Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

В провадження судді надійшла вищевказана справа у відповідності до Постанови Верховного суду від 18 вересня 2019 року, згідно якої заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.02.2012 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.05.2017 року в частині позову про стягнення тіла кредиту скасовано, справу у вказаній частині передано на новий розгляд. Так, у грудні 2011 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк "ПриватБанк" ( надалі - ПАТ КБ«ПриватБан») звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №SAMDN 03000017201842 від 14.11.2007 року, за умовами якого, відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 15000 грн. зі сплатою 22,80 % на рік за користування кредитом у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань станом на 30.10.2011 року утворилася заборгованість у розмірі 34154,63 грн., яку позивач просить суд стягнути на свою користь та судові витрати. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 13 лютого 2012 року позов задоволено. Стягнуто із [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором 34154,63 грн. та судовий збір у розмірі 341,55 грн. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 17 червня 2015 року заява [PERSON] про перегляд заочного рішення залишена без задоволення. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2017 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 13 лютого 2012 року залишено без змін. У відповідності до Постанови Верховного суду від 18 вересня 2019 року, згідно якої заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.02.2012 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.05.2017 року в частині позову про стягнення тіла кредиту скасовано, справу у вказаній частині передано на новий розгляд. Так, в обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони уклали кредитний договір № SAMDN000017201842 від 14.11.2007, надалі за текстом - Договір. Відповідно до пункту 1 вищевказаного Договору, Позивач відкриває відповідачеві картковий рахунок в національній валюті України - гривні, випускає та надає Держателю платіжну картку а також ПІН - код до картки; здійснює обслуговування держателя на умовах, викладених в Умовах і правилах надання банківських послугі, що міститься в Додатку до Договору. Банк надає держателю кредит шляхом відкриття відновлюваної відкличної кредитної лінії, що передбачена п. 1 кредитного договору. Ліміт кредитної лінії - 15 000,00 грн. Кредитні кошти та власні кошти держателя використовуються для розрахунків за товари чи послуги, що придбаваються держателем у суб`єктів господарювання, зняття готівки, виконання держателем своїх зобов`язань перед банком за договором, та вчинення інших операцій передбачених договором. Відповідно до п. 1.1. моментом надання банком держателю кредиту є день здійснення операції за допомогою картки або день утримання платежів за умови відсутності на рахунку власних коштів держателя. У відповідності до договору, держатель картки зобов`язаний щомісяця в строки, визначені правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній звітний місяць, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за Овердрафтом, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати всю суму процентів, нарахованих за користування кредитною лінією та\\або Овердрафтом за попередній звітний місяць, та всю суму пені, яка нарахована за попередній звітний місяць у разі порушення строків сплати заборгованості за кредитною лінією та\\або овердрафтом та процентів за користування кредитною лінією та\\або овердрафтом. Відповідач станом на 30.10.2011 р. порушив вимоги кредитного договору і має прострочену заборгованість. В судове засідання сторони не викликалися. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Так, ухвалою суду від "25" жовтня 2019 р. судом встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з урахуванням позиції, викладеної у Постанові Верховного суду від 18 вересня 2019 року в частині позову про стягнення тіла кредиту. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Окрім того, встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив з урахуванням позиції, викладеної у Постанові Верховного суду від 18 вересня 2019 року в частині позову про стягнення тіла кредиту, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи. Сторони жодних процесуальних заяв до суду не надали. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, матеріалами справи встановлено, що 14 листопада 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки із внесеними до нього змінами у вигляді додаткової угоди від 28 листопада 2007 року, на виконання якого позивач відкрив відповідачу рахунок із встановленим кредитним лімітом у розмірі 15 000 грн на кредитну карту, зі сплатою 22,8 % на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості та кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки. Строк дії картки визначено в один рік (пункт 1 договору про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки від 14 листопада 2007 року та пункт 1.1 додаткової угоди від 28 листопада 2007 року). Пунктом 2 договору про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки від 14 листопада 2007 року передбачено, що клієнт здійснює за допомогою карти операції по картрахунку, які передбачені діючим законодавством та відповідно до Умов і правил надання банківських послуг, Правил користування платіжними картками, які є невід`ємною частиною цього договору. Згідно розрахунку наданого позивачем, у зв`язку з порушенням [PERSON] зобов`язань за вказаним договором, станом 30 жовтня 2011 року, виникла заборгованість у сумі 15 000 грн. - заборгованість за кредитом. За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з частинами 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. В силу положень статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. За положеннями статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: тип відсоткової ставки; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо). Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Викладеними нормами права встановлено обов`язкову письмову форму та істотні умови кредитного договору, а саме: розмір кредиту та відсотків за користування кредитом, прядок погашення кредитної заборгованості, які узгоджуються між сторонами при укладенні правочину шляхом підписання його примірників. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, цією статтею; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як встановлено статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Зі змісту наведених правових норм вбачається покладення процесуального обов`язку на кожну із сторін довести належними доказами наявність або відсутність тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Звертаючись до суду з указаним позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк», на підтвердження наявності заборгованості у [PERSON] за договором про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки від 14 листопада 2007 року, надало лише розрахунок заборгованості. Вказана обставина встановлена та зазначена також у постанові Верховного суду. Так у відповідності до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, які є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій та які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (чинного на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, на підтвердження заборгованості за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» надало лише розрахунок заборгованості в якому не відображено рух коштів. При цьому, в письмових матеріалах справи наявні пояснення [PERSON] про те, що в листопаді 2008 року вона погасила заборгованість і більше карткою не користувалася. Вказана обставина підтверджується наданим розрахунком заборгованості, оскільки 28.11.2008 року сальдо дорівнює 0, а отже [PERSON] дійсно було погашено заборгованість в повному обсязі, однак з 29 листопада 2008 року знову обліковується заборгованість, яка становить 14 928,64 грн., а згодом 15 000 грн., але з наданого розрахунку не можливо встановити як утворилася вказана заборгованість. Довідки про збільшення кредитного ліміту, інформація про рух коштів в матеріалах справи відсутня. Жодної інформації щодо користування [PERSON] кредитними коштами в заявленому рзмірі після 28.11.2008 року до матреіалів позову не надано. Позивач повідомлений належним чином про розгляд справи в суді першої інстанції в частині вирішення питання про стягнення заборгованості за тілом кредиту. Однак сторона позивача не виявила бажання надати додаткові пояснення, спростувань [PERSON] , наявних в матеріалах справи, та/або письмові докази з урахуванням викладених обґрунтувань у Постанові Верховного суду, з метою виконання обов`язку доказування. Зважаючи на вищевикладені обставини, з урахування того, що в матеріалах цивільної справи відсутні беззаперечні докази наявності заборгованості за тілом кредиту, суд доходить до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані належними та допустимими доказами, а отже в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України відшкодування витрат зі сплати судового збору у разі відмови у задоволенні позову - не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed