Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до управління Державної пенітенціарної служби України в Луганській області, Селезнівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Луганській області № 143 про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування свого позову [PERSON] посилається на те, що з 2005 року він працював в Селезнівській виправній колонії № 143, місце дислокації якої є смт. Селезнівка Перевальського району Луганської області. З 19.12.2014 року він переведений до Старобільського слідчого ізолятору. Але практично він був змушений так вчинити, оскільки за попереднім місцем роботи в Селезнівці стало неможливо працювати і проживати. Перевальський район став непідконтрольним українській владі, створилася загроза його життю і життю його родини, перестали виплачувати заробітну платню. У Старобільському районі проживають його родичі, які надали йому будинок для тимчасового проживання. Пропрацювавши в Селезнівській ВК жовтень, листопад і частину грудня 2014 року він не отримав заробітної плати. Вважає, що невиплатою заробітної плати порушене його гарантоване Конституцією України право на своєчасне одержання винагороди. Він звертався до УДПтСУ в Луганській області із проханням виплатити йому заборгованість по заробітній платі. Листом від 15 січня 2015 року йому було відмовлено, посилаючись на п.п. 2, 3 «Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», який був прийнятий 07.11.2014 року Кабінетом міністрів України і набрав чинності 21.11.2014 року і відповідно він має отримати заборгованість по зарплаті лише після повернення тимчасово неконтрольованих територій у Донецькій та Луганській областях під контроль органів державної влади. Вказаний порядок також визначає виплату зарплат особам, які переміщаються на контрольовану українською владою територію разом з установою, в якій він працює, тобто якщо б Селезнівська ВК була переміщена на вказану територію, то йому б мали б виплатити зарплату з її кошторису. Але Селезнівська ВК не була переміщена і дотепер це питання не вирішено. Також до сих пір Перевальський район не повернутий під контроль українській владі. Вказана постанова ніяким чином не врегулювала питання виплати заборгованості по зарплаті працездатним особам, які не бажаючи знаходитись на території зони АТО, перевелися працювати до іншої структури установи, яка знаходиться на підконтрольній території. У зв'язку із політичною обстановкою, установа, в якій він працював, опинилася в невизначеному стані, що абсолютно від нього не залежить, тобто державою припинено фінансування цієї установи і при цьому всупереч вищезазначеній Постанові КМУ, її не було переведено на підконтрольну територію. Як він зазначив вище, він є працівником Державної Пенітенціарної служби, яка є складовою Державної кримінально-виконавчої служби України. Відповідно до Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» та Положення «Про Державну пенітенціарну службу України» - Державна кримінально-виконавча служба України складається з ДПтСУ, його територіальних органів управління, установ виконання покарань. Для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби, КМУ створюються територіальні органи управління в областях, які здійснюють керівництво оперативно-службовою та фінансово-господарською діяльністю підпорядкованих їм органів і установ. Фінансування діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та інших джерел, передбачених законом. Відповідно до інформації, розміщеній на офіційному вебсайті УДПтСУ в Луганській області - воно є територіальним органом в системі органів пенітенціарної служби України. У підпорядкуванні управління знаходяться 10 виправних колоній, також наведено перелік установ виконання покарань, які саме підпорядковані УДПтС України в Луганській області, в тому числі і Селезнівська ВК. Відповідно до довідки, виданої йому у Селезнівській ВК, йому була нарахована заробітна плата за період з 01.10.2014 року по 20.12.2014 року на загальну суму 8985 грн. 59 коп., але вона не була виплачена. Таким чином, грошові кошти призначені для виплати йому заробітної плати залишилися в розпорядженні держави в особі Управління ДПтСУ і він вважає, що вони можуть бути скеровані Управлінням на виплату його заборгованості із заробітної плати за період роботи у Селезнівській ВК. Крім того, він вважає, що чинне законодавство зобов'язує роботодавця в разі затримки виплати заробітної плати нарахувати та виплатити працівникам компенсацію втрати частини заробітної плати, пов'язаної з інфляцією. Якщо виплата зарплати затримується на один і більше календарних місяців, роботодавець зобов'язаний нарахувати та виплатити працівникам компенсацію втрати частини заробітної плати відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати». За повідомленням Державної служби статистики України, індекс споживчих цін (індекс інфляції) у листопаді 2014 року становив 101,9%, а за грудень 2014 року становив 103,0%. Відповідно компенсація за несвоєчасно виплачену йому за жовтень заробітну плату становить 42 грн. 04 коп., а компенсація за несвоєчасно виплачену йому за листопад заробітну плату становить 32 грн. 65 коп. Просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за жовтень 2014 року в сумі 4005,46 грн., за листопад 2014 року в сумі 3170,24 грн., за грудень 2014 року в сумі 1809,89 грн., а всього у розмірі 8985 (вісім тисяч дев'ятсот вісімдесят п'ять) грн. 59 коп. та стягнути компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати за жовтень 2014 року у сумі 42,04 грн., за листопад 2014 року у сумі 32,65 грн., а всього у розмірі 74 (сімдесят чотири) грн. 69 коп., зобов'язати відповідача перерахувати вказану заборгованість із заробітної плати на його картковий рахунок в ТВБВ № 10012/0165 філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» № транзитного рахунку з платіжними картками: [NUMBER] і № карткового рахунку [NUMBER]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримав свої позовні вимоги і підтвердив доводи, викладені в позові. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача - управління Державної пенітенціарної служби України в Луганській області Машкович О.Г. в судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення. Представник відповідача - Селезнівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Луганській області № 143 в судове засідання не з'явився. Про час і місце слухання справи був повідомлений вчасно та належним чином. Про причини неявки до суду не повідомив. Своїх заперечень суду не надав. Від нього не надійшло заяви про відкладення розгляду справи. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов є частково обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню з таких підстав: Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON], [INFO], з 17.10.2005 року є співробітником Державної пенітенціарної служби України та займає посаду молодшого інспектора-кінолога відділу режиму і охорони, Старобільського слідчого ізолятора управління ДПтС України в Луганській області з 19.12.2014 року. Вказані обставини підтверджуються довідкою Старобільського слідчого ізолятора управління Державної пенітенціарної служби України в Луганській області № 36/88 від 09.01.2015 р., копією послужного списку із особової справи старшини внутрішньої служби [PERSON] (а.с.а.с. 11, 20-21). Позивач [PERSON] працював в Селезнівській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Луганській області № 143 з 01.10.2014 р. по 18.12.2014 р., місце дислокації якої є смт. Селезнівка Перевальського району Луганської області, та йому нарахована заробітна плата: у жовтні 2014 р. - 4005,46 грн., у листопаді 2014 р. - 3170,24 грн., у грудні 2014 р. - 1809,89 грн., а всього 8985,59 грн., що підтверджується довідкою Селезнівської ВК УДПтСУ в Луганській області № 143 (а.с. 9) З 19.12.2014 року [PERSON] переведений до Старобільського слідчого ізолятору. Пропрацювавши в Селезнівській ВК жовтень, листопад і частину грудня 2014 року позивач [PERSON] не отримав заробітної плати, що підтвердив і представник відповідача. Відповідно до інформації, розміщеній на офіційному вебсайті УДПтСУ в Луганській області - УДПтСУ в Луганській області є територіальним органом в системі органів пенітенціарної служби України. У підпорядкуванні управління знаходяться 10 виправних колоній, також наведено перелік установ виконання покарань, які саме підпорядковані УДПтС України в Луганській області, в тому числі і Селезнівська виправна колонія. 06.01.2015 року позивач [PERSON] звернувся до управління ДПтС України в Луганській області із проханням виплатити йому заборгованість по заробітній платі. Листом від 15 січня 2015 року йому було відмовлено, посилаючись на п.п. 2, 3 «Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», затвердженого постановою КМУ від 07.11.2014 року № 595, яким передбачено, що видатки з державного бюджету будуть здійснюватися лише після повернення тимчасово неконтрольованих територій у Донецькій та Луганській областях під контроль органів державної влади (а.с. 10) Вказаний порядок також визначає виплату зарплат особам, які переміщаються на контрольовану українською владою територію разом з установою, в якій він працює, тобто якщо б Селезнівська ВК була переміщена на вказану територію, то йому б мали б виплатити зарплату з її кошторису. Але Селезнівська ВК не була переміщена і дотепер це питання не вирішено. Також до сих пір Перевальський район не повернутий під контроль українській владі. Вказана постанова ніяким чином не врегулювала питання виплати заборгованості по зарплаті працездатним особам, які не бажаючи знаходитись на території зони АТО, перевелися працювати до іншої структури установи, яка знаходиться на підконтрольній території. У зв'язку із політичною обстановкою, установа, в якій працював позивач [PERSON], опинилася в невизначеному стані, що абсолютно не залежить від позивача [PERSON], тобто державою припинено фінансування цієї установи і при цьому всупереч вищезазначеній Постанові КМУ, її не було переведено на підконтрольну територію. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до вимог ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 233 КУпАП передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Уразі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Ст. 21 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника. Забороняється будь-яке зниження розмірів оплати праці залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання. Ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» передбачає, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У зв'язку з цим суд вважає, що чинне законодавство зобов'язує роботодавця в разі затримки виплати заробітної плати нарахувати та виплатити позивачу [PERSON] компенсацію втрати частини заробітної плати, пов'язаної з інфляцією. Якщо виплата зарплати затримується на один і більше календарних місяців, роботодавець зобов'язаний нарахувати та виплатити працівникам компенсацію втрати частини заробітної плати відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати». За повідомленням Державної служби статистики України, індекс споживчих цін (індекс інфляції) у листопаді 2014 року становив 101,9%, а за грудень 2014 року становив 103,0%. Відповідно компенсація за несвоєчасно виплачену позивачу [PERSON] за жовтень заробітну плату становить 42 грн. 04 коп. а компенсація за несвоєчасно виплачену йому за листопад заробітну плату становить 32 грн. 65 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Сторони та інші особи, які брали участь у справі, мали рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Оскільки відповідачі вказані вимоги закону не виконали, суд на захист прав позивача задовольняє позов про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 8985,59 грн. та компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 74 грн. 69 коп. Що стосується вимог позивача [PERSON] про зобов'язання управління Державної пенітенціарної служби України в Луганській області перерахувати заборгованість по заробітній платі із заробітної плати на його картковий рахунок в ТВБВ № 10012/0165 філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» № транзитного рахунку з платіжними картками: [NUMBER] і № карткового рахунку [NUMBER], то суд не знаходить підстав для задоволення в цій частині позову, оскільки ця вимога пов'язана з виконанням рішення суду. Згідно із ч. 1 ст. 110 ЦПК України позови про стягнення аліментів, про визнання батьківства відповідача, позови, які виходять з трудових правовідносин, можуть пред'являтися також за зареєстрованому місцю проживання або перебування позивача. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі-за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. Суд у відповідності зі ст.88 ЦПК України стягує з відповідача судовий збір в доход держави у розмірі 243 грн. 60 коп., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір". На підставі вищевикладеного та ст. 43 Конституції України, ст. 115, 233 КЗпП України, Постанови Кабінету міністрів України № 159 від 21.02.2001 року «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати», ст. 34 Закону України «Про оплату праці», ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»,

Outcome: partial