Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

Позивач [PERSON]звернувся до суду, в порядку Закону України «Про захист прав споживачів», з позовом до ТОВ «АРАКС-ВАЙТ» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення грошових коштів, в якому просить суд визнати договір фінансового лізингу №01131 від 07.09.2018 року, укладений між ним на ТОВ «Авто Галактика» (після зміни найменування - ТОВ «АРАКС-ВАЙТ») недійсним; стягнути з ТОВ «АРАКС-ВАЙТ» на свою користь грошові кошти у розмірі 69538,50 грн.; судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування свого позову [PERSON] вказав, що він зв'язався з автором оголошення про продаж автомобілів, що було розміщено на сайті www.olx.ua та після зустрічі з представником ТОВ «Авто Галактика» (після зміни найменування - ТОВ «АРАКС-ВАЙТ») 07.09.2018 року між ним та відповідачем укладений договір фінансового лізингу №01131. Предметом вказаного договору є транспортний засіб, зазначений, зокрема у специфікації (Додаток №1 до договору), Renault Kadjar, комплектація life, об'єм двигуна 1,2 бензин, тип КПП 6МТ, привід 2WD. Але, з невідомих позивачу причин, Додаток №1 договору не був наданий йому відповідачем. Позивач вважає, що вказаний договір укладений з численними порушеннями чинного законодавства. Так, на думку позивача, при здійсненні цього правочину, з боку відповідача відбулося навмисне цілеспрямоване введення його в оману щодо фактів, які вплинули на укладення ним договору. В процесі перемовин з представниками відповідача вони домовлялися про купівлю-продаж автомобіля марки Лада Пріора Універсал 2171, 2014 року випуску, кольору «золотий» за ціною 81325,00 грн. (з урахуванням знижок 68850,00 грн.). Про продаж саме цього автомобіля зазначалося в оголошення на сайті www.olx.ua. Але, через те, що сам процес оформлення договору супроводжувався дуже великим поспіхом з боку представників відповідача, через ненадання позивачу для ознайомлення повного тексту договору, фактично був укладений інший договір, який містить інші істотні умови (предмет, ціна договору), ніж ті, на яких вони домовлялися. Окрім того, позивач звертає увагу, що вказаний договір фінансового лізингу був укладений в простій письмовій формі та не посвідчений нотаріально. Також, [PERSON] вважає умови укладеного договору фінансового лізингу несправедливими, на підставі ч.2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач зазначає, що оскільки його дружина [PERSON] не надавала свою згоду на укладення вказаного договору, це є порушенням вимог ч.3 ст.65 Сімейного кодексу України. Отже, враховуючи, що відповідач отримав від нього на виконання договору грошові кошти у розмірі 68850,00 грн. та комісію у розмірі 688,50 грн., а предмет лізингу він так і не отримав, позивач вважає, що ТОВ «АРАКС-ВАЙТ» повинен повернути йому ці грошові кошти в повному обсязі, у разі визнання договору недійсним. Позивач до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просить позовні вимоги задовольнити, у разі неявки відповідача, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи поштові повідомлення, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Зі змісту п.25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі "Жук проти України", яке підлягає застосуванню відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", слідує, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено. Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в п.п.66-69 рішення у справі «Смірнова проти України» від 08.11.2005 року, «…сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти повагу до інших учасників процесу та суду, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи протягом розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 Конвенції…». Отже, з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи, уникнення можливості зловживання учасниками справи своїми процесуальними правами, з огляду на належне повідомлення представника відповідача про дату, час та місце розгляду вказаної цивільної справи, суд постановив ухвалити рішення в заочному порядку за відсутності представника відповідача, з урахуванням згоди на це позивача,на підставі наявних у справі письмових доказів. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, судом встановлено, що 07.09.2018 року між ТОВ «Авто Галактика» як Лізингодавцем та [PERSON] як Лізингоодержувачем укладено договір фінансового лізингу №01131, за умовами п.1.2 якого Лізингодавець взяв на себе зобов'язання придбати у власність предмет лізингу (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування Лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором. При цьому, згідно з п.1.7 вказаного договору, предметом фінансового лізингу є транспортний засіб, зазначений, зокрема, у Специфікації (Додаток №1 Договору), а саме: автомобіль Renault Kadjar, комплектація life, об'єм двигуна 1,2 бензин, тип КПП 6МТ, привід 2WD (а.с.12). При цьому, відповідно до витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «Авто Галактика» перейменоване на ТОВ «АРАКС-ВАЙТ» із внесенням змін до установчих документів, зміною: місцезнаходження, статутного або складеного капіталу, складу засновників та керівника, найменування, видів діяльності (а.с.26-36). Згідно із ч.2 ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг», за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до п.4.1 Договору, сторони обумовили, що Лізингодавець передає у користування предмет Лізингоодержувачу не пізніше 90 календарних днів, починаючи з наступного дня з дати отримання на поточний рахунок Лізингодавця наступних платежів: комісія за організацію договору; авансового платежу; у разі наявності, оплатити різниці до сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.7.4 ст.9 даного Договору, з урахуванням умов викладених у п.1.6 ст.1 даного Договору; комісії за передачу предмета лізингу (а.с.13 оборот). Відповідно до п.7.1 Договору, комісія за організацію договору являє собою погоджений сторонами відсоток від вартості предмету лізингу у розмірі 10%, який Лізингоодержувач сплачує на користь Лізингодавця після укладення договору за його організацію протягом строку дії договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір комісії на організацію договору зазначено у Додатку №1 до даного договору. Комісія за організацію договору входить до складу обов'язкових лізингових платежів, які Лізингоодержувач зобов'язаний сплатити до моменту отримання предмету лізингу (а.с.15). В ході судового розгляду встановлено, що на виконання умов договору, 07.09.2018 року позивач [PERSON] сплатив на користь відповідача за попередньо наданими реквізитами ТОВ «Авто Галактика» грошові кошти в розмірі 68850,00 грн., призначення яких в квитанції №5060558 від 07.09.2018 року визначено як «по договору №01131 від 07.09.2018 року, [PERSON]» (а.с.20). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Також, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. А саме, за змістом ч.5, 6 ст.18 вказаного Закону, у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір. У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч.2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Таким чином, з аналізу положень ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» слідує, що умови договору вважаються несправедливими, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві. Відповідно до ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», права позивача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг», істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Окрім того, з огляду на юридичну природу договору фінансового лізингу та положень статті 692 ЦК України споживач послуг, укладаючи такий договір, має право знати обсяг своїх фінансових зобов'язань та ціну транспортного засобу, який лізингодавець передає йому в користування за плату з правом викупу. При цьому ціна предмета лізингу є істотною умовою такого договору згідно вимог статей 638, 655, 691 ЦК України. В той же час, ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Перелік лізингових платежів є вичерпним. За положеннями цієї статті комісія за організацію Договору не відноситься до витрат лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Зі змісту оспорюваного договору не вбачається обґрунтування співмірностірозміру комісії за організацію Договору (10% від вартості предмета лізингу) за будь-які витрати понесені ТОВ «Авто Галактика», що пов'язані з укладанням Договору, які в розумінні ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг», суд не вважає лізинговим платежем та є свідченням покладення на споживача додаткових витрат та, як наслідок, включення несправедливих умов. Отже, за вказаних вище обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний позивачем договір містить ряд несправедливих умов, які за позицією суду суперечать Закону України «Про захист прав споживача» та є свідченням здійснення відповідачем нечесної підприємницької практики, зокрема, стосовно сплати позивачем комісії за організацію Договору, що виходять за межі переліку платежів, передбачених Законом України «Про фінансовий лізинг», про що зазначено вище. Окрім того, ст.2 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлює, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Згідно з ч.1 ст.806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Нормами ст.ст.203, 627 ЦК України, закріплено, що правочин є чинним, якщо його зміст не суперечить цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, волевиявлення учасників є вільним і відповідає їхній волі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору. Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору (ст.3 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до п.1.2 Договору, Лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати у власність предмет лізингу (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування Лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором. Лізингоодержувач користується Предметом Лізингу на умовах даного Договору та згідно з положеннями чинного законодавства (а.с.12). Відповідно до змісту ст.ст.1, 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно з ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг», договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу), розмір лізингових платежів, інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.2 ст.806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст.628 ЦК України. Згідно з ст.799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Таким чином, договір фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб, а сторонами договору фізична і юридична особи, всупереч положень ст.799 ЦК України, було укладено в простій письмовій формі без нотаріального посвідчення, а тому він, в силу положень ст.220 ЦК України, є нікчемним, що узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеним у постановах від 16 грудня 2015 року по справі № 6-2766цс15 та від 19 жовтня 2016 року № 6-1551цс16. Окрім того, п.17 ч.1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб, а отже на послуги фінансового лізингу поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Поміж іншим, із змісту спірного договору №01131 фінансового лізингу від 07.09.2018 року, укладеного між сторонами, в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингоодержувача, які передбачені Законом України «Про фінансовий лізинг», одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Так, відповідно до п.7.4 Договору, у разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладення даного договору та з метою виплати Лізингоодержувачем не менше 25% від вартості предмету лізингу на момент купівлі предмету лізингу та його передачі, Лізингоодержувач зобов'язаний одноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплачених авансових платежів. У такому випадку сплата різниці проводиться Лізингоодержувачем на підставі наданої Лізингодавцем квитанції або рахунку. В такому випадку, остаточна вартість предмета лізингу та подальші лізингові та інші обов'язкові платежі будуть визначені у новому Додатку №1 до даного договору, який сторони зобов'язані підписати на момент отримання предмету лізингу та який є його невід'ємною частиною. Сторони погодили, що доказом зміни вартості предмету лізингу є рахунок-фактура чи прас-лист від продавця транспортного засобу станом на дату виписки рахунку-фактури продавцем. Отже, аналізуючи зміст вказаного пункту договору, можна прийти до висновку, що остаточна вартість предмету лізингу та лізингових платежів встановлюється на момент купівлі предмету лізингу у продавця та передачі його лізингоодержувачу. При цьому, на дімку суду, цим пунктом договору значно обмежено право лізингоодержувача, як споживача фінансової послуги розірвати договір у разі збільшення ціни в порівнянні з тією ціною, що була погоджена сторонами раніше. Також, відповідно до ч.1 ст.531 ЦК України, боржник має право виконати свій обов'язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Разом з цим, відповідно до п.2.4.5 Договору, лізингоодержувач має право не раніше, ніж пройде 12 календарних місяців з моменту підписання акту приймання-передачі предмета лізингу лізингоодержувачем, достроково здійснити сплату всієї суми лізингових платежів, належних до сплати лізингоодержувачем за умовами даного договору. На думку суду вказаний пункт договору не відповідає положенням ч.1 ст.531 ЦК України та обмежує право лізингоодержувача на дострокове виконання взятого на себе зобов'язання. Отже, судом з`ясовано, що в оспорюваному договорі фінансового лізингу №01131, укладеному між сторонами 07.09.2018 року, обмежені права позивача як споживача, передбачені Законами України «Про захист прав споживачів», «Про фінансовий лізинг» та ЦК України, а його умови не відповідають принципу добросовісності та рівності сторін у договорі, та в цілому містять істотний дисбаланс прав та обов'язків сторін договору на шкоду споживача, по своїй суті є несправедливим і порушує вимоги чинного законодавства. Окрім того, згідно п.4 ч.1 ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Відповідно до ч.1 ст.227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Судом не встановлено наявності у відповідача ТОВ «Авто Галактика» ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства. Відповідно до ст.216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. З урахуванням встановлених судом обставин, відсутності у відповідача відповідної ліцензії для надання фінансових послуг, відсутності нотаріального посвідчення спірного договору, включення до нього несправедливих умов, суд приходить висновку, що позовні вимоги в частині визнання договору фінансового лізингу №01131 від 07.09.2018 року недійсним та стягнення з відповідача 68850,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог [PERSON] з приводу стягнення з відповідача комісії банку у розмірі 688,50 грн. сплаченої ним під час внесення грошових коштів у розмірі 68850,00 грн. на рахунок ТОВ «Авто Галактика», суд вважає, що вони не підлягають задоволенню, оскільки вказані грошові кошти сплачені позивачем, як банківська послуга та відповідач жодного відношення до них не має. Враховуючи задоволення позовних вимог та звільнення позивача від сплати судового збору відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», суд вважає за необхідне, в порядку ч.6 ст.141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1409,60 грн. на користь держави, оскільки в позові одночасно заявлено дві самостійні вимоги - як майнову, так і немайнову, судовий збір за які сплачується окремо відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» (з розрахунку по 704,80 грн. за кожну вимогу відповідно).

Outcome: approved