Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до ФОП [PERSON] про звільнення, стягнення розрахунку при звільнені та стягнення моральної шкоди. В позові позивач зазначив, що працював у відповідача з 15.05.2008 року водієм вантажного транспорту до 13.03.2013 року. 18.11.2013 року у зв»язку із хворобою він вимушений був піти на лікарняний, про що одразу повідомив роботодавця. До 13.03.2014 року він перебував на лікарняному, а 13.03.2014 висновком МСЄК України йому було присвоєно третю групу інвалідності, висновок МСЄК №0279161 серія АВ. 7.04.2014 року він письмово звернувся до [PERSON] з заявою про оплату перших 5 днів лікарняних та про направлення до Фонду соціального страхування лікарняних листів для оплати. 9.04.2014 року він отримав від [PERSON] лист ,в якому [PERSON] запропонував йому звернутися до Південного центру занятості та розірвати трудовий договір, а також було зазначено, що в разі його неявки вказаний трудовий договір буде розірвано за ст.. 40п.4 КЗПП України за прогул. Крім того, оскільки [PERSON] користується його зарплатною карткою він не отримав нараховані йому лікарняні у сумі 1525,82грн., заробітну плату. Позивач просить визнати недійсною та скасувати запис від 13.03.2014 року про звільнення з роботи за ст. 40 п.4 КЗпП України, вказавши формулювання звільнення за ч.3ст.38 КЗпП України. Скасувати зняття з реєстрації 8.05.2014 року Південним районним центром занятості за № 08490800543. Стягнути з відповідача на його користь заробіток з 1.11.2013 року по 15.11.2013 року у сумі 602,38грн., лікарняні у сумі 593,55грн., лікарняні нараховані ФСС у сумі 1525,82грн., грошову компенсацію за відпустку за період з 2008 року по 2014 рік у сумі 4335,36грн., вихідну допомогу при звільнені у сумі 3654грн., а також середній заробіток за час вимушеного прогулу. Незаконним звільненням з роботи йому спричинено моральну шкоду, оскільки порушено його право на працю, він на теперішній час не працює, в нього тяжкий матеріальний стан. , просить стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 (десять тисяч) грн. Під час розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги, просить Позивач просить визнати незаконним звільнення за ст..38ч.3 КЗпП України; розірвати трудовий договір за ч.3ст.38 КЗпП України у зв»язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю та умов трудового договору;.Забов»язати Південний районний центр занятості зняти з реєстрації трудовий договір за № 08490800543. Стягнути з відповідача на його користь заробіток з 18.11.2013 року по 22.11.2013 року у сумі 288,8грн., заробітну плату з 14.03.2014 по 18.04.2014 у сумі 1542,8 гривень, лікарняні у сумі 593,55грн., лікарняні нараховані ФСС у сумі 4407,9; грошову компенсацію за відпустку за період з 2008 року по 2014 рік у сумі 4335,36грн., вихідну допомогу при звільнені у сумі 3654грн., моральну шкоду у сумі 10000грн. Представник відповідача заперечує проти позову, суду пояснила, що [PERSON] працював з 15.05.2008 та був звільнений відповідно 14.03.2014 року за прогул, за п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Підставою для розірвання трудового договору є відсутність [PERSON] на робочому місці 14.03.2014 року. Про причини неявки позивач не повідомив, жодних звернень щодо надання йому місця для продовження роботи відповідно висновків МСЄК від нього не находило, як і не находило самого висновку МСЄК, який підтвердив би неможливість виконувати покладені на нього обов»язки водія. Відсутність на робочому місці підтверджується складеним актом, табелями обліку робочого часу, листами, які направлялися йому на адресу. Відповідно до Порядку №260 (Наказ Міністерства праці та соціальної політики України від 8.06.2001р) [PERSON] було надано всі необхідні документи для зняття з реєстрації трудового договору, тому вважає, що ця вимога заявлена до неналежного відповідача, оскільки [PERSON] самостійно не здійснює ні реєстрації ні зняття з реєстрації трудових договорів. Вимоги про стягнення матеріальної допомоги на користь [PERSON] також необґрунтовані, оскільки виплати проведені, що підтверджується платіжними дорученнями банків про перерахування зазначених виплат. [PERSON] було нарахована компенсація за невикористані відпустки у сумі 4335, 36грн.,(за мінусом ЄСВ та НДФЛ -3552,39грн.) які депоновані.(копія платіжного доручення №120 від 27.06.2014 року.) оскільки позивач відмовився їх отримати. Вважає, що звільнення позивача відбулося відповідно до вимог ст.. 40 п.4 КЗпП України. Порушення права позивача не було, просить в позові відмовити. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, оцінивши всі надані докази у сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 40 п.4 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин; Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.92 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП ( 322-08 ), суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). В судовому засіданні встановлено, що 14.03.2014 року [PERSON] був відсутній на робочому місці .Ці обставини підтверджені актом №9 від 14.03.2014 року складеним [PERSON] в присутності [PERSON], [PERSON], [PERSON] поясненнями [PERSON] в судовому засіданні, табелями обліку робочого часу. Представник позивача визнав, що [PERSON] не вийшов на роботу, та був відсутній на робочому місці 14.03.2014 року, але, пояснив при цьому, що за станом здоров»я він не міг працювати водієм, тому подзвонив [PERSON] та попросив надати йому іншу роботу. Докази того, що [PERSON] звертався до відповідача , або про те, що [PERSON] відмовився надати іншу роботу позивачем не представлені, як не представлено даних про те, що [PERSON] пізніше приходив на роботу, або письмово чи по телефону звертався до відповідача з вимогами виплати заробітної плати, компенсації за відпустку чи лікарняних. Відповідачем в судове засідання представлено відомість на виплату грошей за червень 2014 року, де зазначено, що 3552грн. 39коп.-сума компенсації не невикористану відпустку - депоновано, оскільки позивач не надав номер рахунку для отримання компенсації за невикористану відпустку. (а.с.80-82 ). [PERSON] нараховано за лікарняний за період з 3.12.2013 року по 13.03.2014 року 3864гривні.(а.с.33); 3218,71грн. зараховано на картку позивача.(а.с. 34 ). Позивачем надана роздруківка руху коштів по банківській зарплатній картки з якої видно, що двічі на місяць на рахунок [PERSON] перераховувалася зарплата , в тому числі і 5.11.2013 року у сумі 528гривень, 19.11.2013 року у сумі 500 гривень, 5.12.2013р -278,87грн., 27.12.2013 -314,66грн.(а.с.61-62). Крім того надані копія відомості та розрахункової відомості від 19.11.2013 року та 30.11.2013р.(а.с.77-79); а також довідка Запорізького відділення Виконавчої дирекції ФСС про розрахунок за лікарняні з [PERSON] (а.с.59). В своєму позову [PERSON] просить стягнути на його користь заробітну плату за період з 14.03.2014 року по 18.04.2014р, але в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] перебував на лікарняному до 13.03.2014 року і більше не приступив до роботи , тому ці вимоги задоволенню не підлягають. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] своєчасно була нарахована та переведена на платіжну картку заробітна плата та оплата по лікарняним. Доводи представника позивача про те, що [PERSON] не отримував зароблені гроші у зв»язку із тим, що платіжна картка знаходилася у [PERSON] нічим не підтверджені. В своєму позові позивач посилається на те, що він був звільнений у період часткової непрацездатності неспроможні, оскільки в матеріалах справи містяться лікарняний лист АГВ 364567 в якому останній день хвороби зазначений 13.03.2014 року.(а.с.12). 13.03.2014 видана довідка МСЄК в якій зазначено, що [PERSON] визнано інвалідом 3 групи безстроково (а.с.14).Даних про те, що позивач 14.03.2014 року знаходився на лікарняному суду не надано. Таким чином, судом встановлено, що з 14.03.2014 року [PERSON] не приступив до роботи водієм ФОП [PERSON] та був звільнений за прогул на підставі ст..40п.4КЗпП України. Підстав для звільнення [PERSON] за ст..38ч3КЗпП України судом не добуто. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позовні вимоги не доведені, підстав для задоволення позову немає. У відповідність до ст.88 ЦПК України, ст.5 Закону України "Про судовий збір", судові витрати по сплаті судового збору мають бути віднесені на рахунок держави

Outcome: dismissed