Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Посилався на те, що він є власником квартири [ADDRESS]. В даній квартирі мешкає він, а зареєстрована [PERSON], яка фактично не проживає з 15 травня 2016 року і по теперішній час. Більше одного року відповідачка не користується зазначеним житловим приміщенням без поважних причин, не мешкає в ньому, речей своїх не має в квартирі, за комунальні послуги не сплачує. Просить визнати [PERSON]такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Позивач [PERSON] до суду не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позов просив задовольнити. Відповідачка [PERSON], будучи своєчасно та належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не прибула з невідомих причин, відзиву на пред'явлений позов не надала. З урахуванням наведених обставин, що позивач не заперечує проти винесення заочного рішення, суд вважає за можливе постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 223, 280 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і має право розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. За ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того, статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07. 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07. 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316,317,319,321 ЦК України). Судом встановлено, що згідно договору дарування від 21.01.2016 р., посвідченого Приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Брикулею В.Л., зареєстрованого в реєстрі за номером 87, квартира [ADDRESS], належить на праві власності [PERSON] (а.с. 5-7). Згідно інформації, наданої центром надання адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг ММР 19.04.2018р. № 02-126-2669, за адресою [ADDRESS] зареєстрована1 особа: [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Згідно акту ОСББ «Новоросійська 10» від 23.04.2018 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але не проживає з 15 травня 2016 року (а.с. 8). Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що право позивача порушено і підлягає захисту, тому позовні вимоги [PERSON] вважає за можливе задовольнити, з урахування того, що відповідач будучи зареєстрованим в квартирі [ADDRESS], не проживає в квартирі понад один рік, не використовує дану квартиру за її прямим призначенням, не сплачує комунальні платежі, і він втратив право користування зазначеною квартирою. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у зв'язку з задоволенням позову суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved