Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

Позивач [PERSON] 25 травня 2016 року звернувся в суд з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання недійсним кредитного договору, який уточнив в поданій до суду 08 червня 2016 року заяві. Посилався на те, що 11 червня 2013 року між ним та АТ «Дельта Банк» укладений кредитний договір про надання споживчого кредиту в сумі 88200 грн. Вказував, що підписання договору про надання кредиту стало наслідком чисельного порушення норм чинного законодавства з боку АТ «Дельта банк». Тому в своїй позовній заяві, посилаючись виключно на норми ст. ст. 236, 548 ЦК України, просив суд визнати недійсним кредитний договір № 017-16519-110613 від 11 червня 2013 року. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, посилаючись на викладені в поданій до суду заяві обставини. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду, подав до суду свої письмові заперечення. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 11 червня 2013 року між сторонами по справі ПАТ «Дельта банк» та позивачем [PERSON] укладено договір на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки, встановленням ліміту кредитної лінії на рахунку на суму 90000 грн. на строк ліміту кредитної лінії 364 календарних дні. Зазначений договір укладений в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання. Так, частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як встановлено судом, сторони договору у п. 1 ч. 3 заяви № 017-16519-110613 (а.с. 69) передбачили, що Правила банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта банк» є невід'ємною частиною договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За положеннями статей 626 - 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно ж до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статей 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. В той же час в даній справі судом встановлено, що кредитний договір між ПАТ «Дельта банк» та [PERSON] підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. При цьому відповідач [PERSON], звертаючись до відповідача з заявою про надання кредитних коштів, на момент укладення договору не заявляв жодних додаткових вимог щодо умов кредитного договору та в подальшому виконував його умови, а позивач надав відповідачу весь обсяг необхідних документів, які передували укладенню кредитного договору, в тому числі й щодо умов надання кредитної картки, погашення заборгованості (а.с. 73), які підписані позивачем, де міститься повна інформація стосовно умов кредитування. Відповідно до ст.236 ЦК України, на яку посилається позивач в поданій до суду позовній заяві, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. За нормами ст. 548 ЦК України (підстави позовної заяви) виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Недійсність правочину щодо забезпечення виконання зобов'язання не спричиняє недійсність основного зобов'язання. Позивачем в поданій до суду позовній заяві не наведено жодних правових підстав для визнання кредитного договору недійсним. Дослідженими в справі доказами також не встановлено жодних правових підстав для визнання недійсним кредитного договору від 11 червня 2013 року, що був укладений між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] Тому позовні вимоги є повністю безпідставними та не підлягають задоволенню. При вирішення справи судом також приймається до уваги та обставина, що укладаючи кредитний договір від 11 червня 2013 року, банківська установа виконала свій обов'язок та до укладення кредитного договору надала відповідачу вичерпну інформацію про умови кредитування, про Правила та Тарифи банку, а позивач [PERSON] засвідчив, що з Правилами та Тарифами банку попередньо ознайомлений, повністю згоден, їх зміст розуміє й положення їх зобов'язується неухильно дотримуватися. При цьому позивач особисто підтвердив, що отримав від банку інформацію, зазначену в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Таким чином, позивач отримав усю необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про кредит, вартість всіх супутніх послуг, що забезпечило можливість його свідомого і правильного вибору. У зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати не підлягають йому відшкодуванню.

Outcome: dismissed