Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] у липні 2013 року звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила визнати будинок [ADDRESS], автомобіль ВАЗ-2102, 1985 року випуску, д/з [NUMBER], колір помаранчевий вартістю 10000,00 грн., автомобіль ВАЗ, 2010 року випуску, д/з [NUMBER], колір чорний, вартістю 50000,00 грн., корову, причіп їхньою спільною сумісною власністю; поділити спільне майно подружжя, виділивши їй в рахунок 1/2 частки спільного майна подружжя будинок [ADDRESS] вартістю 25000,00 грн. автомобіль ВАЗ -2102 1985 року випуску, д/з [NUMBER], колір помаранчевий вартістю 10000,00 грн., корову вартістю 4000,00 грн., всього на суму 39000,00 грн. Виділити відповідачу [PERSON] в рахунок 1/2 частки спільного майна подружжя автомобіль ВАЗ, 2010 року випуску, д/з [NUMBER], колір чорний вартістю 50000,00 грн., причіп вартістю 2000,00 грн., всього на суму 52000,00 грн., припинити право власності на автомобіль за [PERSON], стягнути з відповідача на її користь компенсацію за нестачу її частки в сумі 13000,00 грн. В позові посилалася на те, що вони з відповідачем знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 25.04.1994 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. У 1997 році вони за спільні кошти придбали для проживання будинок [ADDRESS], яке було зареєстроване за її чоловіком, вартість будинку 25000,00 грн. З червня 2013 року відповідач з ними не проживає. Крім цього, в період шлюбу також було придбано автомобіль ВАЗ-2102,1985 року випуску, д/з [NUMBER], колір помаранчевий вартістю 10000,00 грн., який зареєстрований за [PERSON], автомобіль ВАЗ, 2010 року випуску, д/з [NUMBER], колір чорний, вартістю 50000,00 грн., зареєстрованого за [PERSON], корову вартістю 4000,00 грн., причіп вартістю 2000,00 грн.. Посилаючись на ст.ст.60,69,70 СК України, ст.367 ЦК України, просила визнати зазначене майно спільною сумісною власністю подружжя та поділити між нею та відповідачем відповідно до запропонованого нею варіанту. У січні 2014 року позивач подала до суду уточнюючу позовну заяву, в якій, посилаючись на ті ж самі обставини щодо перебування у шлюбі і придбання спільного сумісного майна, визначила вартість придбаного будинку після проведеної оцінки в розмірі 67497 грн., виключила з переліку майна, що підлягає поділу корову вартістю 4000,00 грн., яку вона продала у грудні 2013 року (в позові помилково зазначено у грудні 2014 року) на придбання одягу дітям та ліків доньці, а також уточнила дату випуску автомобіля ВАЗ- 2102 як 1981 року випуску та модель автомобіля 2010 року випуску як ВАЗ- 211140. Загальна вартість майна, придбаного у шлюбі, складає 129493, а 1/2 часта від цієї суми - 64746,50 грн. В порядку поділу просила визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] вартістю 33748,50 грн. автомобіль ВАЗ -2102, 1981 року випуску, д/з [NUMBER], колір помаранчевий вартістю 10000,00 грн., автомобільний причіп вартістю 2000,00 грн., а всього на суму 45748,50 грн. Виділити відповідачу автомобіль ВАЗ 211140 д/з [NUMBER] чорного кольору вартістю 50000,00 грн., залишити за ним право власності на 1/2 частку спірного будинку вартістю 33748,50 грн., а всього на суму 83748,50 грн. Стягнути з відповідача на її користь 19002,00 грн. нестачі її частки, витрати на правову допомогу 250 грн., витрати за проведення оцінки будинку в сумі 500,00 грн. та судовий збір в сумі 668,00 грн. Відповідач після передання справи до іншого судді і початку розгляду справи по суті в іншому складі суду в березні 2014 року подав зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна та визнання права власності, в якому послався на те, що в період з 25.04.1994 року по 09.08.2013 року перебував з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. За період шлюбу було придбано наступне майно: житловий будинок [ADDRESS] вартістю 67497,00 грн., легковий автомобіль ВАЗ-211140, реєстраційний номер [NUMBER], колір чорний, вартістю 46816,83 грн., легковий автомобіль ВАЗ-2102, рік випуску 1981, реєстраційний номер [NUMBER], колір оранжевий, вартістю 10000,00 грн., зареєстрований на ім'я [PERSON], причіп бортовий марки ПП, реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 2000,00 грн., зареєстрований за [PERSON], холодильник «Рейнфорд» вартістю 2600,00 грн.; камера морозильна «Атлант», 2012 року, вартістю 4500,00 грн., телевізор «Рейнфорд» вартістю 1500,грн.., комп'ютер вартістю 5000,00 грн., ноутбук «Тошиба», 2012 року, вартістю 6000,00 грн., піч газова вартістю 1000,00 грн., газовий котел та автоматика газового котлу «Євросвіт» загальною вартістю 2600,00 грн., вікна пластикові вартістю 8800,00 грн., двері пластикові (2шт.) вартістю 5500,00 грн., колодязь трубчатий 15м. вартістю 4500,00 грн., насос водяний вартістю 1500,00 грн., стіл комп'ютерний вартістю 2500,00 грн., стіл комп'ютерний вартістю 800,00 грн. корова вартістю 7000,00 грн., бичок вартістю 5000,00 грн., огорожа (паркан) 25 секцій вартістю 2300,00 грн. Загальна вартість майна складає 187413,83 грн., вартість 1/2 частки становить 93706 грн. Посилаючись на ст.ст. 60,69, 70, 71 СК України, просив визнати вказане майна спільною сумісною власністю подружжя, виділити йому та визнати право власності на 1/2 частку будинку [ADDRESS] вартістю 33748,50 грн., легковий автомобіль ВАЗ-211140, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] вартістю 46816,83 грн., причіп бортовий марки ПП, реєстраційний номер [NUMBER] вартістю 2000,00 грн., загальною вартістю виділеного майна на суму 82565,33 грн., а відповідачу все інше майно на загальну вартістю 100348,50 грн., стягнувши з відповідача на його користь витрати за проведення оцінки автомобіля в сумі 200,00 грн. та судовий збір в сумі 825,65 грн. У теперішньому судовому засіданні відповідач [PERSON] подав заяву від 31.03.2014 року, яку просив долучити до раніше поданої зустрічної позовної заяви, в якій просив виключити з переліку спільно нажитого майна: телевізор «Рейнфорд» вартістю 1500,00 грн., комп'ютер вартістю 5000,00 грн., а також два комп'ютерних стола вартістю 2500,00 грн. та вартістю 800,00грн., та уточнив перелік майна з визначенням ціни майна, з якого видно, що відповідач зменшив ціну морозильної камери до 3400,00 грн., ноутбука «Тошиба» до 5000,00 грн., корови до 4000,00 грн., бичка до 4000,00 грн., визначивши загальну вартість спільного майна подружжя відповідно до уточненого переліку в розмірі 171513,83 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] підтримали свій позов, просили задовольнити повністю, доповівши обставини, викладені в уточненому позові. Частково визнали зустрічний позов з урахуванням заяви щодо переліку майна та його вартості: заперечували проти визнання спільним сумісним майном подружжя печі газової, газового котла з автоматикою до нього, пластикових вікон, пластикових дверей, оскільки вони враховані у вартість житлового будинку. Колодязь та водяний насос до нього, а також огорожа знаходяться на території домоволодіння та є його приналежністю, тому не підлягають розподілу. Також просили виключити з переліку спільного майна подружжя, яке підлягає розподілу, ноутбук «Тошиба», оскільки він купувався для дітей, бичка, якого було продано ще за період спільного проживання, та корову, яку було продано 7 грудня 2013 року на придбання одягу для дітей, оскільки аліменти від відповідача надійшли тільки 19 грудня 2013 року. Крім цього, просили виділити автомобільний причіп саме позивачу [PERSON], оскільки з нею залишилися проживати неповнолітні діти, причіп буде використовуватися при заготівлі сіна для худоби, крім цього, діти планують також отримати водійські посвідчення і залишитися проживати в сільській місцевості. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] первинний позов [PERSON] визнали частково, оскільки позивач не включила до переліку все майна, яке підлягає розподілу, підтримали зустрічну позовну заяву з урахуванням заяви до неї щодо переліку майна та його вартості, просили задовольнити. При цьому представник відповідача пояснила, що до переліку майна відповідачем були включені пластикові вікна, пластикові двері, огорожу, оскілки із звіту про оцінку будинку вбачається, що оцінка була проведена відповідно до технічного паспорту станом на серпень 1993 року і встановлення цього майна у звіті не відображено. Просили виділити відповідачеві [PERSON] автомобільний причіп, бо він так само проживає в сільській місцевості, на даний час не працює, на обліку в центрі зайнятості не перебуває і саме автомобілем з причіпом має заробляти на життя, в тому числі і на сплату аліментів на дітей. Не заперечували, що бичка було продано за сумісне життя, але коли подружжя вже фактично не вело спільного господарства і кошти від продажу позивач витратила на погашення якихсь боргів, про які відповідачеві було невідомо, а тому на власні потреби. Корова була продана позивачем уже під час знаходження справи в суді і в первинному позові вона зазначала її як спільно нажите майно подружжя, тому підлягає розподілу. Щодо печі газової, то вона є побутовою технікою та може бути підключена до будь-якого газового обладнання, тому має бути розділена як спільне майно подружжя. Огорожа являє собою 25 секцій, на її думку, не є приналежністю до будинку і підлягає поділу. Заслухавши сторони, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач та відповідач в період з 25.04.1994 року по 09.08.2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем, що підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб, копіями свідоцтв про народження дітей, довідкою Червонопільської сільської ради Бердянського району Запорізької області №459 від 01.07.2013 року. Сторонами не заперечується, що в період перебування у шлюбі ними згідно з договором купівлі-продажу від 07.08.1998 року було придбано житловий будинок [ADDRESS], який був оформлений на [PERSON] З пояснень позивача та відповідача вбачається, що вони у 2002 році придбали не новий автомобіль ВАЗ- 2102, 1981 року випуску, а у 2003 році - бортовий причіп, втім з представлених копій свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів видно, що легковий автомобіль ВАЗ-2102, реєстраційний № [NUMBER], 1981 року випуску, був зареєстрований за позивачем [PERSON] 11 березня 2003 року, а бортовий причіп марки ПП, модель 2.8, реєстраційний [NUMBER], зареєстрований за [PERSON] 4 червня 2004 року. Новий автомобіль ВАЗ-211140, реєстраційний [NUMBER] був зареєстрований в МРЕВ ДАІ м.Бердянська за відповідачем [PERSON] у вересні 2010 року. Крім цього, судом з'ясовано, що позивач [PERSON] після подання до неї [PERSON] зустрічного позову з урахуванням уточненого ним переліку майна погодилася з тим, що, дійсно, в період з 2004 року ними, крім вказаного нею в позові нерухомого та рухомого майна, також купувалася зазначена в зустрічному позові побутова та компьютерна техніка, робилися поліпшення в будинку зі встановлення пластикових вікон, дверей, газового опалення, купувалася велика рогата худоба, а саме: холодильник «Рейнфорд» вартістю 2600,00 грн., камера морозильна «Атлант» вартістю 3400,00 грн., ноутбук «Тошиба» вартістю 5000,00 грн., колодязь трубчатий 15м. вартістю 4500,00 грн., насос водяний вартістю 1500,00 грн., піч газова вартістю 1000,00 грн., газовий котел з автоматикою «Євросвіт» вартістю 2600 грн., пластикові вікна (8шт.) вартістю 8800,00 грн., пластикові двері (2шт.) вартістю 5500,00 грн., огорожа (паркан) 25 секцій вартістю 2300,00 грн., корова вартістю 4000,00 грн. та бичок вартістю 4000,00 грн. Таким чином, судом з'ясовано, що спірний житловий будинок, старий автомобіль ВАЗ-2102 купувалися в період дії Кодексу про шлюб та сім'ю України, а на час купівлі подружжям іншого майна вже був чинний Сімейний кодексу України, які і підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Згідно ч.1 ст. 22 КпШС України, чинного на час купівлі спірної квартири та автомобіля, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до вимог ч.1 ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). За правилами частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Аналогічним чином врегульовані дані питання і в Цивільному кодексі України. Частиною 3 ст.368 ЦК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Названі норми матеріального права припускають існування факту спільної сумісної власності подружжя, доки не доказано інше кимось із подружжя, втім сторонами по справі матеріально-правова презумпція не спростовується. Суд враховує роз'яснення, надані в п.п.23, 24, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", в якому зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. За вимогами ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторонами та їх представниками не заперечувалося, що придбані за час шлюбу житловий будинок, легкові автомобілі, автомобільний причіп, побутова та комп'ютерна техніка, худоба є об'єктами права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] На переконання суду, до складу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя та яке підлягає поділу, слід віднести наступне: житловий будинок [ADDRESS] вартістю 67497,00 грн., легковий автомобіль ВАЗ, модель 211140, 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], колір чорний, вартістю 46816,83 грн., легковий автомобіль ВАЗ, модель 2102, рік випуску 1981, реєстраційний номер [NUMBER], колір оранжевий, вартістю 10000,00 грн., причіп бортовий марки ПП, модель 2.8, реєстраційний номер [NUMBER], колір зелений, вартістю 2000,00 грн., холодильник «Рейнфорд», 2004 року, вартістю 2600,00 грн.; камеру морозильну «Атлант», 2012 року, вартістю 3400,00 грн., ноутбук «Тошиба», 2012 року, вартістю 5000,00 грн., піч газову вартістю 1000,00 грн., насос водяний вартістю 1500,00 грн., корову вартістю 4000,00 грн., а всього майна на загальну вартість 143813,83 грн., тобто на 1/2 частку припадає майна на суму 71906,92 грн. При цьому суд виходить з того, що вказане в зустрічній позовній заяві [PERSON] як придбане майно: вікна пластикові, двері пластикові, газовий котел та автоматика до газового котлу «Євросвіт», не підлягає розділу, так як є приналежністю до будинку та входить у вартість самого домоволодіння, оскільки остання визначена порівняльним методом, а саме: для визначення ринкової вартості житлового будинку оцінювачем бралися подібні об'єкти нерухомості. Тобто, майно, яке вже встановлено в будинку як його обладнання та облаштування, не може бути самостійним об'єктом поділу, бо враховане у вартість самого будинку, які сторони так само просять розділити між ними по 1/2 частці за кожним. Так само, на переконання суду, не підлягають поділу між сторонами колодязь трубчатий 15 м. та огорожа (паркан) з 25 секцій, оскільки відповідно до п.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України №127 від 24.05.2001 року, колодязі та огорожі відносяться до господарських споруд, тобто є складовою частиною самого домоволодіння, є приналежністю до будинку, а тому, як уже суд зазначав, вони так само враховані у вартість останнього і не підлягають самостійному поділу. Щодо поділу великої рогатої худоби: бичка вартістю 4000,00 грн. та корови вартістю 4000,00 грн., суд вважає, що бичок не повинна враховуватися при поділі, оскільки був проданий подружжям ще за час їх спільного проживання, що не заперечував в своїх поясненнях і сам відповідач. Його посилання на те, що дружина кошти від продажу витратила на якісь борги, не може бути прийнято судом до уваги, оскільки відповідачем у підтвердження не надано відповідних доказів, а тому суд вважає, що розпорядження худобою було здійснене в інтересах сім'ї. Втім, суд вважає, що корова, яку позивач [PERSON] продала вже в грудні 2013 року, має бути врахована як спільне сумісне майно подружжя, оскільки вона розпорядилася нею під час знаходження справи в суді проти волі відповідача та яку сама включала в первинному позові в перелік спільного майна подружжя. Доказів того, що кошті від її продажу були втрачені саме на потреби дітей, суду не надала, тому відповідно до роз'яснень, наданих в п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", таке майно або його вартість враховується при поділі. Суд також не враховує заперечення позивача та її представника, що піч газова та ноутбук «Тошиба» не підлягають поділу, бо піч, на їхню думку, є обладнанням будинку і не може бути відокремлена, а ноутбук відповідач подарував дочці. Втім, піч газова є побутовою технікою, а тому нарівні з іншими побутовими приладами, може бути розділена між подружжям, а доказів того, що ноутбук «Тошиба» було подаровано дочці, позивачем суду не надано. З урахуванням позиції відповідача, який погодився з тим, що все, що залишилося в будинку з побутової техніки та іншого обладнання, він згодний залишити позивачу, суд вважає можливим розділити визначений судом перелік спільно нажитого майна подружжя наступним чином, виділивши [PERSON] в рахунок поділу спільного сумісного майна подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] вартістю 33748,50 грн., легковий автомобіль ВАЗ, модель 2102, 1981року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], колір оранжевий, вартістю 10000,00 грн., причіп бортовий марки ПП, модель 2.8, реєстраційний номер [NUMBER], колір зелений, вартістю 2000,00 грн., холодильник «Рейнфорд», 2004 року, вартістю 2600,00 грн.; камеру морозильну «Атлант», 2012 року, вартістю 3400,00 грн., ноутбук «Тошиба», 2012 року, вартістю 5000,00 грн., піч газову вартістю 1000,00 грн., насос водяний вартістю 1500,00 грн., корову вартістю 4000,00 грн., всього майна на загальну вартість 63248,50 грн., задовольнивши її позов повністю. Проте зустрічний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню: суд вважає необхідним виділити відповідачу в рахунок поділу спільного сумісного майна подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] вартістю 33748,50 грн., легковий автомобіль ВАЗ, модель 211140, 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], колір чорний, вартістю 46816,83 грн., а всього майна на загальну вартість 80565,33 грн., стягнувши з нього на користь [PERSON] різницю у вартості виділеного майна в сумі 8658,42 грн. (71906,92 - 63248,50 = 8658,42). При цьому суд вважає неможливим виділити відповідачу ще й бортовий причіп, враховуючи, що вартість виділеного йому нерухомого та рухомого майна перевищує вартість майна, що припадає на його 1/2 частку. Тому в іншій частині зустрічного позову слід відмовити. Відповідно до положень ч.1 ст.88 ЦПК України суд розподіляє судові витрати наступним чином: оскільки первинний позов [PERSON] судом задоволений повністю, то з відповідача на її користь слід стягнути понесенні нею витрати на оплату судового збору в сумі 668,00 грн. Проте з [PERSON], в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 51,06 грн., оскільки їй виділено майна на суму, яка перевищує заявлені нею вимоги і відповідно сплачений нею судовий збір. Суд, крім того, не вбачає підстав для стягнення з відповідача на її користь понесених витрат на правову допомогу в сумі 250,00 грн., які вона просила в уточненому позові, оскільки нею до матеріалів справи долучена лише квитанція №1 про сплату 10.07.2013 року гонорару адвокату [PERSON] в сумі 300,00 грн. без представлення суду доказів того, що саме з ним вона укладала договір про надання правової допомоги та акту прийому-здачі виконаних робіт, враховуючі, що при розгляді справи як її представник брав участь інший адвокат [PERSON] за договором про надання правової допомоги від 16.12.2013 року. Із самої ж квитанції не вбачається, що саме її позов до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ було підготовленого адвокатом [PERSON], за який отримано гонорар. Оскільки зустрічна позовна заява [PERSON] була задоволена частково, то на його користь підлягає стягненню з [PERSON] судовий збір, пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме в сумі 805,65 грн. Понесені ж сторонами витрати на проведення дослідження з визначення ринкової вартості житлового будинку та автомобіля, відповідно [PERSON] в сумі 500 грн., а [PERSON] в сумі 200 грн., не підлягають відшкодуванню відповідно до положень ч.1 ст.88 ЦПК України та покладаються на сторони, оскільки не належать до судових витрат, визначених ст.79 ЦПК України, яка передбачає відшкодування витрат, пов'язаних з проведенням судових експертиз, втім по справі клопотання про призначення експертиз сторонами не заявлялись, відповідно ухвали суду про їх призначення не виносились, а судові експертизи не проводилися. На підставі викладеного,

Outcome: partial