Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася 11 квітня 2019 року в суд з позовом, вказуючи, що їй належить нерухоме майно ( а саме житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] ), яке вона вирішила реалізувати шляхом посвідчення договору купівлі-продажу. При вирішенні пи-тання щодо продажу нерухомого майна, стало відомо про наявність заборон на відчуження та арешту майна. Підставою накладення арешту були відкрите виконавче провадження щодо стягнення з неї заборгованості, яке на даний час завершено, у зв`язку з чим скасувати арешт на нерухоме майно неможливо, про що їй було повідомлено листом ВДВС Каховського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Херсонській області. У зв`язкуз цим просила постановити рішення суду, яким зняти арешт з належного їй нерухомого майна (невизначене майно/все нерухоме майно), який був накладений пос-тановою державного виконавця ВДВС Каховського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Херсонській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №19932622 від 18 липня 2003 року. В судове засідання позивач не з`явилася. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача та третьої особи в судове засідання не з"явилися, відзиву на позов не надали, надали заяви, відповідно до змісту яких просять розгляд справи проводити у їх відсутність. Дослідивши обставини справи, суд приходить до наступного висновку. [PERSON] на підставі договору дарування від 27 січня 1992 року та рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 10 листопада 2016 року на праві власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з матеріалів справи, постановою про арешт майна боржника та ого-лошення заборони на його відчуження старшого державного виконавця ВДВС Каховського МРУЮ в Херсонській області Заікіної Н.М., номер 19932622 від 18 липня 2003 року було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно [PERSON] . Згідно даних автоматизованої системи виконавчі провадження відносно [PERSON] відсутні. Враховуючи зазначене, скасувати арешт немає можливості, у зв"язку з чим у позивача виникла необхідність звернутися до суду. Згідно ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Відповідно до ст.56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Оскільки виконавче провадження завершено, немає підстав для збереження арешту. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з позовом до суду, за наявності арешту (обтяження) накладеного на все майно позивача, порушується його право власності, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному об`ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність поновити порушені права позивача, шляхом зняття арешту з належного йому майна.

Outcome: approved