Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

В березні 2018 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки [PERSON] , в якому просила суд, визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві власності, відповідно до договору дарування квартири від 27 квітня 2016 року належить квартира [ADDRESS] . Відповідачка [PERSON] колишня дружина її рідного брата [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті брата ( [PERSON] ) відповідачка виїхала з квартири і з цього часу квартирою не користується. В добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку у вищезазначеній квартирі відповідачка не бажає, хоча квартирою і не користується. Відповідачка у належній їй ( [PERSON] ) квартирі [ADDRESS] не проживає без поважних причин; оплату за користування квартирою не здійснює; витрати на проведення ремонтних робіт не несе; особистих речей у квартирі не залишила, забрала їх частинами. Вказані обставини позбавляють її можливості розпоряджатися належною їй квартирою, а тому вона змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права. В судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просила суд позов задовольнити; проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явились; про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином; відзив на позов не надіслала; заяви про оголошення перерви чи розгляд справи за її відсутності до суду не подавала; по справі зібрано достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст.223, 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухав пояснення позивачки, розглянувши подані стороною позивачки документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, що 27 квітня 2016 року державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Дубенко А.О. посвідчено договір дарування квартири, по якому [PERSON] діючи добровільно передала безоплатно у власність [PERSON] , а [PERSON] прийняла у дар квартиру [ADDRESS] (а.с.7). Згідно витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (позивачка). Як вбачається із Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва, станом на 17 лютого 2018 року у квартирі [ADDRESS] значаться зареєстрованим: [PERSON] (мати позивачки), з 14 вересня 1964 року, [PERSON] (відповідачка), з 11 листопада 1997 року та [PERSON] (донька позивачки), з 09 червня 2011 року (а.с.9). Звертаючись до суду з вищезазначеною заявою, позивачка зазначала, що відповідачка, після смерті брата - [PERSON] , який помер [INFO] вищезазначену квартиру залишила в добровільному порядку та не проживає в ній без поважних причин. Свої особисті речі [PERSON] забирала періодично, невеликими частинами, в підтвердження даного факту навіть вчинила власноручно розписку (а.с.36). Під час розгляду справи, судом, достовірно встановлено, що на даний час позивачка володіє та користується вищезазначеною квартирою, несе витрати по її утриманню (надавши в підтвердження квитанції про оплату житлово-комунальних послуг), відповідачка в квартирі не проживає та не є родичем власника квартири. Згідно акту обстеження квартири [ADDRESS] від 17 лютого 2018 року встановлено, що відповідачка [PERSON] не проживає у вищезазначеній квартирі понад шість місяців без поважних причин. Відповідно до ч.3 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні ( ч.1 ст.321 ЦК України ). Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном ( ст.391 ЦК України). Пленум Верховного Суду України у постанові "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року №2 встановив, що реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім?ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно висновку, викладеного у Постанові ВСУ у справі № 6-57цс11 від 16 січня 2012року, визначено, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а положення статті 7 цього Закону правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Даних, які б свідчили, що [PERSON] не проживає за місцем реєстрації з поважних причин, як і даних про те, що їй чинились перешкоди у проживанні в квартирі, суду не надано, не було їх встановлено і під час розгляду справи. З урахуванням вищевикладеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв?язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що факт реєстрації відповідачки порушує права позивачки, як власника квартири, витрат на житлово-комунальні послуги відповідачка не несе, своїх речей в квартирі не зберігає, позивачка не бажає, щоб відповідачка була зареєстрована у квартирі, яка належить їй на праві приватної власності, відповідачка [PERSON] не є членом сім?ї власника квартири, а тому, суд, прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved