Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

ПАТ «Страхова компанія» Уніка» звернулось до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 14.11.2015 року на автошляху Р-60 Кролевець-Конотоп-Ромни-Пірятин, 113+500 км відповідач, керуючи автомобілем [NUMBER] з саморобним причепом, номерний знак 036-77СВ, перед виїздом не перевірив та не забезпечив кріплення причепу, допустив його відєднання від автомобіля, причеп виїхав на смугу зустрічного руху, де зіткнувся з автомобілем ІЖ 2717, номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Цивільна відповідальність відповідача була затрахована в ПАТ «Страхова компанія Уніка» за полісом ОСЦПВВНТЗ №АЕ/4630726. Страхова компанія виплатила потерпілій стороні страхове відшкодування в сумі 8874,32 грн. і має право зворотної вимоги (регресу) до відповідача. Відповідно до постанови Роменського міськрайонного суду Сумської області, вказана ДТП сталася з вини водія транспортного засобу ВАЗ 2107, д/н 057-64СА з саморобним причепом, номерний знак 036-77СВ, [PERSON]. Тому просить стягнути з [PERSON] на свою користь указану суму виплаченого страхового відшкодування та сплачений судовий збір в сумі 1378 грн. У судове засідання представник позивача не зявився, направив заяву про розгляд справи у його відсутності, позов просив задоволити (а.с.57). Відповідач в судове засідання не з'явився та просив розглядати справу без його участі. Відповідач у запереченні на позов зазначає, що позивачем в підтвердження своїй регресних вимог не надано жодного належного доказу, яким доведено той факт, що ДТП визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам ПДР України. Страховий поліс не міг бути виданий на несправний причіп. Перед виїздом відповідач перевірив та забезпечив надійне кріплення автопричепу, який знаходився в технічно справному стані, а відєднання причепу від автомобіля сталося у звязку з неналежним станом дорожнього покриття. Крім того, послались на висновок судово-автотехнічної експертизи №15 від 06.03.2017 року, з якого вбачається, що на період проведення експертного огляду тягово-зчіпний пристрій знаходився у працездатному стані. Також вважають, що до позивача не перейшло право регресної вимоги до відповідача. Так, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобовязанні (заміна активного субєкта) зі збереженням самого зобовязання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобовязання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. Також у додатковому запереченні відповідач просить у позові відмовити в звязку з безпідставністю та просить стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати в рахунок відшкодування витрат на проведення судово-автотехнічної експертизи в розмірі 3100 грн. та витрат на правову допомогу адвоката в розмірі 1500 грн. Позивачем були подані відзиви на заперечення на позовну заяву, в яких просить позовні вимоги задовольнити. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Цивільна відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована в ПАТ «Страхова компанія Уніка», що підтверджується полісом №АЕ 4630726, термін дії якого було встановлено з 17.09.2015 року до 16.09.2016 року (а.с.23). 14 листопада 2015 року о 09 год. 30 хв. на автошляху Р-60 Кролевець-Конотоп-Ромни-Пирятин, 113+500 км водій [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ 2107, номерний знак [NUMBER] з саморобним причепом, номерний знак [NUMBER], перед виїздом не перевірив та не забезпечив надійного кріплення причепу, допустив його відєднання від автомобіля, причеп виїхав на смугу зустрічного руху, де зіткнувся з автомобілем ІЖ 2717, номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок чого автомобіль останнього та причеп отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 23.1 ПДР України. Указане встановлено постановою судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16 грудня 2015 року (справа № 585/3587/15-п), згідно з якою відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.21). Згідно з вимогами ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У відповідності з ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З подорожнього листа № 5641 від 14.11.2015 року та наказу ПрАТ «Конотопський хлібокомбінат» №117-ВД від 19.08.2015 року вбачається, що автомобілем ІЖ 2717, номерний знак [NUMBER] керував водій [PERSON], працівник ПрАТ «Конотопський хлібокомбінат (а.с.13, 14). З заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернулась потерпіла сторона, ПрАТ «Конотопський хлібокомбінат», на підставі заяви якого було складено страховий акт 00180651 від 29.03.2016 року (а.с.9, 20). Згідно з складеним страховим актом ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» здійснила виплату ПрАТ «Конотопський хлібокомбінат» страхового відшкодування в розмірі 8874,32 грн. (а.с.31). За вих. № 1294 від 07.06.2016 року на адресу відповідача [PERSON] з метою врегулювання спору в досудовому порядку було направлено претензію про відшкодування шкоди на суму 8874, 32 грн. (а.с.29-30). Відповідно до ст.16 Закону України «Про страхування» договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобовязання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Вказана норма кореспондується з положенням ст.979 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно зі ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове\~\~відшкодування\~\~за договором\~\~майнового\~\~страхування,\~\~в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. Таким чином, відповідно до вказаних норм закону від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобовязанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-112 цс 13, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для усіх судів України. Також у порядку суброгації страховик може стягнути із завдавача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов'язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування. Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просив стягнути суму виплаченого страхового відшкодування в тому числі з підстав, передбачених ст. 993 ЦК України. Крім того відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке страхувальник, який отримав страхове відшкодування, мав до особи, відповідальної за завдані збитки, то вбачається, що до ПАТ «СК «Уніка» перейшло право вимоги у порядку суброгації, а відтак сума виплаченого страхового відшкодування у розмірі 8874,32 грн. підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача саме в порядку суброгації та позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Суд критично оцінює висновок судової автотехнічної експертизи №15, оскільки дослідження стану автомобіля та причепу проводилось 06.03.2017 року, дорожньо-транспортна пригода сталась 14.11.2015 року, а у висновку зазначено, що тягово-зчіпний пристрій знаходився у працездатному стані, при якому в ньому технічних несправностей, які могли впливати на його працездатність, в тому числі призвести до аварійного його розєднання не виявлено, на період проведення експертного огляду (а.с.70-84). Оскільки у добровільному порядку відповідач не відшкодовує позивачу завдані збитки, права позивача підлягають захисту у судовому порядку шляхом задоволення його позову. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені судові витрати - 1378 грн.

Outcome: approved