Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

ПАТ " УкрСиббанк " звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У судовому засіданні представник позивача Ошурко М. М. позовні вимоги підтримав та суду пояснив, що між позивачем та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11307242000 від 28.02.2008 року, відповідно до умов якого банк надав відповідачеві кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в розмірі 43000,00 доларів США строком до 28.02.2029 року зі сплатою відсотків у розмірі 09,00 % річних, а [PERSON] зобов'язалася повертати кредит шляхом сплати щомісячних ануїтетних платежів в розмірі 380,00 доларів США 28 числа кожного місяця. З метою забезпечення виконання зобов'язань між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено договори поруки № 11307242000-П3 від 28.02.2008 року, № 11307242000-П1 від 28.02.2008 року, № 11307242000-П2 від 28.02.2008 року, відповідно. Проте [PERSON] порушила умови кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 25.02.2014 року утворилася заборгованість в загальному розмірі 12250,12 доларів США, що еквівалентно 110712,92 грн.. Тому позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку суму заборгованості та судові витрати по справі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та суду пояснила, що вимоги про стягнення з відповідачів в солідарному порядку кредитної заборгованості за договором № 11307242000 від 28.02.2008 року є необґрунтованими з наступних підстав. Цільовим призначенням отримання кредиту було придбання нерухомого майна, а саме - квартири. У жовтня 2011 року [PERSON] сплачувати кредит перестала через нестабільну фінансову ситуацію в країні. За усною домовленістю між сторонами кредитних правовідносин було домовлено, що [PERSON] добровільно здійснить відчуження предмету іпотеки - квартири в рахунок погашення заборгованості, а позивач спише залишок заборгованості. На підтвердження вказаних обставин до суду надано квитанцію про погашення кредитної заборгованості. Крім того, відповідно до положень Закону України «Про іпотеку», після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними. Тому позовна заява про стягнення кредитної заборгованості є недійсною та поданою в порушення вимог чинного законодавства, у зв'язку із чим просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судові засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд приходить наступних висновків. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. За правилами ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що 28.02.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11307242000, за умовами якого позичальник отримала від банка кредит у розмірі 43000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 28.02.2029 року, та зобов'язалася його повернути зі сплатою відсотків у розмірі 09,00 % річних шляхом сплати щомісячних ануїтетних платежів в розмірі 380,00 доларів США 28 числа кожного місяця. Пунктом 2.1 укладеного договору про надання споживчого кредиту було визначено, що у забезпечення виконання зобов'язань позичальником приймається застава нерухомого майна, а також порука. Пунктом 2.2 вказаного договору також забезпечується всім належним майном і коштами позичальника. На забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним кредитним договором, між позивачем та [PERSON], [PERSON], [PERSON] 28.02.2008 року було укладено договори поруки № 11307242000-П3, № 11307242000-П1, № 11307242000-П2 відповідно, а також іпотечний договір між позивачем та [PERSON]. 29.08.2013 року іпотечний договір був розірваний. Проте, відповідач [PERSON] порушила умови договору про надання споживчого кредиту, у зв'язку із чим станом на 25.02.2014 року утворилася заборгованість в загальному розмірі 12250,12 доларів США, що еквівалентно 110712,92 грн. та яка складається з: заборгованості за кредитом - 10986,88 доларів США, що еквівалентно 99296,13 грн., заборгованості по процентам - 669,08 доларів США, що еквівалентно 6046,94 грн., заборгованості по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів - 594,16 доларів США, що еквівалентно 5369,85 грн.. Ці обставини підтверджуються копією договору про надання споживчого кредиту, договорів поруки, розрахунком заборгованості, договором про розірвання іпотечного договору, іншими письмовими доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Матеріалами цивільної справи встановлено, що іпотечний договір від 28.02.2008 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було розрізано 29.08.2013 року, що підтверджено відповідним договором, який є дійсним та ніким не оспорювався. Суд критично відноситься до тверджень представника відповідача [PERSON] - адвоката [PERSON] що вимоги банку були задоволенні іпотекою, оскільки договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі відсутні, договір про розірвання іпотечного договору не може прирівнюватися до такого. Суд також не приймає до уваги твердження представника відповідача [PERSON] про те, що призначення платежу - погашення кредиторської заборгованості згідно кредиту за квитанцією № 24 від 29.08.2013 року було спрямовано на повне погашення заборгованості, оскільки вказана квитанція не містить ні позначення «повне», ні позначення «часткове», а тому судом не може прийматися як належний доказ на підтвердження твердження повного погашення заборгованості. Крім того, усна домовленість між сторонами про списання кредитної заборгованості також не є належним та допустимим доказом на підтвердження відсутності заборгованості. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно положень ст.ст. 1046-1050 вказаного Кодексу договір позики повинен у відповідних випадках укладатися у письмовій формі; позикодавець має право у відповідних випадках на одержання від позичальника процентів від суми позики; позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно до ст. 1052 ЦК України, у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення позики, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно до положень ст. 541 та ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Матеріалами цивільної справи, а саме розрахунком заборгованості, а також запереченнями представника відповідача [PERSON], встановлено, що [PERSON] дійсно порушила умови договору про надання споживчого кредиту, у зв'язку із чим утворилася заборгованість. Договори поруки, укладені між позивачем та [PERSON], [PERSON], [PERSON] є дійсними. Про виниклу заборгованість сторони повідомлялися належним чином, про що свідчать вимоги, адресовані кожному відповідачеві від 14.01.2014 року, а також реєстр замовних пакетів від 20.01.2014 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] не виконала своїх зобов'язань за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів, у зв'язку із чим утворилася заборгованість за кредитом, правильність нарахування якої була перевірена в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, що не спростовується твердженнями представника відповідача та наявними в справі письмовими доказами, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Судові витрати, понесені позивачем, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідачів на користь позивача в рівних частках. На підставі викладеного,

Outcome: approved