Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

ПАТ КБ « ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги наступним. 25.07.2012 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та відповідачем було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого йому було надано кредит у розмірі 1200.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20.40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Так, станом на 31.07.2017 року заборгованість становить 20675 грн. 25 коп. , яка складається з наступного: -заборгованість за кредитом- 240 грн. 00 коп; - заборгованість по процентам за користування кредитом- 15203 грн. 52 коп; - заборгованість за пенею та комісією- 3771 грн. 00 коп. - штраф(фіксована частина)- 500 грн. 00 коп.; -штраф ( процентна складова)- 960 грн. 73 коп. В судовому засіданні представник позивача відсутній, надав суду заяву про розгляд справи без представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач, відсутній просить розглянути справу за його відсутності, заперечує проти позову посилається на те, що вимоги позивача не ґрунтуються на вимогах закону та не підлягають до задоволення у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд приходить до наступного висновку. 25.07.2012 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та відповідачем було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого йому було надано кредит у розмірі 1200.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20.40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Так, станом на 31.07.2017 року заборгованість становить 20675 грн. 25 коп. , яка складається з наступного: - заборгованість за кредитом- 240 грн. 00 коп; - заборгованість по процентам за користування кредитом- 15203 грн. 52 коп; - заборгованість за пенею та комісією- 3771 грн. 00 коп. - штраф(фіксована частина)- 500 грн. 00 коп.; -штраф ( процентна складова)- 960 грн. 73 коп. Відповідно до змісту п. 1.1.7.12 Умов, підписаних в односторонньому порядку головою правління ПАТ КБ «ПриватБанк», без зазначення дати їх складення, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна зі сторін не проінформує іншу сторону про зупинення дії договору, він автоматично продовжується на такий же строк. Враховуючи положення п. 1.1.7.12 наданих Умов, стандартний термін дії картки становить 2 роки. До суду не надано жодних доказів того, що після закінчення строку дії платіжної картки, відповідачу надавалася нова. Точних даних про закінчення строку дії картки до суду не надано. На думку суду, позивач свідомо не надав суду даних про дату закінчення кредитної картки. Враховуючи наданий позивачем розрахунок останній платіж відповідачем здійснено 09.04.2013 року, а відтак строк позовної давності закінчився 10.04.2016 року. Відповідач з позовом звернувся 20.11.2017 року ( згідно поштового конверту) тобто після спливу трирічного строку позовної давності. Доказів переривання строку позовної давності до суду не надано. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до положень п.п. 3,4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі до винесення судом рішення, є підставою для відмови у позові. Відповідач наполягає на застосуванні трирічного строку позовної давності, що передбачена ст. 257 ЦК України. Відповідно до п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Згідно з п. 31 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Таким чином, згідно з ч. 1ст. 266 ЦК України, відповідно до якої зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки), позивач звернувся до суду з позовом після спливу строків позовної давності, встановлених Договором. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що в позові необхідно відмовити повністю у зв'язку з тим, що позивач пропустив строк позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed