Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

Позивач 27.05.2014 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до рішення Ковпаківського райсуду м. Суми від 26.02.2014 року він розпорядженням відповідача №01/06-05 від 28.02.2014 року ( а.с. 8) був поновлений на посаді консультанта відповідача з правових питань відповідно до тимчасової трудової угоди від 01.03.2008 року ( а.с. 13-14). З 2013 року позивач є членом профспілки «Солідарність», яка діє на підприємстві. Розпорядженням відповідача від 28.02.2014 року за №01/06-07 відповідачем встановлено простій з 28.02.2014 року по 11.04.2014 року в зв'язку з відсутністю роботи. Позивач з підстав визначених ст. 34, 252 КЗпП України просить постановити судове рішення про визнання незаконним та скасувати розпорядження відповідача про переведення його на простій від 28.02.2014 року за №01/06-07 та зобов'язати відповідача здійснити донарахування заробітної плати з 28.02.2014 року по 11.04.2014 року з відповідною компенсацією за порушення строків її виплати. 28.02.2014 року відповідач затвердив графік відпусток та попередив про початок відпустки з 11.04.2014 року. Оскільки, відповідач не погодив графік відпусток з профспілковою організацією « Солідарність» членом якої він є, з підстав визначених ст. 79, 247 КЗпП України просить постановити судове рішення про визнання незаконним та скасувати графік відпусток правників відповідача на 2014 рік від 28.02.2014 року, попередження про надання щорічної відпустки від 28.02.2014 року та розпорядження відповідача від 28.02.2014 року №01/07-04 (а.с. 15-17). Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь відшкодування моральної шкоди в сумі 4000 грн. ( в тексті позовної заяви 1000 грн.) за незаконне надання відпустки. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав з вищезазначених підстав. Суду пояснив, що його членство в профспілковій організації «Солідарність» та в її керівних органах підтверджується рішенням Ковпаківського райсуду м. Суми від 26.02.2014 року в мотивувальній частині якого ці обставини підтверджується ( а.с. 5). Акт про простій від 28.02.2014 року (а.с. 25) вважає надуманим. Коли він дізнався, що було введено простій продовжував ходити на роботу до комітету профспілки підприємства. Хоча його не допускали до робочого місця, він проводив консультації в приміщенні профспілки та біля неї в період з 28.02.2014 року по 07.04.2014 до нього у всі робочі години ( працює три рази на тиждень з 16 до 18 години) на консультації приходила одна людина - [PERSON] якого він консультував з правових питань. Він вів книгу прийому консультанта з правових питань відповідача та в ній є записи , що майже у всі дні його нібито «простою» він надавав консультації з правових питань ( а.с. 10-12). Не зазначив конкретних обставин порушення його прав та законних інтересів та не зазначив в чому саме полягають порушення його прав та законних інтересів наданням йому відпуски відповідачем з 14.04.2014 року відповідно до затвердженого графіку, попередження та розпорядження відповідача ( а.с. 15, 16, 17), вважав, що оскільки графік непогоджений з профспілкою « Солідарність», то це і є тією підставою, що тягне за собою незаконність рішень відповідача стосовно надання йому відпустки. Пояснив, що фактично скористався відпусткою у зазначений відповідачем в розпорядженнях термін, до суд до початку відпустки ні в її період не звертався, а звернувся з даним позовом до суду в межах строку позовної давності встановленого для вирішення трудових спорів. Зазначив, що первинної профспілкової організації « Солідарність» в профкомі, в якому він консультує, немає. Не пояснив скільки членів профспілки « Солідарність» працює в профкомі ПАТ « СМНВО ім. Фрунзе», стосовно донарахування зарплати до рівня 1300 грн. за період з 28.02.2014 року по 11.04.2014 року пояснив, що не визначився з конкретною сумою, а достатнім вважає, як зазначено в його письмовій позовній заяві, зобов'язати відповідача зробити донарахування заробітної плати без зазначення конкретної суми. Представник відповідача з позовними вимогами не погодився. В письмових запереченнях ( а.с. 34-36) та в поясненнях зазначав, що тривалий час з моменту першого звільнення позивача з 2010 по 2013 рік консультації з правових питань надавались працівниками профкому, тому введення простою є обґрунтованим та вимушеним заходом в умовах економічних негараздів. Ведення книги обліку наданих консультацій не передбачено внутрішніми документами відповідача, консультації [PERSON] надавались з власної ініціативи позивача, у позивача відсутні докази на доручення йому роботодавцем виконання цієї чи іншої роботи. Стосовно надання відпустки позивачу зазначав, що в день поновлення на роботі позивач був повідомлений про наступне звільнення у зв'язку зі скороченням штату за п.1 ст. 40 КЗпП України та позивач відповідно до ч 5 ст. 79 КЗпП України був повідомлений за 2 тижні про конкретну дату відпустки, заробітна плата за період відпустки сплачена дот початку відпустки, що підтверджується відповідним платіжними дорученнями. Жодних документів, які б підтверджували обґрунтованість перенесення відпустки відповідно до вимог ч.13 ст. 10 ЗУ «Про відпустки» позивач не надав до початку відпустки та в судовому засіданні. Вважав необґрунтованими вимоги про відшкодування моральної шкоди через відсутність доказів про її спричинення. Свідок [PERSON] пояснив, що дійсно звертався до позивача з консультаціями з правових питань. Судом встановлено, що позивач працює у відповідача по тимчасовій трудовій угоді (а.с. 13) консультантом з правових питань, йому встановлено режим робочого часу - в понеділок, середу та п'ятницю з 16 до 18 години. Згідно угоди позивач повинен надавати консультації працівникам товариства, консультації роботодавцю, тобто профкому, представляти інтереси роботодавця та членів профспілки по трудовим спорам в суді. Відповідно до ст. 34 КЗпП України простій - це призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. Згідно з ч.1 ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленої працівникові розряду (окладу). Позивач не надав суду будь-яких доказів звернення до нього з консультаціями з правових питань працівників профкому чи представництва інтересів членів профспілки чи профкому в суді за весь період з моменту поновлення його на роботі (з 28.02.2014 року) та в інші періоди виконання ним трудових обов'язків. Надані ним докази свідчать, що з консультаціями до нього за весь період зверталась лише одна людина - [PERSON] Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Надані сторонами судового спору свідчать, що відповідач обґрунтовано зазначив в акті про простій від 28.02.2014 року (а.с. 25) виникнення обставин (відсутність необхідного обсягу виконуваних згідно трудової угоди робіт), які відповідно до вимог ст. 34 КЗпП України є підставою для простою та відповідно до вимог 113 КЗпП України оплатив простій у розмірі 2/3 його ставки, дозволивши позивачу [PERSON] в період простою не виходити на роботу. Виходячи з вищезазначеного суд вважає позовні вимоги про визнання незаконним розпорядження відповідача №01/06-07( затвердження акту про простій) та здійснення донарахування до зарплати необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає. Ст. 79 КЗпП України передбачено, що черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку. Закон "Про відпустки" не встановлює строк затвердження графіків надання відпусток. Однак в Україні продовжують діяти Типові правила внутрішнього трудового розпорядку для робітників та службовців підприємств, установ, організацій. Пункт 20 Типових правил передбачає, що графіки відпусток складаються на кожний робочий рік не пізніше 5 січня. Таким чином встановлення роботодавцем - відповідачем по справі графіку відпусток від 28.02.2014 року в якому зазначено лише [PERSON] суд вважає логічним та обґрунтованим. Суд констатує, що вказаний графік (а.с. 15) погоджений з головою цехкому роботодавця. Трудове законодавство не містить прямої вказівки про погодження фактично індивідуального графіку відпусток саме з тією профспілко членом якої є конкретний працівник, в тому числі такого, що не є штатним працівником, а працює за тимчасовою трудовою угодою, навпаки законодавець передбачає при складанні графіків відпусток врахування інтересів виробництва, особистих інтереси працівників та можливості їх відпочинку. За поясненнями самого [PERSON] в судовому засіданні в профкомі ПАТ «СМНВО ім. Фрунзе», де він працює за трудовою угодою, відсутня профспілкова організації «Солідарності» членом якої він є, він не може назвати інших членів «Солідарності», які працюють з ним в профкомі товариства, до суду він звернувся після використання відпустки в термін визначений позивачем. Суд вважає, що позивач всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України під час судового розгляду не надав суду безсумнівних доказів існування у нього пільг передбачених частиною дванадцятою ст. 10 Закону "Про відпустки" , яка цілому ряду категорій працівників надає право на одержання відпустки за їх бажанням у зручний для них час, не надав доказів стосовно того, що надання йому відпуски в період за 2013-214 рік з 14.04.2014 року по 30.04.2014 року в період переведення його з 28.02.2014 року на простій з правом не виходити на роботу та своєчасним попередженням про конкретний час відпустки з виплатою відповідних сум заробітної плати згідно чинного законодавства порушено його конкретні законні права та інтереси, а тому вважає, що його позовні вимоги про визнання незаконним та скасування графіку відпусток від 28.02.2014 року, відшкодування моральної шкоди необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають

Outcome: dismissed