Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що 10 травня 1996 року померла його баба [PERSON]. Після її смерті залишилася спадщина у вигляді земельної частки (паю) по колишньому КСП ім. Ілліча, розміром 4,94 в умовних кадастрових гектарах, що розташована на території [PERSON] сільської ради Пирятинського району Полтавської області. Він є спадкоємцем майна, що належало померлій [PERSON], проте нотаріально оформити своє право на спадщину не може, оскільки у встановлений законом строк не подав заяву про прийняття спадщини нотаріусу. Зазначає, що строк ним пропущений з поважних причин, оскільки він вважав, що спадщину успадкував рідний син померлої, тобто його батько [PERSON], який помер 26 червня 2001 року. Про те, що спадщина, яка відкрилась внаслідок смерті 10 травня 1996 року баби, залишилась ніким не прийнятою, він дізнався уже задовго після спливу строку, визначеного законом для подачі заяви про прийняття спадщини, тому просить визначити йому додатковий строк в два місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася 10 травня 1996 року після смерті [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні, суду надав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Пирятинського району визнав позов у повному обсязі та просив суд розглянути справу без його участі на підставі наявних в матеріалах справи доказах, про що було надано письмову заяву. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши надані по справі докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що на підставі розпорядження Пирятинської районної державної адміністрації № 351 від 04 грудня 1996 року на імя [PERSON] виготовлявся сертифікат на земельну частку (пай) по колишньому КСП ім. Ілліча, площею 4,94 га в межах [PERSON] сільської ради Пирятинського району (а.с.12). 10 травня 1996 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.6). У пункті 1 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Крім того у пункті першому листа ВССУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" судам роз'яснено, що у разі продовження строку для прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно за позовом осіб, які мають право спадкування за законом відповідно до статей 529 - 531, 535 ЦК УРСР, спадкування спадкоємцями за законом третьої, четвертої та п'ятої черг (статті 1263 - 1265 ЦК) та визначення судом додаткового строку для прийняття спадщини зазначеними категоріями осіб не допускається. Оскільки спадкодавець померла й спадщина відкрилась 10 травня 1996 року, тобто до набрання чинності ЦК 2003р., тому дані правовідносини регулюються ЦК 1963р. й застосовуються норми ЦК 1963р. Згідно зі\~ст. 524 ЦК Української РСР 1963р. спадкування здійснюється за заповітом чи за законом. Відповідно до ст. 529 ЦК Української РСР онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Позивач [PERSON] є внуком [PERSON], що підтверджено Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження [PERSON] № 00017300193 (а.с.8), свідоцтвом про народження [PERSON] (а.с.7). [PERSON] звернувся до нотаріальної контори для прийняття спадщини, але державним нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки він пропустив встановлений строк подання заяви про прийняття спадщини (а.с.11). Спадкова справа до майна померлої 10 травня 1996 року [PERSON] не заводилась (а.с.23-24). Отже з матеріалів справи вбачається, що позивач є внуком спадкодавиці, яка померла 10.05.1996, та правовідносини по даній справі регулюються ЦК УРСР 1963 року, нормами якого не віднесено онуків до кола спадкоємців за умови, що є в живих діти спадкодавця. Як установлено, після смерті спадкодавиці [PERSON] був живий її син [PERSON], тому в силу закону він мав право успадкувати майно померлої матері. Позивач по справі, який є внуком померлої [PERSON], в силу положень ЦК УРСР 1963 року не має права на спадкування майна померлої бабусі, оскільки він не є спадкоємцем після її смерті З урахуванням викладеного суд не вбачає підстав для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, тому у задоволенні позову слід відмовити з указаних підстав. Окрім цього, суд не приймає визнання позовних вимог відповідачем, оскільки це суперечить закону та порушує інтереси держави, так як пунктом 5 частини 1\~статті 555 ЦК УРСР\~передбачалося, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину.\~ЦК УРСР\~не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави.

Outcome: dismissed