Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 03.01.2020 року надійшла позовна заява [PERSON] , яка була направлена до суду поштою 21.12.2019 року, відповідно якої просила припинити заборону відчуження нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , встановлену пунктом 6 рішення виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 05.06.1980 р. №358 «Про дозвіл Міністерству нафтової промисловості (замовник - Управління придністровськими магістральними нафтопроводами) на проектування санаторію - профілакторію на 800 місць в районі 8 станції В.Фонтану», виключити запис про заборону відчуження № 8145602 від 04.11.2008 року з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, зареєстровану Першою одеською державною нотаріальною конторою, підстава обтяження: рішення Виконкому м. Одеси №358 від 05.06.1980 року, реєстраційний номер обтяження: 8145602 від 04.11.2008 року, вирішити питання про судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що їй згідно Свідоцтва про право власності САВ № 203207 від 14.08.2007р., виданого на підставі розпорядження Приморської районної адміністрації, на праві приватної власності належить житловий будинок, який знаходиться за наступною адресою: [ADDRESS] . Водночас позивач є власником земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] площею 0,559 га, га, кадастровий номер 5110137500:52:003:0025 на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 295767 від 15 червня 2006 року. Відповідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було виявлено, що станом на теперішній час згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявна заборона на будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , згідно рішення Виконкому м. Одеси № 358 від 05.06.1980 року, зареєстрована Першою одеською державною нотаріальною конторою 04.11.2008 року за № 8145602. На інформаційний запит Позивача Департаментом архівної справи та діловодства Одеської міської ради за вих. № 3919-11.1-38 ЗПІ було надано копію Рішення Виконкому Одеси від 05.06.1980р. № 358, згідно якого Міністерству нафтової промисловості (замовник - Управління придністровськими магістральними нафтопроводами) дозволено проектування санаторію - профілакторію на 800 місць в районі 8 станції В.Фонтану. В пп. в) 3 наданої Департаментом архівної справи та діловодства Одеської міської ради архівної копії рішення виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 05.06.1980 р. №358 визначено, що у зв`язку із запланованим будівництвом комплексу санаторію-профілакторію підлягають знесенню незаконно зведені громадянами індивідуальні садово-дачні споруди по [ADDRESS] . Пунктом 6 рішення Виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 05.06.1980 р. №358 зобов`язано УВС міськвиконкому, Київському, Приморському райвиконкомам, Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації, І-й нотаріальній конторі у зв`язку з наміченим знесенням, оформлення продажу, розділів та інших видів відчуження повністю або частково житлових і дачних будівель, перерахованих в п.п. 3 і 4 цього рішення, а також прописку громадян в цих будинках і обмін житлових площ припинити. Рішення Виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 05.06.1980 р. №358 виносилось на виконання затвердженого на той час генерального плану міста Одеси, проекту детального планування та, враховуючи, що з 1991 року, після набрання чинності Законом України «Про власність» змінилися правовідносини щодо речових прав суб`єктів на вищезазначені об`єкти з подальшим відчуженням прав, в тому числі на вищевказаний об`єкт, а тому зазначене рішення в частині пп г) п. 3 не було реалізовано, проте заборона на відчуження будинку за адресою: [ADDRESS] до теперішнього часу не припинена та не скасована. За цих підстав позивач вважає, що вже після набуття права власності на належний їй об`єкт нерухомого майна безпідставно накладено обтяження у вигляді заборони на відчуження, чим порушено його майнові права щодо вільного розпорядження власністю. Позивач в позові вказує, що законно та відкрито володіє нерухомістю, що розташована за адресою: [ADDRESS] , вже більше 20 років. Так, згідно біржового договору купівлі-продажу від 08 січня 1998 року № 98.01-850 [PERSON] придбала садовий будинок з надвірними прибудовами загальною площею 48,6 кв.м. в садовому товаристві «Садовод», даний договір був зареєстрований в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 10 лютого 1998 року. Рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради від 31.08.1998 року за № 845 було вирішено передати у власність [PERSON] земельну ділянку площею 559 кв.м. для садівництва. В подальшому, 20 квітня 1999 року відповідно до вищезазначеного рішення був виданий державний акт про право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 047668. Надалі, рішенням Одеської міської ради від 15 червня 2004 року № 2833-XXIV було змінено цільове призначення земельної ділянки площею 0,559 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] » на «будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», та, відповідно 15 червня 2006 року видано новий державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 295767 та присвоєно кадастровий номер 5110137500:52:003:0025. Згідно Розпорядження Приморської районної адміністрації від 27 червня 2007 року про затвердження акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту - житлового будинку літ. «А» з надвірною спорудою гаражем літ. «Б», розташованого за адресою: [ADDRESS] . На підставі даного розпорядження було видано Свідоцтво про право власності на домоволодіння від 14 серпня 2007 року. За цих підстав позивач вважає, що вже після набуття права власності на належний їй об`єкт нерухомого майна безпідставно накладено обтяження у вигляді заборони на відчуження, чим порушено його майнові права щодо вільного розпорядження власністю. Враховуючи, що наявним обтяженням порушуються права позивача як власника нерухомого майна володіти і розпоряджатися своїм майном, останній змушений звернутися до суду із позовними вимогами про припинення обтяження нерухомого майна та виключення запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Ухвалою суду від 09.01.2020 року провадження по справі відкрито та справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні з призначенням підготовчого засідання. У підготовче засідання 10.02.2020р. сторони не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи, розгляд справи відкладено на 23.03.2020р... У підготовче засідання 23.03.2020 року сторони не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи. Ухвалою суду від 23.03.2020 року закрито підготовче засідання по цивільній справі та призначено до судового розгляду по суті на 21.04.2020 року Представник позивача, адвокат Карпенко В.І., в судове засідання не з`явилась, до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності та підтриманні позовних вимог та проханні суд задовольнити їх в повному обсязі. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 22.04.2020 року. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності САВ № 203207 від 14.08.2007р., виданого на підставі розпорядження Приморської районної адміністрації від 27 червня 2007 року за № 1283, Позивачу[PERSON] на праві приватної власності належить домоволодіння, яке складається з одного житлового будинку літ. «А» загальною площею 553,9 кв.м., житловою площею 138,6 кв.м., гаражу літ. «Б», відображених у технічному паспорті від 10.04.2007 року, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , право власності на яке зареєстроване Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» номер запису: 41594 в книзі: 286-110 від 17.08.2007 року. Позивачу на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 295767 від 15 червня 2006 року належить земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] площею 0,559 га, кадастровий номер 5110137500:52:003:0025 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Згідно витребуваних судом матеріалів з Одеського державного нотаріального архіву, відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що підставою для внесення запису про обтяження №8145602 від 04.11.2008 р. Першою одеською державною нотаріальною конторою до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо заборони відчуження об`єкту за адресою: [ADDRESS] є рішення виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 05.06.1980 р. №358 «Про дозвіл Міністерству нафтової промисловості (замовник - Управління придністровськими магістральними нафтопроводами) проектування санаторію - профілакторію на 800 місць в районі 8 станції В. Фонтану». В пп. в) 3 витребуваної судом з Одеського державного нотаріального архіву копії рішення виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 05.06.1980 р. №358 визначено, що у зв`язку із запланованим будівництвом комплексу санаторію-профілакторію підлягають знесенню незаконно зведені громадянами індивідуальні садово-дачні споруди по [ADDRESS] . Пунктом 6 рішення Виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 05.06.1980 р. №358 зобов`язано УВС міськвиконкому, Київському, Приморському райвиконкомам, Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації, І-й нотаріальній конторі у зв`язку з наміченим знесенням, оформлення продажу, розділів та інших видів відчуження повністю або частково житлових і дачних будівель, перерахованих в п.п. 3 і 4 цього рішення, а також прописку громадян в цих будинках і обмін житлових площприпинити. Рішення виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 05.06.1980 р. №358 виносилось на виконання затвердженого на той час генерального плану міста Одеси, проекту детального планування щодо надання дозволу Міністерству нафтової промисловості на проектування санаторію-профілакторію на 800 місць в районі 8 станції В. Фонтану. З оглядом на вищезазначене та враховуючи, що з 1991 року, після набрання чинності Законом України «Про власність» змінилися правовідносини щодо речових прав суб`єктів на вищезазначені об`єкти з подальшим відчуженням прав, в тому числі, на вищевказаний об`єкт, з урахуванням наданих Позивачем правовстановлюючих документів на житловий будинок і земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] випливає, що рішення виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 05.06.1980 р. №358 в частині пп в) п. 3 не було реалізовано, проте заборона на відчуження будинку за адресою: [ADDRESS] до теперішнього часу не припинена та не скасована, чим порушуються права позивача як власника нерухомого майна, володіти і розпоряджатися своїм май Відповідно до Постанови Верховної ради Української РСР « Про порядок введення в дію Закону Української РСР "Про місцеві народних депутатів Української РСР та місцеве самоврядування" (Відомості Верховної УРСР (ВВР), 1991, N 2, ст. 6 ) від 8 грудня 1990 року N 534-XII введено в дію Закон Української РСР "Про місцеві народних депутатів та місцеве самоврядування" з дня його опублікування доручено до 1 квітня 1991 року визначити порядок передачі і перелік майна, яке за плату або безоплатно передається до складу комунальної власності різних територіальних рівнів. Згідно з п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 5 листопада 1991 р. N 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю» розмежування майна між власністю районів, міст обласного підпорядкування та власністю інших адміністративно-територіальних одиниць проводилось виконкомами районних і міських народних депутатів з участю виконкомів районних у містах, міських районного підпорядкування, селищних і сільських народних депутатів. Відповідно до затвердженого Постанови Кабінету Міністрів України від 5 листопада 1991 р. N 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю» розділу I. Власність областей Переліку державного майна України, що передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності) житловий та нежитловий фонд Рад народних депутатів, житлово-експлуатаційні, житлово-комунальні, ремонтно-будівельні та інші організації, пов`язані з обслуговуванням та експлуатацією цього житлового фонду передано до комунальної власності. Виконавчий комітет Одеської міської ради є правонаступником прав та обов`язків виконкому Одеської міської ради народних депутатів стосовно прийняття ним рішення щодо встановлення заборони на відчуження будинків місцевих рад, зазначених в пп в) п. 3 рішення від 05.06.1980 р. №358, є належним відповідачем у справі. Проте будь-яких пояснень з боку відповідача виконкому Одеської міської ради з питання не реалізації протягом 40 років рішення виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 05.06.1980 р. №358 в частині знесення незаконно зведених громадянами індивідуальних садово-дачних споруд по [ADDRESS] для будівництва комплексу санаторію-профілакторію Міністерством нафтової промисловості (замовник - Управління придністровськими магістральними нафтопроводами) та ідентифікації замовника до суду не надано. Крім того, відповідачем Виконкомом Одеської міської ради не ідентифіковано об`єкти нерухомого майна, які зазначено в пп. в) п. 3 рішення від 05.06.1980 р. №358 та суб`єкта(ів) речових прав, якому(им) би належали зазначені в рішенні від 05.06.1980 р. №358 об`єкти і підстави виникнення на них речових прав. При цьому право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] набуте позивачем правомірно на законних підставах, що встановлено судом і підтверджено наданими Позивачем правовстановлюючими документами на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . У ході судового розгляду справи встановлено, що наразі також відсутні підстави для заборони відчуження зазначеного майна, чим порушується право власності позивача, так як він не може в повній мірі реалізувати свої права як власник майна. Згідно із статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Згідно п. 2 Постанови Пленуму ВССУ від 03.06.2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.ч.1, 2, 3, 4, 9 ч. 1 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною першою статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до пп. 3, 4 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно з абзацом дванадцятим частини другої статті 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає : «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру...» . Стаття 13 Конвенції передбачено наступне: «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження». Аналізуючи відповідність обставин справи та дій державних органів відповідно до Конвенції, ЄСПЛ у своєму рішенні від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» (заява №29979/04) рішенні підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Також ЄСПЛ зазначив, що повноваження державних органів з перегляду власних рішень, включаючи випадки виявлення помилки, які не обмежено жодними часовими рамками, мають суттєвий негативний вплив на юридичну визначеність у сфері особистих прав і цивільних правовідносин, що шкодить принципу «належного урядування» та вимозі «законності», закріпленим у статті 1 Першого протоколудо Конвенції. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що встановлене 05.06.1980 р. обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна обмежує права позивача як власника, а тому позов підлягає задоволенню. При цьому суд також враховує що до набуття Позивачем власності таке обмеження також існувало, проте будь-яких перешкод у розпорядження цією власністю попереднім власниками не встановлювались, і це випливає в тому числі і з договору купівлі-продажу нерухомого майна від 08 січня 1998 року за № 98.01-850, укладеного на Одеській спеціалізованій біржі нерухомості, в подальшому зареєстрованому в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 10 лютого 1998 року за № 434 стр. 5 кн.10с.

Outcome: approved