. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує ступінь втрати працездатності позивача в розмірі 15 %, який встановлено безстроково, а також час роботи на підприємстві відповідача, крім того, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, який не відчуває себе повноцінною людиною та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ПрАТ «Суха Балка», у вигляді одноразового відшкодування в сумі 40 000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди саме в розмір 70845 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. На підставі\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 840,80 грн. На підставі ст. 440-1 ЦК УРСР,

Outcome: partial