Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-06 00:00:00

В липні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про виділення земельної ділянки на місцевості . В позові [PERSON] зіслався на те, що на підставі судового рішення він є власником 4/6 частини земельної ділянки площею 1,9464 га , що знаходиться на території Козіївської сільської ради. Крім нього , судовим рішенням визнано право власності в порядку спадкування за [PERSON] та [PERSON] по 1/6 частині вказаної земельної ділянки площею 0,4865 га кожній. В позасудовому порядку він не може поділити з відповідачами земельну ділянку та укласти договір поділу землі та реалізувати своє право володіти та користуватися земельною ділянкою . Рішенням державного кадастрового реєстратора від 02.04.2018 р. йому відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру , оскільки відсутня нотаріально посвідчена згода інших співвласників, користувачів на поділ земельної ділянки . Прохав виділити вище земельну ділянку із спільної часткової власності на місцевості . У судовому засіданні представник позивача підтримав позов , просить задовольнити. Відповідачі у відкрите судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час і місце слухання справи були повідомлені належним чином та у встановлений законом строк і порядок, про що свідчать розписки про отримання судових повісток. У відповідності до ст.ст. 280, 223 ч. 4 ЦПК України, враховуючи те, що відповідачі про слухання справи повідомлений належним чином, однак в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. В силу положень статей\~21,\~24,41 Конституції України, статей\~319,\~358 ЦК України\~всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Згідно ст.319 ч.1 ЦК України передбачено , що власник володіє , користується , розпоряджається своїм майном на власний розсуд . Правовий режим спільної часткової власності визначається\~главою 26 ЦК України\~з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. В статті 358 ч.3 ЦК України зазначено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі ,яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності . Матеріалами справи встановлено, що рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 07.06.2017 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування після [PERSON] , за [PERSON] визнано право приватної власності на 4/6 частини земельної ділянки площею 1,9464 га , що знаходиться на території Козіївської сільської ради Краснокутського району Харківської області та по 1/6 частині земельної ділянки за відповідачами [PERSON] та [PERSON] площею 0,4865 за кожною. Рішення суду набрало законної сили 19.06.2017 р. Як вбачається з судового рішення ,вказана земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,9195 га , згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 23.08.2014 р. належала [PERSON] Обставини, встановлені рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 07.06.2017 року , не підлягають доказуванню в справі, що розглядається. (ст.82 ч. 4 ЦПК України).\~ Як зазначає витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.07.2017 року, за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на 4/6 частини вище вказаної земельної ділянки . З рішення № РВ-63015432252018 від 02.04.2018 р. державного кадастрового реєстратора ГУ Держгеокадастру у Харківській області [PERSON] , [PERSON] відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельну кадастру , в звязку невідповідністю поданих документів вимогам ,установленим законом України « Про державний земельний кадастр « і порядку ведення державного земельного кадастру , а саме ст. 56 Закону України « Про землеустрій «. Як пояснив у судовому засіданні свідок [PERSON] відсутність нотаріально посвідченої згоди інших співвласників земельної ділянки , є перешкодою внести відомості до Державного земельного кадастру . Статтею 56 Закону України « Про землеустрій «передбачено , що технічна документація із землеустрою щодо поділу та обєднання земельних ділянок включає: а) пояснювальну записку; б) технічне завдання на складання документації, затверджене замовником документації; в) кадастрові плани земельних ділянок, які обєднуються в одну земельну ділянку, або частини земельної ділянки, яка виділяється в окрему земельну ділянку; г) матеріали польових геодезичних робіт; ґ) акт приймання-передачі межових знаків на зберігання при поділі земельної ділянки по межі поділу; д) перелік обтяжень прав на земельну ділянку, обмежень на її використання та наявні земельні сервітути; е) нотаріально посвідчена згода на поділ чи обєднання земельної ділянки заставодержателів, користувачів земельної ділянки (у разі перебування земельної ділянки в заставі, користуванні); є) згоду власника земельної ділянки, для земель державної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на поділ чи обєднання земельних ділянок користувачем (крім випадків поділу земельної ділянки у звязку з набуттям права власності на житловий будинок, розташований на ній). \~ \~ Так\~ ,\~на \~замовлення \~[PERSON]\~ виконана\~ технічна\~ документація із землеустрою щодо поділу земельної ділянки (кадастровий номер : [NUMBER] :01:001:0837 ) , згідно якої проведений поділ земельної ділянки та виділено йому земельну ділянку площею 1, 9464 за №3 . Однак , виділити земельну ділянку на місцевості та внести відомості до Державного земельного кадастру без нотаріально посвідченої згоди на поділ чи обєднання земельної ділянки заставодержателів, користувачів земельної ділянки не можливо . Відповідно до ч.ч.3,4 ст.88 ЗК України учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо , так і разом з іншими учасниками ,які вимагають виділення , а у разі неможливості виділення частки -вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння , користування частини спільної земельної ділянки , що відповідає розміру належної йому частки . Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні . Так відповідно до даних Національної кадастрової системи земельна ділянка з кадастровим номером : 6323583200:01:001:0837 площею 2, 9195 га цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва перебуває у приватній власності. Власниками вказаної земельної ділянки , згідно вказаних даних, є [PERSON] 2/6 земельної ділянки та [PERSON] 4/6 частки у спільній власності. Статтею 328 Цивільного кодексу України\~передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до абзацу 3 частини 2\~статті 331 Цивільного кодексу України\~якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з абзацом 2 частини 1\~статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тобто, державна реєстрація не є способом набуття права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення права власності на нерухоме майно або інших речових прав. При цьому відсутність реєстрації права власності відповідно до\~Закону України "Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень"\~не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України. Відтак, відсутність реєстрації рішення суду як правовстановлюючого документа у відповідному державному реєстрі не впливає на правовий статус відповідного майна та не позбавляє особу права власності. Таким чином , відсутність реєстрації рішення суду як правовстановлюючого документа у відповідному державному реєстрі , не впливає на правовий статус відповідного майна та не позбавляє відповідачів права власності та користування спірною земельною ділянкою . Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Позивачем надано суду достатньо доказів на підтвердження позову , оскільки він законний та обгрунтований , тому такий позов підлягає задоволенню та не позбавляє права власності та користування відповідачів земельною ділянкою. На підставі викладеного та

Outcome: approved