Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON], 29 січня 2018 року звернувся до суду з позовом до відповідача - [PERSON], третя особа Кодимська районна державна адміністрація (далі - Кодимська РДА) Одеської області як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання неповнолітніх дітей. Позивач [PERSON], будучи підтриманим своїм представником (на підставі доручення), в судовому засіданні пояснив, що 09 жовтня 2006 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають дитину - сина [PERSON], [INFO]. Син [PERSON] і син відповідача від попереднього шлюбу - [PERSON], [INFO], проживають в одному житловому будинку з ним та відповідачем. Рішенням суду від 09 листопада 2017 року шлюб між ним та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу діти продовжують проживати разом з ним. Умови для проживання дітей відповідають всім вимогам. Відповідач не може дати належного виховання та утримання дітей. Добровільно вирішити питання про те, з ким із батьків будуть проживати діти він з відповідачем не вирішив. Все це і змусило його звернутися до суду. Просить визначити проживання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] разом з ним. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала та пояснила, що не заперечує щоб діти проживали разом з позивачем, з огляду на те, що і вона, і позивач з дітьми фактично проживають в одному будинку. Представник третьої особи - Кодимської РДА Одеської області як органу опіки та піклування (на підставі довіреності) Контузорова Н.І., в судовому зсіданні пояснила, що не заперечує проти вимоги позивача про проживання разом з тим його дитини, але, в той же час заперечує проти проживання з [PERSON] [PERSON], оскільки той ніяких родинних стосунків з позивачем не має. Вислухавши сторони, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.10.2006 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від шлюбу [INFO] у них народився син - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], актовий запис №18 від 21.11.2008 року виданий Лисогірською сільською радою Кодимського району Одесьокї області (а.с.6). Крім того, від шлюбу з [PERSON] у відповідача є син [PERSON], що вбачається з дослідженого в судовому зсіданні свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 22 квітня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №16 (а.с.7). 09.11.2017 року рішенням Кодимського районного суду Одеської області, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а.с.9-11). Після розірвання шлюбу сторони та їх неповнолітні діти фактично проживають в одному будинку, що вбачається з дослідженого в судовому засіданні акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] (а.с.14). 13.04.2018 року відповідач [PERSON] надала заяву, в якій надала згоду на визначення місця проживання неповнолітніх дітей разом з позивачем (а.с.31). Згідно висновку органу опіки та піклування Кодимської РДА Одеської області №01-29/793 від 16.04.2018 року, вбачається, що служба у справах дітей вважає за доцільне та таким, що відповідає інтересам визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON], [INFO] разом з батьком [PERSON] за місцем його проживання в с. Федорівка Кодимського району Одеської області (а.с.29-30). Згідно ст.19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Згідно зі ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Суд вважає, що питання щодо того, з ким із батьків буде проживати дитина вирішується саме батьками. У спорі, що виник, позивач не є батьком [PERSON], а тому в цій частині в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відомвити. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Крім того, поняття "розлучення дитини та матері" не є тотожним поняттю "визначення різних місць проживання матері та дитини", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання. Таким чином положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини. Як роз'яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Частинами 1,2 ст.171 СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Врахування думки дитини щодо її життя передбачає й ст. 12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов'язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково.

Outcome: partial