Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що з відповідачем [PERSON] він перебуває у шлюбі, який зареєстровано відділом державної реєстрації шлюбів та народжень реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції в Луганській області 27 січня 2001 року та зроблено відповідний актовий запис № 59. Разом вони проживали до січня 2017 року. Свідоцтво про шлюб знаходиться у відповідачки, тому в зв`язку з відсутністю спілкування, отримати його неможливо. Від шлюбу вони дітей не мають. Звернувшись до спеціалістів Сватівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану, йому було роз`яснено, що електронний реєстр ведеться лише з 2008 року і дані про реєстрацію їхнього шлюбу у ньому відсутні. У позивача наявна лише копія зазначеного свідоцтва про шлюбу, яка видана на тимчасово непідконтрольній території у м. Луганську, де зберігається актовий запис про шлюб. Факт реєстрації шлюбу підтверджується також печаткою у паспорті позивача про шлюб. Разом вони з відповідачем не проживають тривалий час, він вже фактично створив нову сім`ю, з ким проживає відповідачка - йому не відомо. Встановлення даного факту необхідно для розірвання шлюбу у подальшому, через те, що останній тривалий час не проживає разом із дружиною та планує одружитись повторно. Примирення між неможливе. Просить суд встановити факт реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] відділом державної реєстрації шлюбів та народжень реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції в Луганській області 27 січня 2001 року та зроблено відповідний актовий запис № 59 та просить розірвати вказаний шлюб. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Осьмак Я.В. у судове засідання не з`явились, представником надана заява, згідно якої вона просить розглянути позовну заяву без її участі та без участі позивача (а.с.17). Окрім того, позивачем [PERSON] були надані письмові пояснення, згідно яких останній просить справу розглядати без його участі, враховуючи той факт, що він постійно проживає у м. Луганську, що є тимчасово непідконтрольною українській владі територією та 12.03.2020 в Україні введено в дію Постановою КМУ від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України корона вірусу COVID -19 » вжито заходи загальнодержавного карантину, які в подальшому продовжено до 22.06.2020, кордони з тимчасово окупованою територією перекрито, а саме КПВВ «Станиця Луганська» не працює, особиста участь його у судовому засіданні - неможлива. Письмові пояснення надав ідентичні поясненням, викладеним у позові та пояснив, що факт реєстрації шлюбу з [PERSON] підтверджується штампом у його паспорті на сторінці 10. Просить задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась у судове засідання, про місце, день та час слухання справи була повідомлена належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11 ст. 128 ЦПК України та ст.12-1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Відповідач про причини неявки до суду не повідомила. Заяви про розгляд справи за її відсутності не надходило, відзив на позовну заяву не подала. Представник третьої особи не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи без участі представника, справи просить вирішити на розсуд суду (а.с.14). Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату , час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові докази, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] 27 січня 2001 року уклав шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований відділом державної реєстрації шлюбів та народжень реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції в Луганській області 27 січня 2001 року та зроблено відповідний актовий запис № 59. Вказаний факт підтверджується відміткою у паспорті позивача (а.с.6). Також позивачем до позову додано копію свідоцтва про укладення шлюбу (повторне) від 20 січня 2020 року, однак вказане свідоцтво йому було видано на тимчасово окупованій території (а.с.8). Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Сватівському району та місту Голубівка Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) на адвокатський запит було надано інформацію, згідно якої за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян актового запису щодо державної реєстрації шлюбу [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] - не виявлено. Також зазначено, що поновлення актового запису про шлюб можливе на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації шлюбу (а.с.11). Також позивачем у позові зазначено, що звернувшись до спеціалістів Сватівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану, йому було роз`яснено, що електронний реєстр ведеться лише з 2008 року і дані про реєстрацію їхнього шлюбу у ньому відсутні. Отже, у позивача відсутня інша можливість отримати свідоцтво про шлюб, окрім як встановити факт реєстрації шлюбу. Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення. Таким чином, суд доходить висновку, що є передбачені законом підстави для задоволення заяви. Окрім того, позивач просить розірвати вказаний шлюбі між ним та позивачкою, в зв`язку з тим, що вони тривалий час проживають окремо, він вже фактично створив нову сім`ю. Спільне господарство сторони не ведуть вже більше 10 років, спільних дітей з відповідачем не мають. Також позивач планує створити нову сім`ю. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 27 січня 2001 року відділом державної реєстрації шлюбів та народжень реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції в Луганській області та зроблено відповідний актовий запис № 59. Шлюб позивача з відповідачем не склався через несумісність характерів, відсутності порозуміння, сім`я розпалася остаточно та поновленню не підлягає. Шлюбні відносини між сторонами припинилися. Суд бере до уваги положення ст. 24 СК України, яка визначає однією з основних ознак шлюбу його добровільність, передбачивши, що примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечитиме інтересам одного з них. Як вбачається із п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зазначено, що "суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права". Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року, заява №44647\\98). При вирішенні спору про розірвання шлюбу суд враховує, що позивач та відповідач уже тривалий час не проживають сім`єю, мають різні погляди на життя на сімейні цінності, між сторонами припинилися шлюбні стосунки, вони перестали вести спільне господарство й проживають окремо. Дітей від шлюбу не мають. За таких обставин суд приходить до висновку, що причини, які викликали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше сумісне проживання подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, їх сім`я існує формально. Суд вважає, що сім`я розпалась, а тому шлюб між ними слід розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved