Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

ПАТ КБ «Надра» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за договором кредиту від 29 квітня 2008 року в сумі 20125,34 доларів США, посилаючись на те, що свої зобовязання за договором кредиту та договором поруки вони не виконують. У судове засідання представник позивача зявився, підтримав позовні вимоги, надав суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог. Представник відповідачів проти позову заперечив, крім того наполягає на застосуванні строків позовної давності. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про день та час слухання справи повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки встановлено, що 29 квітня 2008 року [PERSON] уклав з ПАТ КБ «Надра» кредитний договір №29/04/2008/840 К/14422, відповідно до якого отримав в кредит кошти у розмірі 15118,81 дол. США строком до 28.04.2013 року при умові сплати процентів 14,8 % річних. Того ж дня в забезпечення умов кредитного договору укладено договір поруки з [PERSON], яка зобовязалася відповідати за належне виконання умов договору позичальником. Станом на 01 жовтня 2013 року розмір заборгованості по вказаному договору склав 20125,34 долари США, з яких заборгованість по тілу кредиту 12774,76 доларів США (що в еквіваленті до національної грошової одиниці України, по курсу НБУ станом на 30.10.2013 року 7,992 становить 102108 грн., заборгованість по відсоткам 3672,13 доларів США (29351,34). За прострочення виконання зобовязань по договору банком нараховано пеню 2166,57доларів США (17317,39) та штраф 1511,88 доларів США(12084,46). Вказані обставини підтверджуються: кредитним договором №29/04/2008/840 К/14422 від 29.04.2008 року; розрахунками заборгованості; заявою на видачу готівки; графіком повернення кредиту. Відповідно до ст.1054 ЦК України "За кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти". Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згдно до ч. 1 ст. 551 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно ст. 554 ЦК України «У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки». Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Постановою Верховного Суду України від 17.09.2014 року в справі №6-53цс/14 визначено, що виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобовязання. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, прострочення сплати кредиту виникло у позичальника ще 28 квітня 2008 року проте, з вимогою до суду звернувся 31 жовтня 2013 року. Умовами договору кредиту передбачено черговість платежів за договором. При цьому, судом враховано, те, що зобовязанням боржника, а відтак і поручителя є повернення суми кредиту та процентів за кредитом, сплачуючи його частинами (внесення щомісячних платежів) згідно з графіком платежів. Системний аналіз вищезазначеної постанови Верховного Суду України, а також постанови Верховного Суду України від 19.03.2014 року в справі 6-20цс/14, свідчить про те, що терміном виконання зобовязань в такому випадку є дата внесення чергового щомісячного платежу у відповідності до графіку погашення. Тобто недотримання графіку платежів слід вважати невиконанням зобовязання за договором. Умова договору поруки про визначення строку її дії до повного виконання зобовязань, не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. У разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Таким чином, солідарне зобовязання [PERSON] понад шестимісчний строк звернення до суду є припиненними тому позовні вимоги до неї не підлягають до задоволення. В частині особистих зобовязань позичальника [PERSON], судом не взято до уваги клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності, який слід застосувати до боргу по тілу кредиту, оскільки останній, виходячи з розрахунку заборгованості періодично здійснював платежі до січня 2013 року чим поновлював строк позовної давності. Враховуючи клопотання представника відповідачів суд вважає, що достатньо підстав для застосування ч.3 ст.551 ЦК України щодо зменшення розміру пені до 1751,62 дол. США, що в еквіваленті до національної грошової одиниці України, по курсу НБУ станом на 30.10.2013 року 7,992 становить 13998,94 грн. Суд вважає, що штраф 1511,88 доларів США (12084,46) нараховано банком за те ж порушення, що і пеню, а саме-порушення строків повернення кредиту, отже має місце подвійне стягнення неустойки, тому позовні вимоги в частині штрафу також не підлягають до задоволення. Таким чином, особисті зобовязання [PERSON] перед банком складають 18198,51 доларів США, що в еквіваленті до національної грошової одиниці України становить 145442 грн. (з них 12774,76 доларів США заборгованість по самому кредиту, 3672,13 доларів США заборгованість по процентах, 1751,62 доларів США заборгованість по пені). Судові витрати становлять 1454,42 грн. і розприділяються відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, пропорційно до частини задоволеного позову. На підставі викладеного та

Outcome: partial