Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася в суд із заявою, заінтересована особа: Орган Опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради про призначення опікуна, мотивуючи заяву тим, що її брат [PERSON] , [INFO] , внаслідок захворювання є інвалідом І групи з дитинства у зв`язку з хронічним психічним захворюванням та на підставі рішення Ленінського районного суду м.Чернівці від 07.10.1999 року визнаний недієздатною особою. Рішенням виконкому Ленінської районної ради від 24.11.1999 року №164/12 опікуном недієздатного [PERSON] було призначено його матір [PERSON] , 1954 року народження, яка внаслідок свого похилого віку та стану здоров`я не може виконувати своїх обов`язків опікуна. [PERSON] не заперечує щодо надання до суду органом опіки та піклування подання про призначення заявниці опікуном недієздатного [PERSON] Виконавчий комітет Чернівецької міської ради рішенням №391/13 від 16.07.2019 року надали суду подання щодо доцільності призначення її опікуном недієздатного брата [PERSON] , [INFO] , а тому просить призначити її опікуном недієздатного брата.Посилаючись на вимоги чинного законодавства, просить заяву задовольнити. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, від останньої до суду поступила письмова заява з клопотанням справу розглянути в її відсутність, заяву підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Заінтересована особа - представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради Спенул О.М. в судове засідання не з`явилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, від останньої до суду поступила письмова заява з клопотанням справу розглянути в її відсутність, не заперечувала проти задоволення заяви, вважає за доцільне з метою соціального захисту інтересів недієздатного [PERSON] , [INFO] призначити заявника опікуном. Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України", суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права… Договірних держав. У справі Bellet v. France, Суд зазначив, що"стаття 6 § 1 Конвенції, містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом, належними і допустимими доказами, встановлено, що заявник [PERSON] , народилася [INFO] , її батьками у відповідності до свідоцтва про народження зазначено: [PERSON] та [PERSON] (а.с.5); заявник зареєструвала шлюб 26.11.2004 року з громадянином [PERSON] , [INFO] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с.4). Згідно свідоцтва про народження недієздатний [PERSON] , народився [INFO] в м.Чернівці, його батьками зазначено: [PERSON] та [PERSON] (а.с.5), який є братом заявника. Брат заявника - [PERSON] , [INFO] , внаслідок захворювання є інвалідом І групи з дитинства у зв`язку з хронічним психічним захворюванням (а.с.7). Заявник [PERSON] та недієздатний брат [PERSON] проживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіями паспортів громадян України (а.с.3, 6), довідкою про склад сім`ї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги (а.с.8). На підставі рішення Ленінського районного суду м.Чернівці від 07.10.1999 року [PERSON] , [INFO] визнаний недієздатною особою (а.с.9). Рішенням виконкому Ленінської районної ради від 24.11.1999 року №164/12 опікуном недієздатного [PERSON] було призначено його матір [PERSON] , 1954 року народження (а.с.10). Доцільність призначення заявника [PERSON] , опікуном над хворим братом [PERSON] , [INFO] , підтверджується Витягом з рішення №391/13 від 16.07.2019 рокупро надання суду подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення громадян опікунами (делеговані повноваження) (а.с.11) та поданням органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 16.07.2019 року за №01/02-22/1893 (а.с.12). Згідно ст.55 ЦК України, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Відповідно до положень ст.62 ЦК України, опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника. У відповідності до ст. 60 ч. 1 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Передбачено ст. 292 ЦК України, що малолітня, неповнолітня особа, а також фізична особа, яка визнана недієздатною або дієздатність якої обмежена, має право на опіку та піклування. Визначено ст.300 ЦПК України встановлення опіки над недієздатною особою та призначення опікуна за поданням органу опіки та піклування. Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників (ст. 63 ЦК України). Обставини, що виключають призначення опікуном заявника [PERSON] , опікуном над хворим братом [PERSON] , [INFO] , передбачені ст.63 Цивільного кодексу України відсутні. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Європейський Суд з прав людини у рішенні від 14 жовтня 2010 року (справа «Щокін проти України» зазначив, що відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи. На основі всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved