Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовною заявою в просить стягнути із відповідача кошти у зв'язку з порушенням прав споживача фінансових послуг в сумі 75614,79 грн. В обґрунтування позову посилається на порушення його прав, а саме те, що 15 січня 2015 між сторонами укладено договір банківського вкладу, згідно з яким позивачем розміщено у банку строковий вклад у розмірі 30000 грн., із виплатою процентів, нарахованих на вклад за ставкою 22,50 % річних. За умовами договору нараховані проценти за вкладом виплачуються щомісячно, починаючи з першого робочого дня місяця, а також у день повернення вкладу в кінці строку. Вклад виплачується по закінченню строку розміщення вкладу шляхом зарахування на поточний рахунок . Відповідачем умови договору були порушенні, оскільки на вимогу позивача повернути кошти відповідач цього не зробив, а тому просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач позов підтримує повністю та просить такий задовольнити. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступного. У відповідності до ст.1 першого протоколу Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованого Верховною Радою України 17 липня 1997 р., кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Згідно ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Статтями 15 Конституції України та 3 ЦПК України гарантується право кожній особі на захист своїх прав у судовому порядку, зокрема й прав задекларованих у вищезазначених актах матеріального та процесуального права. Відповідно до ст.ст. 1058, 1060 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Частиною 2 ст. 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу, незалежно від його виду, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Згідно ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Відповідно до ст. 1058 ЦК України договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 Кодексу). Згідно зі ст. 633 ЦК України: публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне,банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору, між позивачем, як споживачем фінансової послуги, та ПAT "Банк Фінанси та кредит", як виконавцем фінансової послуги, 15 січня 2015 року укладений договір №300131/157574/3-15 банківського вкладу (депозиту) у сумі 30 000 грн. На виконання договору відповідач прийняв кошти на депозитний рахунок № [NUMBER] у сумі 30 000 грн. на строк з 15 січня по 15 квітня 2015 року на умовах визначених договором укладеним між сторонами. Відповідно до умов договору банк нараховує та сплачує позивачу проценти за ставкою 22,5% річних. Позивач неодноразово звертався до відповідача із заявами про повернення вкладу (депозиту), але жодних виплат не відбулось. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 75614,79 грн., які складаються з: сума залишку вкладу - у сумі 30000 грн., пеня - у сумі 30600 грн., три відсотки річних - у сумі 14,79 грн., витрати на правову допомогу - у сумі 5000 грн., моральна шкода - у сумі 10000 грн. Згідно зі статтею 629, абзацом першим частини другої статті 1060 та абзацом другим частини шостої статті 1061 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти, що були йому повернуті, у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно правової позиції ВСУ (постанова №6-140цс13 від 25 грудня 2013 року), під терміном «повернення вкладу і нарахованих процентів» слід розуміти наявність у вкладника реальної можливості отримати та розпорядитися на свій розсуд вкладом. Отже, у подібних спорах доказуванню підлягає той факт, що після перерахування банком суми вкладу і процентів на поточний рахунок вкладник позбавлений реальної можливості розпорядитися своїми коштами. Оскільки термін дії Договору закінчився 15 квітня 2015 року, то на переконання суду, саме в цей день відповідач був зобов'язаний повернути позивачу вклад (депозит) та нараховані на нього проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року № 6-129цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За змістом зазначеної норми закону та ст. 1058 ЦК України, яка регулює правовідносини, що випливають з договору банківського вкладу, зобов'язання банку з повернення вкладу вважається виконаним, коли вкладнику буде надана реальна можливість отримати та розпорядитися на свій розсуд вкладом. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-140цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Необхідно стягнути з відповідача на користь позивача неповернуту суму банківського вкладу - 30000 грн., три відсотки річних - у сумі 14,79 грн., витрати на правову допомогу - у сумі 5000 грн. Суд визнає вказані суми доведеними та такими, що підлягає стягненню, оскільки іншого судом не встановлено. Відповідач вказані позивачем суми не спростував. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦПК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, то суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення цих вимог, у сумі 1000 грн., тому що як зазначає позивач, внаслідок невиконання відповідачем умов договору, йому було спричинено моральні страждання. Позивач розраховував на порядність та чесність відповідача, а відмова у поверненні вкладу порушила плани позивача у частині розпорядження своїми коштами. На обґрунтування вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, позивачем було долучено до матеріалів справи договір про надання правової допомоги, квитанцію про сплату коштів за ним, а тому ця вимога підлягає задоволенню. Щодо стягнення на користь позивача з відповідача пені, відповідно до ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та пункт 1.24 статті 1 "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" в сумі 30600 грн., то суд приходить до висновку про відмову в позові в цій частині. Так, позивачем, відповідно до статті 60 ЦПК України, не доведено, що банком встановлено розмір пені 3% за кожний день прострочення. Судові витрати необхідно розподілити згідно зі ст. 88 ЦПК України. Враховуючи, що позивачем при подані позовної заяви до суду не було здійснено оплату судового збору, оскільки останній звільнений на підставі п.17 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» він підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial