Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

Позивач [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , про стягнення матеріальної шкоди з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 227215,00 грн.; витрат на проведення експертного дослідження у розмірі 1200 грн., та судових витрат у розмірі 2273 грн. Позов подано з підстав стягнення матеріальної шкоди, завданої ДТП. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.02.2017 року водій [PERSON] керуючи автомобілем «Nissan Maximа», державний номер [NUMBER] , в м. Одесі на перехресті вул. Мала Арнаутська та вул. Канатна в порушення п. 8.7.3 ґ "Правил Дорожнього Руху", здійснив проїзд перехрестя на заборонений (жовтий) сигнал світлофора та допустив зіткнення з автомобілем «Hyundai Tucson», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , автомобілі отримали значні механічні ушкодження. Власником автомобілю, марки «Hyundai Tucson», державний номер [NUMBER] , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 4) є [PERSON] . Відповідно до постанови Приморського районного суду м.Одеси від 23.05.2017 р. по справі №522/3479/17-п [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до Звіту №11/02-ТЗ від 18.02.2017 р. про вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу «Hyundai Tucson», державний номер [NUMBER] вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля становить 227215,00 гривень, з них 192692 гривні - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, та 34522,00 гривні - втрата товарної вартості автомобіля. До теперішнього часу відповідач не відшкодував позивачу шкоду, завдану ДТП, що і стало приводом для звернення до суду. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Єршової Л.С. від 17 травня 2018 року цивільну справу за зазначеним позовом [PERSON] прийнято до провадження та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження. У підготовчому судовому засіданні були присутні представник позивача [PERSON] . [PERSON] та представник відповідача [PERSON] . [PERSON] Представником позивача 21.09.2018 року до суду надано уточнений позов, відповідно до якого позивач просить суд стягнути з відповідача: матеріальну шкоду у розмірі 227215,00 гривень; вартість звіту про оцінку у розмірі 1200 гривень; судовий збір у розмірі 2273 гривні; моральну шкоду у розмірі 50000 гривень; інфляційні втрати у розмірі 38 876,49 гривень; 3% річних в сумі 9571,63 гривні. Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди обґрунтовані тим, що через пошкодження автомобіля та неможливість його використовувати позивач переживав психоемоційне навантаження, позбавлений можливості займатись повсякденними справами, через відсутність мобільності пересування постраждав також бізнес позивача. Вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних обґрунтовані приписами ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України. Також представником позивача 25.02.2019 року подавалась заява про зменшення розміру позовних вимог, яка у підготовчому судовому засіданні 03.06.2019 року була повернута судом без розгляду через невідповідність вимогам ст. 183 ЦПК України. 01.08.2018 року представником відповідача подано до суду відзив на позов, в якому зазначено, що на його думку цивільна відповідальність особи, яка застрахувала свою відповідальність - страхувальника, має лише субсидіарний характер, і її умовою є факт перевищення фактичних збитків третьої особи розміру страхових сум (ліміту відповідальності). Також на думку представника відповідача звіт №11/02-ТЗ, яким визначено розмір завданої шкоди, складено не належним суб`єктом оціночної діяльності, а тому не може прийматись судом до уваги. 20.09.2018 року представником відповідача подано до суду відзив на уточнений позов, в якому знов зауважено, що звіт про вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу «Hyundai Tucson», державний номер [NUMBER] , який надав до суду позивач є неналежним доказом, оскільки не відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема юридична особа від імені якої видано звіт оцінки не має права на проведення таких робіт. Також представник відповідача зазначив, що обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Вимоги про стягнення моральної шкоди, на думку представника відповідача, позивачем не доведені та необґрунтовані, а норми ст.ст. 526, 625 ЦК України взагалі не застосовуються до правовідносин, що виникли між сторонами по справі. 09.07.2019 року судом закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, при цьому представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились, при цьому представник відповідача надав до суду заяву, в якій просив провести слухання справи за його відсутності. Представник третьої особи СК «Європейський страховий союз» в судове засідання не з`явився, сповіщався належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд встановив, що 14.02.2017 року водій [PERSON] керуючи автомобілем «Nissan Maximа», державний номер [NUMBER] , в м. Одесі на перехресті вул. Мала Арнаутська та вул. Канатна в порушення п. 8.7.3 ґ "Правил Дорожнього Руху", здійснив проїзд перехрестя на заборонений (жовтий) сигнал світлофора та допустив зіткнення з автомобілем «Hyundai Tucson», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , автомобілі отримали значні механічні ушкодження. Власником автомобілю, марки «Hyundai Tucson», державний номер [NUMBER] , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 4) є [PERSON] . Відповідно до постанови Приморського районного суду м.Одеси від 23.05.2017 р. по справі №522/3479/17-п (а.с. 13), до якої внесено зміни постановою суду від 06.06.2017 року (а.с. 8) [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, з рішенням суду [PERSON] погодився та не оскаржував його. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, яка набрала законної сили є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню. Відповідно до Звіту №11/02-ТЗ від 18.02.2017 р. про вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу «Hyundai Tucson», державний номер [NUMBER] (а.с. 9-12), складеного експертом- оцінювачем Ніколаєнко Є.І. , вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля становить 227215,00 гривень, з них 192692 гривні - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, та 34522,00 гривні - втрата товарної вартості автомобіля. Суд критично відноситься до тверджень представника відповідача, що вказаний звіт складено неповноважною особою, оскільки у ньому зазначено, що виконавець (ТОВ «Пасатт Консалтинг Груп») має сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №16710/14, виданий ФДМУ 22.07.2014 року, доказів протилежного представник відповідача не надав, як і не заявляв клопотань про проведення судової експертизи. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Nissan Maximа», державний номер [NUMBER] , [PERSON] була зарахована в ПрАТ «СК «ЄСС» згідно з полісом № АК/9737932. 13.06.2017 року позивач звернувся до ПрАТ «СК «ЄСС» з завою про виплату страхового відшкодування (а.с. 7). В подальшому, у зв`язку з позбавленням ПрАТ «СК «ЄСС» ліцензії на право зайняття діяльністю в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності [PERSON] звернувся з заявою до МТСБУ. 22 грудня 2018 року МТСБУ прийняло рішення про виплату страхового відшкодування з централізованих страхових резервних фондів МТСБУ та перерахувало на рахунок [PERSON] 6000 гривень за вказаним страховим випадком, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені у ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з п.22.1 якої в разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з ст. 29, п.32.7 ст.32 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п.1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна від 24.11.2003 №142/5/2092). Відповідно до вимог п.8.2 цієї методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою: Сврз = Ср + См + Сс х (1 - ЕЗ), де: Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн.; См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн.; Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн.; ЕЗ - коефіцієнт фізичного зносу. Отже, якщо для відновлення пошкодженого в ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 та у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №910/3867/16, від 01.02.2018 у справі №910/22886/16, від 10 жовтня 2018 року у справі № 521/16/14-ц. За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. За загальним правилом та з огляду на положення статті 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Виходячи з аналізу зазначених норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами). Суд враховує, що зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19 вересня 2018 року по справі № 753/21177/16-ц, у постанові від 03 квітня 2019 року по справі №462/3855/16-ц. Суд також враховує, що сторони не заявляли клопотань про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи для визначення розміру збитку позивача. Таким чином, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а саме - стягненню з відповідача на користь позивача підлягає різниця між фактичною сумою збитку та виплаченим страховим відшкодуванням, що складає 221215,00 грн. Тлумачення статей 11 та 1167 ЦК України дозволяє стверджувати, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). При визначенні розміру моральної шкоди суд керується тим, що сам по собі факт ДТП є психотравмуючою подією для людини, безумовних моральних страждань зазнає людина і при неможливості вести звичний спосіб життя через пошкодження свого майна. Встановивши, що позивачу протиправними винними діями відповідача була заподіяна моральна шкода, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн., що на думку суду відповідає характеру та обсягу перенесених позивачем моральних страждань. Щодо вимог про стягнення з відповідача трьох відсотків річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пунктах 44 та 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок, що «стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення». Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування майнової шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди. По своїй суті зобов`язання про відшкодування майнової шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру відшкодування. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала шкоди, може бути: 1) договір особи, що завдала шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки відшкодування шкоди; 2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір відшкодування шкоди. Тільки після конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди, те чи інше зобов`язання може бути кваліфіковане як грошове, і відповідно може відбутися прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) щодо його виконання. У справі, що розглядається, між [PERSON] та [PERSON] договір про відшкодування шкоди не укладався. Рішення суду про стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди, яке не виконувалося відповідачем, не ухвалювалося. За таких обставин, оскільки конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди не відбулося, прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) не настало, тому підстави для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] трьох відсотків річних та інфляційних втрат відсутні. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у сумі пропорційній розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial