Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт смерті [PERSON], яка померла [INFO] у місті Донецьку. В обґрунтування вимог в заяві зазначено, що заявник є сином померлої [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] у Куйбишевському районі міста Донецька від сурдцево-судинної недостатності, атеросклеротичний кардіосклероз. Внаслідок смерті матері відділом ДРАЦС Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьк видано свідоцтво про смерть, однак вказане свідоцтво не було зареєстроване у Єдиному державному реєстрі актів цивільного стану, оскільки на той момент Донецьк вже був тимчасово окупованим. Приазовським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області відмовлено у поновленні актового запису про смерть та його реєстрації, так як надане свідоцтво про смерть, відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсними, та рекомендовано звернутись до суду для встановлення факту смерті. [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності, заявлені вимоги підтримує. Представник заінтересованої особи Приазовського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Згідно ст.197 ЦПК України у зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Із досліджених судом письмових доказів встановлено наступне. Згідно свідоцтва про народження заявника від 06.01.1958 року [NUMBER], матір'ю [PERSON] є [PERSON]. На підтвердження факту смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території України (м. Донецьк) видано довідку про причини смерті № 75 Центру первинної медико-санітарної допомоги № 8 м. Донецька МОЗ України (форма № 106/о), де вказано, що [PERSON] померла [INFO] від хронічної сурдцево-судинної недостатності, атеросклеротичний кардіосклероз, та відділом ДРАЦС Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьк видано свідоцтво про смерть від 28.11.2014 року на бланку українського державного зразка серія [NUMBER]. Згідно з договором-замовленням на організацію та проведення поховання № 59 та актом здавання приймання наданих послуг від 21.11.2014 року, [PERSON] замовив організацію та проведення поховання, яка була похована на кладовищі Лозовське 21.11.2014 року. Даючи оцінку допустимості доказів - документів, виданих на тимчасово окупованій території України, суд керується частиною 2 статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також статтею 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСЛП), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Тому, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, Молдови та Росії де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Крім того, суд враховує, що довідка про причину смерті та свідоцтво про смерть, хоча і були видані на тимчасово окупованій території України, проте видані органами влади України і на бланках державного дійсного зразка. А відтак, суд як виняток приймає до уваги дані про смерть (дату, місце) [PERSON], які зазначені у вищенаведених документах, виданих на окупованій території Донецької області, так як наведені обставини смерті особи - також підтверджуються документами про поховання. Згідно відмови у поновленні актового запису про смерть від 08 серпня 2017 року, виданої Приазовським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, документи пред'явлені заявником не відповідають Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». На підставі п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд має право встановити факт смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Суд керується також положеннями ст. 257-1 ЦПК України, якою визначено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню та може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Враховуючи те, що Верховною Радою України не визначений чіткий та вичерпний перелік назв населених пунктів Донецької області, які визнаються тимчасово окупованою територією України та те, що норми статті 257-1 ЦПК України спрямовані на забезпечення прав осіб, які проживають на території, де не здійснюють діяльність органи державної реєстрації актів цивільного стану, суд керується тим, що тимчасово окуповані населені пункти визначені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення", серед яких є м. Донецьк. Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог заяви, які є обґрунтованими і підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами. Встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території має юридичне значення для заявника, оскільки необхідне йому для отримання свідоцтва про смерть матері.

Outcome: approved