Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

Відповідач у справі [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON], [INFO]. Відповідач не займається вихованням та утриманням свого сина, не здійснює догляду за ним, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу та не підтримує родинних стосунків. З урахуванням висновків та рекомендацій опікунської ради при Наддністрянській сільській раді та висновку органу опіки та піклування Мурованокуриловецької районної державної адміністрації, [PERSON] із позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав та стягнення аліментів 14 вересня 2017 року звернулася до суду. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві, додатково суду пояснила: 16 березня 2013 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, [INFO] року у них народився син [PERSON] Відповідач не піклувався про матеріальне забезпечення сім'ї, дозволяв собі на кілька днів зникати з дому без будь-яких пояснень, а тому вона вимушена була з дитиною виїхала на постійне місце проживання до своїх батьків у с. Наддністрянське. 13 жовтня 2015 року рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області шлюб розірвано. Останній раз відповідач бачив сина у півторарічному віці. Він не займається вихованням та утриманням сина, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не цікавиться його здоров'ям, він навіть не вітав дитину із останніми трьома річницями з нагоди народження. Вона сама здатна надавати належний духовний і фізичний розвиток сину, забезпечити його виховання, відповідач самоусунувся від виконання таких обов'язків, а тому просила позбавити [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON]. Одночасно вона вважає, що, оскільки відповідач не розуміє, що дитина потребує матеріального утримання, а також враховуючи, що вона не знає про його доходи чи працевлаштування, [PERSON] має бути зобов'язаний судом сплачувати аліменти. Просила визначити їх у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно. Відповідач [PERSON] у судові засідання на 25 вересня, на 3 і 23 жовтня 2017 року не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце судового розгляду (а.с. 23, 40, 41). З врахуванням думки позивача, на підставі ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України судом було ухвалено про розгляд справи за відсутності відповідача з винесенням заочного судового рішення. В судовому засіданні представник Служби у справах дітей Мурованокуриловецької РДА Василишин С.В. пояснив, що після звернення [PERSON] ним на підставі інформації Наддністрянської сільської ради, опитування сусідів, огляду матеріально-побутових умов проживання сім'ї було встановлено, що [PERSON] уже тривалий час не займається вихованням сина, не надає матеріальної допомоги на його утримання і взагалі не спілкується з дитиною чи з колишньою дружиною з приводу дитини. В свою чергу [PERSON] створила всі умови для гармонійного розвитку сина. Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, виходячи з наступного: Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 27) стверджується, що [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON], [INFO]. Зібраними позивачем і дослідженими судом доказами встановлено, що [PERSON] не приймає участі у вихованні та утриманні сина, не цікавиться станом його здоров'я, не здійснює належного догляду за ним, не забезпечує матеріально, не турбується його майбутнім. Таке, зокрема, стверджується обставинами, викладеними у протоколі засіданні опікунської ради при виконкомі Наддністрянської сільської ради від 13 травня 2017 року (а.с. 12-13) та довідкою-характеристикою директора НВК «Загальноосвітній навчальний заклад - дошкільний навчальний заклад» с. Наддністрянське (а.с. 11). Крім того, актом перевірки матеріально-побутових умов проживання [PERSON] від 13 липня 2017 року (а.с. 7) стверджується, що у сім'ї позивача створені належні умови для гармонійного розвитку дитини. У хлопчика є все необхідне: продукти харчування, одяг та взуття по сезону, іграшки та розвиваючі ігри, велосипед. Батько тривалий час не займається вихованням сина. [PERSON] як приватний підприємець зарекомендувала себе з позитивної сторони. З повагою відноситься до старших, користується повагою серед жителів села та друзів, немає шкідливих звичок, в громадських місцях та побуті поводить себе добре, поважає старших (а.с. 10). Протоколом засідання опікунської ради при виконкомі Наддністрянської сільської ради від 13 травня 2017 року (а.с. 12-13) та рішенням опікунської ради при виконавчому комітеті Наддністрянської сільської ради від 13 травня 2017 року (а.с. 8) прийнято рішення підтримати прохання [PERSON] та клопотати перед Мурованокуриловецьким районним судом про позбавлення батьківських прав [PERSON], оскільки він ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Комісія з питань захисту прав дитини при Мурованокуриловецькій районній державній адміністрації та Служба у справах дітей райдержадміністрації на своєму засіданні 04 серпня 2017 року зробили висновок, відповідно до якого, враховуючи, що [PERSON] не займається утриманням та вихованням сина, не цікавиться його духовним та фізичним розвитком, не спілкується з малолітнім, матеріально не забезпечує, не має бажання забезпечувати дитину на належному рівні, самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, не сплачує аліменти, є доцільним в інтересах малолітнього [PERSON], [INFO], позбавити його батька - [PERSON] - батьківських прав. Таким чином, вищенаведеними доказами стверджено, що відповідач [PERSON], свідомо тривалий час (понад два роки) ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина. Дитина позбавлена батьківської опіки, любові і турботи. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У п. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Тому, з врахуванням прав дитини на належне батьківське виховання, її інтересів та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України [PERSON] має бути позбавлений батьківських прав щодо свого малолітнього сина [PERSON]. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (ч. 1 ст. 88 ЦПК України). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України). При зверненні до суду з цим позовом позивачем було сплачено 640 гривень судового збору (а.с. 1). Отже, з відповідача на користь позивача належить до стягнення саме така сума судових витрат. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Актом перевірки матеріально-побутових умов від 13.07.2017 (а.с. 7), рішенням опікунської ради при Наддністрянській сільській раді від 13.05.2017 (а.с. 8), довідкою Наддністрянської сільської ради № 313 від 24.04.2017 (а.с. 10) доводиться, що відповідач уникає виконання обов'язку утримувати дитину і що дитина перебуває на утриманні позивача. Інформаціями Мурованокуриловецького районного відділу державної виконавчої служби № 432 від 14.08.2017 (а.с. 14) та Ярмолинецького районного відділу державної виконавчої служби № 14.24-36/5549 від 09.10.2017 (а.с.43) стверджується, що за рішеннями судів відповідач не зобов'язаний сплачувати аліменти. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Форма і спосіб утримання дітей визначається за домовленістю між батьками дитини (частини 1 і 2 ст. 181 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Сімейне законодавство зобов'язує суд при визначенні розміру аліментів враховувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних осіб, а також інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує наступне: Нормами Сімейного кодексу України передбачено обов'язок батьків утримувати своїх дітей з моменту їх народження до досягнення ними повноліття. Такий обов'язок є рівною мірою, обов'язком як матері так і батька. Батьки зобов'язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи припинено їх шлюб. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач просила стягувати аліменти із [PERSON] у твердій грошовій сумі по 1000 гривень щомісячно. Суд враховуючи, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» визначено, що прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років з 1 травня 2017 року складає 1426 гривень, і що мінімальний розмір аліментів буде близько тисячі гривень (1426 х 50% = 713 гривень), обставину, що відповідач два з половиною останніх роки абсолютно не надавав матеріальної допомоги на утримання дитини, вважає, що розумним і таким, що відповідає інтересам обох сторін та дитини, буде визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі, про який заявила позивач. Відповідно до ч. 1 ст. 191 ЦПК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивач звернулася до суду з цим позовом 14 вересня 2017 року. Відповідно до положень ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлена у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1 п. ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Тобто, станом на день розгляду справи в суді (ч. 3 ст. 2 ЦПК України), мінімальна ставка судового збору за позовами майнового характеру становить 640 гривень.

Outcome: approved