Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який 25 червня 2012 року рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області був розірваний. Від даного шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO], на утримання якого на підставі виконавчого листа № 429/5221/12 від 18.09.2012 року з [PERSON] на її користь стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку. Аліменти відповідач платить нерегулярно і з квітня 2016 року утворив заборгованість, яка станом на 21 листопада 2016 року складає 2826 грн. 33 коп. Неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів станом на 21 листопада 2016 року складає 2202 грн. 67 коп. У звязку з чим просить стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 2202 грн. 67 коп. та понесені нею по справі судові витрати. Позивач надала до суду письмову заяву, згідно якої позов підтримала, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та розглядати справу за її відсутності. Відповідач надав суду письмову заяву відповідно до змісту якої позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечує проти задоволення позову, та просить розглядати справу у його відсутності. У зв'язку з чим, згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. В судовому засіданні встановлено, що Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області 01 жовтня 2012 року видано виконавчий лист про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, які не можуть бути меншими ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], починаючи з 15.05.2012 року і до досягненням дитиною повноліття. Згідно розрахунку державного виконавця Ленінського ВДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області заборгованість станом на 01.08.2016 року складає 2826 грн. 33 коп. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-94цс15, Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Аналогічна правова позиція підтримана постановою Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року у справі № 6-2022цс15, яку не вірно зрозумів позивач, а тому допустив помилки в розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Відповідно до наданого позивачем розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів складає 2202 грн. 67 коп. Таким чином, суд приходить до висновку, що розрахунок неустойки (пені) відповідно до наданої довідки державного виконавця Ленінського ВДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про заборгованість відповідача по аліментам станом на 21 листопада 2016 року повинен бути проведений наступним чином: за квітень 2016 року - 768 грн. 77 коп. х 1% х 30 днів = 230 грн. 63 коп.; за травень 2016 року - 436 грн. 50 коп. х 1% х 31 день = 135 грн. 32 коп.; за червень 2016 року - 436 грн. 50 коп. х 1% х 30 днів = 130 грн. 95 коп.; за липень 2016 року - 1184 грн. 56 коп. х 1% х 31 день = 367 грн. 21 коп. Таким чином, загальна сума неустойки (пені) за період з 01 квітня 2016 року по 31 липня 2016 року становить 864 грн. 11 коп., яку повинен сплатити відповідач. У п.22 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 року № 3 роз"яснено, що передбачена ст.196 СК України, відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді нейстойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв"язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час простроченя сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, враховуючи ту обставину, що відповідач не сплачував заборгованість по аліментам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за виконавчим листом, виданим 01 жовтня 2012 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області, за період з 01 квітня 2016 року по 31 липня 2016 року в сумі 864 грн. 11 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial