Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом (уточненим) до відповідачів, в якому просить визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину, видані відповідачам [PERSON] та [PERSON] після смерті її колишнього чоловіка [PERSON], який помер 23.04.2015, та скасувати їх державну реєстрацію права власності в державному реєстрі речових прав; визнати за нею право власності на 1/2 частину домоволодіння, розташованого за адресою: Луганська область, Новопсковський район, село Заайдарівка, вулиця Першотравнева, будинок №13а. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 23.04.2015 помер її колишній чоловік [PERSON]. У 1994 році позивач та [PERSON] розірвали шлюб і в 1995 році звернулися до нотаріуса із заявами для добровільного поділу їх майна, в результаті чого 01.08.1995 вона отримала у нотаріуса відповідне свідоцтво про право власності на 1/2 частину майна, а саме житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Першотравневій, буд. №13а в селі Заайдарівка Новопсковського району Луганської області. Вказане свідоцтво в БТІ нею зареєстроване не було. В 2016 році, звернувшись до нотаріальної контори з метою реєстрації речового права на 1/2 частину вищевказаного домоволодіння, вона отримала відмову, так як після смерті колишнього чоловіка його спадщину прийняли всі три відповідача і на дві третіх цього домоволодіння вже видані два свідоцтва про право на спадщину на ім'я відповідачів [PERSON] та [PERSON], які є батьками померлого, а саме по 1/3 частині домоволодіння кожному, а відповідач [PERSON] ще не оформила 1/3 частину домоволодіння. При оформленні вказаної спадщини відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали нотаріусу дублікат свідоцтва про право власності на вищевказане домоволодіння, в якому відсутній запис про перехід до позивача права власності на 1/2 частину цього домоволодіння в звязку з поділом майна. Позивач вважає, що її право власності на 1/2 частину вищевказаного домоволодіння порушено і підлягає судовому захисту, а відповідачі не мали права на спадкування по 1/3 частині цього будинку, а мали б розділити між собою спадкове майно, що фактично складається з 1/2 частини домоволодіння, тобто по 1/6 частині кожному. Тим більше, що рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 27.04.2016 по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування, треті особи -Новопсковська ДНК і [PERSON], залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Луганської області від 29.06.2016, було встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Першотравнева, 13а, с. Заайдарівка Новопсковського району Луганської області. Спадкоємцями першої черги після смерті спадкодавця [PERSON] є [PERSON] - донька померлого, [PERSON] та [PERSON] - батьки померлого. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 14.06.2017 відмову представника позивача від позову в частині визнання за позивачем права власності на 1/2 частину домоволодіння, розташованого за адресою: с. Заайдарівка, Новопсковський район, Луганська область, вул. Першотравнева, 13-а, прийнято, а провадження у справі в цій частині закрито. Позивач в судове засідання не зявилася, про дату та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, за участі її представника. Представник позивача в судовому засіданні заявив клопотання про відмову від частини позовних вимог, а саме щодо визнання за позивачем права власності на 1/2 частину домоволодіння розташованого за адресою: Луганська область, Новопсковський район, село Заайдарівка, вулиця Першотравнева, будинок №13а. В іншій частині позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених в уточненій позовній заяві. Також зазначив, що позивач зареєструвала своє право власності, про що свідчить відмітка на звороті свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 29.08.1994. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про дату та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, за участі її представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася. Про дату та місце судового засідання повідомлена належним чином. Надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, відповідача [PERSON], зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 04 квітня 1994 року Новопсковським відділом РАГС Луганської області було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №32 (а.с.9). 19.04.1955 Новопсковським РВ РАГС Луганської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], внаслідок чого [PERSON] присвоєно прізвище «Ковальова», актовий запис №24 (а.с.10). З засвідченої належним чином копії свідоцтва про право власності від 01.08.1995, посвідченого державним нотаріусом Новопсковської державної нотаріальної контори [PERSON], вбачається, що за заявою подружжя [PERSON] та [PERSON] нотаріус засвідчив, що у спільній сумісній власності подружжя, набутій за час шлюбу, частка [PERSON] становить ? частини житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Первомайська, 13а, с.Заайдарівка Новопсковського району Луганської області (а.с. 11). Зазначений житловий будинок належить їм на підставі свідоцтва про право приватної власності на домоволодіння, виданого Заайдарівською сільською радою народних депутатів 29.08.1994 на імя [PERSON] та зареєстрованого в Новопсковському інвентарбюро 29.08.1994 за №27 (запис в реєстровій книзі №2, за реєстром №37 від 29.08.1994). На зворотньому боці свідоцтва нотаріусом зазначено, що ? частина домоволодіння виділена [PERSON] 01.08.1995 (реєстровий №1766) (а.с. 12). Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України від 20.06.1969 № 2006-VII (який діяв на час розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON]П.) (далі КпШС України) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно ст. 27 КпШС України подружжя може укладати між собою всі дозволені законом майнові угоди. Проте угоди між ними, спрямовані на обмеження майнових прав жінки, чоловіка або дітей, недійсні і не обов'язкові ні для подружжя, ні для третіх осіб. Відповідно до ст.ст. 28, 29 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, на той час регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56. Згідно з п. 6 цієї Інструкції, не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Відповідно до п. 7 Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських (селищних) радах, затвердженої наказом Держкомстату України 17 липня 2000 року № 234, під час закладення нових погосподарських книг або перевірки та уточнення записів у раніше закладених погосподарських книгах, а також по закінченні цих робіт райдержадміністрації, виконкоми міських, селищних та сільських рад та районні органи державної статистики проводять перевірку повноти та правильності заповнення сільськими радами книг і списків погосподарського обліку та надають їм допомогу в усуненні виявлених недоліків. Згідно ч.2 ст. 101 ЦК УРСР від 18.07.1963 № 1540-VI у подружжя, яке проживає спільно, та його неповнолітніх дітей може бути тільки один жилий будинок (або частина його), що належить на праві особистої власності одному з них або є в їх спільній власності. Право власності одного або кількох громадян з числа зазначених в частині другій цієї статті на частину будинку не позбавляє права інших з цих громадян мати у власності другу частину (частини) цього ж будинку. Таким чином, підстави набуття права власності на спірний житловий будинок, споруди їх розмір, належність цього майна спадкодавцеві визначаються законодавством, чинним на час набуття права власності. Законодавством, яке діє на час відкриття спадщини, врегульовано питання спадкування цього майна, а не його належність спадкодавцю. З матеріалів інвентаризаційної справи №76 за адресою: вул. Первомайська, 13а, с.Заайдарівка Новопсковського району Луганської області, вбачається, що в Єдиному державному реєстрі нерухомого майна за життя [PERSON] домоволодіння зареєстроване не було. На а.с. 21 міститься копія свідоцтва про право власності від 01.08.1995, згідно якого ? даного домоволодіння належить [PERSON]. В судовому засіданні встановлено, що 23.04.2015 у віці 57 років [PERSON] помер, про що складено відповідний актовий запис № 15, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЕД № 469989, виданим 23.04.2015 виконавчим комітетом Заайдарівської сільської ради Новопсковського району Луганської області (а.с.73). Відповідно до ст. 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги після смерті спадкодавця [PERSON] є [PERSON] - донька померлого, [PERSON] та [PERSON] - батьки померлого, які у встановлений законом строк звернулися до нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом (а.с.69-71). Заповітів та спадкових договорів [PERSON], який помер 23.04.2015, за життя не складав, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №40299889 від 05.05.2015 (а.с.74). Реєстрацію спадкової справи щодо майна померлого [PERSON] здійснено 05.05.2015 державним нотаріусом Новопсковської державної нотаріальної контори [PERSON], що підтверджується Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №40306646 від 05.05.2015 (номер у нотаріуса 80) (а.с.76). Як вбачається з матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] його батько [PERSON] звернувся до виконавчого комітету Заайдарівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, де йому було видано дублікат свідоцтва про право власності на право особистої власності на домоволодіння від 29.08.1994, згідно якого ціле домоволодіння, що знаходиться за адресою: вул. Первомайська, 13а, с. Заайдарівка Новопсковського району Луганської області, належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] на праві приватної власності (а.с.85). Даний дублікат свідоцтва про право власності не містив запису про зазначений вище договір про поділ майна подружжя. 27.07.2016 [PERSON] та [PERSON] державним нотаріусом Новопсковської державної нотаріальної контори [PERSON] на підставі вказаного дублікату свідоцтва про право власності видані свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], який помер 23.04.2015, на спадкове майно, а саме по 1/3 частини вищезазначеного житлового будинку з надвірними спорудами (а.с.113-114). Згідно Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєктів нерухомого майна №64500613 від 27.07.2016 державним нотаріусом Новопсковської державної нотраіальної контори [PERSON] на підставі свідоцтв про право на спадщину №485, №486, виданих 27.07.2016 Новопсковською ДНК, зареєстровано право спільної сумісної власності на 2/3 житлового будинку за адресою: вул. Первомайська, буд. 13а, с. Заайдарівка Новопсковського району Луганської області, за «Синчишиною Єлизаветою Миколаївною» та «Синчишиним Петром Яковлевичем» (а.с.115). Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 27.04.2016 в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування, треті особи Новопсковська державна нотаріальна контора, [PERSON], відмовлено повністю (справа ЄУ №420/157/16-ц) (а.с.13-15). Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 29.06.2016 апеляційну скаргу [PERSON] в інтересах [PERSON] відхилено, а вищезазначене рішення залишено без змін (а.с. 16-18). У вищезазначеному рішенні Новопсковського районного суду Луганської області від 27.04.2016 було вастановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини житлового будинку з погосподарськими спорудами, розташованого за адресою: вул. Першотравнева, 13а, с.Заайдарівка Новопсковського району Луганської області. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставин Таким чином, судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини житлового будинку з погосподарськими спорудами, розташованого за адресою: вул. Першотравнева, 13а, с.Заайдарівка Новопсковського району Луганської області. Так як у батьків [PERSON] [PERSON] та [PERSON] не було оригіналу правовстановлюючого документу на домоволодіння, вони звернулися до виконавчого комітету Заайдарівської сільської ради Новопсковського району Луганської області та отримали дублікат свідоцтва про право власності на дане домоволодіння від 29.08.1994, в якому вказано, що воно повністю належить колгоспному двору на чолі з [PERSON] Тобто при визначенні спадкової маси після смерті [PERSON] державним нотаріусом Новопсковської ДНК [PERSON] не було враховано договору про поділ майна подружжя, внаслідок чого права позивача, яке в силу ст. 16 ЦК України підлягає захисту судом, було порушено. А свідоцтва про право на спадщину [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частині спірного домоволодіння були видані безпідставно. Відповідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно роз'яснень, що містяться в абз. 3 п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008, відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. За змістом ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Таким чином, оскільки після укладення договору про поділ майна подружжя [PERSON] мав право власності лише на ? частину житлового будинку № 13а, розташованого по вул. Першотравневій в с.Заайдарівка Новопсковського району Луганської області, підстави для видачі свідоцтв про право на спадщину за законом [PERSON] та [PERSON] на нерухоме майно по 1/3 частині домоволодіння, були відсутні. Отже, свідоцтва про право на спадщину за законом серії НВТ №823735 від 27.07.2016 та серії НВТ №823734 від 27.07.2016, видані державним нотаріусом Новопсковської державної нотаріальної контори [PERSON] на імя [PERSON] та [PERSON] відповідно, підлягають визнанню недійсними. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" із зазначених вище підстав підлягає до скасування державна реєстрація від 27.07.2016 права власності на вказаний будинок, здійснена держаним нотаріусом Новопсковської державної нотаріальної контори [PERSON] на підставі вищезазначених свідоцтв про право на спадщину за законом. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає вимоги позивача [PERSON] такими, що підлягають задоволенню, оскільки вони законні, обґрунтовані та доказово підтверджені матеріалами справи. Стягнути з відповідачів документально підтверджені та понесені позивачем судові витрати в рівних частках.

Outcome: approved