Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

В вересні 2015 р. позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просять визнати за ними та малолітнім сином [PERSON], [INFO], право користування кімнатою [ADDRESS] у Подільському районі м.Києва, мотивуючи тим, що [PERSON] на протязі майже двадцяти років, перебуває на службі в органах внутрішніх справ, зокрема з 19.10.2012 року і по теперішній час на посаді помічника начальника оперативного чергового чергової частини штабу Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві. Починаючи з 1997 року і по теперішній час, разом з сімєю, а сааме: дружиною [PERSON] та малолітнім сином [PERSON] проживає в кімнаті [ADDRESS], оскільки іншого житла вони не мають. За спеціальною згодою Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві будинок [ADDRESS] на протязі довгих років використовується як гуртожиток для проживання та реєстрації працівників районного управління міліції. Порядок поселення до гуртожитку відбувався на підставі рапортів діючих працівників міліції щодо надання вільної кімнати для проживання у гуртожитку та рішень житлово-побутової комісії Подільського РУ ГУ ВМС України в м. Києві для поселення, яке підтверджувалось протоколом засідань комісій. Позивач та члени його родини зареєстровані та проживають у вказаній кімнаті з 03.04.1997 року. Ззгідно з довідкою Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві № 55/вхГ-1669 від 19.06.2015 р. частина документів, на підставі яких працівники міліції проживали в гуртожитку до 2004 року, у Подільському районному управлінні фактично втрачена, рапорт, рішення та протокол засідання житлово-побутової комісії РУ щодо їх вселення до гуртожитку не збереглось. Однак, Подільське РУ ГУ МВС України в м. Києві не заперечую та припускає факт того, що дані документи були в наявності і поселення позивача із сім'єю відбулось на законних підставах. Крім того, розпорядженням виконавчого органу Київськоїміської ради (Київська міська державна адміністрація) від 10.12.2010 року №1112 житловий будинок [ADDRESS] було передано до сфери управління Подільської районної в м. Києві державної адміністрації та згідно з розпорядженням Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 08.02.2012 р. № 60 передано та закріплено за КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району» на праві оперативного управління та балансоутримувача. Відповідно до розпорядження № 50 Подільської РДА в місті Києві від 29.01.2015 р. з балансу вказаного КП передано на баланс КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» житловий та нежитловий фонд, що належить до комунальної власності території громади м.Києва та переданий до сфери управління Подільської РДА у м.Києві, та приватизований житловий фонд станом на 01.02.2015 р., згідно з додатком, з метою його подальшого обслуговування, в т.ч. і будинок [ADDRESS] Починаючи з 1997 року, позивач та його родина несли постійні витрати на утримання вказаного житлового приміщення в якому вони постійно проживали та проживають на даний час. Крім того, в червні 2013 року між позивачем та КП «Центральний» було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, договір про надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. В жовтні 2013 року між позивачем та КП «Центральний» укладено договір про забезпечення споживача електричною енергіею, в травні 2015 року між позивачем та ПАТ «Київгаз» укладено договір про надання населенню послуг з газопостачання. З моменту укладення вищевказаних договорів позивач регулярно сплачував рахунки, які надходили за використання комунальних послуг. В зв'язку з проживанням в гуртожитку позивач разом із членами родини перебуває на квартирному обліку в Подільській РДА в м.Києві, куди звернувся за видачеє ордеру на житлове приміщення, а сааме: кімнату [ADDRESS] Однак, листом відповідача від 23.06.2015 року позивачу відмовлено у видачі ордера на вищевказане житлове приміщення у зв'язку з тим, що розпорядженням Подільської РДА в м.Києві від 27.09.2015 р. № 917 будинок [ADDRESS] визнаний непридатним для проживання. В судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги в повному обсязі та дали пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, просили задоволити позов з підстав, викладених у ньому. Доповнили, що мешкаючи у вказаній кімнати, ними було зроблено ремонт. Іншого житла, крім вказаної кімнати, їх родина не має. Крім того, при невизнанні за ними право на користування житловим приміщенням в гуртожитку, в якому вони проживають майже 20 років, позивачі позбавлені права на його приватизацію. Представник відповідача у судове засідання не зявився, через канцелярію суду надав письмові заперечення проти позову, де вказав, що аз довідки за формою №3, що наявна в матеріалах справи, позивачі з 1997 року, зареєстровані та проживають у спірному жилому приміщенні гуртожитку. Відповідно до ст.128 ЖК УРСР, жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації органів та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. Згідно з ст. 129 ЖК УРСР, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Таким чином, на момент поселення позивачів до спірного житла повноваження щодо видачі ордеру належали виключно Подільському РУГУ, а не відповідачу. Як вбачається з розпорядження КМДА від 10.12.2010 року №1112, що додається позивачами до позову, будинок на вул. Житньоторзькій, 8, було передано відповідачу лише в грудні 2010 року. тобто набагато пізніше ніж до нього були поселені позивачі. Право користування спірним житлом виникло у позивачів з моменту прийняття Подільським РУГУ спільного рішення про його надання і до цього часу взагалі ніким не оспорено. Подільська районна в місті Києві державна адміністрація жодним чином не створювала перешкод позивачам у користуванні спірним жилим приміщенням та не вчиняла жодних дій по їх виселенню. Більш того, посилання позивачів на те, що відповідач мав видати їм ордер на спірне жиле приміщення є необґрунтованими, а по-друге, відповідно до ст.58 ЖК УРСР ордер може бути виданий лише на вільне жиле приміщення і є лише підставою для вселення, а не для проживання. Як згадувалось вище, підставою для проживання є рішення про надання жилого приміщення. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивачам надавалось в користування спірне житло. Суд, вислухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON], з 27 січня 1997 року перебуває безперервно на службі в органах внутрішніх справ, зокрема з 19.10.2012 року обіймає посаду помічника начальника оперативного чергового чергової частини штабу Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Таке право реалізується в порядку визначеному законодавством. Згідно до ст. 127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Порядок надання та користування житловою площею у гуртожитках визначається законодавством (ст.ст. 128, 130 ЖК України). Відповідно до статей 9, 10 Примірного положення про гуртожитки, ст. ст.128, 129 Житлового кодексу жила площа у гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету. На підставі рішення про надання житлової площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на дану жилу площу. Інших підстав для вселення на жилу площу у гуртожитку положення не містить. Судом встановлено, що за спільною згодою Подільської районної у місті Києві Державної адміністрації та Подільського РУГУ ГУМВС України у м.Києві будинок [ADDRESS] в м. Києві використовувся як гуртожиток для проживання та місця реєстрації працівників районного управління. Порядок поселення до гуртожитку відбувався на підставі рапортів діючих працівників міліції щодо надання вільної кімнати для проживання у гуртожитку та рішень Житлово-побутової комісії районного управління для поселення, яке підтверджувалося протоколом засідання комісії. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 10.12.2010 року №1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві» вищезазначений житловий будинок [ADDRESS] в м. Києві було передано до сфери управління Подільської районної в м.Києві державної адміністрації та згідно з розпорядженням Подільської РДА в м.Києві від 08.02.2012 року № 60 передано та закріплено за комунальним підприємством «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району» на праві оперативного управління та балансоутримувача. В подальшому відповідно до розпорядження №50 Подільської районної в місті Києві Державної адміністрації від 29.01.2015 року з балансу Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва» передано на баланс Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» житловий та нежитловий фонд, що належить до комунальної власності території громади м. Києва та переданий до сфери управління Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, та приватизований житловий фонд станом на 01.02.2015 року, згідно з додатком, з метою його подальшого обслуговування, в тому числі і будинок №8 по вул. Житньоторзька в м. Києві, копії вказаних розпоряджень додаю до позовної заяви. Судом також встановлено, що факт перебування позивачів на квартирному обліку з 14.04.2004 року підтверджується довідкою відділу обліку та розподілу житлової площі Подільської РДА №320 від 09.06.2014 року та Довідкою (Форма № 3) від 08.06.2015 року № 1353, відмітками у їх паспортах. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 22.06.2015 року позивач [PERSON] звертався до відповідача із заявою про видачу ордера на вищезазначене житлове приміщення, однак відповідач листом від 23.06.2015 року 106-106/П/Г-431-1580 відмовив у видачі ордеру, посилаючись на своє розпорядження від 27.09.2005 року № 917 про визнання будинку [ADDRESS] непридатним для проживання. Причиною спору між сторонами стала відмова відповідача в добровільному порядку визнати за позивачами право на користування займаним житловим приміщенням. Як вбачається з листа Подільського районного управління МВС України від 19.06.2015 року №55/вх№Г-1669, частина документів, пов'язаних з проживанням в гуртожитку працівників міліції до 2004 року, у Подільському районному управлінні фактично втрачені, рішення та протокол засідання Житлово-побутової комісії районного управління відносно їх поселення до гуртожитку разом з членами родини не збереглися. Однак, Подільське районне управління не заперечує та припускає факт того, що дані документи були в наявності і поселення позивач з сім'єю відбувалось на законних підставах. Судом встановлено, що спірне житлове приміщення було надано позивачу, як працівнику міліції, для проживання родиною. Згідно форми № 3, виданої ЖЕД 701 «Центральний» Подільського району м.Києва 08.06.2015 р., позивач [PERSON], [INFO], постійно мешкає з 03.04.1997 р., його дружина - позивач [PERSON], [INFO] , - з 29.07.1997 р., малолітній син позивачів [PERSON], [INFO] - з часу народження. Встановлено, що зі вказаного часу позивачі з дитиною постійно мешкають в кімнаті 5 квартири 3 вказаного гуртожитку. Наданими позивачами документами підтверджена реєстрація їх постійного місяця проживання з 28.07.2001 р. у вказаному гуртожитку за адресою: м.Київ, вул.Житньоторзька, 8. Як вбачається з наданих документів, комунальними службами з позивачем [PERSON] укладені відповідні договори. Із з'ясованих у судовому засіданні обставин справи вбачається, що позивачі вселилися у квартиру по вул. Житньоторзькій, буд.8 в м. Києві, тривалий час користуються спірним жилим приміщенням, яке є їх основним та єдиним місцем проживання, та несуть всі витрати по його утриманню у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.9 ч.4 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений в праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідачем, виходячи з принципу змагальності сторін, встановленого ст.10 ЦПК України, не спростовані доводи позивачів та надані ними документів про правомірність зайняття ними спірного житлового приміщення. Тому суд, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, приходить до висновку, що позивач [PERSON] та члени його родини, якими відповідно до ст.65 ч.2 ЖК України є позивач [PERSON], та їх малолітній син [PERSON], на законних підставах проживають в кімнаті [ADDRESS] Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про забезпечення реалізації прав мешканців гуртожитків" сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Сфера дії цього Закону поширюється на гуртожитки, які є об'єктами права державної та комунальної власності, крім гуртожитків, що перебувають у господарському віданні чи в оперативному управлінні військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до закону, Міністерства внутрішніх справ України та державних навчальних закладів. У зв'язку з вищевикладеним, проаналізувавши всі наявні докази, які були долучені до матеріалів справи, суд прийшов до висновку, що вимоги позивачів підлягають задоволенню, оскільки вони обґрунтовані, засновані на законі та знайшли своє доведення в ході судового розгляду. На підставі викладеного, ст.ст.6, 9, 64, 128, 129 ЖК України, ст. 1 ЗУ "Про забезпечення реалізації прав мешканців гуртожитків",

Outcome: approved