Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з вищевказаним позовом до [PERSON], зазначаючи у позовній заяві про те, що він з 12 лютого 1995 року перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], який було розірвано 01 жовтня 2014 року. У 2003 році позивач отримав державний акт на право приватної власності на землю, згідно якого останньому було передано у власність земельну ділянку площею 2,0199 га. для ведення особистого селянського господарства. Літом 2014 року він із вищевказаної земельної ділянки зібрав урожай зерна пшениці вагою 8 тонн та відвіз його на зберігання до своєї дружини [PERSON] Коли позивач дізнався, що відповідач звернулася до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу, то вирішив забрати зерно пшениці до себе додому. Однак відповідач категорично відмовилася повернути позивачу це зерно. Крім того, коли у вересні 2014 року позивач приїжджав до домоволодіння відповідача, то виявив, що зерна вже стало набагато менше. У зв'язку з вищенаведеним позивач просить витребувати у відповідача зерно пшениці вагою 8 тонн та передати це зерно йому, а у випадку відсутності цього зерна - стягнути із відповідача його вартість на момент розгляду справи. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] заявлених позовних вимог не визнали, просили у задоволенні позову відмовити. Відповідач мотивувала свої заперечення тим, що все зерно, яке позивач у 2013 році привіз до їх домоволодіння, було забране ним влітку 2014 року. Крім цього, відповідач ствердила, що до квітня 2014 року, коли між сторонами шлюб фактично розпався, вона та позивач разом з її батьками проживали однією сімєю в с.Бужани Горохівського району Волинської області, вели спільне господарство, разом харчувалися, планували спільний сімейний бюджет, в який вона вкладала свою заробітну плату. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, ствердив факти, наведені в позовній заяві, просив позовні вимоги задовольнити. Позивач уточнив, що вищевказане зерно пшениці вагою біля 8 тонн він зібрав зі своєї земельної ділянки та привіз до будинку, в якому проживав з дружиною та її батьками, під час жнив у 2013 році. Позивач ствердив, що, перебуваючи в шлюбі з позивачем з лютого 1995 року до жовтня 2014 року, він останні 8 років харчувався окремо, не вів з позивачем спільного господарства, хоча і проживав разом з нею та її батьками. Позивач пояснив, що влітку 2014 року він забрав з їх домоволодіння лише частину вищевказаного зерна вагою приблизно 500 кг., решту якого відповідач повернути йому відмовилась. Точної кількості зерна, яке він просить витребувати з чужого незаконного володіння, та його якісних характеристик позивач не знає. Заслухавши пояснення позивача, відповідача та її представника, свідка, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що даний позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.16 ЦК України, одним з цивільно-правових способів захисту права власності є віндикація - витребування власником майна з чужого незаконного володіння. Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 12 лютого 1995 року Бужанівською сільською радою Горохівського району Волинської області (а.с.8), стверджується, що 12 лютого 1995 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON], після чого вона змінила прізвище на "[PERSON]". Довідкою № 385 від 21 жовтня 2014 року, виданою Скригівською сільською радою Горохівського району Волинської області (а.с.9), стверджується, що [PERSON] у 2003 році було видано державний акт на право власності на земельну частку (пай). Як вбачається із копії Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ВЛ № 006032, виданого 05 жовтня 2003 року Горохівською районною державною адміністрацією Волинської області (а.с.6), [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 2,0199 га. для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Скригівської сільської ради Горохівського району Волинської області. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він, працюючи на посаді Бужанівського сільського голови, був присутній при тому, як літом 2014 року [PERSON] у домоволодінні, у якому він раніше проживав, збирав у мішки зерно пшениці та відносив його до свого автомобіля та до будинку сусіда. Точної кількості вищевказаного зерна свідок не знає. Із письмових пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] вбачається, що в жнива 2013 року вони допомагали [PERSON] розвантажувати зерно пшениці, яке останній привіз до свого домоволодіння на двох тракторних причепах. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (віндикаційний позов). Пунктом 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", встановлено, що застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред'явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. Виходячи із сутності даного позову, спрямованого на повернення власнику саме того майна, що вибуло з його володіння, його предметом виступає вимога власника до особи, яка заволоділа його майном, про повернення індивідуально визначеного майна із чужого незаконного володіння. Тобто за віндикаційним позовом може бути витребувана лише індивідуально визначена річ, оскільки призначенням такого позову є повернення лише того майна, яке було у власності особи, що неможливо у разі вибуття з володіння власника речей, визначених за родовими ознаками. У такому випадку інтереси власника можуть захищатися іншими способами. З цих самих міркувань унеможливлюється також звернення із віндикаційним позовом у тих випадках, коли майно було спожите, втрачене, зіпсоване тощо. Відповідно до ч.1 ст.184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Способом захисту свого порушеного права [PERSON] обрав віндикаційний позов, зміст якого передбачає можливість витребування лише індивідуально визначеного майна, до якого зерно не відноситься. З огляду на вищенаведене суд вважає, що позовна вимога позивача про витребування у відповідача зерна пшениці в порядку, визначеному ст.387 ЦК України, задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Отже, на думку суду, не підлягає задоволенню і позовна вимога щодо стягнення з відповідача в користь позивача грошової вартості пшениці, оскільки позивач не надав суду беззаперечних доказів щодо точної кількості зерна пшениці та його якісних характеристик, що є основою для визначення вартості спірного майна.

Outcome: dismissed