Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

Позивавч звернувся до суду з позовом в якому вказав що [INFO] [PERSON] , надалі відповідач, розмістила публічно на своїй персональній сторінці у соціальній мережі «FасеЬоок» публікацію з відео наступного змісту (мовою оригіналу):« Зто [PERSON] , на кануне зтого видео, зто существо пьіталось спалить мою собаку, которая находилась у меня во дворе, газовой горелкой из-под забора и вот реакция на простой вопрос зачем тьі зто делаешь». Відео підписано: « [INFO]». На відео знято позивача. Відео переглянули 1,9 тисяч користувачів соціальної мережі в Інтернеті. [INFO] відповідач, розмістила публічно на своїй персональній сторінці у соціальній мережі «FасеЬоок» публікацію з фотографію собаки з заголовком: «[INFO]». Крім того, відповідач без згоди позивача здійснив публікацію відео зображення у соціальній мережі Інтернет, що тим самим порушила права позивача. Внаслідок поширення відповідачами недостовірної інформації відбулось порушення особистих немайнових прав позивача на повагу до гідності та честі та на недоторканність ділової репутації, оскільки така інформація спотворила та принизила оцінку діяльності позивача з боку громадськості та суспільства, ця оцінка перестала бути об`єктивною, породила сумніви щодо дотримання ним моральних та правових норм. Поширена відповідачем недостовірна інформація завдала позивачу моральної шкоди. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, приниження честі та гідності та ділової репутації. В результаті перегляду відео, у користувачів Інтернет виникли негативні емоції щодо позивача. В сеті обговорювали поведінку позивача та негативно, образливо висловлювалися щодо позивача. Позивач є кінологом, у нього є собака і тому поширена відповідачем інформація що позивач «палив собаку» відповідача є дуже образливою. Крім того, позивач є власником магазину, який розташований в районі де мешкає відповідач. Розповсюджена відповідачем недостовірна інформація щодо позивача негативно склалась на його репутацію. У зв`язку з поширенням неправдивої та образливої інформація, позивач постійно переживає, порушений нормальний сон, став нервовим, постійно відчуває емоційний стрес, стан тривожності. Крім того, позивач постійно переживає що відповідачем порушені його ідентифікаційні дані. Відповідач опублікувала образливу, недостовірну інформацію та вказала прізвище та ім`я позивача, розмістила без його згоди відео з зображенням позивача. З огляду на вищевикладене позивач прохає визнати недостовірною поширену відповідачкою інформацію, забовязати її спростувати вказану інформацію та видалити запис з відео щодо позивача та стягнути на його користь моральну шкоду в сумі 30000 грн. разом з судовими витратами. Ухвалою Ленінського р/с м. Харкова від 12.09.2019 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Ухвалою від 18.10.19 року відмовлено в задоволені клопотання представника позивача про розгляд справи з повідомленням сторін. 02.10.19 року представник відповідачки надіслав відзив на позовну заяву в якому вказав що 09.04.2019 року [PERSON] зверталася до Холодногірського ВП ГУНП України в Харківській обл. із заявою у якій просила прийняти міри до її сусіда, [PERSON] , який мешкає за адресою [ADDRESS] , який 09.04.2019 року о 12:04 год намагався спалити морду собаці [PERSON] паяльною лампою. У даній заяві також вказано, що [PERSON] ознайомлена із ст.ст.383, 384 ККУ щодо відповідальності за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину та введення в оману суду або іншого уповноваженого органу. У поясненнях, наданих [PERSON] щодо зазначених подій, вказано що 09 квітня 2019 року о 12 год. 02 хв. [PERSON] знаходячись удома за адресою [ADDRESS] в обідню перерву з вікна ванної кімнати помітила як сусід [PERSON] намагався спалити газовою горілкою морду її собаці із-під свого паркану. У відповіді Холодногірського ВП ГУНП в Харківській обл. повідомлено що заява [PERSON] зареєстрована в ЖЄО Холодногірського ВП ГУНП в Харківській обл. під №7683. Перевірка викладених у цьому зверненні відомостей проведена в порядку ЗУ «Про звернення громадян», у зв`язку з відсутністю в них достатніх обставин що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. 12.04.2019 року року [PERSON] зверталася до Холодногірського ВП ГУНП України в Харківській обл. із заявою у якій просила органи поліції прийняти міри щодо гр. [PERSON] , який наніс їй удар рукою по обличчю 10.04.2019 року о 8:40 за адресою [ADDRESS]. У поясненнях, наданих [PERSON] щодо зазначених подій, вказано що 10.04.2019 року о 8:40 за адресою [ADDRESS] , 4 гр. [PERSON] вдарив її рукою по обличчю, після чого [PERSON] упустила свій мобільний телефон. Зазначено також що раніше у неї відбувся конфлікт із [PERSON] через те що останній підпалив собаку [PERSON] паяльною лампою, тому [PERSON] вирішила зняти відео за допомогою свого мобільного телефону та дізнатися у [PERSON] навіщо він це зробив. Після цього [PERSON] почав вести себе агресивно та вдарив [PERSON] .У відповіді Холодногірського ВП ГУНП в Харківській обл. повідомлено що заява [PERSON] зареєстрована в ЖЄО Холодногірського ВП ГУНП в Харківській обл. під №8014. Перевірка викладених у цьому зверненні відомостей проведена в порядку ЗУ «Про звернення громадян», у зв`язку з відсутністю в них достатніх обставин що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. Зазначила що підпис відео «[INFO]» є оціночним судженням з огляду на вживання в останньому такого мовно-стилістичного засобу як сатира. [PERSON] здійснювала відеозйомку позивача відкрито, на вулиці, окрім того, на відео наявні прізвище та ім`я позивача, проте вказані відомості виключають можливість ідентифікації позивача. Той факт що [PERSON] здійснювалася відеозйомка позивача з метою з`ясування та фіксації причини дій відповідача, пов`язаних із підпалом її собаки, оскільки таке підтвердження було необхідним для подальшого захисту прав [PERSON] При цьому до позовної заяви не додано належних доказів, які підтвердили факт належності сторінки FасеЬоок, на якій розміщена інформація, питання щодо достовірності якої ставить позивач у даній позовній заяві, саме відповідачу, а також факт розміщення зазначеного відео саме позивачем. Також зазначила що позивач не довів належними та припустимими доказами здійсненя ним діяльності як кінолага а також на завдання йому шкоди в торгівлі. В частині стягнення моральної шкоди також заперечувала зазначаючи про відсутність будь-яких доказів наявності такої шкоди. Прохали в задоволенні позову відмовити та стягнути на її користь судові витрати. Дослідивши матеріали справи та надані докази в сукупності суд встановив що позов підлягає задоволенню частково за наступним: у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. За змістом позову та відзиву на позовну заяву судом встановлено що доказуванню підлягає законність розміщення відео позивача без його згоди, зміст відео та напису на предмет чи є він оціночним та таким що містить сатиру або ж є фактичним твердженням, наявність та розмір спричинення позивачу моральної шкоди діями відповідачки щодо поширення інформації про нібито спробу підпалити собаку. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною - є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Судом встановлено, оскільки підтверджується письмовими доказами що [INFO] та [INFO] [PERSON] розмістила публічно на своїй персональній сторінці у соціальній мережі «FасеЬоок» публікацію з відео наступного змісту (мовою оригіналу):« Зто [PERSON] , на кануне зтого видео, зто существо пьіталось спалить мою собаку, которая находилась у меня во дворе, газовой горелкой из-под забора и вот реакция на простой вопрос зачем тьі зто делаешь». Відео підписано: « [INFO]». На відео знято позивача. [INFO] відповідач, розмістила публічно на своїй персональній сторінці у соціальній мережі «FасеЬоок» публікацію з фотографію собаки з заголовком: «[INFO]». Відповідно до ч. 2 ст. 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно п. 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до п. 2 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи`від 27.02.2009№ 1 (далі - Постанова) при розгляді справ про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи суди повинні точно і неухильно застосувати положення Конституції України,Цивільного кодексу України,законів України, «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», «Про інформацію», «Про телебачення і радіомовлення», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» та інших нормативно-правових актів, що регулюють вказані суспільні відносини. Так, відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і частина друга та третя статті 34 Конституції України, визначаючи за кожним право на свободу вираження поглядів, водночас містять застереження про те, що здійснення цього права може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. При цьому,чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Позов про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину (презумпція невинуватості). Згідно з ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини на основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідна правова позиція викладена у поставнові Верховного Суду від 30.05.2018р. по справі № 308/2695/15-ц. Судом встановлено що звернення відповідачки до правоохоронних органів були предметом належної перевірки наслідками якої стали письмові відповіді про відсутність в діях [PERSON] обставин що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. З огляду на вказане у суду відсутні підстави вважати роміщену відповідачкою в соціальній мережі інформацію такою що містить сатиру або має оціночний характер оскільки зміст розміщеної інформації має стверджувальний характер, вона була предметом відповідної перевірки та не знайшла свого підтвердження. Рішенням Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] про офіційне тлумачення положення частини першої ст. 7 Цивільного кодексу Української РСР справа про поширення відомостей, справа № 1-9/2003 від 10 квітня 2003 року встановлено , що звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами, громадянами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам особи. Разом з тим, окрім звернення до правоохоронних органів з боку [PERSON] було поширено в соцмережі аналогічну інформацію, яка не знайшла свого підтвердження після належної перевірки. Таким чином розміщена інформація є недоведеною та такою що підлягає спростуванню. Відповідно достатті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч.ч.1,2ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Частинами 1 та 2 ст. 100 ЦПК України передбачено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах памяті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно доЗакону України"Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Статтями 77 - 80 ЦПК України встановлено критерії доказів, а саме їх належність, допустимість, достовірність та достатність. У відповідності до ч. 1,2 ст. 307 Цивільного кодексу України фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру; знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадках, встановлених законом. Частинами першою та третьою статті 308 ЦК України визначено, що фотографія, інші художні твори, на яких зображено фізичну особу, можуть бути публічно показані, відтворені, розповсюджені лише за згодою цієї особи, а в разі її смерті - за згодою осіб, визначених частиною четвертою статті 303 цього Кодексу. Згода, яку дала фізична особа, зображена на фотографії, іншому художньому творі, може бути після її смерті відкликана особами, визначеними частиною четвертою статті 303 цього Кодексу. Витрати особи, яка здійснювала публічний показ, відтворення чи розповсюдження фотографії, іншого художнього твору, відшкодовуються цими особами. Фотографія може бути розповсюджена без дозволу фізичної особи, яка зображена на ній, якщо це викликано необхідністю захисту її інтересів або інтересів інших осіб. Згідно практики Європейського суду з прав людини публікація фотографії людини у повсякденному житті, під час діяльності суто приватного характеру, заторкує сферу приватного життя , а тому підпадає під застосування статті 8 Конвенції ( рішення від 24.06.2004 р. у справі "Ганновер проти Німеччини" (Hannover v. Germany) (заява N 59320/00). При аналізі судової практики Європейського суду , можливо зробити висновок, що концепція приватного життя, крім того, включає елементи, що стосуються права особи на своє зображення (справа Шачча проти Італії, № 50774/99, § 29, ЄСПЛ 2005-1). Таким чином, фотографії або відеокліпи, які містять зображення особи, будуть підпадати під сферу дії статті 8. Фактично, право на захист особистих зображень включає в себе право особи контролювати використання свого зображення, у тому числі право відмовитись від публікації. ( справа Фон Ханновер проти Німеччини (№2) [ВП] № 40660/08 та 60641/08, § 96, ЄСПЛ 2012). Це має значення при зберіганні фотографій на громадських чи соціальних сайгах в Інтернеті. Це та сфера, де захист репутації та прав інших осіб стає особливо важливим, тому, що фотографії можуть містити дуже особисту або навіть конфіденційну інформацію про особу чи його або її сім`ї ( Справа Ферлагсгруппе Ньюс ГмбХ та Бобі проти Австрії (№59631/09, 4 грудня 2012 року). Системний аналіз вищенаведеного законодавство дозволяє зробити висновок про те, що публікація фотографічних та відео - зображень у соціальних мережах інтернет можливо лише зі згодою особи, зображення якої публікується. Власні (приватні) сторінки у соціальних мережах відносяться до публічних інформаційних джерел, враховуючи необмежений доступ до даних сторінок інших сторонніх для власників користувачів даної мережі. Власні (приватні) сторінки у соціальних мережах відносяться до публічних інформаційних джерел, враховуючи необмежений доступ до даних сторінок інших сторонніх для власників користувачів даної мережі. Закон України «Про інформацію» від 13.01.2011 р. встановлює загальні правила і гарантії у сфері інформаційних правовідносин, не виділяючи при цьому особливостей регулювання мережі Інтернет. Але, оскільки Інтернет є універсальним комунікаційним засобом та способом передачі, оприлюднення і поширення інформації, більшість норм закону регулюють питання «цифрових прав». Визначення «засобу масової інформації» в поточній редакції Закону України «Про інформацію» дає можливість відносити до ЗМІ веб-сайти або навіть сторінки в соцмережах та блоги: «Засоби масової інформації - засоби, призначені для публічного поширення друкованої або аудіовізуальної інформації». (ч.2 ст.22 Закону). Таким чином розміщення [PERSON] на власних сторінках Інтернет відео та фото зображень позивача без його згоди є неправомірним та така інформація підлягає видаленню. Запереченя представника відповідачки щодо недоведеності належності саме [PERSON] домашньої сторінки в соцмережі судом визнаються непереконливими та штучними оскільки сама відповідачка стверджувала про здійснення нею відео зйомки [PERSON] з допомогою мобільного телефону. Згідно з п. 27 Постанови способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» передбачено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Згідно вимог п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 27 березня 1992 року, суд вважає суму моральної шкоди в розмірі 30000 грн. завищеною. Суд погоджується з запереченнями представника відповідача щодо відсутності належних та припустимих доказів здійсненя позивачем діяльності як професійного кінолога так саме як і доказів здійснення підприємницької діяльності як власника магазину якому поширення спірної інформації завдало збитків у торгівлі. Разом з тим, враховуючи практику Європейського Суду, зокрема рішення від 28.05.1985 року Серія А &96 справа Abdulaziz,Cabales and Balkandali v. United Kingdom, де враховано, що деякі форми моральної шкоди, зокрема емоційні страждання, за своєю природою не завжди можуть бути доведені чимось конкретним - суд розцінює як суттєві моральні страждання - порушення звичного ритму життя позивача, витрачання ним часу на збирання доказів, нервовий стрес викликаний недотриманням відносно нього Конституційних гарантій та вважає можливим і достатнім стягнути з відповідача на користь [PERSON] суму моральної шкоди в розмірі 3000 гривень. Згідно до ст. 141 ЦПК України на користь позивача пропорційно до задоволених вимог підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: partial