Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа: Садове товариство «Ізумруд» про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Свої позовні вимоги мотивує тим, що на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого [PERSON] сільською радою Києво-Святошинського району Київської області на бланку ІІ-КВ № 030327, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 2078 від 16 травня 2001 року, вітчим позивача [PERSON] отримав у приватну власність для ведення садівництва земельну ділянку площею 0,0589 га, кадастровий номер 3222481600:02:010:0427, розташовану по вул. Озерній, 5 на території садового товариства «Ізумруд» в с. Гатне Києво-Святошинського району, Київської області. Після його смерті згідно з [PERSON] зі Спадкового реєстру від 14.01.2011 р. вказану земельну ділянку в рамках спадкової справи № 48245452, відкритої у Дванадцятій київській державній нотаріальній конторі, прийняла у спадок дружина [PERSON] - [PERSON] - мати позивача, отримавши свідоцтво про право на спадщин за законом, зареєстроване у Реєстрі за № 4-75 та зареєстроване Виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради за № 517 від 25 травня 2011 року. 07 квітня 2011 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований у Спадковому реєстрі за № 4-687, яким належний їй на праві власності садовий будинок з відповідними надвірними будівлями та спорудами під № 5 по вул. Озерній в СТ «Ізумруд» на території [PERSON] сільської ради та земельну ділянку за цією ж адресою заповіла своєму синові - позивачу [PERSON]. 16 березня 2015 року [PERSON] померла. Після її смерті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було відкрито спадкову справу № 57299160. Для належного оформлення речового права позивача на земельну ділянку приватний нотаріус направив запит до Управління Держземагентства у Києво-Святошинському районі Київської області за вих. № 39/02-14 від 01.04.2015 р. щодо видачі на руки позивачу [PERSON] з Державного земельного кадастру та Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки. 20 жовтня 2015 року приватний нотаріус направив до того ж Агентства запит за вих. № 157/02-14, в якому просив зареєструвати за позивачем право власності на земельну ділянку. Однак, як зясувалось, мати позивача [PERSON], прийнявши спадщину від свого чоловіка [PERSON] і отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом, не здійснила його державну реєстрацію у встановленому Законом порядку. Тому в базі даних дана земельна ділянка продовжує обліковуватись за померлим [PERSON]. Тому, постановою приватного нотаріуса від 20 серпня 2016 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальних дій щодо прийняття спадщини від його померлої матері. Враховуючи факт смерті спадкодавиці позивача, його матері [PERSON], яка вже не має процесуальної правоздатності на здійснення державної реєстрації свого права на земельну ділянку, позивач позбавлений можливості набути таке право на цю ділянку шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на цю ділянку. Тому, позивач просив суд визнати за ним право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0589 га, кадастровий номер 3222481600:02:010:0427, яка розташована по вул. Озерній, 5, на території садового товариства «Ізумруд» в с. Гатне, Києво-Святошинського району, Київської області. Представник позивачки в судове засідання не зявився. До суду подав заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду подав заяву, в якій просив суд розгляд даної справи проводити у його відсутності. Представник третьої особи в судове засідання також не зявився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази знаходить, що заявлені вимоги позивача підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 07.09.2009 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серія 1-БК № 153186, актовий запис № 16348 від 08.09.2009 року, місце реєстрації відділ реєстрації смерті у м. Києві. Померлий [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу, серія ІІІ БК № 479451 та був вітчимом позивача [PERSON]. [PERSON], згідно копії свідоцтва про народження серії ІІІ-УР № 261822 був сином [PERSON], яка померла 16.03.2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серія І-БК № 328663, актовий запис № 5063, місце реєстрації відділ реєстрації смерті у м. Києві. До майна померлої [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було заведено спадкову справу № 4/2015. Як вбачається з матеріалів справи до складу спадкового майна померлої [PERSON] увійшла земельна ділянка площею 0,589 га, кадастровий номер 3222481600:02:010:0427, цільове призначення для ведення садівництва, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Гатне, садове товариство «Ізумруд». Згідно копії заповіту від 07.04.2011 року, посвідчений державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим номером в реєстрі № 4-687, [PERSON], належну їй на праві власності садовий будинок з відповідними надвірними будівлями та спорудами під № 5 по вул. Озерна в садовому товаристві «Ізумруд» на території [PERSON] сільської ради в Києво-Святошинському районі, Київської області та земельну ділянку, яка також розташована за даною адресою, заповіла [PERSON], [INFO]. Вказана вище земельна ділянка належала померлій [PERSON] після смерті її чоловіка [PERSON], померлого 07.09.2009 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.01.2011 року, посвідчений державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 4-75. Однак за життя, у встановлений законом порядку, право власності на земельну ділянку померлою зареєстровано не було, а тому згідно копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-3204872332015, дата формування 07.08.2015 року, власником її зазначено [PERSON]. Тому, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 20.08.2016 року прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, зокрема щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої 16.03.2015 року, на земельну ділянку площею 0,0589 га, кадастровий номер 3222481600:02:010:0427, що розташована в СТ «Ізумруд» на території с. Гатне Києво-Святошинського району Київської області, цільове призначення для ведення садівництва, яка отримана померлою на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори [PERSON], 14.01.2011 р. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст.1270 ЦК України він не заявив відмову від неї. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1222 цього Кодексу спадкоємцями за заповітом і законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Ст.1297 ЦК України встановлюється обов'язок спадкоємця, який прийняв спадщину, в складі якої є нерухоме майно, звернутись до нотаріальної контори за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Як роз'яснено в\~ п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 3.5 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгулу цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. За ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача. З огляду на вищенаведене та

Outcome: approved