Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, посилаючись на те, що у сторін від шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , батьком яких є відповідач. Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 17.02.2017 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дітей, що і послужило причиною звернення позивача до суду з цим позовом. Позивач просила суд стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей твердій грошовій сумі по 2000 гривень щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття, допустивши негайне виконання рішення в межах платежів за один місяць. Провадження у справі відкрито 20.05.2019 року з призначенням судового засідання на 19.06.2019 р. Позивач та її представник [PERSON] в судове засідання направили письмову заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задоволити. У разі неявки відповідача не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, суд знаходить можливим здійснити розгляд справи без участі відповідача та ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази по справі судом встановлено фактичні обставини справи і відповідні правовідносини. Так судом встановлено, що згідно Свідоцтв про народження (а.с.5-6) матір`ю [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] є позивач, а батьком - відповідач, який зобов`язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття, нарівні із матір`ю. Сторони, спільно не проживають, а діти проживають з матір`ю. Згідно ст.51 Конституції України та у відповідності до положень ст.ст.180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Таким чином відповідач, будучи зобов`язаним утримувати дітей до досягнення ними повноліття, участі в утриманні дітей ні в грошовій ні натуральній формах не надає, тому суд знаходить, що позовна вимога про стягнення з відповідача аліментів на утримання своїх дітей підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що будуть стягуватись з відповідача, суд виходить з того, що згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Законом України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Всі вказані обставини судом враховуються та крім цього суд бере до уваги, що статтею 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2019 рік" встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 років в сумі 2118 гривень. Діти відповідача перебувають саме в такому віці, а відповідно мають право на матеріальне забезпечення хоча б в мінімальному розмірі, яке їм зобов`язані, надати, згідно вимог ст.180 СК України, її батьки, які згідно ст.180 СК України зобов`язані утримавати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи із позовних вимог позивач не навела розміру аліментів, який буде необхідним і достанім для забезпечення розвитку дітей. Разом з тим позивач зазначає, що вона погоджується на розмір аліментів, що відповідає розміру прожиткового мінімуму для її дітей. Однак такий прожитковий мінімум, якщо немає потреби в іншій сумі, мають забезпечити дитині її батьки, а не виключно один з них. Маючи бажання отримувати прожитковий мінімум для дітей позивач не врахувала і свою участь в такому забезпеченні. Статтею182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оцінюючи ці фактичні обставини, суд знаходить, що із відповідача, який є молодою, здоровою людиною працездатного віку необхідно в обов`язковому порядку стягувати на його дітей аліменти, які з урахуванням в тому числі і матеріальним становищем відповідача та його сімейний стан відповідача та відсутність інших осіб на його утриманні, має складати встановлений законом, незмінний в даному випадку до кінця поточного року, розмір, який на одну дитину складає 1150 гривень. Аліменти суд стягує з часу звернення позивача до суду, тобто з 03.05.2019 року, що відповідає положенням ст.191 СК України та допускає рішення, згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, до негайного виконання. Судові витрати суд покладає на відповідача, у зв`язку з тим, що діти проживають з матір`ю, а у відповідача не встановлені будь-які інші грошові чи аліментні обов`язки.

Outcome: approved