Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

Мінаєв Дмитро Дмитрович звернувся до суду з позовною заявою, в інтересах [PERSON] , в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 8755, вчинений 11 вересня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступник ПАТ «КБ «ПриватБанк») заборгованість за кредитним договором № ODXRF110280774 від 24 квітня 2007 року в розмірі 166 267,81 (сто шістдесят шість тисяч двісті шістдесят сім) гривень 81 копійка. Також просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] суму сплаченого судового збору в розмірі 908,00 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 15000 гривень. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в червні 2021 року від працівників АТ КБ «ПриватБанк», які повідомили про блокування карткового рахунку на підставі вимоги приватного виконавця, [PERSON] стало відомо, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляк В.М. перебуває виконавчий напис № 8755 виданий 11 вересня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з нього на користь АТ «Комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступник ПАТ «КБ «ПриватБанк») заборгованість за кредитним договором № ODXRF110280774 від 24 квітня 2007 року в розмірі 166 267,81 (сто шістдесят шість тисяч двісті шістдесят сім) гривень 81 копійка. Вважає, що вказаний виконавчий напис є протиправним, тобто таким, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню, оскільки у позивача відсутні будь-які боргові зобов`язання перед АТ «Комерційний банк «ПриватБанк», в тому числі такі, які носять безспірний характер. Ухвалою суду від 30.07.2021 року відкрито провадження по справі та витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни документи, на підставі яких було вчинено виконавчий напис, за реєстровим номером 8755, про стягнення з [PERSON] заборгованості. Однак ухвала суду виконана не була. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. На заявлених позовних вимогах наполягає та просить задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача АТ «КБ «Приватбанк» Крилова О.Л. в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, від неї надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить розглянути справу у її відсутність, проти задоволення позовних вимог заперечує та зазначає, що відповідно до укладеного договору позивач [PERSON] отримав кредит, факт отримання якого сторонами не оскаржується. У порушення умов договору, позивач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав та не повернув в межах строку встановленого договором, суму кредиту та не сплатив проценти, комісію та інше за користування кредитом. Банком здійснювались додатково заході, щодо вирішення питання в досудовому порядку, направлялись вимоги про усунення порушень за вказаним кредитним договором, які позивач залишив без уваги, що свідчить про факт наявності боргу та його визнання стороною позивача. Тому АТ «КБ «Приватбанк» звернувся до нотаріуса в межах строку, передбаченого ст. 88 Закону України "Про нотаріат" та п. 3.1. гл. 16 Розділу II Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" від 22.02.2012 р. № 296/5, з урахуванням переривання строку, шляхом часткової оплати боргу позивачем, оскільки банком правомірно заявлено про стягнення суми заборгованості за вказаний період. Банк надав всі необхідні документі відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінет міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, а саме кредитний договір, засвідчений банком розрахунок про заборгованість, в котрому в повній мірі відображені всі операції позивача, щодо погашення заборгованості, тому підстав вважати незаконність дій нотаріуса немає, оскільки нотаріус правомірно в межах строків, вчинив виконавчий напис. Крім того, позивачем до позову не надано жодного доказу відсутності заборгованості за кредитним договором, тому просить відмовити у задоволені позову. Треті особи до судового засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Суд визнає неявку відповідача неповажною та вважає можливим розглянути справу за його відсутності, ухваливши рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням клопотання представника позивача про слухання справи за його відсутності та у зв`язку з неявкою відповідача та третіх осіб, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , в інтересах якого дії адвокат Мінаєв Дмитро Дмитрович до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк», за участі третіх осіб - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляк Валерія Миколайовича про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню з наступних підстав. За загальним правилом ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч.1 ст.16 ЦК, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. 11 вересня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 8755 яким запропоновано стягнути заборгованість з [PERSON] що виникла за кредитним договором ODXRF110280774 від 24 квітня 2007 року. Стягнення заборгованості проводиться за період з 24 квітня 2007 року по 17 серпня 2017 року. Сума заборгованості, що підлягає стягненню складає 166 267,81 гривень, у тому числі: залишок заборгованості за кредитом становить 7 441,20 гривень; залишок заборгованості за відсотками становить 85 092,77 гривень; заборгованість за комісією 4 799,52 гривні; заборгованість за пенею 58 159, 66 гривень; заборгованість за штрафам 7 774,66 гривень. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Пре нотаріат» стягнуто плати із Стягувача в розмірі 3000,00 гривень, як: підлягають стягненню з Боржника на користь Стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню - 166 267,81 гривень /а.с.13/. Крім того, встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляк В.М. від 11.04.2018 відкрито виконавче провадження ВП №56159025 з виконання виконавчого документа - виконавчого напису №8755, виданого 11 вересня 2017 року, про стягнення з [PERSON] на користь АТ «КБ «Приват Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 166 267,81 гривень /а.с.14/. Аналізуючи доводи сторони позивача, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Зокрема для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 87 Закону України «Про нотаріат»). Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Зміст виконавчого напису повинен відповідати вимогам ст. 89 Закону України «Про нотаріат». Так, «Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року встановлено низку документів, які є підставою для стягнення у безспірному порядку згідно виконавчих написів нотаріусів, зокрема, визначено можливість проведення стягнення з підстав, що випливають з кредитних відносин. Пунктом другим Переліку закріплено, що підставою для стягнення за виконавчими написами нотаріусів є кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Вчинення виконавчого напису здійснюється в порядку, передбаченому главою 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (далі Порядок), затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року, №296/5. Нотаріальна дія або відмова в її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови в її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ст. 50 закону «Про нотаріат»). За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Учинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус проводить свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції та не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає та не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, по захист якого він звернувся до нотаріуса, повинне існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 закону «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК, стст.50, 87, 88 закону «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом учинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить протилежного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права в аналогічних правовідносинах дійшла Велика палата ВС у постанові від 29.03.2019 у цивільній справі №137/1666/16-ц. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Разом із тим законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс 17. Представник відповідача в своєму відзиві стверджує, що безспірність заборгованості підтверджується документами, які були надані приватному нотаріусу при зверненні з заявою про вчинення виконавчого напису. Однак, зі змісту виконавчого напису вбачається, що останній був вчинений нотаріусом на підставі кредитного договору, який не було нотаріально посвідчено. Доказів того, що укладений між сторонами кредитний договір ODXRF110280774 від 24 квітня 2007 року було нотаріально посвідчено суду не надано. Крім того, відповідно до постанови Київського Апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року №826/20084/14, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.11.2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». З урахуванням викладеного нотаріус незаконно здійснив стягнення боргу на підставі пунктів Постанови КМУ №662. Тобто, виконавчий напис було вчинено на підставі нормативного акту, який було визнано незаконним та нечинним з моменту його прийняття. Також, нотаріусом, не було дотримано вимоги законодавства щодо умови, що з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, оскільки дата кредитного договору 24.04.2007 року, та на час здійснення виконавчого напису 11.09.2017 року, минуло більше десяти років, що є порушенням чинного законодавства, щодо строків звернення банку для вчинення виконавчого напису. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №645/1979/15-ц. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження, а отже підлягають задоволенню, оскільки приватний нотаріус вчинив спірний виконавчий напис на підставі нечинного нормативно-правового акта, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат». Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням викладеного, оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволені, тому стягненню з відповідача на його користь підлягає сплачений ним при зверненні до суду судовий збір у розмірі 908,00 гривень (а.с.1), та сплачений до суду судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову у розмірі 454,00 гривень. Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 137 ЦПК України необхідною умовою розподілу витрат на адвоката є надання доказів, які підтверджують їх здійснення. Представником позивача - адвокатом Мінаєвим Д.Д. до суду надано попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, який складає 15000 гривень, та договір про надання правової допомоги від 22.06.2021 року, однак не надано акту виконаних робіт та квитанцію про сплату юридичних послуг. За змістом пункту 1 частини 2 статті 137, частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката суд встановлює і розподіляє згідно з умовами договору про надання правничої допомоги в разі наявності відповідних доказів(договорів, рахунків, тощо) щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною. Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача не доведено витрати на надання правової допомоги в частині участі у судових засіданнях та перебуванні у відрядженні, тому стягненню підлягає сума судових витрат у розмірі 6000 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved