Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 12 серпня 2013 року, що виникла станом на 31 жовтня 2019 року, в розмірі 44232,76 грн., яка складається з наступного: 938,47 грн. - заборгованість за кредитом, 40211,78 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 500,00 грн. - заборгованість за пенею, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 2082,51 грн. - штраф (процентна складова), а також сплачений судовий збір. На обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 12 серпня 2013 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" і "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідачка при укладенні договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідно до п. 2.1.1.5.7 договору відповідачка зобов`язалася слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту. За умовами тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», базова процентна ставка в місяць нараховується на залишок заборгованості та становить 2,5% (30% на рік); з 01 вересня 2014 року - 2,9% (34,80% на рік); з 01 квітня 2015 року - 3,6% (43,20% на рік). Обов`язковий щомісячний платіж - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн.; з 01 квітня 2014 року - 5% від заборгованості (але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості); пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів: пеня = 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 50 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн., пеня = 0,24% від суми загальної простроченої заборгованості (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. другий місяць поспіль і більше. Згідно з умовами договору відповідачка отримала карти, остання з яких має термін дії до останнього дня травня 2021 року. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання виконав повністю, надавши відповідачці кредитні кошти. В порушення умов кредитного договору та законодавства України, відповідачка свої зобов`язання не виконала, не здійснюючи погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У зв`язку із порушеннями зобов`язань відповідачка станом 31 жовтня 2019 року має заборгованість в розмірі 44232,76 грн., яка складається з наступного: 938,47 грн. - заборгованість за кредитом, 40211,78 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 500,00 грн. - заборгованість за пенею, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 2082,51 грн. - штраф (процентна складова), Представник позивача Чепіга Дмитро Олексійович в судове засідання не з`явився, у позовній заяві зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення судом заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, не подала відзив на позовну заяву та не надала клопотання про розгляд справи за її відсутності. Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 2 ст. 211, п.1 ч.3 ст. 223, ч.1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу в судовому засіданні за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази у справі та встановивши фактичні обставини і зміст спірних правовідносин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 12 серпня 2013 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», та відповідачка [PERSON] уклали кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,0% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. У підписаній відповідачкою анкеті-заяві було зазначено, що вона погоджується з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася з договором про надання банківських послуг до його укладення та згодна з його умовами, екземпляр договору про надання банківських послуг згодна отримати шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту ПриватБанку https://privatbank.ua, зобов`язується виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 9- 34). Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 58), відповідачці в період дії кредитного договору були видані наступні кредитні картки: № [NUMBER] (дата відкриття - 12.08.2013 року, термін дії - 07/16); № [NUMBER] ( дата відкриття - 05 серпня 2016 року, термін дії - 01/20); № [NUMBER] (дата відкриття 16 травня 2017 року, термін дії - 05/21). За час дії вказаних кредитних карт банком збільшувався та знижувався кредитний ліміт. Так, 12 серпня 2013 року було встановлено кредитний ліміт в розмірі 300,00 грн, 04 червня 2014 року збільшено кредитний ліміт до 1000 грн., 24 березня 2015 року знижено кредитний ліміт до 940,00 грн., 23 січня 2020 року знижено кредитний ліміт до 0,00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на [PERSON] (а.с. 59). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Враховуючи, що відповідачка за своєю ініціативою звернулася до позивача із заявою для отримання кредиту/кредитної карти, підписала цю заяву, отримала на картковий рахунок кредитні кошти та платіжну кредитну карту, яка в подальшому перевипускалася, використовувала кредитні кошти та погашала заборгованість за кредитом, суд вважає, що між сторонами у справі було укладено двосторонній кредитний договір у письмовій формі, у зв`язку з чим у відповідачки виникло зобов`язання повернути кредитні кошти частинами у розмірах та строки, зазначені у кредитному договорі, та сплачувати відсотки за користування кредитом. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого рівня інфляції за увесь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як вбачається із наданих позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 7-8, 64-67) виписки по картковому рахунку (а.с. 60-63), станом на 31 жовтня 2019 року банк нарахував відповідачці заборгованість за кредитним договором в 44232,76 грн., яка складається з наступного: 938,47 грн. - заборгованість за кредитом, 40211,78 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 500,00 грн. - заборгованість за пенею, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 2082,51 грн. - штраф (процентна складова). Судом встановлено, що Умови та Правила надання банківських послуг, які позивач надає суду на обґрунтування своїх позовних вимог, не містять підпису відповідачки. Інші належні та допустимі докази, які б підтверджували, що саме з даними Умовами була ознайомлена відповідачка, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили розмір відсотків за користування кредитними коштами, відповідальність при порушенні договірних зобов`язань, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо розміру відсотків та відповідальності за порушення зобов`язання, не змінювались, позивачем суду не надані. У заяві позичальника також відсутні дані про те, з якими саме Умовами був ознайомлений такий учасник справи. Отже, Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки вони не містять підпису позичальника, а в анкеті-заяві позичальника відсутня домовленість щодо розміру відсотків за користування кредитними коштами, сплати штрафів та пені за невиконання договору. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідачки на користь банку заборгованості за відсотками у вказаному в позові та в розрахунку розмірі, заборгованості за пенею в розмірі 500,00 грн., штрафу (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн., штрафу (процентна складова) в розмірі 2082,51 грн., оскільки анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, яка підписана відповідачкою, не містить таких умов, а інших угод з цього приводу між сторонами, як встановлено судом, не укладалося. Оскільки судом встановлено, що кредитним договором не було встановлено розмір та порядок одержання процентів, то їх розмір, згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України, повинний визначатися на рівні облікової ставки Національного банку України із їх щомісячною виплатою до дня повернення позики. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості, заборгованість за кредитом в розмірі 938,47 грн., з урахуванням простроченої заборгованості за кредитом, не змінювалася з листопада 2014 року, і за період з 2015 року по 31 жовтня 2019 року відповідачкою за кредитним договором було сплачено 10735,48 грн., які зараховувалися банком тільки на погашення процентів, пені та штрафів, без погашення заборгованості за тілом кредиту. Таким чином, сума сплачених відповідачкою на користь банку грошових коштів за кредитним договором значно перевищує розмір процентів, які б могли бути нараховані на заборгованість за кредитом, згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України, на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що за кредитним договором б/н від 12 серпня 2013 року з відповідачки на користь банку необхідно стягнути лише заборгованість за кредитом в розмірі 938,47 грн. та відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, пені та штрафів. Суд вважає, що позивач, всупереч вимогам ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України, не довів за допомогою належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, з урахуванням положень статей 76-80 ЦПК України, зазначені ним обставини щодо правомірності нарахування та стягнення з відповідачки процентів у вказаному у розрахунку розмірі, а також нарахування та стягнення пені та штрафів. Зазначене узгоджується з правовими позиціями, які висловлені у постановах Верховного Суду України у справі № 6-16цс від 11 березня 2015 року, у справі № 578/132/16, провадження № 61-3836св18 віл 14 лютого 2018 року, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19. Відповідно до 141 ЦПК України з відповідачки необхідно стягнути сплачений позивачем судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial