Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

ПАТ «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 19 лютого 2008 року між ними було укладено кредитний договір № 807.70017, за умовами якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 11769,00 доларів США для придбання автомобіля зі сплатою відсоткової ставки у розмірі 15,96 % та сплатою всіх інших обовязкових платежів по договору, з кінцевим терміном повернення до 19 серпня 2015 року. Крім цього, з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань, вони уклали договір застави транспортного засобу, відповідно до якого [PERSON] передав у заставу належний йому на праві власності автомобіль: Daewoo Nexia, 2008 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) XWB3D31UD8A152758, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно договору застави, вартість заставленого автомобіля за домовленістю сторін складала 60100,00 грн. Згідно рішення Загальних зборів акціонерів Банку, ПАТ «Ідея Банк» виникло внаслідок зміни назви ПАТ «Плюс Банк» (ВАТ «Плюс Банк») і є правонаступником всіх його прав та обовязків, в тому числі, ВАТ «Плюс Банк» було правонаступником ВАТ АКБ «Прикарпаття», яке в свою чергу створено шляхом реорганізації ТзОВ « Комерційний банк розвитку лісової та деревообробної промисловості Прикарпаття «Прикарпатлісбанк», що підтверджується змінами до статуту ПАТ «Плюс Банк», погодженими Національним банком України 07.10.2011 року та зареєстрованими 13.10.2011 року. Посилається на те, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, а саме згідно довідки-розрахунку заборгованості за [PERSON], станом 22 жовтня 2015 року утворилася заборгованість в розмірі 18890,86 грн., що включає в себе: 9515,78 доларів США прострочений борг; 9281,44 доларів США прострочені проценти; 93,64 доларів США строкові проценти; 949,86 доларів США дебіторська заборгованість. Зважаючи на викладене, просить суд звернути стягнення на предмет застави - автомобіль: Daewoo Nexia, 2008 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) XWB3D31UD8A152758, державний реєстраційний номер [NUMBER], вартість якого, згідно договору застави складала 60100,00 грн., що належить [PERSON] на праві власності, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ «Ідея Банк» будь-якій третій особі покупцю від імені власника; надати цьому ж товариству право вчиняти від імені відповідача усі дії, необхідні для зняття вказаного автомобіля з обліку за місцем звернення у одному з Центрів надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів та покласти на відповідача судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився, проте надіслав до суду заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити, а справу розглянути у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, хоча належним чином повідомлявся про розгляд справи, причину неявки в судове засідання не повідомив і не просив суд відкласти розгляд справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 19 лютого 2008 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 807.70017, за умовами якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 11769,00 доларів США для придбання автомобіля зі сплатою відсоткової ставки у розмірі 15,96 % та сплатою всіх інших обовязкових платежів по договору, з кінцевим терміном повернення до 19 серпня 2015 року. Крім цього, з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань, 19 лютого 2008 року ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] уклали договір застави транспортного засобу, відповідно до якого [PERSON] передав у заставу належний йому на праві власності автомобіль: Daewoo Nexia, 2008 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) XWB3D31UD8A152758, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно договору застави, вартість заставленого автомобіля за домовленістю сторін складала 60100,00 грн. Згідно довідки-розрахунку заборгованості за [PERSON], станом 22 жовтня 2015 року утворилася заборгованість в розмірі 18890,86 грн., що включає в себе: 9515,78 доларів США прострочений борг; 9281,44 доларів США прострочені проценти; 93,64 доларів США строкові проценти; 949,86 доларів США дебіторська заборгованість. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). В силу ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи відсотки, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Відповідно до положень ст.ст. 589, 590 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, що здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Статтями 514, 516 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Частиною 2 ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18.11.2003 року, з відповідними змінами та доповненнями, передбачено, якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов'язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону. Згідно вимог ч. 3 ст. 28 Закону 24 ЗУ "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" - якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує обов'язок щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета застави із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Згідно із кредитно-заставним договором, звернення стягнення та реалізація предмету застави здійснюється відповідно до чинного законодавства та цього договору, у тому числі шляхом безпосереднього продажу покупцю з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмета застави від імені заставодавця. Таким чином вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмет застави шляхом його продажу від імені боржника є обґрунтованими та відповідають вимогам чинного законодавства. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільного права може бути примусове виконання обов'язку в натурі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про звернення стягнення на предмет застави є обґрунтованими та підлягають задоволенню зі стягненням з відповідача у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України понесених та документально підтверджених позивачем судових витрат. На підставі ст.ст.19,20 ЗУ "Про заставу", ст.ст. 24,28 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст.ст. 16, 20, 512, 514, 516, 526, 572, 589-591, 610, 655, 662, 1046-1053, 1054, 1077, 1078, 1080-1082 ЦК України,

Outcome: approved