Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

В грудні 2016 року позивач Управління Державного агентства рибного господарства у м. Києві та Київській області звернувся до Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області з позовом до [PERSON] про стягнення збитку, спричиненого рибним запасам України, завданої незаконним виловом риби в розмірі 1020 грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що постановою Вишгородського районного суду Київської області від 22 листопада 2016 року по справі 363/4257/16-п встановлено, що 19 жовтня 2016 року о 17 годині 40 хвилин на Київському водосховищі в районі м. Вишгород, Київської області [PERSON] проводив заборонений вилов риби власним спінінгом та виловив рибу, а саме: судак - у кількості 8 штук, загальною вагою 4 кг, чим перевищив добову норму вилову риби на 1 кг та наніс збитки рибному господарству України на суму 1020 грн., чим порушив п. 4.6. Правил любительського та спортивного рибальства та ст. 63 Закону України «Про тваринний світ». Згідно пункту 4.6. Правил любительського та спортивного рибальства дозволяється одній особі вилов 3 кг риби за одну добу перебування на водоймі. Постановою Вишгородського районного суду Київської області [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. без конфіскації знарядь і засобів вчинення правопорушення та незаконно добутих водних живих ресурсів. Проте питання відшкодування збитків, нанесених рибному господарству України судом не вирішено. У зв'язку з чим позивач змушений був звернутися до суду за захистом інтересів держави. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про місце і час розгляду справи повідомлявся належним чином, 23.01.2017 р. на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце судового розгляду ніяких заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи від нього не надходило. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що правовідносини сторін ґрунтуються на вимогах Закону України «Про тваринний світ», Правилами любительського і спортивного рибацтва. Статтею 17 Закону України "Про тваринний світ" визначено, що є спеціальним використанням об'єктів тваринного світу. Відповідно до ст. 27 Закону України "Про тваринний світ" у порядку загального використання об'єктів тваринного світу громадянам, у випадках, передбачених законодавством, дозволяється безоплатне любительське і спортивне рибальство для особистого споживання (без права реалізації) у визначених відповідно до законодавства водних об'єктах загального користування у межах встановлених законодавством обсягів безоплатного вилову і за умови додержання встановлених правил рибальства і водокористування. В інших випадках любительське і спортивне рибальство здійснюються на праві спеціального використання об'єктів тваринного світу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України відповідно до цього та інших законів. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про тваринний світ» тварини, які перебувають у стані природної волі в межах території України, її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони, інші об'єкти тваринного світу, на які поширюється дія цього Закону і які перебувають у державній власності, а також об'єкти тваринного світу, що встановленому законом порядку набуті у комунальну або приватну власність і визначені об'єктами загальнодержавного значення, належать до природних об'єктів загальнодержавного значення. Таким чином, при незаконному вилові риби спричиняються прямі збитки державі. В судовому засіданні встановлено, що постановою Вишгородського районного суду Київської області від 22 листопада 2016 року по справі 363/4257/16-п встановлено, що 19 жовтня 2016 року о 17 годині 40 хвилин на Київському водосховищі в районі м. Вишгород, Київської області [PERSON] проводив заборонений вилов риби власним спінінгом та виловив рибу, а саме: судак - у кількості 8 штук, загальною вагою 4 кг, чим перевищив добову норму вилову риби на 1 кг та наніс збитки рибному господарству України на суму 1020 грн., чим порушив п. 4.6. Правил любительського та спортивного рибальства та ст. 63 Закону України «Про тваринний світ». Згідно пункту 4.6. Правил любительського та спортивного рибальства дозволяється одній особі вилов 3 кг риби за одну добу перебування на водоймі. Згідно Постанови Вишгородського районного суду Київської області [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. без конфіскації знарядь і засобів вчинення правопорушення та незаконно добутих водних живих ресурсів. Проте питання відшкодування збитків, нанесених рибному господарству України судом не вирішено. (а.с. 6). Частиною 3 статті 61 ЦПК України до обставин, що не підлягають доказуванню відносить визнані обставини сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що обставини викладені в позовній заяві, в частині завдання шкоди знайшли своє підтвердження, а тому не має необхідності досліджувати докази для встановлення тих же обставин. Так, своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 4.6 Правил любительського та спортивного рибальства, затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України від 15.02.1999 № 19. Оскільки питання про відшкодування винним майнової шкоди, завданої в результаті вчинення адміністративного правопорушення, не вирішено відповідно до частини 1 або частини 2 статті 40 КУпАП, то згідно частини 3 статті 40 КУпАП питання про відшкодування майнової шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням, вирішується в порядку цивільного судочинства. Так, згідно ч.1 ст. 63 Закону України «Про тваринний світ» порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу тягне за собою адміністративну, цивільно-правову чи кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідно ст. 20 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» шкода, завдана рибному господарству внаслідок знищення або погіршення стану водних біоресурсів та середовища їх перебування внаслідок господарської та іншої діяльності, підлягає відшкодуванню за рахунок осіб, які безпосередньо здійснювали або замовляли здійснення такої діяльності. Як вбачається з довідки-розрахунку сума шкоди заподіяної [PERSON] незаконним (з порушенням Правил рибальства) виловом, добуванням або знищенням цінних видів риб, водних безхребетних і водних рослин у рибогосподарських водоймах, що розрахована у відповідності до Постанови КМ України від 21.11.2011 № 1209 «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів», становить 1020 грн. Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом статей 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Відповідно до ст. 13 Конституції України та ст. 37 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів», в якій зазначається, що водні біоресурси, що знаходяться у внутрішніх водних об'єктах, територіальному морі, у виключній (морській) економічній зоні України, на континентальному шельфі, є об'єктами права власності Українського народу, від імені якого права власника на ці ресурси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України та законами України. Крім того, статтею 142 Конституції України визначено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об'єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Згідно статей 16, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування є юридичними особами і від імені та в інтересах територіальних громад, відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції. Отже, органи місцевого самоврядування в межах своєї території є самостійними суб'єктами права власності на природні ресурси (в тому числі водні біоресурси). Відповідно до ст. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища зараховуються у місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища. Таким чином, суд виносить рішення про задоволення позову.

Outcome: approved