Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

Позивач 20 травня 2014 року звернувся до суду з позовом, в якому згідно уточнень останньої редакції уточнень вказав, що відповідно до укладеного кредитного договору № DNU0GA00001603 від 09 квітня 2008 року позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 413595,00 грн., зі сплатою 16,08 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 09 квітня 2008 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір іпотеки, згідно умов якого відповідач надала в іпотеку належне їй нерухоме майно, а саме, житловий будинок загальною площею 203,40 кв.м., житлова площа 74,80 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Можайського, 6, належний відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 15.02.2006 року Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою. У відповідності до ст. 6 Закону України «Про іпотеку», іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку площею 330 кв.м., яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Можайського, 6. У свою чергу, відповідач порушив умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у звязку з чим, станом на 07.04.2014 р. за договором виникла заборгованість у розмірі 1353597,95 грн., з яких: 376864,97 грн. заборгованість за кредитом; 315459,82 грн. заборгованість за процентами; 587836,79 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань; 8741,23 грн. заборгованість по комісії; 250,00 грн. штраф (фіксована частина) та 64445,14 грн. - \~штраф (процентна складова). Позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNU0GA00001603 від 09 квітня 2008 року у розмірі 1353597,95 грн. звернути стягнення на житловий будинок № 6 загальною площею 203,40 м.кв., житловою площею 74,80 м.кв., який розташований по вулиці Можайського в м. Дніпропетровську Дніпропетровської області, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселити відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які зареєстровані та проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Можайського, 6; стягнути з відповідачів судові витрати. Ухвалою від 13 жовтня 2014 року до участі у справі в якості співвідповідачів залучені [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Представник позивача у судове засідання не зявився, про день і час проведення слухання справи сповіщався належним чином. Надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовну заяву підтримав та просив задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про день і час проведення слухання справи повідомлялися належним чином. Суд, враховуюче тривалі строки розгляду справи,вважає за можливе розглянути справу у відсутність нез`явившихся осіб, належним чином повідомлених про слухання справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню по наступних підставах. Судом встановлено, що 09 квітня 2008 року між «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № DNU0GA00001603, відповідно до якого позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 413595,00 грн., зі сплатою 16,08 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, договір вступає в законну сили з моменту підписання договору сторонами та діє до 08.04.2022 року (а.с.19-22). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За правилом, встановленим ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, в одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. У відповідності ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. В забезпечення виконання умов кредитного договору, 09 квітня 2008 року між ПриватБанк та [PERSON] був укладений договір іпотеки, згідно умов якого відповідач надала в іпотеку позивача нерухоме майно, а саме, житловий будинок загальною площею 203,40 кв.м., житлова площа 74,80 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Можайського, 6 (а.с.24-28). Встановлено, що житловий будинок № 6, розташований по вулиці Можайського в м. Дніпропетровську належить на праві власності [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 15 лютого 2006 року Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, за реєстровим № 5-166. Встановлено, що Банк свої зобовязання по договору виконав належним чином, що підтверджується ордером розпорядженням про надання кредиту від 09.04.2008 року (а.с.23). У свою чергу, відповідач порушив умови укладеного договору, в частині своєчасного погашення платежів передбачених умовами кредитного договору, у звязку з чим станом на 07.04.2014 р. за договором виникла заборгованість у розмірі 1353597,95 грн., з яких: 376864,97 грн. заборгованість за кредитом; 315459,82 грн. заборгованість за процентами; 587836,79 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань; 8741,23 грн. заборгованість по комісії; 250,00 грн. штраф (фіксована частина) та 64445,14 грн. - \~штраф (процентна складова) (а.с.10-14). Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, що не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Встановлено, що Банк направляв [PERSON] письмову вимогу про повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту, в тридцяти денний строк з дня отримання цієї вимоги та зі спливом цього строку Банк має намір продати предмет іпотеки (а.с.15-18). Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача в частині звернення стягнення на іпотечне майно, а саме, на спірне домоволодіння є законні та обґрунтовані. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову частково, відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч. 1 ст. 38 вищезазначеного Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. При реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється відповідно до ч. 2 ст. 43 Закону України «Про іпотеку» - рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки. Враховуюче вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № DNU0GA00001603 від 09 квітня 2008 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк Приватбанк та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1115, а саме, на житловий будинок № 6 загальною площею 203,40 м.кв., житловою площею 74,80 м.кв., яке розташовано по вулиці Можайського в м. Дніпропетровську Дніпропетровської області, законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленої ч.1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе встановити спосіб реалізації предмета іпотеки, а саме, житлового будинку № 6 загальною площею 203,40 м.кв., житловою площею 74,80 м.кв., яке розташовано по вулиці Можайського в м. Дніпропетровську Дніпропетровської області, шляхом здійснення процедури продажу предмету іпотеки з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки та визначити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Позовні вимоги в частині звернення стягнення на іпотечне майно, зокрема, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтуються на законі. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців. Частиною 1 статті 40 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині 1 якої передбачені підстави виселення. Відповідно до частини 2 статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з житлових приміщень, одночасно надається інше постійне житлове приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на житлові приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення. Постійне житлове приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Таким чином, частина 2 статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян зі житлових приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного житлового приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке не придбане за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення частини 2 статті 39 та/або частини 1 статті 40 Закону України "Про іпотеку", так і частини 2 статті 109 ЖК УРСР. Отже, за змістом зазначених норм, особам, яких виселяють із житлового будинку (житлового приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини 2 статті 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду. При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Під час розгляду справи достовірно встановлено, що житловий будинок загальною площею 203,40 кв.м., житлова площа 74,80 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Можайського, 6, який є предметом іпотеки, належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 15.02.2006 року Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, зважаючи на що правові підстави для виселення відповідачів у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, без надання їй іншого постійного житла, відсутні. Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові по справі № 6-39цс15, яка згідно з ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Відповідно до частин 1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд вважає, що позов ва частині виселення відповідача задоволенню не підлягає. З огляду на вищевикладене, аналізуючи здобуті по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачів в рівних частках слід стягнути на користь позивача судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 3654,00 грн. На підставі вищевикладеного і

Outcome: partial