Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

До суду звернувся позивач із позовом до відповідача, в якому просить визнати кредитний договір № IFVWGA00000027 від 06.09.2007року, укладений між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] неукладеним та застосувати наслідки визнання правочину неукладеним. Позов мотивований тим, що банком при укладенні договору не було проінформовано про умови кредитування, не надано споживачу інформацію про продукцію. Ухвалою суду від 19.02.2014року до участі в розгляду справи за клопотанням представника позивача залучено [PERSON] в якості третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог щодо предмета спору. До суду подано заяву представника позивача, в якій просить розгляд справи проводити без участі позивача та його представника, позов підтримує в повному обсязі, щодо заочного розгляду справи заперечують. Представник відповідача позову не визнав, просить в задоволенні позову відмовити як в безпідставному, виходячи із того, що при укладені спірного договору, сторонами погоджено усі істотні умови, дотримано встановленої чинним законодавством процедури оформлення відповідного правочину; дотримано основних принципів, притаманних інституту договірного права, отже договір є чинним, правомірним та обов'язковим для виконання сторонами. Просить також застосувати строк позовної давності. Дослідивши докази, надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, об'єктивно та всебічно з'ясувавши таким чином обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06 вересня 2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ "Приватбанк") та [PERSON] було укладено кредитний договір № IFVWGA00000027. 06.09.2007 року між Позивачем та майновим поручителем [PERSON] було укладено договір іпотеки за реєстровим номером № 3360 згідно з яким Банк як іпотекодержатель гарантує собі повернення боргового зобов'язання з боку Позичальника шляхом передачі іпотекодавцем ([PERSON]) іпотекодержателю нерухомого майна, а саме: житловий будинок житловою площею 67м 2, загальною площею будинку 105,3 м 2, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Відповідно до п.2.1.4., Банк зобов'язується забезпечувати позичальника консультаційними послугами із питань виконання договору. Договір укладений в двох примірниках, підписано позичальником та представником банку, скріплено банківською печаткою. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Договір позики укладається у письмовій формі (ст.ст. 626, 628, 629, 1047 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України та ч.1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним із моменту досягнення сторонами в належній формі згоди із усіх істотних умов. На таке вказують і правові позиції Вищого Спеціалізованого суду із розгляду кримінальних та цивільних справ а також Верховного суду України, де зазначається, що кредитний договір являється двостороннім правочином є укладеним із моменту досягнення згоди із усіх істотних умов, направленим на встановлення прав та обов'язків і після його підписання сторонами, - регулюється приписами законодавства, що визначають правові засади між кредитодавцем і позичальником. Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1), особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2), волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3), правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4), правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5). Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору із урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Окрім того, позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду із вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки договір було укладено 06.09.2007року, то строк позовної давності сплинув 07.09.2010 року, а позивач звернувся до суду із позовом 13.01.2014року. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Беручи до уваги наведене, а також те, що під час підписання договору сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору, про що засвідчують підписи на кожній зі сторінок оспорюваного договору, а доказів протилежного з боку позивача суду не представлено, суд не вбачає підстав для задоволення даного позову. На підставі наведеного, відповідно до ст.124 Конституції України, ст.6, 11, 203, 215, 525, 520, 620,-629, 638, 642, 1054, 1051, 1056, ЦК України,

Outcome: dismissed