Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

до Івано-Франківського міського суду звернулась [PERSON] з позовом до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Івано-Франківської міської ради, третя особа [PERSON] про визнання незаконним рішення та визнання права. В позові вказано, що позивач є спадкоємцем [PERSON] за заповітом. При оформленні спадщини виявилось, що на будинковолодіння №152 по вул. Січинського в м. Івано-Франківськ накладено арешт, власник [PERSON] Рішенням Івано-Франківського виконавчого комітету було вирішено виділити частину будинковолодіння №152 в №154 за [PERSON] Однак будинковолодіння [PERSON] і [PERSON] не розділені, а тому позивачка просила суд визнати незаконним рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №393 від 12/12/1990 р. про визнання права власності за [PERSON] В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив задовольнити його з підстав, що зазначені в ньому. В судовому засіданні представник відповідача заперечила позов та просила в його задоволенні відмовити. Також представник надала суду пояснення про те, що позивачка не є спадкоємцем спадкодавця, право забудови не може бути успадковано відповідно до законодавства про містобудування. Третя особа повторно не з`явилась в судове засідання, не забезпечила явку свого представника. В рішенні Європейського суду з прав людини по справі Пономарьов проти України (Заява N 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі "[PERSON] проти України" ( 974_256 ) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). Відповідачі належни чином повідомлені судом про час і місце розгляду спору за їх участі. Отже третя особа реалізувала своє право на безпосередню участь в судовому засіданні, у неї було достатньо часу для подання суду заяв, клопотань, доказів та обґрунтування їх заперечення і спростування позову. Судом встановлено наступні обставини. Відповідно до свідоцтва про смерть № 140895 [PERSON] померла 22/01/2012 р. Відповідно до п. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 11/08/2014 р. [PERSON] було відмовлено у визнанні права власності на будинок №154 по вул. Січинського в м. Івано-Франківськ в справі за позовом [PERSON] до Івано-Франківської міської ради, Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради. В рішенні вказано, що спірний будинок становить 116,5 кв. м., тоді як загальна площа відповідно до акту про закінчення забудови та витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно становить 85,7 кв.м. Позивач та його представник не надали суду доказу на спростування вказаної обставини та не довели наявності правових підстав для відповідних змін. 26/09/2003 р. [PERSON] склала заповіт на користь [PERSON] на все її майно. Рішенням Івано-Франківської міської ради від 14/01/1987 р. №18 виділено частини будинку №152 по вул. Січинського в самостійні, закріпивши за ними земельні ділянки, визнавши право власності на будинком №152 за [PERSON], а новому будинку [PERSON] присвоєно №154 і закріплено за ним земельну ділянку. Відповідно до ст. 119 ЦК УРСР коли учасник спільної часткової власності на жилий будинок збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної за згодою решти учасників і в установленому порядку, частки учасників у спільній власності на будинок і порядок користування приміщеннями в ньому підлягають відповідній зміні. 12/12/1990 р. рішенням Івано-Франківської міської ради затверджено акт прийняття в експлуатацію окремого будинку з трьох кімнат [PERSON] за №152 по вул. Січинського та ухвалено Івано-Франківському ОБТІ оформити і видати свідоцтво про право власності на вказаний будинок. 31/01/1991 р. на ім`я [PERSON] видано свідоцтво на спірний будинок під №152, а не №154. Згідно витягу №35487781 право власності на вказаний будинок зареєстровано у відповідному державному реєстрі в частці 1/1. Технічний паспорт на спірний будинок видано ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» за №154. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна арешт накладено на майно [PERSON] за адресою Січинського, 152, м. Івано-Франківськ за договором іпотеки та за постановою прокуратури від 29/08/2011 р. Відповідно до листа Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори на ім`я позивачки щодо видачі свідоцтва про право на спадщину під забороною та арештом перебуває будинок №152 по вул. Січинського та земельна ділянка за вказаною адресою. Відповідно до ст. 16 ЦК України в якості способу захисту цивільного права передбачено визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення про те, що спадкодавець не будувала будинок №152 по вул. Січинського в м. Івано-Франківськ; також він визнав, що будинок №152 належить [PERSON] Так, оскільки [PERSON] не будувала будинок №152, тому видача їй свідоцтва про право на такий будинок є незаконним. Разом з цим рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №393 від 12/12/1990 р. про визнання права власності за [PERSON] на будинковолодіння №152 по вул. Січинського в м. Івано-Франківськ також підлягає визнанню незаконним з указаних правових підстав. Крім цього, видане на підставі незаконного рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №393 від 12/12/1990 р. свідоцтво на спірний будинок під №152 підлягає визнанню недійсним, оскільки будь-яких прав не може бути встановлено на підставі незаконного рішення. Відповідно до п. 3.2. листав Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ від 16.05.2013\~ № 24-753/0/4-13 у разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна. Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. Отже право забудови за спадкоємцем, про що просив суд позивач та його представник, може бути визнано лише за будинком, який не прийнятий в експлуатацію. Однак спірний будинок вже було прийнято в експлуатацію до відкриття спадщини на нього. Отже право забудови вже було повністю реалізовано спадкодавцем, а тому воно є припиненим з моменту прийняття спірного будинку в експлуатацію. В п. 1 ст. 1218 ЦК України вказано, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На момент відкриття спадщини не існувало права на забудову будинку, оскільки спірний будинок був збудований і прийнятий в експлуатацію. Спадкодавець була власником спірного будинку, будь-яких доказів припинення її права власності, в порядку встановленому законом, суду не надано. Отже прохання в позові про визнання права забудовника будинку №152 по вул. Січинського в м. Івано-Франківськ за спадкоємцем щодо будинку, на який у спадкодавця виникло право власності позбавлено правових підстав. Так на момент відкриття спадщини Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради було ухвалено рішення від 14/01/1987 р. № 18 про присвоєння №154 будинку, побудованому [PERSON] та виключення його із загального домоволодіння №152. В п. 2 рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 12/12/1990 р. №393 було вказано ОБТі і міському житлово-експлуатаційному об`єднанню оформити і видати свідоцтво про право власності на житловий будинок, який побудувала [PERSON] Проте суду не надано жодного доказу того, що п. 2 рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 12/12/1990 р. №393 було виконано і видано належним чином оформлене свідоцтво про право власності. В судовому засіданні представник відповідача надала суду пояснення про те, що, оскільки [PERSON] подала заяву про реєстрацію побудованого нею будинку під №152, тому його так і було зареєстровано. Однак доказу для встановлення такої обставини суду не надано. При цьому представником відповідача не спростовано зміст рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 14/01/1987 р. № 18 про видачу свідоцтва про власність на будинок №152 по вул. Січинського за [PERSON] Відповідно до ст. 86 ЦК УРСР держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Отже у разі ухвалення рішення про видачу правовстановлюючого документа на ім`я спадкодавця відповідач зобов`язаний був видати відповідний документ. В свою чергу видання невірно оформленого правовстановлюючого документа не може бути визнано як виконання зазначеного обов`язку належним чином. Тому доказу виконання зазначеного обов`язку сторони суду не надали. За обставин видачі свідоцтва про право особистої власності на майно від 31/01/1991 р. на будинок № 152, тоді як спадкодавцем, відповідно до рішення від 14/01/1987 р., збудовано будинок №154 право власності спадкодавця, зазначене у вказаному рішенні, не припинено у зв`язку із видачею невірно оформленого свідоцтва. В свою чергу спадкодавець та спадкоємець не використали їх права на звернення до органу, який видав оспорюване свідоцтво для внесення до нього виправлення або для видачі іншого, належним чином оформленого свідоцтва. Тому спір не може бути вирішено судом в цій частині, оскільки, поперше доказу наявності спору в цій частині суду не надано, по-друге, відповідно до ст. 31 ЦПК України суд вирішує спору з підстав і межах предмету позову, вказаних в письмовій заяві позивача. Зазначеного прохання позивача до суду не заявляв. Необхідно зазначити, що відповідно до п. 1 ст. 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до п. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Правових підстав для визнання за позивачкою прав забудовника на будинок спадкодавця, яка за свого життя повністю збудувала його, будинок був прийнятий в експлуатацію, органом місцевого самоврядування ухвалено рішення про видачу свідоцтва про право власності, позивач та його представник перед судом не довели. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: partial