Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом та просить визнати за нею право власності на нерухоме майно за набувальною давністю . В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що 15 липня 1994 року між КСП «Водяне» Софіївського району Дніпропетровської області та нею, [PERSON] , як членом КСП було укладено договір відповідно якого КСП «Водяне» передало їй в найм строком на 15 років для проживання житловий будинок [ADDRESS] . При умові добросовісного виконання па протязі 15 років домовленостей по сплаті квартирної плати та інших умов визначених в договорі КСП зобов`язався передати їй у власність житловий будинок з надвірними забудовами. Даний договір 18 липня 1994 року було посвідчено секретарем Девладівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області. Згідно протоколу загальних зборів №7 від 24.09.2000 року КСП «Водяно» реорганізували в ТОВ «Водяне» Софіївського району Дніпропетровської області. 26 липня 1994 року вона та її сім`я, чоловік [PERSON] та старша донька [PERSON] , вселились в даний житловий будинок [ADDRESS] а та зареєстрували за вказаною адресою місце проживання. Оселившись в будинку, вона з чоловіком за власні кошти та власними силами зробили в ньому ремонт, відремонтували та збудували нові господарчі споруди. В подальшому вони завели власне господарство, розводили птицю та худобу, вирощували продукти харчування на присадибній ділянці домоволодіння, сплачували кошти за комунальні послуги та земельний податок. З моменту їхнього вселення з чоловіком в будинок та до теперішнього часу, крім неї цим будинком ніхто не користувався, вона є єдиною хто утримує домоволодіння у сфері свого фактичного впливу. Крім цього нею сплачуються послуги за газопостачання, постачання електроенергії. Житловий будинок [ADDRESS] розташованим на не приватизованій присадибній земельній ділянці розміром 0.1741 га., за яку нею сплачується земельний податок. Відповідно довідки ОКП «Софіївське БТІ» № 224 від 23 вересня 2019 року право власності на житловий будинок [ADDRESS] не зареєстровано. Житловий будинок [ADDRESS] відповідно технічного паспорта від 23 вересня 2019 року загальною площею 67.5 м 2, житловою 34,7 м2. Таким чином, з липня 1994 року по теперішній час, тобто на протязі часу, що перевищує десять років, вона добросовісно, відкрито та безперервно володіє домоволодінням [ADDRESS] , підтримує його в належному стані, сплачує комунальні послуги, тому просить суд визнати за нею право власності на вищевказаний житловий будинок за набувальною давністю. В підготовче засідання сторони не з`явились. Від позивача надійшла заява, відповідно до якої вона просить розглядати справу без її участі, позов підтримує в повному обсязі. Представник Девладівської сільської ради в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи по справі, в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи сповіщалася судом завчасно та належним чином. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь - якого учасника справи не перешкоджає розгляду справи по суті. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, від них надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, суд вважає за можливе відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу у відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В силу ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головним з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності (статті 13, 14, 41). Конституційні положення про право власності відображені в нормах діючого законодавства, зокрема в статті 344 ЦК України, якою встановлені правила застосування набувальної давності як одного зі способів набуття права власності. Відповідно до ч. 1ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Частиною 4ст. 344 ЦК України визначено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Частиною 8 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України передбачено, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто з 01.01.2001 року. Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України обставинами , які мають значення для справи, і, які повинен довести сам позивач ( ч.1 ст. 81 ЦПК України) , є законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність ( тобто строк володіння). Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 постанови ПленумуВищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 7 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав" при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга ст. 344 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об`єкт третіми особами за набувальною давністю. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Судом встановлено, що 15 липня 1994 року між КСП «Водяне» Софіївського району Дніпропетровської області та [PERSON] , як членом КСП було укладено договір відповідно якого КСП «Водяне» передало їй в найм строком на 15 років для проживання житловий будинок [ADDRESS] . При умові добросовістного виконання па протязі 15 років домовленостей по сплаті квартирної плати та інших умов визначених в договорі КСП зобов`язався передати їй у власність житловий будинок з надвірними забудовами. Даний договір 18 липня 1994 року було посвідчено секретарем Девладівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області (а.с. 5). Згідно протоколу загальних зборів №7 від 24.09.2000 року КСП «Водяно» реорганізовано в ТОВ «Водяне» Софіївського району Дніпропетровської області. 26 липня 1994 року вона та її сім`я, чоловік [PERSON] та старша донька [PERSON] , вселились в даний житловий будинок [ADDRESS] а та зареєстрували за вказаною адресою місце проживання. Оселившись в будинку, вона з чоловіком за власні кошти та власними силами зробили в ньому ремонт, відремонтували та збудували нові господарчі споруди. В подальшому вони завели власне господарство, розводили птицю та худобу, вирощували продукти харчування на присадибній ділянці домоволодіння, сплачували кошти за комунальні послуги та земельний податок. З моменту їхнього вселення з чоловіком в будинок та до теперішнього часу, крім неї цим будинком ніхто не користувався, вона є єдиною хто утримує домоволодіння у сфері свого фактичного впливу. Крім цього нею сплачуються послуги за газопостачання, постачання електроенергії. Житловий будинок [ADDRESS] розташованим на не приватизованій присадибній земельній ділянці розміром 0.1741 га., за яку нею сплачується земельний податок. Відповідно довідки ОКП «Софіївське БТІ» № 224 від 23 вересня 2019 року право власності на житловий будинок [ADDRESS] не зареєстровано. Житловий будинок [ADDRESS] відповідно технічного паспорта від 23 вересня 2019 року загальною площею 67.5 м 2, житловою 34,7 м2. З липня 1994 року по теперішній час, тобто на протязі часу, що перевищує десять років, вона добросовісно, відкрито та безперервно володіє домоволодінням [ADDRESS] , підтримує його в належному стані, сплачує комунальні послуги. Таким чином, позивач в частині визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно - будинок надав суду достатньо доказів, визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому, суд вважає можливим ухвалити рішення по суті позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved