Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Азовзагальмаш про стягнення заробітної плати, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, внесення зміни формулювання причини звільнення у трудову книжку. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 02.09.2006 року по 19.10.2015 року працював на ПАТ «Азовзагальмаш». З серпня 2014 року відповідач не виплачував позивачу заробітну плату, саме таму 19.10.2015 року позивач був змушений написати заяву про звільнення на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. Згідно наказу №43 від 19.10.2015 року його було звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, але при цьому відповідач не провів з ним повний розрахунок та не видав копію наказу про звільнення. На підставі викладеного просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість з заробітної плати за період з 01.09.2015 року по 19.10.2015 рік, середній заробіток з 19.10.2015 року по день винесення рішення суду, вихідну допомогу, змінити формулювання причини звільнення та зобов'язати відповідача внести запис в його трудову книжку про звільнення на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України з 19.10.2015 року. Позивач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник позивача, що діє на підставі довіренності у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача ПАТ Азовзагальмаш, до судового засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заперечення, де визнав позов частково, в частині стягнення заборованості з заробітної плати в розмірі 19646,23 грн., в задоволенні інших позовниз вимог просив відмовити обгрунтовуючи насутпним. Пояснив, що [PERSON] не працював у день звільнення (цей день у табелі відмічений літерою «М», що є днем відсутності працівника на роботі), з письмовою вимогою про виплату йому заборгованості із заробітної плати не звертався, у звязку з чим відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, щопозов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з ПАТ «Азовзагальмаш», що підтверджується записами у трудовій книжці. Згідно заяви позивача про звільнення від 19.10.2015 року, [PERSON] просив звільнити його у зв'язку з невиплатою відповідачем заборгованої заробітної плати на підставі ч.3 ст38 КЗпП України. Згідно наказу ПАТ Азовзагальмаш від 19.10.2015 року №43 [PERSON] звільнено за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Згідно запису в трудовій книжці, позивач був звільнений 19.10.2015 року за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням на підставі наказу № 43 від 19.10.2015 року. Відповідно до ст. 48 КЗпП України, трудові книжки є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. За змістом ст. 38 КЗпП України, відповідної до якої працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. В разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення працедавцем трудового законодавства (ч. 3 ст. 38 КЗпП України), не підтверджуються, або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Відповідно до ч.3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Зі змісту зазначеної правової норми вбачається, що власник зобовязаний звільнити працівника за власним бажанням у строки, які вказав сам працівник, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю або умови колективного чи трудового договору з цих питань, у тому числі при наявності такого порушення як затримка заробітної плати. Тому суд вважає, що права [PERSON] порушені (на час звільнення у відповідача була заборгованість перед позивачем по заробітній платі за десять місяців), та визнає формулювання причини звільнення [PERSON] з Публічного акціонерного товариства Азовзагальмаш на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням таким, що не відповідає чинному законодавству. За положеннями ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно довідки №238/517 від 12.11.2015 року у ПАТ «Азовзагальмаш» перед позивачем, у звязку з систематичною невиплатою заробітної плати, утворилася заборгованість, яка станом на 12.11.2015 року складає : листопад 2014 року 926,69 грн., грудень 2014 року 1446,80 грн., січень 2015 року 1392,79 грн., лютий 2015 року 1445,14 грн., березень 2015 року 1787,12 грн., квітень 2015 року -1780,91 грн., травень 2015 року 1686,78 грн.,, червень 2015 року 1811,72 грн., липень 2015 року 1749,96 грн., серпень 2015 року 2387,80 грн., вересень 2015 року 1898,83 грн., жовтень 2015 року 1331,69 грн., а всього 19646,23 грн. Згідно рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13.10.2015 року з ПАТ "Азовзагальмаш" на користь [PERSON] була стягнута заборгована заробітна плата за період з жовтня 2014 року по серпень 2015 рік в сумі 16415,71 грн., у звязку з цим суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення заборгованої заробітної плати за період з серпня по 19.10.2015 рік в сумі 3230,52 грн. Відповідно до п.п. 10, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю. Згідно із ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) вихідна допомога виплачується у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Згідно довідки №238/517 від 12.11.2015 року розмір середньомісячної заробітної плати позивача складає 3303,45 грн. Враховуючи зазначене, розмір вихідної допомоги, яка підлягає стягненню складає (3303,45 грн. х 3= 9910,35 грн.). Судом достовірно встановлено та не спростовано відповідачем, що з боку ПАТ "Азовзагальмаш" мало місце систематичне порушення трудового законодавства відносно позивача, який належним чином виконуючи свої трудові обовязки відповідно до вимог трудового, який з серпня по грудень не отримував оплату за свою працю. Згідно положень ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Таким чином, на думку суду, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню та відповідач зобовязаний внести зміни до формулювання причини звільнення відповідно до ч.3 ст. 38 КЗпП України у зв,язку із порушення законодавства про працю. Крім того, на підставі наявних матеріалів у справі, судом встановлений факт несвоєчасної виплати заробітної плати позивачу. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Одночасно з цим, судом також було встановлено, що позивач в день свого звільнення 19.10.2015 року не працював, що підтверджується табелем обліку робочого часу, де в графі за 19.10.2015 року стоїть позначка «М», яка відповідно є днем відсутності працівника на роботі. В такому випадку відповідно до вимог ст.ст. 47, 116 КЗпП України позивач мав обов'язок пред'явити до відповідача вимогу про проведення остаточного розрахунку. Відповідно до змісту статті 116 КЗпП України обов'язок працівника звернутися до працедавця із вимогою про здійснення остаточного розрахунку виникає у випадку, якщо працівник в день звільнення не працював. При цьому суд зауважує, що наведена норма не виділяє окремо причин невиконання трудових обов'язків працівником в день його звільнення. Отже не виконання позивачем роботи у вказаний час, а саме в день свого звільнення, є тим випадком коли, працівник згідно статті 116 КЗпП України має додатково пред'явити вимогу про розрахунок і лише після пред'явлення такої вимоги про розрахунок у працедавця виникає обов'язок його проведення та можлива відповідальність за статтею 117 КЗпП України. За таких обставин з урахуванням положень ст.ст.116, 117 КЗпП України, позивач має право на відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з дати звернення до суду із заявою про видачу судового наказу, тобто з 21.07.2015 року по день винесення рішення, тобто по 20.11.2015 року.У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. За таких обставин з урахуванням положень ст.ст.116, 117 КЗпП України, позивач має право на відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з дати звернення до суду із заявою про видачу судового наказу, тобто з 21.07.2015 року по день ухвалення рішення, оскільки станом на теперішній час відповідачем не надано до суду доказів, які б свідчили про виплату заборгованості по заробітній платі перед позивачем. При розрахунку сум середнього заробітку, суд виходить з наступного. Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за частиною 3 пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно ч.3 п. 3 вказаного Порядку в розрахунок середньої заробітної плати включаються усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Згідно наданого відповідачем в своїх письмових запереченнях розрахунку розміром середньоденного заробітку позивача складає 161,05 грн. При цьому суд зазначає, що цей розрахунок зроблений відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженогоПостановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). За даними представленого відповідачем графіку роботи №1 середньостатистична кількість робочих днів за період з 21.07.2015р. по 20.11.2015р. позивача складає 87 днів. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 21.07.2015р. по 20.11.2015р. складає 14011,35 грн. (87 днів х 161,06 грн.). Законних підстав, передбачених статтею 117 КЗпП України, для зменшення сум середнього заробітку у суду не має, оскільки відсутній спір між сторонами про розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем. За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню складає 14011,35 грн. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 487,20 гривень за вимоги майнового характеру та 487,20 грн. - за вимоги немайнового характеру, а всього 974,40 грн.

Outcome: partial