Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

Заявник звернувся із вимогами, якими просить суд ухвалити рішення про визнання за ним права власності на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування заявленого суду зазначив наступне. У свій час придбав частину житлового будинку та створив окрему квартиру з нього. В подальшому з`ясував, що права власності на таку квартиру відсутні в реєстрі прав власності. Вважає, що такими діями порушуються його права, у зв`язку із чим і звернувся до суду із даним позовом. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання і підстав для зміни такого порядку сторонами не наведено і судом не встановлено. Відповідач не скористався правом надання відзиву на позов. Проаналізувавши направлені позивачем матеріали, судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідно ним правовідносини. Позивач є громадянином України, має зареєстроване місце проживання за адресою [ADDRESS] з 5 квітня 2002 року, отримував код платника податків та при зверненні до суду сплатив судовий збір (а.с.1, 7-10). 23 вересня 2002 року між позивачем, як покупцем та ВСК "СВІТОЧ" як продавцем укладено договір купівлі - продажу 45\\100 житлового будинку за адресою [ADDRESS] (а.с.11). 22 травня 2002 року на такий об`єкт нерухомості видано технічний паспорт де зазначено, що 45/100 частин житлового будинку належить позивачеві, а інша 55\\100 його частин належить ВСК "СВІТОЧ" (а.с.13-15). 29 жовтня 2002 року Житомирським обласним державним підприємством по технічній інвентаризації видано реєстраційне посвідчення на придбану нерухомість, а саме 45/100 частин житлового будинку за адресою [ADDRESS] (а.с.12). 15 листопада 2007 року рішенням суду у справі № 2-1579/07 (суддя Баренко С.Г. ) визнано право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.26). 11 січня 2021 року позивачу видана довідка про те, що за адресою [ADDRESS] зареєстровано він, його дочка та онука (а.с.21-25). 1 лютого 2021 року отримано інформаційну довідку з державного реєстру речових прав на нерухоме майно де міститься інформація про те, що за адресою [ADDRESS] , співвласниками якої є фізичні та треті особи у даній справі. Зареєстрованих прав власності позивача на згадувану нерухомість не відображено (а.с.16-17). Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78, ст. 81 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Із змісту ч. 1 ст. 317 ЦК України вбачається власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частинами 1, 2 статті 319 ЦК України визначено власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Проаналізував фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані дані правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. По-перше. Суд не вважає, що будь-якими діями відповідача порушувались, не визнавались, або оспорювались права позивача, які б вимагали задовольняти заявлені вимоги загалом. Так, позивачем не наведено і судом не встановлено, що відповідач взагалі вчиняв будь-які дії, які б обмежували права позивача щодо спірного майна. За таких обставин, позов не може бути задоволеним тільки із цих підстав. По-друге. Всі надані позивачем і досліджені судом документи свідчать про те, що позивач як придбавав так і реєстрував права власності на частину будинку. На підставі яких документів і коли таке майно перетворилось на квартиру суду встановити не представилось можливим встановити. Звідси, суд вважає, голослівними твердження позивача щодо того, що йому належить саме квартира, а звідси і визнавати права власності саме на такий об`єкт нерухомості за позивачем не має будь-яких підстав. Не спростовують зазначених висновків суду доводи позивача щодо того, що він та члени його родини фактично проживають саме у квартирі, а звідси і наявні підстави для задоволення позову. Суд наголошує на тому, що, крім першого пункту обґрунтувань прийнятого рішення, відсутні будь-які документи, які б визначали права власності за позивачем саме на квартиру, а не частину будинку. Ким і коли придбане позивачем майно отримало назву квартира №2 , як просить визнати позивач, суду наведено не було. Навіть місце реєстрації позивача відмічено саме як у будинку, а не як у квартирі. Рішення суду у іншій справі не має будь-якого значення для даних вимог, оскільки позивач у ній не приймав участі (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). Результати вирішення спору не дають підстав для подальшого розподілу судових витрат позивача. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed