Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з уточненим позовом до [PERSON] , Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Служба у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради про позбавлення батьківських прав, а саме просить суд: позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] по відношенню до неповнолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, фіксування судового процесу за допомогою звуко-записувального технічного засобу просила не здійснювати надала до суду заяву, відповідно до якої просить справу розглянути у її відсутність, вимоги позовної заяви підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи міститься заява від 15.01.2020 року, посвідчена приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області, реєстр №18, згідно якої не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Служба у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради не з`явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що позивач, [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Батьком дітей є відповідач [PERSON] , з яким позивач та неповнолітні діти тривалий час проживають окремо та зараз в Білгород-Дністровському міськрайонному суді Одеської області розглядається цивільна справа щодо розірвання шлюбу. З 2016 року відповідач не виконує батьківські обов`язки відносно своїх неповнолітніх дітей. [PERSON] повністю втратив зв`язок з дітьми, перестав дбати про них, турбуватися та цікавитись їх здоров`ям, розвитком та зростанням. За інформацією адміністрації Білгород-Дністровського КЗ ДНЗ (ясла-садок) №7 «Гномик» від 18.09.2019 року №97 за час відвідування [PERSON] та [PERSON] дошкільного закладу, вихованням, утриманням дітей займається позивач [PERSON] . Відповідач [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що свідчить заява від 15.01.2020 року, посвідчена приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області, реєстр №18. Відповідно до висновку №02/15-29-6562/486 від 21.02.2020 року, виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради не заперечує та вважає за доцільне в інтересах дитини позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до норм Сімейного кодексу України кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, установленої законом. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. У відповідності до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно із ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У відповідності до п.16 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно із ст.3 "Конвенції про права дитини", прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відповідність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , відносно його неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , отже вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved