Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Тересвянської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, треті особи: Тячівська державна нотаріальна контора, реєстраційна служба Тячівського районного управління юстиції Закарпатської області, про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що його мати [PERSON], яка померла [INFO], за час свого життя, побудувала житловий будинок в [ADDRESS], який був зареєстрований у встановленому законом порядку. Також, його матір набула право власності на земельну ділянку в [ADDRESS], що підтверджується держаним актом. Зазначає, що він є єдиним спадкоємцем після смерті матері, оскільки вона 21 травня 2011 року склала заповіт, яким все своє майно заповіла йому. На даний час він бажає оформити спадщину, тобто житловий будинок та земельну ділянку, однак це унеможливлюється через відсутність належних правовстановлюючих документів на них, оскільки, за життя його матір провела реконструкцію житлового будинку, однак не встигла внести ці зміни в правовстановлюючі документи та змінила цільове призначення земельної ділянки, отримала на неї державний акт, однак не встигла його зареєструвати, а тому просить у судовому порядку визнати його власником житлового будинку з вбудованими приміщеннями під магазин по [ADDRESS] та власником земельної ділянки, площею 0,0121 га по [ADDRESS]. В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, однак подали суду заяву, в якій просили справу розглянути у їх відсутності, позовні вимоги підтримують. Представник Тересвянської селищної ради в судове засідання не з'явився, однак подав заяву, в якій просив справу розглянути у їх відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник управління Держземагенства в Тячівському районі Закарпатської області в судове засідання не з'явився, однак надіслав листа, в якому просив справу розглянути у його відсутності, проти позову не заперечують. Представники третіх осіб - Тячівської державної нотаріальної контори та реєстраційної служби Тячівського районного управління юстиції в Закарпатській області в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були належно повідомленими. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене та те, що сторони в судове засідання не з'явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Із свідоцтва про смерть [PERSON] вбачається, що вона померла [INFO] (а.с. 16). Згідно заповіту від 21 травня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Гуневан М.В., [PERSON] заповіла все своє майно, яке буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого не складалося, а також на все те, на що вона за законом буде мати право, [PERSON], [INFO] (а.с.14). Із свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок вбачається, що [PERSON], з врахуванням свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 6). Згідно довідки Тересвянської селищної ради № 1778 від 26 вересня 2014 року, [PERSON] проживав в будинку [ADDRESS] після смерті батьків та проживає в ньому по даний час (а.с. 190). Із листа Тячівської районної державної нотаріальної контори № 783/02-14 від 26 вересня 2014 року вбачається, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] (а.с. 10). Згідно рішення виконкому Тересвянської селищної ради № 108 від 17 жовтня 2006 року [PERSON] було надано дозвіл на збір матеріалів попереднього погодження на проведення реконструкції житлових кімнат власного житлового будинку під торгову точку в [ADDRESS] (а.с.93 ). Із акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта від 11 січня 2007 року вбачається, що внаслідок реконструкції житлових кімнат власного будинку під магазин [PERSON] в [ADDRESS], магазин державною приймальною комісією прийнятий в експлуатацію (а.с. 91,92). Згідно рішення виконкому Тересвянської селищної ради № 82 від 19 червня 2008 року, надано дозвіл [PERSON] на відкриття магазину в [ADDRESS] (а.с.94). Із технічного паспорту вбачається, що інвентаризаційна вартість житлового будинку з вбудованим приміщенням під магазин [ADDRESS] складає 192 418 гривень (а.с.18-23). Тобто, [PERSON], будучи власником житлового будинку [ADDRESS], провела реконструкцію свого житлового будинку та ввела його в експлуатацію. Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0626 га, що розташована в [ADDRESS], цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер [NUMBER] (а.с.5). Із проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки [PERSON] в [ADDRESS] для житлової забудови і комерційного використання вбачається, що цільове призначення земельної ділянки площею 0,0626 га, що розташована в [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] змінено, а саме, на земельну ділянку площею 0,0505 га, що розташована в [ADDRESS], цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер [NUMBER] та на земельну ділянку площею 0,0121 га, що розташована в [ADDRESS], цільове призначення - для комерційного використання, кадастровий номер [NUMBER] (а.с.50-55). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0505 га, що розташована в [ADDRESS], цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер [NUMBER] (а.с.48). Із державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0121 га, що розташована в [ADDRESS], цільове призначення - для комерційного використання, кадастровий номер [NUMBER](а.с.47), однак даний державний акт не зареєстрований. Тобто, [PERSON], будучи власником земельної ділянки площею 0,0626 га, що розташована в [ADDRESS], змінила її цільове призначення, внаслідок чого дана земельна ділянка була поділена на дві, та отримала два державні акти, один з яких отримала, однак не зареєструвала. Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимоги та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані ЦК України та ЗК України. Відповідну до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Відповідно до ст. 116, 131 Земельного Кодексу України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади в межах їх повноважень; громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі успадкування. Право власності на земельну ділянку спадкодавця, згідно зі ст. 126 ЗК України (в редакції станом на час видачі державних актів [NUMBER] та [NUMBER]), посвідчується державним актом на право власності на земельну ділянку, форма якого затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 02 квітня 2002 року № 449. Відповідно до п. 3.5. листа ВС України № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 125 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як видно з представлених доказів, будинок знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер, зареєстрований у встановленому порядку, інші особи на володіння та користування даним будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність будинку для проживання ніким не оспорюється, після реконструкції житлових кімнат під магазин, прийняти в експлуатацію. Також, з представлених доказів вбачається, що власником земельної ділянки площею 0,0626 га, що розташована в [ADDRESS], цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер [NUMBER], була [PERSON]. Внаслідок зміни цільового призначення за життя [PERSON], дана земельна ділянка була поділена на дві, а саме на земельну ділянку площею 0,0505 га, що розташована в [ADDRESS], цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер [NUMBER] та на земельну ділянку площею 0,0121 га, що розташована в [ADDRESS], цільове призначення - для комерційного використання, кадастровий номер [NUMBER], що підтверджується державними актами [NUMBER], який є зареєстрованим та [NUMBER], який не зареєстрований, інші особи на володіння та користування даними земельними ділянками на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ч.2 ст.382, ст.392 ЦК України). Крім того, згідно ч.4 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. А у відповідності до п.5 ч.1 ст.19 вищезазначеного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі і за ним необхідно визнати право власності на будинок з надвірними спорудами та на земельну ділянку площею 0,0121 га, що розташована в [ADDRESS], цільове призначення - для комерційного використання, кадастровий номер [NUMBER], в порядку спадкування. На підставі наведеного та ст. ст. 16, 328, 392, 1216, 1217, 1222, 1223, 1225, 1268 ЦК України, ст.ст. 116, 126, 131 ЗК України і

Outcome: approved