Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

В квітні 2015 року позивач ПАТ «УкрСиббанк» правонаступник [PERSON] «Фінансова компанія «Позика» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача борг за кредитним договором № 11340701000 від 25.04.2008 р. в сумі 165 848, 37 дол. США та 844 705,12 грн. пені та судові витрати. В обґрунтування позову зазначив, що 25 квітня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] було укладено кредитний Договір про надання споживчого кредиту №11340701000, у відповідності до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 71 000,00 доларів США зі сплатою 13,00% річних за користування кредитними коштами з кінцевим терміном погашення кредиту до 24 квітня 2015 року. В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором, між банком та [PERSON] укладено договір поруки № 201011 від 25.04.2008 року, відповідно до якого поручитель зобовязується відповідати за невиконання [PERSON] всіх його зобовязань перед кредитором. Вказує, що позивач свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит, однак відповідач не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по процентам та по тілу кредиту протягом тривалого часу, чим суттєво порушує взяті на себе договірні зобовязання. Відповідач порушив умови договору, внаслідок чого станом на 11.02.2015р. утворилась заборгованість в сумі 165 848,37 доларів США (а саме 67 571,02 дол. США заборгованість за кредитом та 98 277, 35 дол. США заборгованість по відсоткам) та 844 705,12грн. пені (яка складається з 344 938,59 грн. пеня за прострочення сплати кредиту, 499 766,53 грн. пеня за прострочення сплати процентів), які позивач просить солідарно стягнути з відповідачів. 20.04.2017 р. позивач [PERSON] звернувся із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк» правонаступник [PERSON] «Фінансова компанія «Позика», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] про визнання недійсним договору поруки № 201011 від 25.04.2008 р., укладеного між АК ІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], оскільки він не формував власного волевиявлення на підписання договору поруки із банком. Заочним рішенням від 19.08.2015 р. у даній справі позов банку було задоволено повністю. Ухвалою суду від 22.02.2016 р. заочне рішення у даній справі було скасовано та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 14.03.2016 р. було призначено почеркознавчу експертизу договору поруки, а 10.03.2017 р. було поновлено провадження, у звязку із надходженням клопотання експерта. 20.04.2017 р. ухвалою суду було прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] Ухвалою суду від 27.04.2017 р. було призначено почеркознавчу експертизу договору поруки, а 05.10.2017 р. провадження по справі було поновлено, у звязку із надходженням висновку експерта. Ухвалою від 16.11.2017 р. було замінено позивача ПАТ «УкрСиббанк» на правонаступника [PERSON] «Фінансова компанія «Позика». Ухвалою суду від 16.11.2017 р. було призначено додаткову почеркознавчу експертизу договору поруки, а 04.04.2018 р. провадження по справі було поновлено, у звязку із надходженням висновку експерта. Представник позивача відповідача [PERSON] «Фінансова компанія «Позика» в судове засідання не зявився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у відсутності представника. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Щодо зустрічного позову відзиву не направляли. Відповідач третя особа [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, місце та час судового засідання, а саме із рекомендованого повідомлення вбачається, що таке отримав 05.05.2018 р. за місцем його реєстрації, в судові засідання не зявляється, клопотань не направляв. Представник відповідача позивача [PERSON] в судове засідання не зявилася, направила суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, щодо задоволення позову в частині вимог до [PERSON] заперечила, зустрічний позов просила задовольнити з підстав наведених у такому позові. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до часткового задоволення, а зустрічний позов слід задовольнити повністю, з наступних мотивів. Так, відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, судом встановлено, що 25 квітня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є [PERSON] «Фінансова компанія «Позика») та [PERSON] було укладено кредитний Договір про надання споживчого кредиту №11340701000, у відповідності до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 71 000,00 доларів США, які були отриманні [PERSON], що вбачається із копії заяви квитанції № 46 на видачу готівки від 25.04.2008 року (предявлений паспорт). Відповідно до умов кредитного договору (п.1.1 ) позичальник, укладаючи Договір, усвідомлює можливість виникнення курсових різниць (коливань) валюти кредиту при отриманні кредитних коштів та їх використанні за цільовим призначенням згідно умов Договору, внаслідок чого може виникнути потреба у доплаті Позичальником за рахунок власних коштів повної вартості продукції (товару/робіт/послуг), яку останній придбаває за рахунок кредитних коштів Банку. Позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до Договору, (якщо Сторонами визначено такий графік погашення та укладено Додаток №1 до Договору), але в будь-якому випадку не пізніше 24 квітня 2015 р., якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов Договору та/або умов відповідної угоди Сторін. (п.1.2.2). За користування кредитними коштами протягом перших 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 13,00% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов Договору. У випадку, якщо Банк не повідомив Позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов Договору, застосовується розмір процентної станки, діючий за цим Договором в попередньому місяць. За користування кредитними коштами понад встановлений Договором термін Банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки, вказаної в п. 1.3.1. Нарахування вищевказаної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу, а саме з наступного дня після дня не сплати або не повної сплати платежу встановленого у Договорі. Проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу за підвищеною ставкою до моменту погашення такої заборгованості. Строк сплати процентів: з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані Банком такі проценти (п.1.3). А в розділі 5 сторони погодили порядок зміни процентної ставки. За порушення Позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених Договором та/або «Кредитним договором», зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Банку пеню в наступному порядку, а саме: в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні; в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті; пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування. При цьому Банк може використати таке право на застосування пені, починаючи з 32 (тридцять другого) календарного дня, рахуючи з дати порушення Позичальником терміну виконання свого грошового зобовязання, передбаченого Договором та/або "Кредитним договором". Позичальник повинен сплатити пеню за цим Договором та/або "Кредитним договором" за першою вимогою Банку (п.4.1). 25.04.2008 року між АК ІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] будо укладено додаткову угоду № 1, згідно якої сторони погодили внести зміни до договору, а саме додати до договору Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту та Тарифи банку а також внесені доповнення до договору. Також, 25 квітня 2008 року банк уклав з [PERSON] договір поруки, за яким останній зобовязався перед банком відповідати за виконання позичальником [PERSON] усіх її зобовязань перед банком, що виникли з договору про надання споживчого кредиту №11340701000 від 25.04.2008 року. Згідно зі ст. ст.526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно із статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Відповідно до вимог статті 527 Цивільного кодексу України боржник зобовязаний виконати свій обовязок за договором та погасити заборгованість перед кредитором. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов'язання. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право нараховувати відсотки за користування кредитними коштами до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч.1ст.546 та ст.549 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання (п.3ч.1ст.611 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті530, 631 ЦК України). Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Як вбачається із копії заяви - квитанції про видачу готівки, банк належно виконав свої зобовязання за договором, надавши відповідачу кредитні кошти в сумі 71 000 дол. США, однак відповідач [PERSON] не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по тілу кредиту та выдсоткам протягом тривалого часу, чим суттєво порушує взяті на себе договірні зобовязання, а саме останній платіж по тілу кредиту та відсоткам було здійснено 07.08.2008 р., що вбачається із розрахунку заборгованості. У звязку із невиконанням умов договору позивач направив відповідачам вимоги від 17.02.2015 року про необхідність усунення порушень кредитного договору, а саме погашення заборгованості по відсотках та основному боргу. Станом на 11.02.2015р. утворилась заборгованість в сумі 165 848,37 доларів США (а саме 67 571,02 дол. США заборгованість за кредитом та 98 277, 35 дол. США заборгованість по відсоткам) та 844 705,12грн. пені (яка складається з 344 938,59 грн. пеня за прострочення сплати кредиту, 499 766,53 грн. пеня за прострочення сплати процентів). Разом з тим, як розяснено в абз. 2 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року N 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. При цьому, у відповідності до правової позиції Верховного Суду України, висловленої ним в постанові від 2.07.2014 року у справі N 6-79цс14, аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст. 192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня. Офіційний курс НБУ станом на час ухвалення рішення суду становить 2608.3615 гривень за 100 доларів США. Таким чином, еквівалент заборгованості за тілом кредиту та відсотками в національній валюті згідно вище вказаного офіційного курсу Національного банку України становитиме: 165 848,37 доларів США х 2608.3615 гривень : 100 доларів США = 4 325 925 грн. Враховуючи, що [PERSON] не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, таким чином у порушення умов кредитного договору, а також ст. 509, 526 ЦК України зобовязання за вказаним договором не виконав, а тому з нього підлягає стягненню заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 11340701000 від 25.04.2008 р. року по процентах та кредиту у розмірі 165 848,37 доларів США (еквівалент 4 325 925 грн.). та 844 705,12грн. пені (яка складається з 344 938,59 грн. пеня за прострочення сплати кредиту, 499 766,53 грн. пеня за прострочення сплати процентів). При цьому, судом не встановлено обставин для зменшення розміру пені. Щодо стягнення заборгованості з [PERSON] солідарно із поручителем [PERSON], то суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 553 цього ж Кодексу передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Частинами 1,2 ст. 554 цього Кодексу встановлено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Так, в матеріалах справи наявний договір поруки укладений між банком та [PERSON] Проте, згідно висновку експерта №1.1-0032:18 від 28.03.2018 р. вбачається, що підпис, проставлений від імені [PERSON] на лицевій та зворотній сторонах договору поруки № 201011 від 25.04.2008 р. виконані не [PERSON], а іншою особою. Відповідно до ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Умовами ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільству, його моральним засадам. У силуст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, за яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійним. Пленум Верховного Суду України в п. п. 2, 12 Постанови від 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» роз'яснив, що угода може бути визнана недійсною лише на підставі та з наслідками, передбаченими законом. В кожній справі про визнання угоди недійсною суд має встановити ті обставини, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною, та настання визначених юридичних наслідків. Таким чином, оскільки [PERSON] не підписував договір поруки, його волевиявлення на укладення вказаного договору поруки відсутнє, жодних умов (пунктів) договору поруки він не визначав, не погоджував, не укладав, а тому в задоволенні позову щодо стягнення заборгованості солідарно із [PERSON] слід відмовити, тим самим задовольнивши зустрічний позов та визнати недійсним договір поруки № 201011 від 25.04.2008 р. Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial