Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 16.07.2015 року звернулася позивач [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно та виділ спадкового майна, вказуючи, що 14.03.2010 року помер батько позивача [PERSON], після якого відкрилася спадщина. Позивач є єдиною спадкоємицею першої черги, проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та прийняла її в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Спадковим майном є ? частини квартири [ADDRESS], що належала спадкодавцеві на підставі свідоцтва р7-15525 про право власності, виданого УЖКХ м. Одеси 04.06.1999 року. Власником другої ? частини квартири є відповідач. Позивач зазначила, що відповідач не визнає її права власності на спадкове майно, в звязку з чим просить суд визнати за нею право власності на ? частину вказаної квартири та виділити в натурі належну їй частку. 22.01.2016 року позивач надала заяву про зміну предмету позову, згідно якої просить визнати за нею право власності на спадкове майно у вигляді частки вказаної вище квартири, виділити в натурі 58/100 квартири у вигляді відокремленої частини квартири в складі кімнати №3 площею 20,6 кв.м. та комори №4 площею 6,2 кв.м. згідно експликації до плану квартири загальною площею 26,8 кв.м., з самостійним виходом із кімнати №3. У судове засідання позивач не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14.03.2010 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД №216201, виданого 15.03.2010 року. Позивач є донькою померлого згідно свідоцтва про народження серії ЯТ №425081. Позивач проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою №4829 від 11.06.2015 року, виданою ЖКС Порто-Франківський. Згідно розпорядження органу приватизації від 04.06.1999 року № 136370 [PERSON] та [PERSON] передано у власність квартиру №22, загальною площею 46,1 кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Манежна,22, на підставі якого УЖКГ від 04.06.1999 року видано свідоцтво про право власності р7-15525, згідно якого квартира належить власникам в рівних частках. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина у вигляді ? частини квартири №22 за адресою: м. Одеса, вул. Манежна, 22. Позивач є єдиною спадкоємицею першої черги, проте за отриманням свідоцтва про право на спадщину не зверталась, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала із спадкодавцем, заяву про відмову від спадщини не подала, а, отже, вважається такою, що прийняла спадщину згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Позивач вказує, що відповідач не визнає її права на спадщину, що змусило її звернутись до суду за захистом свого невизнаного права, однак, під час розгляду справи відповідач визнав позовні вимоги позивача в повному обсязі. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно листа ВССУ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину, слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачем права власності на спадкове майно - ? частини квартири №22 за адресою: м. Одеса, вул. Манежна, 22. Що стосується вимоги про виділення в натурі належної позивачу частки, слід зазначити наступне. Згідно ч.2 ст. 1278 ЦК України, кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Згідно ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ в натурі частки із спільного майна, що є у спільній частковій власності. Згідно п.14 Постанови ПВСУ №20 від 22.12.1995 року, квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. В ході розгляду справи за клопотанням відповідача було призначено судову будівельно-технічну експертизу для визначення можливості розподілу квартири №22 за адресою: м. Одеса, вул. Манежна, 22 шляхом перепланування у дві ізольовані квартири рівної площі у відповідності до часток, які належать співвласникам та розроблення варіантів розподілу. Згідно висновку експерта №141/2015 від 09.10.2015 року запропоновано три технічно можливих варіанти розподілу квартири. Відповідно до запропонованих варіантів, позивач просить виділити в натурі 58/100 квартири у вигляді відокремленої частини квартири в складі кімнати №3 площею 20,6 кв.м. та комори №4 площею 6,2 кв.м. згідно експликації до плану квартири загальною площею 26,8 кв.м., з самостійним виходом із кімнати №3. Таким чином, необхідно відступити від ідеальних часток співвласників на 3,75 кв.м. У власності відповідача залишиться 42/100 квартири у вигляді коридору №1 площею 2,9 кв.м., кімнати №2 площею 10,2 кв.м., вбиральні №5 площею 2,5 кв. м., кухні №6 площею 3,7 кв.м. Загальна площа становить 19,3 кв.м. Суд вважає можливим обраний позивачем варіант виділення в натурі належної їй частки, а також зазначає про необхідність компенсації відповідачу вартості 8/100 частини квартири. Згідно технічного паспорту ОБМТІ і РОН від 07.09.2001 року вартість квартири складає 7\~376,00 грн. Вартість частки кожного співвласника складає 3688,00 грн. Оскільки при обраному варіанті розподілу необхідно відступити від ідеальної частки співвласників на 3,75 кв.м. (8/100), то сума, яка підлягає компенсації відповідачеві становить 590,08 грн. ( 42/100?7376=3097,92 грн., 3688-3097,92=590,08грн.). Разом з тим, вирішуючи питання щодо компенсації вказаної грошової суми, слід виходити з наступного. Так, згідно квитанції № 84 від 07.07.2015 року, позивачем, при зверненні до суду із зазначеним позовом, був сплачений судовий збір в розмірі 250 гривень, крім того, по справі була призначена судова будівельна-технічна експертиза, вартість якої становить 3000 гривень. Оскільки відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, суд констатує, що з відповідача на користь позивача, підлягає стягненню грошова сума в розмірі 3250 гривень. Однак, враховуючи те, що вартість компенсації за 8/100 частин квартири складає 590,08 гривень, суд стягує з відповідача грошову суму в розмірі 3250-390 = 2860 гривень.

Outcome: approved