Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON], третьої особи органу опіки та піклування Борщівської районної державної адміністрації, про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що син [PERSON] залишився без піклування батька, який ухиляється від своїх обов'язків по вихованню дитини. Вказала, що з липня 2013 року відповідач сина не навідував, за винятком одного разу у серпні 2013 року на кілька хвилин та у 2014 році на день народження сина. Відповідач повністю самоусунувся від своїх батьківських обов'язків щодо виховання та утримання сина, не спілкується з ним, не проявляє до нього щонайменшої батьківської турботи. З лютого 2014 року батько жодного разу не відвідав сина у дитячому садку «Лісова казка» у м. Борщеві, не цікавився його розвитком, не спілкувався з вихователями, не приймав участі у жодних заходах, які проводяться в садочку. Син навіть не знає свого батька в обличчя. Тому з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини вважає за необхідне вирішити питання про позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки всіма своїми діями він стверджує, що син для нього не існує. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить задовольнити позов з підстав наведених у позовній заяві, а також пояснила, що оскільки на даний час вона уклала шлюб з іншим чоловіком, останній прихильно ставиться до її дитини, а тому бажає, щоб її син вважав батьком її другого чоловіка, а останній усиновив її дитину. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що не має змоги належним чином виконувати свій батьківський обов»язок через негативну поведінку позивача, матері дитини, яка чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, не пускає до хати, не дає дитини для прогулянки, не приймає речі, які він та його мати купляє для хлопчика, не приймає подарунки для дитини, викидає їх.. Окрім того, тривалий час він мешкав у Житомирській області, де зустрів іншу жінку, а також під час вагітності його співмешканки, в якої виявили онкозахворювання, змушений був постійно знаходитися біля останньої. Зараз приїхав з дружиною та дитиною до своїх батьків. Сина любить, хоче піклуватися про нього, виховувати. Оскільки позивач продовжує не допускати його до сина, звернувся до комісії по захисту прав дітей з метою визначення часу для побачення з сином. Представник органу опіки та піклування Борщівської районної державної адміністрації Соболівська Н. вважає, що позов не підлягає до задоволення. Свідки зі сторони позивача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні лише засвідчили той факт, що вони, перша мати позивача, яка проживає у с.Слобідка-Мушкатівська, друга - сусідка, що мешкає в будинку на верхньому поверсі, за два останні роки не бачили батька біля дитини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила пояснення відповідача з приводу негативної поведінки позивача. Показала, що позивач чинить перешкоди батькові дитини та їй, як бабусі, у спілкуванні з дитиною, викидає куплені ними речі. Свідок [PERSON] пояснила суду, що після розірвання шлюбу із позивачем, відповідач став проживати однією сім»єю із нею. Вони мешкали в Житомирській області у її батьків. Згодом, впродовж її вагітності, були проблеми зі здоров»ям і відповідач змушений був постійно знаходитися біля неї. Відповідач цікавився дитиною, телефонуючи до [PERSON], однак та мала лише претензії до [PERSON] з приводу зняття його з місця реєстрації. Намагання відвідати дитину в дні, коли відповідач приїжджав у м.Борщів, закінчувалися лише його роздратуванням. Позивач перешкоджала батькові бачитися з дитиною і з цього приводу [PERSON] переживав. Вислухавши пояснення сторін, представника органу опіки та піклування, дослідивши письмові документи, оцінивши докази по справі, суд приходить до переконання, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 п.2 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» розглядаючи справи даної категорії слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист їх інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, на згоду передати дитину на усиновлення та інших прав, які виникають із факту спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов'язки. Судом встановлено, що 8 серпня 2013 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що стверджується копією рішення Борщівського районного суду від 8 серпня 2013 року. За час перебування сторін у шлюбі у них [INFO] народився син [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане відділом ДРАЦС Борщівського районного управління юстиції Тернопільської області). Дитина проживає із позивачем [PERSON] у [ADDRESS], що підтверджується довідкою виконкому Борщівської міської ради від 9 вересня 2015 року № 5412. Орган опіки і піклування Борщівської РДА у висновку від 27 жовтня 2015 року вказав, що позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] є недоцільним. Натомість, рішенням комісії з питань захисту прав дитини від 21 жовтня 2015 року № 3 за зверненням [PERSON] було визначено порядок участі батька у вихованні малолітнього сина та спілкуванні з ним. В абзаці 2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що відповідач з часу розлучення проживав та працював у Житомирській області, що утруднювало його приїзд в м.Борщів для спілкування з дитиною. З пояснень відповідача вбачається, що він намагається підтримувати зв'язок з дитиною. Між сторонами існують неприязні відносини. Позивач не заперечила доводів відповідача про те, що вона не допускає батька до дитини, що не бажає, щоб ті спілкувалися. Крім того, зазначені позивачкою фактори як підстава для позбавлення відповідача батьківських прав, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов'язками. Судом не встановлено, а позивачкою не доведено в судовому засіданні фактів винної поведінки відповідача та свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов'язками. Позивачкою не подано до суду доказів негативної характеристики відповідача чи вчинення ним неправомірних дій. Враховуючи встановлені судом обставини по справі та вищезазначені вимоги закону, а також те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов'язки, суд вважає, що у задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав слід відмовити. На підставі ст.ст.11,12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ із змінами та доповненнями, ст.ст.141, 150-155, 164, 166 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed