Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

до Артемівського міськрайонного суду надійшов позов [PERSON], згідно з яким він просить визнати вислови судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області Малінова О.С. «Чи хоче він ходити по СІЗО в хорошому спортивному костюмі», «Як він став адвокатом і отримав свідоцтво», а також жести в адресу позивача, коли суддя Малінов О.С. покрутив пальцем біля скроні в судовому засіданні, незаконними діями, що принижують його честь, гідність і ділову репутацію, а також поширення співробітником прокуратури Донецької області [PERSON], працівниками Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області відомостей, що він вчинив злочин, передбачений ст.364 КК України, такими, що не відповідають дійсності і незаконними діями, що принижують його\~ честь, гідність і ділову репутацію; стягнути солідарно з відповідачів моральну шкоду в розмірі 4\~800 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує, що в провадженні судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області Малінова О.С. знаходиться кримінальне провадження відносно позивача, обвинувачення за яким йому пред'явлено за ст.ст. 369 ч.4, 190 ч.1 КК України, свою вину він повністю не визнає. З 2004 року і по теперішній час позивач є чинним адвокатом України. При розгляді зазначеного провадження суддею Маліновим А.С. неодноразово порушувалися його цивільні, конституційні та професійні права як позивача, так і адвоката України. Давалася суддею непристойна оцінка особистих якостей позивача, а саме, що нібито він психічно хворий, не може працювати в державній структурі м. Києва, дані дії судді паплюжили його честь, гідність і ділову репутацію. Навесні 2015 року суддею в судовому засіданні вимовлялися наступні вирази «Чи хоче він ходити по СІЗО в хорошому спортивному костюмі», «Як він став адвокатом і отримав свідоцтво». Коли 27 травня 2015 року в судовому засіданні суддя Малінов С.О., читаючи відповідь з Адміністрації Президента України (де [PERSON] розяснювалося право подати свої документи до відділу кадрів для працевлаштування в Антикорупційне національне бюро України), він спокійно посміхнувся, покрутив пальцем у скроні, при цьому даний жест спостерігали усі учасники судового процесу (його захисник [PERSON], прокурор Коляденко В.Ю.), сказав про стан здоровя позивача. Вважає, що таким чином суддя Малінов С.О. підкреслив прилюдно той факт, що позивач, начебто, є психічно ненормальною людиною та не має законним прав працювати в даній структурі на посаді детектива. Систематичне приниження суддею його людської гідності вбиває у нього остаточно віру в національне правосуддя. Зазначеними діями судді Малінова А.С. порушуються не лише законні права позивача як громадянина України, а й його професійні права як адвоката України, порушується принцип верховенства права при розгляді кримінального провадження, суддя завдав шкоди його діловій репутації. Зазначені висловлювання судді Малінова А.С., в його адресу, позивач розцінює як образи особистості, при цьому, особисто позивач суддю не ображав. З моменту початку подібних висловлювань на свою адресу, він став побоюватися незаконних дій з боку судді Малінова А.С. За даним фактом позивачем особисто подана скарга в ВККС України, ВРЮ України. Також позивачем були заявлені відводи судді Малінову А.С. 12.06.2015 року, 30.06.2015 року, 5.08.2015 року. Крім того, співробітниками вказаного суду поширена на стенді суду, на 1-му поверсі, 2-го корпусу свідомо помилкова інформація на його адресу, а саме, що нібито він обвинувачується у скоєнні злочину за ст. 364 КК України. При цьому, приблизно з осені 2014 року помилкова інформація була на стенді суду, і лише 30 червня 2015 року в результаті двох відводів судді Малінову О.С., десятків скарг в різні інстанції м. Києва, ООН, ПАСЕ, ЕСПЛ, СБУ, ГПУ, Адміністрацію Президента України, ВККСУ помилкову інформацію прибрали, погодившись, таким чином, що дійсно обвинувачення позивача в скоєнні, нібито, злочину по ст. 364 КК України, є брехнею, недостовірною інформацією. Зазначає, що при веденні судового процесу суддя зобов'язаний дотримуватися присяги, не порушуючи права учасників процесу, права підозрюваного. У конкретно ж його випадку, отримавши від прокурора Черних О.А. супровідний лист від 28.02.2014 року, в якому спочатку вказана недостовірна інформація за фактом його обвинувачення в злочині за ст. 364 КК України, суддя Малінов А.С. не перевірив законність подібного обвинувачення, настільки довіряючи органом прокуратури Донецької області, що далі недостовірна інформація співробітниками суду була розміщена на стенді суду та перебувала на стенді ще тривалий період часу, спричиняючи цим позивачу моральну шкоду та шкоду його діловій репутації, оскільки недостовірну інформацію також спостерігали його родичі, знайомі та колеги. Вважає, що своїми діями прокуратура Донецької області і Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області заподіяли позивачеві моральну шкоду, поширивши завідомо неправдиві відомості, що порочать його честь і гідність, ділову репутацію, даючи непристойну оцінку щодо його особистості. Моральна шкода виражається в тому, що відповідачі своїми діями принизили його честь і гідність, ділову репутацію як адвоката України, також він відчуває сильні моральні страждання, переживає нервовий стрес, порушився нормальній хід його життя. Позивачу постійно доводиться пояснювати та спростовувати брехню, розповсюджену працівниками суду та прокуратури, перед своїми родичами, клієнтами, колегами. У нього погіршилося самопочуття, сон та апетит, зявився біль в області серця. По вказаним причинам моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 4\~800 грн. 15.11.2016 року позивач надав до суду доповнення до позову, в яких уточнив свої позовні вимоги в частині того, що просив визнати вислови судді Малінова О.С. «Чи хоче він ходити по СІЗО в хорошому спортивному костюмі», «Як він став адвокатом і отримав свідоцтво», «Що суддя Малінов О.С. помістить його в психіатричну лікарню закритого типу м. Дніпра, звідки він може і не вийти, якщо повторно вирішить захворіти та судді Малінову О.С. знову прийдеться повторно переносити судове засідання», «Що йому буде винесений суддею Маліновим О.С. однозначно обвинувальний вирок строком на пять років», а також жести в адресу позивача, коли суддя Малінов О.С., читаючи відповідь з Адміністрації Президента України на імя позивача щодо його працевлаштування до Національного антикорупційного бюро України, покрутив пальцем біля скроні у відкритому судовому засіданні, коментуючи його стан здоровя, начебто він є психічно хворою людиною, незаконними діями, що принижують його честь, гідність і ділову репутацію, а також поширення співробітником прокуратури Донецької області [PERSON], працівниками Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області відомостей, що він, начебто, вчинив злочин, передбачений ст. 364 КК України, таким, що не відповідає дійсності і незаконними діями, що принижують його\~ честь, гідність і ділову репутацію. Позивач [PERSON] в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог, та просив їх задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача - прокуратури Донецької області [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала, та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню. Вказала, що ГУ МВС України в Донецькій області 28.05.2013 розпочато досудове розслідування щодо вчинення [PERSON] злочинів, передбачених ч.1 ст.190, ч.4 ст.27, ч.4 ст.369 КК України. За результатом розслідування кримінальне провадження відносно [PERSON] 25.11.2013 направлено до суду з обвинувальним актом. Наразі кримінальна справа за обвинуваченням [PERSON] розглядається Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області по суті. Позивачем не надано жодного доказу, який підтвердив би факт висловлення суддею Маліновим О.С. спірних виразів або вчинення дій. Аналогічно відсутні докази розміщення працівниками прокуратури або суду неправдивої інформації щодо [PERSON] на стенді суду. Окремо зауважила, що органи прокуратури не мають відношення до розміщення відомостей на стендах судів, оскільки згідно зі ст.11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» за зміст інформації про справи відповідають суди. [PERSON] також не доведено протиправність стверджуваних дій. Також, факт протиправної поведінки судді Малінова О.С. не підтверджено, оскільки як вбачається з позову, [PERSON] звертався до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, стверджуючи про протиправну поведінку судді Малінова О.С., однак, рішенням Комісії від 9.12.2015 у відкритті дисциплінарної справи відмовлено. Аналогічно протиправність дій органів прокуратури або суду як державних органів (не у звязку зі здійсненням процесуальних повноважень) може бути встановлено лише постановами адміністративного суду. Однак, позивачем таких постанов не надано, відтак, незаконність дій відповідачів не доведено. Позивачем також не надано доказів реального заподіяння шкоди та її причинного звязку з діями відповідачів. [PERSON] посилається на абстрактні порушення ходу життя, необхідність надання якихось пояснень іншим особам, можливість майбутніх порушень. Однак, такі посилання не можуть прийматися до уваги, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вважає, що [PERSON] не доведено факт вчинення відповідачами протиправних дій, якими б йому заподіяно шкоду. У звязку зі цим просила відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] Представник відповідача, Державної судової адміністрації України, [PERSON] до судового засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Разом з тим, 15.11.2016 року надіслала на адресу суду заперечення проти позову (від 11.11.2016 № 10-8170/16), згідно яких заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки вони є безпідставними, не обґрунтованими та такими, що предявлені до неналежного відповідача, просила визнати ДСА України неналежним відповідачем. Вказала, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в чому полягає протиправність дій ДСА України по відношенню до нього. ДСА України є неналежним відповідачем, тобто стороною, яка не має відповідати за пред'явленим позовом, оскільки є органом у системі судової влади, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, установлених законом. Крім того, звернула увагу на те, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 149 Закону України ДСА України представляє суд у відносинах із Кабінетом Міністрів України та Верховною Радою України під час підготовки проекту закону про Державний бюджет України на відповідний рік у межах повноважень, визначених цим Законом, тобто лише з фінансових питань та не втручається у в здійснення правосуддя, не має жодного впливу на суддів. До того ж, ДСА України не наділена правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості здійснювати відшкодування моральної шкоди позивачу, а головним розпорядником бюджетних коштів є Державна казначейська служба України. Повідомляє, що ДСА України своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю не здійснювала заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на порушення прав та законних інтересів позивача. На підставі викладеного вважає, що вказані вимоги не підлягають задоволенню та просила відмовити у задоволенні позову [PERSON] Представник відповідача, Державної казначейської служби України, до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. У судовому засіданні 31.03.2017 року суд задовольнив клопотання позивача та залучив до участі у справі як співвідповідача Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області. Представник відповідача, Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області, до суду не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа, суддя Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області Малінов О.С., 16.05.2017 року на адресу суду надіслав лист (вх. № ЕП-1663), в якому зазначив, що в провадженні Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадження відносно [PERSON] за ст.ст. 27 ч.4, 15 ч.2, 369 ч.4, 190 ч.1 КК України, яка надійшла від прокуратури Донецької області 26 листопада 2013 року та згідно автоматизованого розподілу була розподілена до розгляду судді Малінову О.С. Судове слідство у справі не закінчено. Просить суд під час вирішення позову [PERSON] врахувати правову позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладену в ухвалі від 30.11.2015 року по справі № 6-28768 св 15, згідно яких «предявлення позовів до судді чи суду за дії, вчинені при здійсненні правосуддя, поза передбаченим процесуальним законом порядком визначається як втручання у здійснення правосуддя та посягання на незалежність суддів». Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача прокуратури Донецької області, покази свідків, розглянувши матеріали справи та додатково представлені документи, оцінивши\~ надані докази, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до Закону України «Про адвокатуру» має право на зайняття адвокатською діяльністю, що підтверджується копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1788, виданого на підставі рішення Донецької обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 19.11.2004 року № 35 (т.1 а.с.131). 28 травня 2013 року розпочато досудове розслідування по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідування № 12013050000000805, щодо вчинення [PERSON] злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.4 ст.27, ч.4 ст.369, ч.1 ст.190 КК України. Згідно супровідного листа прокуратури Донецької області від 25.11.2013 року № 21/2-402.5.3-13, прокурором відділу нагляду за додержанням законів у сфері протидії корупції та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про корупційні правопорушення прокуратури Донецької області [PERSON] до Костянтинівського міськрайонного суду був направлений обвинувальний акт у кримінально провадженні № 12013050000000805 разом з реєстром матеріалів досудового розслідування за підозрою [PERSON] у скоєнні злочинів, передбачених ч.4 ст.27, ч.2 ст.15, ч.4 ст.369, ч.1 ст. 190, ст.364 КК України, який надійшов до суду 26 листопада 2013 року (реєстраційний номер вхідної кореспонденції 14436/13) (т.2 а.с.82). Як вбачається з листа Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27.01.2017 року № 233/8518/13-к/3201, який надійшов на запит суду 2.02.2017 року (вх. № 2654), в провадженні Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області знаходиться кримінальне провадження № 233/8518/13-к, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12013050000000805 від 28 травня 2013 року, відносно [PERSON] за ч.2 ст.15, ч.4 ст.27, ч.4 ст.369, ч.1 ст.190 КК України (т.1 а.с.206). Позивач вказує, що при розгляді зазначеного провадження суддею Маліновим А.С. неодноразово порушувалися його цивільні, конституційні та професійні права як позивача та адвоката України, а саме: ним давалася непристойна оцінка особистих якостей позивача, що нібито він психічно хворий, не може працювати в державній структурі м. Києва; навесні 2015 року суддею вимовлялися наступні вирази «Чи хоче він ходити по СІЗО в хорошому спортивному костюмі», «Як він став адвокатом і отримав свідоцтво». Крім того, коли 27 травня 2015 року в судовому засіданні суддя Малінов С.О., читаючи відповідь з Адміністрації Президента України (де [PERSON] розяснювалося право подати свої документи до відділу кадрів для працевлаштування в Антикорупційне національне бюро України), він спокійно посміхнувся, покрутив пальцем у скроні, при цьому даний жест спостерігали усі учасники судового процесу (його захисник [PERSON], прокурор Коляденко В.Ю.), сказав про стан здоровя позивача. Як вважає позивач, суддя Малінов С.О. підкреслив прилюдно той факт, що позивач, начебто, є психічно ненормальною людиною та не має законним прав працювати в даній структурі на посаді детектива. У звязку із цими фактами, а також відчуваючи особисту неприязнь з боку судді, позивачем неодноразово заявлялися відводи судді Малінову О.С. в рамках кримінального провадження № 12013050000000805, на розгляді у якого воно перебуває. Вказані заяви [PERSON] про відвід судді не були задоволені, що підтверджується ухвалами Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12.06.2015 року, 30.06.2015 року 17.08.2015 року, 4.05.2016 року, 21.07.2017року (т.1 а.с.32, 154, 155, т.2 а.с.47-48, 140). Позивач вказує, що співробітниками Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області була поширена на стенді суду, на 1-му поверсі 2-го корпусу інформація на адресу позивача, а саме - що нібито [PERSON] обвинувачується у скоєнні злочину за ст. 364 КК України. Вказана інформація щодо призначення обвинувального акту відносно позивача до розгляду знаходилася на інформаційному стенді суду з травня 2015 року по жовтень 2015 року. На підтвердження цього позивач надав копії світлин, зроблених зі стенду (т.2 а.с.58-71). Свідок [PERSON] у судовому засідання надав пояснення про те, що він працює прокурором відділу управління нагляду прокуратури Донецької області. У 2014 або 2015 він працював у відділі по боротьбі з організованою злочинністю та корупцією, та оскільки злочин, в якому обвинувачують [PERSON], є корупційний, спочатку він підтримував державне обвинувачення 1 рік. Потім він перевівся в інший відділ, та цією справою займалися інші прокурори, проте згодом його знову перевели та з лютого 2016 року він знову став державним обвинувачем у цьому провадженні. Він вивчав матеріали кримінального провадження відносно [PERSON] Однак не памятає чи був у справі супровідний лист про обвинувачення [PERSON] за ст. 364 КК України. Позивач обвинувачується за ч.1\~ст.190 КК України, тобто шахрайство, та за підбурювання до закінченого замаху на надання неправомірної вигоди службовим особам, які займають відповідальне становище, це ч. 4 ст.27, ч.2 ст.15, ч.4\~ст.369 КК України. Він не обвинувачується за ст. 364 КК України. Йому не відомий той факт, що на стенді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області про призначення судових засідань судді Малінова С.О. була розміщена інформація про обвинувачення [PERSON] за ст. 364 КК України. Він не бачив таких записів, не дивився на стенд, на те, що там розміщено. Позивач заявляв клопотання про призначення експертизи з використанням поліграфа, щоб довести факти погроз та принижень у його адресу з боку судді Малінова С.О., він заперечував проти задоволення цього клопотання, оскільки результати поліграфа відповідно до КПК не є доказом та не може бути використаний. Чітко по датам, що саме відбувалося у судових засідання, він не памятає, однак суддя Малінов С.О. не забороняв позивачу заявляти клопотання як усно так і подавати письмово про очевидну недопустимість доказів по кримінальному провадженню. Проте позивач зловживає таким право щодо заявлення клопотань, тому суддя рекомендував звертатися з клопотання до канцелярії суду. Ця справа перебуває у провадженні судді Малінова С.О. більше 4 років (з 2013 року), на даний час справа по суті не розглядається, оскільки коли були досліджені усі докази по справі, [PERSON] став постійно заявляти відводи. Висловів судді, що начебто колись біля залу суду суддя погрожував позивачу, що по його справі буде внесений обвинувальний вирок, що він його посадить у СІЗО, він особисто не чув, образливих висловів з боку судді у адресу позивача не чув, такого та при ньому не було. Випадків приниження честі та гідності [PERSON] суддею йому не відомі. Про вказані випадки позивач постійно наголошував у судових засідання та це є приводом для відводів. Позивач неодноразово заявляв відводи судді Малінову С.О. Спочатку суддя приймав від нього відводи відповідно до вимог КПК України, коли були підстави для їх розгляду, вносили про це відомості та відповідно до автоматизованої системи розподіляли їх для розгляду іншому судді, який їх розглядав. Однак після того, як постійно надходили відводи з одних і тих же підстав, про те, що подані скарги до ЄСПЛ, СБУ та інших інстанцій на суддю, він став відмовляти у прийнятті заяв про відводи не виходячи до нарадчої кімнати, вказуючи на зловживання права на відвід, і він (прокурор) ці відмови підтримував тому, що позивач постійно повторювався, не наводив ніяких інших підстав. Також не памятає чи робив суддя Малінов С.О. зауваження про те, що заяви про відвід були складені від руки та їх накопичилась велика кількість. Позивач писав безліч скарг до усіх інстанцій на дії судді, у тому числі 5 скарг до ВККС України на суддю Малінова С.О., у їх задоволенні відмовлено та не було вжито ніяких заходів. Вказав, що на даний час позивач задає питання по кримінальному провадженню, яке на цей момент розглядається у суді та по ньому не прийнято ніякого рішення, а тому вважає, що коментувати будь-що та розголошувати таємницю слідства не є коректним. Свідок [PERSON] у судовому засідання пояснила, що вона є матірю [PERSON] Вона 1 раз приходила у судове засідання по кримінальній справі за обвинуваченням сина (позивача [PERSON]О.) до судді Малінова С.О., її викликали повісткою та допитували в якості свідка. Вона бачила, що у 2 корпусі на 1 поверсі на стенді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області про призначення судових засідань судді Малінова С.О. була розміщена інформація про обвинувачення [PERSON] за ст. 364 КК України. Про те, що суддя Малінов С.О. виражався на адресу [PERSON] накштал «Чи хоче він ходити по СІЗО в хорошому спортивному костюмі», «Як він став адвокатом і отримав свідоцтво», погрози про те, що по кримінальній справі буде винесений обвинувальний вирок, а також жести в адресу позивача, коли суддя Малінов О.С. покрутив пальцем біля скроні в судовому засіданні, коментуючи його стан здоровя, начебто він є психічно хворою людиною, така розмова була у її родині, їй розповідав про це позивач. Все це відомо їй зі слів позивача та частково від його адвокат [PERSON], сама вона вказані вирази не чула. Позивач звертався в ЄСПЛ на дії судді, вона зверталася із заявою про захист порушених прав [PERSON] до ЄСПЛ, цю заяву було прийнято до розгляду, однак про результати не відомо. Свідок [PERSON] у судовому засіданні вказав, що він працює прокурором у відділі організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції прокуратури Донецької області. Приймав участь як державний обвинувач у кримінальному провадженні відносно [PERSON] приблизно у 2015 році. Він знайомився з матеріалами кримінальної справи відносно [PERSON], однак йому не відомо чи надсилався супровідний лист з матеріалами кримінального провадження прокурором Черних О.А., в якому було вказано, що [PERSON] обвинувачується у вчинення кримінального правопорушення, передбачене ст. 364 КК України. Не памятає чи подавав позивач заяву щодо розміщення на стенді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області недостовірної інформація про його обвинувачення за ст. 364 КК України. Йому не відомо чи був у 2015 році такий факт, що суддя Малінов С.О. забороняв позивачу заявляти та оголошувати у судовому засіданні клопотання про очевидну недопустимість доказів по кримінальному провадженні. Коли він приймав участь у судових засіданнях по вказаному кримінальному провадженню фактів того, що суддя Малінов С.О. пропонував позивачу побути деякий час у СІЗО, походити там у спортивному костюмі, не було, в ході судових засідань суддя не коментував та не оцінював стан здоровя позивача, а все, що відбувається поза судових засідань, йому не відомо. В його присутності суддя не висловлював образливі вирази у бік позивача, такого не було. У 2015 році позивачем заявлялися відводи судді Малінову С.О., вони розглядалися, по ним приймалися рішення. Йому не відомо чи розглядав суддя Малінов С.О. самостійно заяви про відвід стосовно нього. Свідок [PERSON] у судовому засідання надала пояснення про те, що вона працює у Костянтинівському міськрайонному суді на посаді секретаря судового засідання судді Малінова С.О. Кримінальне провадження відносно [PERSON] перебуває у суді з 2013 року. Інформація про те, що [PERSON] обвинувачується у вчиненні злочину за ст. 364 КК України дійсно була розміщена на стенді справ, які призначені до розгляду у Костянтинівському міськрайонному суді, випадково, це її технічна помилка. Який саме час перебувала вказана інформація на стенді їй не відомо. Коли повідомили про помилку, вона її відразу ж виправила. Зазначила, що вона допустила технічну помилку. Така інформація не розміщувалася навмисно аби принизити честь та гідність позивача. Вона не знає чи надходив до суду супровідний лист від прокурора Донецької прокуратури [PERSON] про обвинувачення [PERSON] за ст. 364 КК України. Те, що у 2015 році суддя Малінов С.О. забороняв позивачу заявляти та оголошувати у судовому засіданні клопотання про очевидну недопустимість доказів по кримінальному провадженню, при ній такого ні разу не було, не памятає чи заявляв такі клопотання позивач у судовому засіданні. Суддя не забороняв позивачу заявити відвід судді прокурору Ганночка В.В. За її участю у судових засіданнях по вказаному кримінальному провадження фактів того, що суддя Малінов С.О. пропонував позивачу побути деякий час у СІЗО, походити там у спортивному костюмі та кросівках, не було. Випадку, коли суддя Малінов С.О. коментував стан здоровя позивача у момент, коли оголошував лист з адміністрації Президента щодо працевлаштування [PERSON] у НАБУ, коментуючи, що він психічно хворий, та крутив пальцем у скроні, не було, а також інших образливих виразів судді на адресу позивача вона не чула. Не памятає про те, щоб суддя Малінов С.О. у 2015 році розглядав самостійно заяву позивача про його відвід у нарадчій кімнаті, а також скільки саме позивач заявляв відводів судді за порушення його прав. Головуючий не висловлювався про те, що обвинуваченому буде постановлено обвинувальний вирок. Процес здійснювався відповідно до вимог КПК України. Свідок [PERSON] у судовому засідання пояснив, що він є захисником [PERSON] з серпня 2013 року у кримінальному провадженні, яке розглядається суддею Костянтинівського міськрайонного суду Маліновим С.О. Вказане провадження перебуває на розгляді у суді з січня 2014 року. Наприкінці 2013 року до суду надходив супровідний лист від прокурора Донецької прокуратури [PERSON] про обвинувачення [PERSON] за ст. 364 КК України. Йому відомо, що [PERSON] не обвинувачувався за вчинення злочину передбаченого ст. 364 КК України, та йому не була предявлена підозра по вказаній статті. Недостовірна інформація про те, що [PERSON] обвинувачується у вчиненні злочину за ст. 364 КК України дійсно була розміщена на стенді справ, які призначені до розгляду у Костянтинівському міськрайонному суді, знаходилась там приблизно 2 роки. Він та позивач неодноразово подавали заяви про зміну цих даних у письмовій формі разом з фотокартками. Вказану недостовірну інформацію спостерігали багато адвокатів та колег [PERSON] У судовому засіданні суддя Малінов С.О. дозволяв собі випади у бік позивача, пропонувавши останньому побути деякий час у СІЗО, походити там у спортивному костюмі та дорогих кросівках, це все у присутності секретаря судового засідання Поварніциної та прокурора Коляденко. Також суддя Малінов С.О. коментував стан здоровя позивача, начебто він психічно хворий, про оголошенні листа з адміністрації Президента щодо працевлаштування [PERSON] у НАБУ, та крутив пальцем у скроні. Навесні 2015 року, під будівлею суду (2 корпус) [PERSON] погрожував [PERSON] поміщенням його у психіатричну лікарню закритого типу м. Дніпра, звідки він міг і не вийти якщо він захворіє, також він пропонував зізнатися у злочинах, вказаних у обвинувальному акті (які [PERSON] не скоював), призначивши за це йому покарання у виді 5 років позбавлення волі та звільнивши від відбування покарання призначивши іспитовий строк 3 роки. Погрози також були в плані того, що позивача позбавлять права займатися адвокатською діяльністю. У черговому судовому засіданні суддя Малінов сказав про те «Як [PERSON] став адвокатом та хто йому видав адвокатське свідоцтво» у присутності прокурора та секретаря судового засідання. Вищенаведені вирази від судді Малінова С.О. неодноразово лунали в бік позивача на протязі 20152016 років. Неодноразово у 2015-2016 році мав місце той факт, що суддя Малінов С.О. забороняв позивачу заявляти та оголошувати у судовому засіданні клопотання про очевидну недопустимість доказів по кримінальному провадженню, заборона виражалася у тому, що він казав «будеш заявляти їх коли будуть судові дебати». Кілька раз було таке, що суддя Малінов С.О. розглядав самостійно заяви позивача про його відвід за порушення прав з видалення до нарадчої кімнати, а також і у судовому засіданні. У судовому засіданні 13.02.2017 року позивач намагався заявити відвід прокурору Ганночка В.В., однак суддя не заборонив зробити це позивачу. Було дуже обурливе незадоволення з боку судді, майже з кулаками, на бік захисту. За клопотання прокурора Ганночка В.В. було проведено 3 судово-психіатричних експертизи відносно позивача, а саме: одна у 2013 році у Семенівці амбулаторно, дві у вересні 2016 року. Позивач та він (захисник) заперечували проти задоволення цих клопотань (про повторне їх проведення), оскільки за результатами експертизи [PERSON] був визнаний осудним. 14.04.2016 позивач заявляв клопотання щодо проходження ним експертизи за допомогою поліграфа, щоб підтвердити факт погроз та образ з боку судді Малінова С.О., але йому було відмовлено через проблематичність знайти спеціаліста. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до прокуратури Донецької області щодо порушення суддею Маліновим С.О. та іншими працівниками правоохоронних органів його прав. Однак йому було відмовлено у внесенні вказаних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки з вказаних заяв не вбачалося даних про вчинення злочину, а просто обвинувачений не згодний з обвинуваченням та окремими процесуальними діями судді. У звязку із цим [PERSON] неодноразово оскаржував рішення прокуратури та звертався до суду зі скаргами на бездіяльність прокурора. Так, ухвалою Краматорського міськрайонного суду від 5.08.2016 року у задоволенні скарги на бездіяльність прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР відмовлено (т.1 а.с.134); ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 23.08.2016 року скаргу задоволено частково, зобов'язано уповноважену посадову особу прокуратури Донецької області внести відомості про кримінальні правопорушення до ЄРДР, викладені у заяві [PERSON] стосовно скоєння кримінальних правопорушень працівниками правоохоронних органів (т.1 а.с.147-148); ухвалою Краматорського міськрайонного суду від 27.10.2016 року скаргу задоволено, зобов'язано заступника начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Донецької області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості відповідно до заяви [PERSON] від 05.09.2016 року (т.1 а.с.153); ухвалою Краматорського міськрайонного суду від 5.01.2017 року скаргу задоволено, зобов'язано начальника 1-го СВ прокуратури Донецької області [PERSON] внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення, згідно заяви [PERSON] від 1.11.2016 року, провести перевірку по факту викладених обставин та надати правову оцінку (т.1 а.с.228-229); ухвалою Краматорського міськрайонного суду від 13.02.2017 року скаргу задоволено, зобов'язано прокурора прокуратури Донецькій області, уповноваженого на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, внести відомості, що містяться в заяві [PERSON] від 4 грудня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань (т.2 а.с.20); ухвалою Краматорського міськрайонного суду від 4.04.2017 року скаргу задоволено, постанову слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління прокуратури Донецької області радника юстиції [PERSON] від 27.12.2016 року про закриття кримінального провадження № 42016050000001189 від 4.11.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367, ч.1 ст.382 КК України по факту вчинення стосовно позивача неправомірних дій суддею Маліновим О.С. та співробітниками поліції скасовано (т.2 а.с.219-220). Згідно листа заступника начальника першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Донецької області [PERSON] від 11.01.2017 № 17/1-17/1/4-22-14, відомості щодо неправомірних, на думку [PERSON], дій з боку співробітника прокуратури Донецької області [PERSON] перевірятимуться в рамках кримінального провадження № 42016050000001181 від 1.11.2016 року за ч.1 ст.367 КК України; відомості щодо неправомірних дій з боку судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області Малінова С.О. внесено до ЄРДР 4.11.2016 року № 42016050000001189 за ч.1 ст. 367 КК України. Досудове розслідування вказаних проваджень триває (т.1 а.с.230-231). Згідно ч.1 та ч.2\~ст.126 Конституції України\~незалежність і недоторканність суддів гарантуються\~Конституцією\~і законами України. Вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється. Офіційне тлумачення наведених положень здійснено у\~Рішенні Конституційного суду України № 19-рп/2004 від 1.12.2004 року, зокрема, положення ч.1\~ст.126 Конституції України\~"незалежність і недоторканність суддів гарантуються\~Конституцією\~і законами України" у взаємозв'язку з іншими положеннями розділу VIII Основного Закону України треба розуміти так, що незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Крім цього, положення частини другої статті 126 Конституції України "вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється" треба розуміти як забезпечення незалежності суддів у зв'язку із здійсненням ними правосуддя, а також як заборону щодо суддів будь-яких дій незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, установ та організацій, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, фізичних та юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов'язків або схилити їх до винесення неправосудного рішення тощо. Також, згідно з ч.3\~ст.6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою впливу на безсторонність суду забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом. Скарги на дії чи бездіяльність судів при розгляді ними судових справ у порядку передбачених законом випадках розглядаються також органами і посадовими особами, які мають право ініціювати питання про дисциплінарну відповідальність. Згідно п.10\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 № 8 «Про незалежність судової влади», оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом. Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду. Здійснення правосуддя в Україні врегульовано конституційними нормами окремо від діяльності інших органів державної влади. Відповідно до\~ст.62 Конституції України\~матеріальна і моральна шкода, завдана безпідставним засудженням, відшкодовується державою лише в разі скасування вироку як неправосудного. Проте й в цьому разі за заподіяну особі шкоду відповідає не суд або суддя, а держава. Таким чином, зазначеними положеннями ст.ст. 62, 126, 129 Конституції України\~визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов'язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування матеріальної і моральної шкоди одночасно із оскарженням таких дій) до іншого суду, так як це буде порушувати принцип незалежності судів і заборону втручання в її вирішення незалежним судом. Неодноразово в судовому засіданні позивач наголошував на процесуальних порушеннях, допущених, на його думку, суддею Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області. Однак, враховуючи вищевикладене, розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду), пов'язаних з розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання) нормами\~ЦПК України\~чи іншими законами України - не передбачено. 9.09.2016 року позивач звернувся до уповноваженого Верховної Ради України з прав людини зі скаргою на дії судді Костянтинівського міськрайонного суду Малінова О.С. щодо порушення його прав під час судового розгляду у кримінальному провадженні стосовно нього, копію вказаної скарги долучив до матеріалів справи (т.2 а.с.72-75). На вказану скаргу [PERSON] керівником Управління з питань дотримання процесуального законодавства Секретаріату уповноваженого Верховної Ради України з прав людини [PERSON] була складена та надіслана відповідь (№ 12/7-В274935.16/05-117 від 12.10.2016), в якій розяснено, що незалежність суддів є основною передумовою їх обєктивності та неупередженості, суддя при здійсненні правосуддя підкоряється лише закону і нікому не підзвітний. Суддям забезпечується свобода неупередженого вирішення судових справ відповідно до їх внутрішнього переконання, що ґрунтується на вимогах закону. Оскарження ухвал або інших процесуальних актів суду, якими не завершується провадження у справі, крім випадків, прямо передбачених процесуальним законом, не допускаються. Прийняття до розгляду будь-якими особами чи органами, крім відповідного апеляційного або касаційного суду, заяв, у яких оскаржуються судові рішення, їх розгляд, витребування від судів інформації про судові справи у звязку з такими заявами, направленням заяв судам, вимоги до суддів про встановлення контролю за розглядом справи судом чи суддею є порушенням незалежності та самостійності суду (т.2 а.с.115-116). Згідно із\~статтями 15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди. Крім того, застосування положення частини 6 статті 1176 ЦК України можливе у випадку, коли предметом позову є інші дії чи бездіяльність суду, зокрема такі, що не пов'язані зі здійсненням правосуддя, відправленням судочинства, яке має на меті прийняття акту органом судової влади. Тобто це інші дії суддів (суду) при здійсненні правосуддя, коли спір не вирішується по суті у разі їх незаконних дій або бездіяльності, і якщо вина судді встановлена не лише вироком суду, а й іншим відповідним рішенням суду. За таких обставин, слід дійти висновку, що належним відповідачем у таких спорах може бути держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя. До того ж такі спори, де відповідачами виступають судді під час здійснення ними функцій правосуддя, не пов'язані із захистом прав, свобод чи інтересів у публічно-правових відносинах від порушень з боку органів державної влади, оскільки оскаржені позивачем\~дії вчинені при здійсненні правосуддя, а тому законність таких дій може перевірятися лише судом вищої інстанції в порядку, передбаченому процесуальним законом. Згідно з ч. 1\~ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»\~судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Таким чином, суддя виступає як посадова особа, уповноважена на виконання функцій держави, а\~не як приватна особа, до якої можна звернутися з позовом. Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві. Питання притягнення судді до відповідальності врегульовано\~законами України «Про судоустрій і статус суддів»\~та «Про [PERSON] раду правосуддя». Таким чином, на сьогодні чинне законодавство дає можливість громадянину повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення та дій судді під час здійснення правосуддя. Отже, законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі\~шляхом подання окремого позову\~проти судді\~є протиправним втручанням у здійснення правосуддя й посяганням на процесуальну незалежність\~(ст. ст.\~126,\~129 Конституції України). У\~постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 р. № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів»\~судам роз'яснено, що у розумінні положень\~Кодексу Адміністративного судочинства України судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб'єктами владних повноважень і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ. Скарги на дії, бездіяльність і рішення суддів мають розглядатися відповідно до процесуального законодавства. Зазначені роз'яснення є відтворенням положень ст. ст.\~62,\~126\~і\~129 Конституції України, відповідно до яких матеріальна та моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя, відшкодовується державою лише безпідставно засудженій особі в разі скасування вироку як неправосудного; судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом. Зі змісту позовних вимог [PERSON] чітко вбачається, що їх предметом є процесуальні дії судді при здійсненні правосуддя.\~\~ У\~Висновку N 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів\~щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, що пред'являються їм у звязку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави. Виходячи з викладеного, суд вважає, що виключне право встановлення наявності або відсутності порушень норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції при розгляді конкретних справ, належить суду вищої інстанції в порядку, встановленому процесуальним законом, що виключає можливість розгляду таких вимог судом першої інстанції шляхом подання окремого позову, у т.ч. в порядку цивільного судочинства. Одночасно, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що закриття провадження за даною частиною позову ніяким чином не порушує права позивача на доступ до правосуддя з огляду на його закріплене у\~Конституції України\~право апеляційного та касаційного оскарження судових рішень та викладення у скаргах заперечень на дії та рішення, які не підлягають окремому оскарженню. У разі допущення суддею поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, прояв неповаги до інших суддів, адвокатів, експертів, свідків чи інших учасників судового процесу, суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності, згідно зі ст. 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Право на звернення зі скаргою щодо дисциплінарного проступку судді (дисциплінарною скаргою) має будь-яка особа. Дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати Вищої ради правосуддя у порядку, визначеному Законом України «Про [PERSON] раду правосуддя» (ст. 107, 108 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Згідно п.1 ч.1\~ст.255 ЦПК України\~суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. У відповідності до ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових та інших правовідносин. Тобто до юрисдикції цивільного суду не належить вирішення питань щодо законності або незаконності дій чи бездіяльності суду або судді. Тому, оскільки оскарження дій (бездіяльності) та рішень судді в такий спосіб суд визначає як втручання у здійснення правосуддя та посягання на незалежність суддів, провадження у справі в частині визнання дій судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області Малінова О.С. незаконними та такими, що принижують честь, гідність і ділову репутацію, слід закрити на підставі п.1 ч.1\~ст.255 ЦПК України.\~\~ Щодо решти вимог [PERSON] про визнання поширення відомостей, що він вчинив злочин, передбачений ст.364 КК України, такими, що не відповідають дійсності і незаконними діями, що принижують його\~ честь, гідність і ділову репутацію, стягнення з відповідачів на його користь моральної шкоди, суд зазначає наступне. Положеннями\~ст.56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з ч.1\~ст.22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Відповідно до\~ст. 1173 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Крім того, згідно ч. 5\~ст. 1176 Цивільного кодексу України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995\~із змінами, внесеними згідно з\~Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.2001\~та від 27.02.2009 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідно до\~ст. 1167 ЦК України\~відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених\~ст.1174 ЦК України\~є шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, з огляду на положення\~ст.1173 ЦК України, що передбачають відповідальність за завдану шкоду незалежно від вини заподіювача, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв'язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Аналізуючи викладені норми законодавства, з урахуванням положень\~ст. 81 ЦПК України, суд вважає, що позивач зобов'язаний довести шляхом подання належних та допустимих, а в окремих випадках - конкретно визначених доказів, що мали місце неправомірні дії відповідачів, в зв'язку з чим мала місце реальна матеріальна чи моральна шкода, а також у чому вона полягає, довести наявність безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями та заподіянням шкоди, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду, та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивач вказує, що згідно супровідного листа прокуратури Донецької області від 25.11.2013 року № 21/2-402.5.3-13, прокурором відділу нагляду за додержанням законів у сфері протидії корупції та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про корупційні правопорушення прокуратури Донецької області [PERSON] був направлений до Костянтинівського міськрайонного суду обвинувальний акт у кримінально провадженні № 12013050000000805 разом з реєстром матеріалів досудового розслідування за підозрою [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ст.364 КК України, який надійшов до суду 26 листопада 2013 року (реєстраційний номер вхідної кореспонденції 14436/13) (т.2 а.с.82). Крім того, інформація про те, що позивач обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст. 364 КК України, була розміщена на стенді суду. Вважає, що поширення співробітником прокуратури Донецької області [PERSON], працівниками Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області відомостей, що він вчинив злочин, передбачений ст.364 КК України, є таким, що не відповідає дійсності і незаконними діями, що принижують його\~ честь, гідність і ділову репутацію. Факт наявності зазначеної інформації в судовому засіданні був підтверджений, а тому суд вважає обставини наявності вказаної інформації доведеними. Між тим, в обґрунтування своїх тверджень про те, що дії співробітника прокуратури Донецької області [PERSON] та працівників Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області були навмисно направлені на поширення відомостей про вчинення позивачем злочину, передбаченого ст.364 КК України, та свідомо розміщенні для приниження\~честі, гідності і ділової репутації [PERSON], останнім суду не було надано належних та допустимих доказів. Так, відповідно до ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Між тим, обовязок доведення наявності чи недостовірності негативної інформації покладений законом саме на позивача, який відповідно до вимог ЦПК України зобовязаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Попри це позивач не надав жодного доказу про умисні дії відповідачів щодо викладення цієї інформації або такого негативного характеру цієї інформації, що містить в собі незаконні дії, що принижують честь, гідність і ділову репутацію позивача. Тому з огляду на відсутність вказаних доказів суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є недоведеними, а в позові необхідно відмовити через його необґрунтованість. Крім того, слід дійти висновку, що належним відповідачем у таких спорах може бути держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя. Суд зазначає, що позивачем не обґрунтовано, яким саме чином вказані дії порушують його немайнові права, чи це є порушенням честі, гідності чи ділової репутації. Сам факт наявності у супровідному листі прокуратури та у списках судових засідань Костянтинівського міськрайонного суду помилково зазначеної статті 364 КК України, за якою ніби то обвинувачується позивач, не доводить, що особи, які це зазначили, мали прямий умисел на приниження честі та гідності людини. Так, у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вказана інформація була випадковою, технічною помилкою, а коли їй про це повідомили, вона виправила неточності. Стверджуючи про те, що відповідачами позивачеві завдано моральну шкоду, останнім не доведено факту завдання моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, наявність втрат майнового та немайнового характеру, що настали у зв'язку з діями та/або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, а зазначені ним підстави не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Крім того, зважаючи, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди\~є похідними від позовної вимоги про визнання дій протиправними та такими, що принижують честь, гідність та ділову репутацію, підстав для задоволення якої судом не вбачається, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині. Згідно зі\~ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в цій частині є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. Щодо судового збору суд зазначає наступне. Позивач просить суд звільнити його від сплати судового збору за подачу цього позову, оскільки на його майно накладений арешт, він не отримує зарплату та фактично не має доходу, посилається на своє скрутне матеріальне становище. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, повязаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати. Таким чином, враховуючи майновий стан [PERSON], його клопотання про звільнення від сплати судового збору, суд звільняє позивача від сплати судового збору за подання цього позову. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, а позивач звільнений від сплати судових витрат, судові витрати не стягуються. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed