Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просить суд позов задоволити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги позивача підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просила суд збільшити розмір аліментів, призначених рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 лютого 2015 року в розмірі 500 грн. та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., щомісячно, з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття та позбавити відповідача батьківських прав відносно сина Відповідач [PERSON] повідомлений належним чином про дату час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Заява про розгляд справи без його участі до суду не надходила. Представник третьої особи Абуліна Т.Г. в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] Суд, заслухавши позивача [PERSON], представника позивача [PERSON], представника третьої особи Абдуліну Т.Г., дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного: Як було встановлено в судовому засіданні, відповідач є батьком малолітньої дитини [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], що видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції 27 серпня 2013 року. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області по цивільній справі №569/649/15-ц від 26 лютого 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, малолітнього сина [PERSON] залишено проживати з матір'ю та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн., щомісячно, починаючи з 19 січня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст.51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення в Сімейному кодексі України. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. За змістом норми ст. 192 СК України особа, яка отримує аліменти може звернутися з позовом про збільшення розміру аліментів у випадку, якщо погіршилося її матеріальне становище або стан її здоров'я, або поліпшилося матеріальне або сімейне становище платника аліментів, а також стан його здоров'я. Вказані обставини мають виникнути після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів. З огляду на ст.6 Конвенції ООН «Про захист прав людини та основоположних свобод», яка згідно Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є обов'язковою для застосування національними судами, зміст якої передбачає, що рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як з'ясовано в судовому засіданні, розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання спільної з позивачем дитини визначено судом у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. Відповідно до довідки про неотримання аліментів, виданої старшим державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Токарець Т.С. № 87473 від 21 грудня 2017 року, відповідач не сплачує аліменти на користь позивача. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При вирішенні питання про зміну розміру аліментів суд враховує, що на даний час розмір раніше стягнутих аліментів з відповідача є недостатнім, оскільки в силу свого віку дитина, природньо, потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, що тягне і відповідну зміну матеріального становища матері. Крім того, з часу присудження аліментів зріс і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. З урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов"язок обох батьків утримувати дитину, враховуючи, те що розмір прожиткового мінімуму на дитину віком до 6-ти років з 01 липня 2018 року по 30 листопада 2018 року становить 1559, 00 грн.,тому суд вважає необхідним та доцільним задоволити частково вимогу про збільшення розміру аліментів до 779,50 грн. щомісячно. Вказаний розмір аліментів відповідає вимогам законодавства та на думку суду, є таким, що не поставить в тяжке матеріальне становище сторони. Згідно з п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] № 08-951 від 01 червня 2018 року, дитина [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON] та з бабусею [PERSON] - [PERSON] Вихованням та розвитком сина займається мати, дитина відвідує ДНЗ № 38 з 08 липня 2015 року, батько [PERSON] про здоров'я сина, його фізичний, духовний та моральний розвиток не піклується. [PERSON] на засіданні комісії не з'явився, в письмовому поясненні вказав, що дитина [PERSON], може бути не його сином, а тому, Виконавчий комітет Рівненської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно його сина [PERSON] Відповідно до роз'яснень в п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, що не виконують батьківських обов'язків і ухилення їх від виконання можна розцінювати лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не проявляє належної турботи та любові до сина, не спілкується з ним, не цікавиться його здоров'ям та матеріально не забезпечує. Згідно ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Оскільки, позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його сина буде відповідати інтересам дитини, суд дійшов до висновку про доцільність задоволення позовних вимог [PERSON] та позбавлення відповідача батьківських прав відносно його сина [PERSON], як такого, що ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Згідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача слід стягнути 640 грн. на користь позивача, та 640 грн. судового збору в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved