Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, де просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNJ0GA0000000082 від 12 червня 2008 року у розмірі 277666,16 грн., звернути стягнення на належні відповідачу на праві власності і розташовані за адресою Дніпропетровська область, місто Жовті Води, вулиця Тихій, 32, житловий будинок, загальною площею 73,4 кв.м. і земельну ділянку, площею 1348,00 кв.м, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки банком, з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем. Одночасно позивач просить виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані або проживають у зазначеному житловому приміщенні зі зняттям їх з реєстраційного обліку та стягнути судові витрати. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги зазначає, що відповідно до укладеного договору №DNJ0GA0000000082 від 12.06.2008 року відповідач отримала кредит у розмірі 130275,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20.04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 12.06.2013 року. Свої зобовязання за кредитним договором [PERSON] належним чином не виконує, у звязку із чим виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 277666,16 грн., яка складається з: 134618,68 грн. заборгованість за кредитом, 82156,32 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 9252,86 грн. заборгованість з комісії за користування кредитом, 38278,01 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до Договору 250,00 грн. штраф (фіксована складова), 13210,29 грн. штраф (процентна складова). В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між відповідачем та банком укладений договір іпотеки від 12.06.2008 року № DNJ0GA0000000082, згідно якого відповідач надала банку в іпотеку нерухоме майно, а саме будинок загальною площею 73.40 кв.м., житловою площею 47.00 кв.м., який розташований за адресою:Дніпропетровська область місто Жовті Води, вулиця Тиха, будинок №32, який належить відповідачу на праві власності на підставі договору продажу від 09 вересня 2003 року. Про наявність заборгованості та вимогу добровільно звільнити житловий будинок банк повідомляв відповідача письмово, що підтверджується відповідними доказами. На підставі ст.ст.33, 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та ст.1050 та 1054 ЦК України просив позов задовольнити. Представник позивача [PERSON], у судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, пославшись на доводи викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову в повному обсязі пославшись на доводи викладені в письмовому запереченні. При цьому зазначив, що загальна сума заборгованості та її складові необґрунтовані, позивачем не надано безспірних, належних і допустимих доказів щодо обґрунтування тих обставин на які посилається. Так, вважає, що надана у якості доказу надання кредиту [PERSON] заява на видачу готівки, лише підтверджує наміри відповідача отримати гроші, а не сам факт отримання цих коштів. Наданий позивачем розрахунок є необґрунтованим та не доведеним, а становить лише таблицю в якій містяться певні цифри, а не надано самого розрахунку з якого вбачалось , які саме арифметичні дії були здійсненні для отримання цифр занесених в таблицю. Також вказав,що ніяких письмових вимог про усунення порушення відповідача від банку відповідач не отримував. Крім того, зазначив що позовні вимоги про виселення також є необґрунтованими, оскільки особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло у тому разі, коли іпотечне житло придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. І саме такою є правова позиція Верховного Суду України. Стосовно штрафів вказав на те, що позивачем нараховано штраф і пеню, що є санкцією одного виду, а відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Просить застосувати строки позовної давності до вимог щодо пені. Представник третьої особи [PERSON] у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, оскільки вважає, що задоволення позову порушуватиме права і інтереси малолітньої дитини. Суд повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що 12 червня 2008 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір № №DNJ0GA0000000082, за яким банк зобовязувався надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 12.06.2008 року по 12.06.2013 року включно у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 137900,00 грн. на наступні цілі: у розмірі 125000,00 грн. на споживчі цілі, у розмірі 3750,00 грн. на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 900,00 грн. страхування майна, 625,00 грн. - особисте страхування, а також у розмірі 7625,00 грн. на сплату страхових платежів за користування кредитом відсотків у розмірі 1,67% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми наданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту розмірі 0,00%від суми наданого кредиту щомісяця у період сплати винагороди за резервування ресурсів у розмірі 5.04% річних від суми зарезервованих ресурсів. Період сплати вважати з «21» по «28» число кожного місяця. Щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 3856,53 грн. для погашення заборгованості, яка складається з заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. (п.8.1) (а.с.10-13). Факт отримання відповідачем коштів підтверджується заявою на видачу готівки від 13.06.2008 року на суму 125000,00 грн. (а.с.50), меморіальним ордером від 13.06.2008 року на суму 625,00 грн.(а.с.51), платіжними дорученнями від 13.06.2008 на суму 3750 грн. та 900,00 грн. відповідно(а.с.52-53). Крім того, того ж дня між банком та [PERSON] укладений іпотечний договір №DNJ0GA0000000082 з метою забезпечення виконання останньою своїх зобовязань за вказаним вище кредитним договором. Зокрема, відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме будинок загальною площею 73.40 кв.м., житловою площею 47.00 кв.м., який розташований за адресою:Дніпропетровська область місто Жовті Води, вулиця Тиха, будинок №32, який належить відповідачу на праві власності на підставі договору продажу від 09 вересня 2003 року. Іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку загальною площею 1348 кв.м., на якій розташований будинок і належить [PERSON] на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯД №912071 від 21.02.2008 року та державного акту на право власності на земельну ділянку № ЯД №912074. (а.с.17-19.). Однак, [PERSON] своїх зобовязань належним чином не виконує, що призвело до утворення заборгованості , яка станом на 03.12.2012 року становить 277666,16 грн., яка складається з: 134618,68 грн. заборгованість за кредитом, 82156,32 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 9252,86 грн. заборгованість з комісії за користування кредитом, 38278,01 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до Договору 250,00 грн. штраф (фіксована складова), 13210,29 грн. штраф (процентна складова). При цьому з розрахунку вбачається, що заборгованість почала утворюватись з серпня 2011 року, останній платіж було здійснено 25.08.2011 року. (а.с.6-7). Згідно наданих суду доказів, на адресу [PERSON] (вул. Тиха,32, м. Жовті Води, Дніпропетровської області) направлено лист від 15.01.2012 року, де банк вимагав від неї та всіх зареєстрованих осіб добровільно звільнити житловий будинок по вул. Тиха,32 в м.Жовті Води. В листі позивач посилався на положення ст. 40 ЗУ «Про іпотеку». (а.с. 8). Однак, на час звернення до суду із даною позовною заявою вимога не виконана Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно доп. п.18.8,18.8.1 договору іпотеки іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь якого із зобовязань передбачених кредитним договором , вони не будуть виконані. Згідно з п.24 договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно цього Договору в добровільному (позасудовому) порядку. Відповідно до ст. 1, ч.5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх. Згідно з ч. 1ст. 33 Закону України «Про іпотеку»у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язанняіпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки є порушення зобов'язань з боку боржника. На виконання вимог ст. 35 Закону Про іпотеку іпотекодавцю, відповідачу по справі, 15 січня 2012 року були надіслано вимогу про усунення порушення та вимогу про добровільне звільнення приміщення. Таким чином, позивачем дотримано вимоги договору та законодавства в частині порядку процедури стягнення на предмет іпотеки. За таких обставин суд вважає, що викладені позивачем обставини знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, а тому вимоги позовної заяви ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню. Разом з тим, у кредитному договорі строк виконання основного зобовязання чітко визначений строк повного погашення кредиту 12.06.2013 року. Поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору. Як вбачається з кредитного договору позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця з «21» по «28» числа кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитом та нарахованими процентами. Отже , оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен здійснювати не пізніше 28 числа , тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст.261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника. Згідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якого повязано його початок. Правова природа пені така, що строк позовної давності щодо стягнення обчислюється по кожному дню, за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму , а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Отже, застосування строку позовної давності в один рік згідно із ст.258 ЦК України, який щодо стягнення неустойки обмежується останніми 12 місяцями перед зверненнями до суду, а починається окремо за кожен день, за який вона нараховується , у межах строку позовної давності за основною вимогою. Таким чином необхідно застосувати строки позовної давності до заборгованості по пені та відсотках, тобто заборгованість по пені складає 37813,06 грн., а заборгованість по відсоткам складає 42778,83 грн. Окрім того, відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Дана позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6-2003цс15. Таким чином заборгованість [PERSON] за кредитним договором складається із заборгованості за кредитом -134618,68 грн., 42778,83 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 9152,86 грн.- заборгованість по комісії за користування кредитом, 37813,06 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. За наведених обставин позовні вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - підлягають до задоволення. Щодо позовних вимог в частині виселення, суд посилається на наступні підстави. Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд. за заявою іпотекодержателя, виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною першою статті 40 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина третя статті 109 цього Кодексу регулює порядок виселення громадян. За змістом частини другої статті 40 Закону України "Про іпотеку" та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» застосовуються як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР. Тобто особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Судом встановлено, що житловий будинок 32 по вул. Тихій у м. Жовті Води Дніпропетровської області придбаний [PERSON] до укладання кредитного договору, на підставі договору купівлі-продажу від 09 вересня 2003 року. Тобто будинок придбаний не за рахунок кредитних коштів, тому мешканці вказаного будинку не можуть бути виселені із нього без надання іншого постійного житла. Відповідно до довідки про склад сімї від 24.07.2014 року по вулиці Тиха будинок№32 в місті Жовті Води мають реєстрацію постійного місця проживання [PERSON] та малолітній онук [PERSON]А, [INFO](а.с.14). В позові відсутні посилання на можливість надання відповідачам іншого житла. На думку суду, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з буд. 32 по вул. Тиха в місті Жовті Води суперечить правам та інтересам [PERSON], звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та порушує охоронювані законом інтереси дитини, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Аналізуючи вищевикладене, суд вважає вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в частині, яка стосується погашення заборгованості за кредитним договором №DNJ0GA0000000082 від 12.06.2008 розмірі 224\~363,43 грн .В решті позовних вимог - слід відмовити. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути сплачений останнім при подачі позовної заяви судовий збір у розмірі 2947,60 грн. На підставі викладеного, у відповідності з зазначеними нормами закону і

Outcome: partial