Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту народження, згідно якої просить встановити факт народження громадянкою України [PERSON] , [INFO] , дитини чоловічої статті [INFO] в м. Алчевськ Луганської області, Україна. В обґрунтування заяви зазначила, її син [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . [INFO] її невістка [PERSON] , знаходячись в лікарні м. Алчевськ Луганської області народила дитину чоловічої статі [PERSON] . В лікарні м. Алчевськ їй було видане медичне свідоцтво про народження дитини № 401, вони не звертались до відділу державної реєстрації актів цивільного стану на тимчасово окупованій території в м. Алчевськ Луганської області, оскільки видане там свідоцтво не буде відповідати дійсності на території України. Зазначила, що її син та невістка мають намір постійно проживати в м. Бахмут Донецької області. Заявник звернулась до Бахмутського відділу державної реєстрації актів цивільного стану східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків), де їй було надане роз`яснення про неможливість реєстрації народження дитини в зв`язку з тим, що нею на підтвердження факту народження дитини надані медичні документи, які не відповідають визначеній законом формі. Зазначає, що відмова в реєстрації відділом державної реєстрації актів цивільного стану позбавляє її права зареєструвати належним чином факт народження дитини, в зв`язку з чим заявник вимушена звертатися до суду з цією заявою, оскільки отримання свідоцтва про народження дитини є підставою для виникнення певних цивільних прав та обов`язків. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 березня 2021 року відкрито провадження у справі. Заявник в судове засідання не з`явилась, про час, місце та дату судового засідання була повідомлена належним чином. Від неї до суду надійшла заява, згідно якої вона просила розглянути справу у її відсутність, заяву про встановлення факту народження підтримала у повному обсязі, просили заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи - Бахмутського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в судове засідання не з`явився. В.о. начальника відділу Яною Писаренко до суду надана заява, згідно якої вона просила розгляд справи провести без участі представника заінтересованої особи, проти задоволення заяви не заперечувала, рішення ухвалити у відповідності до діючого законодавства. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання був повідомлений належним чином. Від нього до суду надійшла заява, згідно якої він просив справу розглянути у його відсутність, просив заяву задовольнити, підтвердив факт народження [PERSON] дитини чоловічої статі. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання також не з`явилась, про час, місце та дату судового засідання була повідомлена належним чином. Від неї до суду надійшла заява, згідно якої вона просив справу розглянути у її відсутність, просила встановити факт народження нею дитини чоловічої статі. В м. Алчевськ Луганської області. Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 147, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого виконкомом Миронівської сільської ради м. Дебальцеве Донецької області (а.с.20). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Алчевського міського управління юстиції Луганської області, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , 03 грудня 2010 року зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище « [PERSON] », актовий запис № 688 (а.с.21). Відповідно до лікарського свідоцтва про народження № 401 від 06 вересня 2020 року, виданого ГУ «Алчевський центр матері та дитини» [PERSON] [INFO] о 08.30 годині народила дитину хлопчика вагою 2700 грамів (а.с.22). Також заявником надана індивідуальна обмінна карта, згідно якого [PERSON] проходила обстеження ГУ «Алчевський центр матері та дитини». На підтвердження факту народження, заявник надала світлини, на яких зображені її син [PERSON] , невістка [PERSON] з народженою дитиною. Оцінюючи документи, надані заявником, суд виходить з того, що народження особи є юридичним фактом, що має наслідком виникнення та зміну багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав. Даючи оцінку допустимості вищезазначених доказів, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. За змістом наказу Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання деякими відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться на території Донецької області. Проведення зазначених дій здійснюється будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходиться за межами вказаної території. Згідно ст. 7 Закону України "Про громадянство України" особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Відповідно до ч.1 ст. 144 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Заявник вказує, що її невістка [PERSON] народила дитину хлопчика в м. Алчевськ Луганської області, яка на теперішній час є тимчасово окупованою територією. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до п.7 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Так, заявник звернулася до Бахмутського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків), однак їй було відмовлено в реєстрації народження дитини (а.с.23). Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. Відповідно до ч.5 ст. 317 ЦПК України в разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану копія судового рішення видається учасникам справи, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для державної реєстрації народження дитини. Відповідно до ст.13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Згідно матеріалів справи зазначені обставини ніким не оспорені. Цього факту не спростовано і зацікавленими особами. Заявником було доведено про неможливість одержання документу, що підтверджує оспорюваний нею факт, іншим шляхом. Вказані причини суд визнає непереборними та такими, що істотно утруднюють заявнику можливість реєстрації народження своєї дитини. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності надають суду можливість зробити висновок про те, що обґрунтовано доведені ті обставини, на які посилалася заявник в своїй заяві. А тому суд задовольняє заяву [PERSON] та встановлює факт народження [PERSON] , [INFO] , [INFO] в м. Алчевськ Луганської області, Україна, дитини чоловічої статі.

Outcome: approved