Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

Позивач 07.11.2015 року звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Білгород-Дністровський РВ ДМС України в Одеській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу квартири серії ВСХ № 108936 від 05.07.2006 року, вона є власницею трикімнатної квартри [ADDRESS]. На прохання відповідача - свого сина [PERSON], позивач зареєструвала його з дружиною [PERSON] за своєю адресою. Однак, з моменту реєстрації відповідачів вони жодного дня не проживали за місцем реєстрації, участі в оплаті комунальних послуг не приймали, добровільно знятися з реєстраційного обліку відмовляються, у зв'язку із чим вона просить суд:визнати [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування трикімнатною квартирою [ADDRESS]; зобов'язати ДМС Білгород-Дністрвоського РВ ГУДМС України в Одеській області зняти з реєстраційного обліку у трикімнатній квартирі [ADDRESS] [PERSON], [INFO] та [PERSON],[INFO] Позивач в судове засідання не з'явилася, надавши до суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги задовольнити (а.с.48). Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причина неявки суду невідома (а.с. 43-46). Представник Білгород-Дністровського РВ ДМС України в Одеській області у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність (а.с.25,38). У відповідності до ст.169 ЦПК України, підстав для відкладення розгляду справи не виявлено, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у відсутність не з'явившехся осіб за наявними в матеріалах справи доказами. Дослідивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає за необхідне заяву задовольнити частково, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено,що на підставі договору купівлі-продажу серії ВСХ№108936 від 05.07.2006 року, [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] (а.с.6). Право власності [PERSON] на вищевказану квартиру зареєстровано , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.7). Згідно копії домової книги у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.8-11). Факт не проживання відповідачів [PERSON], [PERSON] підтверджують сусіди [PERSON] та [PERSON].а також почтовим повідомленням, що [PERSON].у квартирі [ADDRESS] не проживачє(а.с.14-17,45-46). Частиною першої статті 316 ЦК України встановлено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Конституцією України (ст. 41] та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319,321 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що згідно адресної довідки Білгород-Дністровського РВ ГУДМС України в Одеській області від 12.01.2015 року у спірній квартирі зареєстрований [PERSON], а [PERSON] по м.Білгород-Дністровський та Білгород-Дністровському р-ні не значиться (а.с.39-42). Отже, матеріалами справи встановлений та знайшов своє підтвердження у судовому засіданні факт реєстрації лише [PERSON] за адресою:[ADDRESS]. Таким чином, не зняття з реєстрації відповідача [PERSON] порушує право власності власника -тобто позивача. Положеннями ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні " закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації. Враховуючи вищевикладене, а саме зареєстроване у встановленому порядку право власності позивача на квартиру, ту обставину, що лише відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], а [PERSON] по м.Білгород-Дністровський та Білгород-Дністровському р-ні не значиться, враховуючи, що [PERSON] не мешкає за зазначеною адресою, а також що рішення суду є самостійною підставою для зняття з реєстрації, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS], та про відмову в задоволенні решти вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial