Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

Звертаючись до суду, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 28.11.2012 р. між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» (надалі - ПАТ «Сведбанк») та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» (надалі - ФК «Вектор Плюс») укладено Договір факторингу. Відповідно до п.2.1, 2.2. Договору Банк відступає Фактору свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Банку на підставі Документації. З моменту відступлення Банком Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів. Разом із тим, 28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу. Відповідно до п.2.1, 2.2. Договору Клієнт (ТОВ «ФК «Вектор Плюс») відступає Фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі Документації. З моменту відступлення Клієнтом Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів. Отже, внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором № 0310/1007/88-274 від 26.10.2007 року позичальником згідно якого є [PERSON]. Таким чином, на даний час усі права кредитора за вищевказаними Кредитним договором належать ТОВ «Кредитні ініціативи» (надалі за текстом - позивач). Позивач зазначив, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.08.2013 р. № 2а-12909/12/2670 було скасовано п.1 Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 р. № 231 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг», згідно якого до фінансових послуг факторингу було віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб'єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. На підставі цієї Постанови Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 № 352, пункт 1 розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 № 231 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.04.2009 за № 373/16389, яким передбачалося, що до фінансової послуги факторингу віднесено набуття права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому до боржників - суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення, виключено. Ні Цивільний кодекс України, ні Закон «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» не встановлюють жодних обмежень стосовно складу осіб, по відношенню до яких може здійснюватися відступлення права вимоги. Іншими словами, законодавець не виключає безпосередньо фізичних осіб з переліку осіб, що беруть участь у фінансовій операції факторингу. 26.10.2007 року ВАТ «Сведбанк» (правонаступник -ПАТ «Сведбанк») (надалі за текстом - Банк, Первинний кредитор), та фізична особа - громадянин України яким є - [PERSON], (надалі за текстом - третя особа), уклали кредитний договір № 0310/1007/88-274 (надалі за текстом -Кредитний договір). Відповідно до умов вищевказаного Кредитного Договору, Банк зобов'язується надати Боржнику (за кредитним Договором - Позичальникові) кредит у сумі 19600,00USD, а Боржник зобов'язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Відповідно до листа №13-210/7871-22612 від 07.12.2009 року Національного Банку України операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Таким чином, операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії. Банк (первинний кредитор) свої зобов'язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши Боржнику кредит у сумі 19600,00USD. В свою чергу, Боржник неналежно виконує взяті на себе зобов'язання, чим грубо порушує істотні умови Кредитного договору в результаті чого станом на 08.02.2016року має прострочену заборгованість: - за кредитом -18133,00дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 469880,32грн.; - по відсотках -16660,21дол. США., що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 431715,92грн. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за Кредитним договором №0310/1007/88-274 від 26.10.2007 року ВАТ «Сведбанк» та фізична особа - громадянин України, яким є - [PERSON] (надалі за текстом - Іпотекодавець, відповідач), уклали 26.10.2007 року іпотечний договір №0310/1007/88-274-Z-1 (надалі за текстом - іпотечний договір), відповідно до якого останній передав Банку в іпотеку наступне майно, а саме: 2-х кімнатна квартира, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Квартира належить іпотекодавцеві на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.12.2006 року. Квартира має загальну площу 41,8 кв.м., житлову - 26,3кв.м. Сторони оцінили вищезазначений предмет іпотеки в 28032,08 дол.США, що за курсом Національного банку України на день укладення договору становить у еквіваленті 141562,00 грн. Відповідно до умов Іпотечного договору, а саме п. 11 іпотекодержатель набуває право стягнення на предмет іпотеки у будь-якому з наступних випадків: -у випадку невиконання Боржником основного зобов'язання; -у випадку невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем умов Іпотечного договору; -у інших випадках, передбачених законодавством. Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено Іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, шляхом позасудового врегулювання, яким вважатиметься застереження, що міститься у п.п 12.1, 12.2, 12.3 Іпотечного договору або на підставі окремого договору, який може бути укладений між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем з урахуванням вимог чинного законодавства України. Враховуючи невиконання основного зобов'язання, позивач має право звернутися з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором Боржника. На підставі викладеного позивач просив на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (ЄДРПОУ: 35326253, п/р 26507010332001 в ПАТ «Альфа-Банк», МФО: 300346, юридична адреса: 07400, Київська область, м. Бровари, бул. Незалежності, 14), в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0310/1007/88-274 від 26.10.2007року, яка станом на 08.02.2016 року становить 901596,24грн. та складається з заборгованості: -за кредитом -469880,32грн., -по відсотках - 431715,92грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на: двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS]., загальною площею 41,8 кв.м. та житловою 26,3кв.м. та належить Іпотекодавцеві на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.12.2006 року, - шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій. Представник позивача у судове засідання не з'явився, просив розглянути справу без його участі, на позові наполягав у повному обсязі, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій він просив розглянути дану справу за його відсутністю та за відсутністю його представника з урахуванням наданих раніше письмових заперечень. В наданих суду запереченнях представник відповідача зазначив, що позовні вимоги позивача не визнає у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст. 1077, 1078 Цивільного кодексу України, Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором, а предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги, тому в позові ТОВ «Кредитні ініціативи» необхідно відмовити, так як передача зобов'язань відноситься до грошових зобов'язань і стягувати можна тільки грошове зобов'язання, предметом якого позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки не є. Також в порушення вимог пункту 2.3., 4.1. Договору факторингу між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» від 28.11.2012 року, позивачем інформація про надання акту прийому-передачі Реєстру Заборгованості, та інформація про передачу документів, як передбачено умовами даного Договору факторингу, не була надана суду. Договором факторингу між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» від 28.11.2012 року, в пункті 3.3. встановлено, що Фактор сплачує Клієнту Ціну Продажу, передбачену п.3.2. цього Договору на рахунок Клієнта. Даних документів до суду надано не було. Крім того, на час укладення між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» договору про відступлення права вимоги існували обмеження щодо укладення договорів факторингу, які встановлені п. 1 Положення про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг, що затверджене розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України №231 від 3 квітня 2009 року, в частині набуття фактором відступленого права грошової вимоги за договорами факторингу до боржників - фізичних осіб. Також просив застосувати позовну давність, оскільки позивач вже звертався до суду з позовом про дострокову сплату заборгованості за Кредитним договором і 13.11.2013 року по справі №2-70/12 Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська винесено рішення за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості станом на 08.11.2011р. за Кредитним договором №0310/1007/88-274 від 26.10.2007 року у сумі 234098,04 грн. У разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, строк пред'явлення вимоги до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки має обчислюватися з моменту порушення позичальником строку виконання зобов'язання згідно з такими умовами або у зв'язку із застосуванням банком права на вимогу про повернення кредиту достроково та порушення встановленого банком строку дострокового повернення позичальником кредиту. Відповідно до ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі зазначеного просив відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутністю. Позовні вимоги позивача не визнав з тих підстав, що рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 13 листопада 2013 року по справі № 2-70/17/12 (провадження 2/207/17/13 стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість у розмірі 234 098,04 грн. Окрім того, 07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умов що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. На підставі зазначеного просив відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі. Враховуючи вищенаведене у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, справа підлягає розгляду в порядку ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом досліджені всі докази надані сторонами, клопотань про витребування та дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, оцінивши кожний доказ окремо, а також докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків: У судовому засіданні встановлено, що між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого внаслідок зміни найменування було Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та [PERSON] («Позичальник») був укладений Договір про надання кредиту на споживчі цілі №0310/1007/88-274 від 26.10.2007р. (ар.с.8-11). Відповідно до умов вказаного Кредитного договору Позивач зобов'язався надати [PERSON], а останній зобов'язався отримати в порядку і на умовах, зазначених у Кредитному договорі, кредит в іноземній валюті в розмірі 19 600 доларів США, з терміном повернення не пізніше 25.10.2017 року, та сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 11,9% річних Позивач виконав свої зобов'язання за вказаним кредитним договором у повному обсязі. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 26.10.2007р. між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та фізичною особою [PERSON] було укладено іпотечний договір №0310/1007/88-274-Z-1, відповідно до якого останній передав Банку в іпотеку наступне майно, а саме: 2-х кімнатна квартира, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Квартира належить Іпотекодавцеві на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.12.2006 року. Квартира має загальну площу 41,8 кв.м., житлову -26,3кв.м. (ар.с.12-14) Сторони оцінили вищезазначений предмет іпотеки в 28032,08 дол.США, що за курсом Національного банку України на день укладення договору становить у еквіваленті 141562,00 грн. Як вбачається з матеріалів справи, при укладенні договору іпотеки приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] була накладена заборона на відчуження предмету іпотеки до припинення дії іпотечного договору. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, який міститься в матеріалах справи (ар.с.68-69), у зв'язку із неналежним виконанням зобов'язань [PERSON] за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів, утворилась заборгованість, яка станом на 08.02.2016 становить: - за кредитом - 18133,00дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 469880,32грн.; - по відсотках - 16660,21дол. США.,що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 431715,92грн. 28.11.2012р. між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу№15, за умовами якого ПАТ «Сведбанк» відступило, а ТОВ «ФК «Вектор Плюс» прийняло право вимоги за кредитним договором № 0310/1007/88-274 від 26.10.2007р. (ар.с.22-35) 28.11.2012 між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу, за умовами якого ТОВ «ФК «Вектор Плюс» свої права вимоги за кредитними договорами передало ТОВ «Кредитні ініціативи», яке отримало, з-поміж іншого, право грошової вимоги за кредитним договором № 0310/1007/88-274 від 26.10.2007р. (ар.с.36-51, 64- 67). Таким чином, ТОВ «Кредитні ініціативи» є другою організацією, якій сталася переуступка боргу. Першою організацією, згідно Договору факторингу №15 від 28.11.2012 року, якій сталася переуступка боргу, є ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс». В подальшому, в цей же день, був укладений Договір факторингу між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» та позивачем у справі. Відповідно до ч.1 ст. 1083 Цивільного кодексу України, наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Разом з цим всупереч вимогам п.2.6. Договору факторингу №15 від 28.11.2012 року укладеного між ПАТ «Сведбанком» і ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» позивачем не надано суду доказів про отримання Фактором від Банку попереднього письмового дозволу (погодження) Спостережної Ради Банку про згоду на наступне відступлення (або будь-яке інше відчуження) Фактором Прав вимоги заборгованості до боржників будь-яким третім особам, хоча даним пунктом договору встановлено, що таке відчуження допускається виключно за умови отримання Фактором від Банку попереднього письмового дозволу (погодження) Спостережної Ради Банку. Окрім цього відповідно до п.2.6.5. Договору факторингу №15 від 28.11.2012 року укладеного між ПАТ «Сведбанком» і ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» Фактор повинен повідомити Банк про можливе відступлення Права вимоги не менш як за 5 робочих днів до такого продажу (відступлення), чого у даному випадку не було зроблено, так як наступний договір факторингу між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» був укладений у той же день 28 листопада 2012 року, що і перший договір факторингу між ПАТ «Сведбанком» і ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» Крім цього, з позовними вимогами не можна погодитися з огляду на наступне. Відповідно до п.2.1 Договору факторингу між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», Клієнт відповідно до умов даного Договору відступає Фактору свої Права Вимоги Заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, зазначених у Реєстрі Заборгованості Боржників та у Переліку Кредитних договорів та Договорів забезпечення, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі Документації, а Фактор шляхом надання фінансової послуги Клієнту набуває Права Вимоги такої Заборгованості від Боржників та передає Клієнту за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить Ціну Продажу та в порядку, передбаченому даним Договором. Відповідно до ст. 1077 Цивільного кодексу України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Відповідно до ст. 1078 Цивільного кодексу України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. У даному ж випадку ТОВ «Кредитні ініціативи» подало позов про звернення стягнення на предмет іпотеки, а згідно Договорів факторингу предметом є кошти: як заборгованість, так і платежі, які виникають в майбутньому. Дана норма про грошове зобов'язання передбачена і ст. 1078 Цивільного кодексу України. Отже, якщо у позивача є таке право, то тільки про стягнення заборгованості, яка була викуплена. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в позові ТОВ «Кредитні ініціативи» необхідно відмовити, так як передача зобов'язань відноситься до грошових зобов'язань і стягувати можна тільки грошове зобов'язання, предметом якого позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки не є. Окрім цього у судовому засіданні було встановлено, що ТОВ «Кредитні ініціативи» не надано доказів того, що були виконані умови Договору факторингу №15 від 28.11.2012 року укладеного між ПАТ «Сведбанком» і ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс», так як даний договір є першим Договором факторингу та виконання або не виконання його умов несе правові підстави та наслідки для подальшого Договору факторингу. Так, пунктом 2.2.3 цього договору факторингу передбачено, що протягом 5-ти робочих днів, починаючи з наступного за розрахунковою датою дня Фактор, від імені Банку здійснює всі необхідні дії щодо реєстрації зміни особи заставодержателя та/або іпотекодержателя. Такі зміни вносяться до реєстру Іпотек. Таких відомостей ТОВ «Кредитні ініціативи» не надано, хоча наступний Договір факторингу був укладений в один день. Також, відповідно до п.2.3. Договору факторингу між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» від 28.11.2012 року, перехід від Клієнта до Фактора Прав вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в дату Відступлення, якою є дата укладення цього Договору, після чого Фактор стає новим кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Сторони у день укладення цього Договору також складають та скріплюють своїми печатками Акт прийому-передачі Реєстру Заборгованості, за формою, встановленою в Додатку 2 до цього Договору. Реєстр Заборгованості надається Фактору в двох оригіналах, а також в електронному вигляді, за формою, що буде визначена Сторонами окремо, про що Сторони підписують Акт прийому-передачі, що є Додатком №5 цього Договору. Відповідно до п.4.1. Договору факторингу між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» від 28.11.2012 року, Сторони погодилися, що Документація визначена в п.1.1., підлягає передачі від Клієнта до Фактора виключно після сплати Фактором Клієнту Ціни Продажу Заборгованості, визначеної п.3.2. цього Договору, в порядку, передбаченому п.4.2. та п.4.3. цього Договору. В порушення вимог пункту 2.3., 4.1. Договору факторингу між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» від 28.11.2012 року, позивачем інформація про надання акту прийому-передачі Реєстру Заборгованості, та інформація про передачу документів, як передбачено умовами даного Договору факторингу, не була надана суду. Так само Договором факторингу між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» від 28.11.2012 року, в пункті 3.3. встановлено, що Фактор сплачує Клієнту Ціну Продажу, передбачену п.3.2. цього Договору на рахунок Клієнта. Даних документів до суду надано не було. Разом з цим замість вказаних вище документів, які б підтверджували фактичне виконання умов договору між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» від 28.11.2012 року, позивачем ТОВ «Кредитні ініціативи», надані документи, які не стосуються даної справи. А саме, документи, укладенні на виконання первинного Договору факторингу №15 від 28.11.2012 між ПАТ «Сведбанком» і ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс», акт прийому-передачі Реєстру Заборгованості (ар.с.47), акт прийому-передачі Персональних Даних в електронному вигляді (ар.с.48), акт прийому-передачі Реєстру Заборгованості в електронному вигляді (ар.с.49), лист ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» про сплату Ціни Продажу (ар.с.50). Всі ці обставини, ставлять під сумніви фактичне виконання Договору факторингу від 28.11.2012 року, так як були порушені права відповідача, передбачені ст.1082 ЦК України - [PERSON] має право отримати документи, що підтверджують переуступку боргу. Крім цього, суд звертає увагу на те, що у позивача ТОВ «Кредитні ініціативи» взагалі відсутнє право грошової вимоги, за договорами факторингу до боржників - фізичних осіб з огляду на наступне. Як було зазначено вище, умови договору відступлення прав вимоги від 28.11.2012 року, що укладений між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» і ТОВ «Кредитні ініціативи», містять безумовні ознаки договору факторингу і відповідають визначенню, даному у ст. 1077 ЦК України. Так, згідно із частиною першою цієї статті за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Відповідно до ч. 1 ст. 1078, ст. 1079 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року №352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 3 квітня 2009 року №231» фінансову послугу факторингу визначено сукупністю таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів) як: -фінансування клієнтів - суб'єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; -набуття відступленого права грошової вимоги, в тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; -отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Норми ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» вказують на право щодо здійснення операцій з надання фінансових послуг. Виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюються законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється: щодо інших ринків фінансових послуг - спеціально уповноваженим органом виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг. Тобто правильним є те, що виняткове право та\\або обмеження щодо надання окремих фінансових послуг визначається законами та нормативно-правовими актами державного органу, який здійснює регулювання ринків фінансових послуг. Відповідно до п. 1 Положення про державну комісію з регулювання ринків фінансових послуг України (далі - Держфінпослуг), що затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2010 року №157, Держфінпослуг є спеціально уповноваженим органом виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг у межах, визначених законодавством. Пункт 1 Положення про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг, що затверджене розпорядженням Держфінспослуг №231 від 3 квітня 2009 року, встановлює, що до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб'єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників - суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. , законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Отже, на час укладення між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» договору про відступлення права вимоги існували обмеження щодо укладення договорів факторингу, які встановлені п. 1 Положення про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг, що затверджене розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України №231 від 3 квітня 2009 року, в частині набуття фактором відступленого права грошової вимоги за договорами факторингу до боржників - фізичних осіб. Також суд зазначає, що Постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 20.08.2013 по справі №2а-12909/12/2670, якою було скасовано п.1 Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 р. № 231 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг», та на яку позивачем робиться посилання у своєму позові, була скасована ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 лютого №К/800/52877/13 з підстав, що наведені вище. Стосовно застосування строку позовної давності щодо позовних вимог у даній справі. Відповідно до п.11 Іпотечного договору, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі, якщо на день, визначений Основним зобов'язанням, Позичальник не поверне Іпотекодержателю суму кредиту та/або платежі та санкції, що передбачені та/або виплавають з основного зобов'язання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов'язанням та цим Договором, в тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов'язання (як основного боргу так і процентів за ним). При настанні зазначених у абзаці першому цього пункту Договору випадків Іпотекодержатель надсилає позичальнику та Іпотекодавцеві письмову вимогу про усунення порушення основного зобов'язання та/або зобов'язань, передбачених цим договором, у не менш ніж тридцятиденний строк, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього Договору. Листом від 30.09.2008 року відповідача [PERSON] було повідомлено про зміну умов кредитного договору згідно з пунктом 3.8 Кредитного договору та зазначалось, що строк виконання зобов'язань у повному обсязі буде вважатися таким, що настав на десятий календарний день з дня направлення Банком цього повідомлення про зміну умов Кредитного договору (ар.с.24 т.2). Також у судовому засіданні було встановлено, що 13 січня 2009 року на адресу відповідача [PERSON] було направлено вимогу про дострокову сплату заборгованості за Кредитним договором у повному обсязі у тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимоги. (ар.с.26 т.2). У судовому засіданні було встановлено, що 15 листопада 2010 року ПАТ «Сведбанк» звернулось до суду з позовом (справа №2-70/12, провадження №2/207/17/13) до [PERSON], [PERSON] з вимогою щодо стягнення заборгованості за Кредитним договором №0310/1007/88-274 від 26.10.2007 року у сумі 22752, 90 доларів США з [PERSON], у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS]., загальною площею 41,8 кв.м. та житловою 26,3кв.м. та належить Іпотекодавцеві на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.12.2006 року (ар.с.1а-4 т.2). Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 17 жовтня 2013 року було замінено позивача ПАТ «Сведбанк» на ТОВ «Кредитні ініціативи» (ар.с.221 т.2). 13.11.2013 року по справі №2-70/12 Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська винесено рішення за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості станом на 08.11.2011р. за Кредитним договором №0310/1007/88-274 від 26.10.2007 року у сумі 234098,04 грн. (ар.с.285-288 т.2). Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч.5 ст. 261 ЦК України). Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку основного зобов'язання, яким є строк виконання зобов'язання у повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким чином пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом є зміною строку виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності. Вказаний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі № 6-1707цс 15, що відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для застосування судами України. Враховуючи вищевказані обставини справи та вимоги закону, судом зроблений висновок про те, що позивач відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України і п.п. 3.8, 3.10 кредитного договору використав право достроково стягнути заборгованість за кредитним договором, звернувшись 15 листопада 2010 року до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] з вимогою щодо стягнення заборгованості за Кредитним договором №0310/1007/88-274 від 26.10.2007 року у сумі 22752, 90 доларів США з [PERSON], у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS]., загальною площею 41,8 кв.м. та житловою 26,3кв.м. та належить Іпотекодавцеві на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.12.2006 року (ар.с.1а-4 т.2). Тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня після звернення до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст.267 ЦК України). Про застосування позовної давності відповідач [PERSON] в особі свого представника заявляв в своїх заперечення на позовну заяву, що відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України є самостійною підставою для відмови у позові На підставі вищезазначеного суд приходить до висновку, що позов товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до [PERSON], третя особа [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволенню не підлягає. Стосовно витрат на правову допомогу, які відповідач просить стягнути на свою користь з позивача, то суд зазначає, що відповідно до п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" № 10 від 17.10.2014 р. визначено, що Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З наданих відповідачем документів неможливо встановити виходячи з якого розрахунку, з урахуванням граничних розмірів компенсації, встановлених Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розмір такої правової допомоги визначався. Таким чином у даному випадку відповідач [PERSON] та його представник не надали суду документального підтвердження розрахунку витрат на правову допомогу, а отже у задоволенні вимог [PERSON] про стягнення з позивача витрат на правову допомогу слід відмовити

Outcome: dismissed