Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

В березні 2018 року позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей: сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 8000,00 грн. щомісячно, починаючи із дня пред'явлення цього позову і до повноліття дитини та дочки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 8 000,00 грн. щомісячно, починаючи із дня пред'явлення цього позову і до повноліття дитини.У позовній заяві позивач посилається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 16.10.2009 року. 07.03.2018 року шлюб між сторонами було розірвано за рішенням Деснянського районного суду м. Києва. Від вказаного шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Син навчається в школі з поглибленим вивченням англійської мови, відвідує платний гурток англійської мови. Дочка відвідує дитячий садочок і платний гурток англійської мови. Відповідач є приватним підприємцем і має прибутковий власний бізнес, отримує чистий щомісячний дохід приблизно 60000,00 грн. Має дорогий автомобіль. Зараз позивачка працює і отримує мінімальну зарплату, оскільки тільки вийшла з декрету. Власної квартири немає. Відповідач має право власності на частину квартири [ADDRESS]. Тому, позивачка вимушена знімати квартиру за 8000,00 щомісячно для чого кошти брати в борг. Діти ж у свою чергу потребують повноцінного харчування, бо швидко ростуть. Одяг позивачка вимушена купувати новий кожні три місяці. Діти ростуть і витрати на їх утримання теж ростуть. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 26.03.2018 року було відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON], про стягнення аліментів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Відповідачу [PERSON] було запропоновано протягом п"ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п"яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. 19.06.2018 року відповідач надав письмовий відзив по справі до Деснянського районного суду м. Києва. У вказаному відзиві відповідач вказував на те, що лист, в якому містилась ухвала від 26.03.2018 року, завчасно не зміг отримати з незалежних від нього причин. У період з 21.04.2018 року по 13.06.2018 року (в тому числі і на день вручення вказаного листа його матері) він перебував у службовому відрядженні у м. Коростень Житомирської області, що підтверджується посвідченнями про відрядження № КУ-0000001 від 20.04.2018 року та № КУ-0000002 від 19.05.2018 року. 13.06.2018 року повернувся з відрядження і мати передала лист з ухвалою від 26.03.2018 року. Отже, про наявність ухвали від 26.03.2018 року фактично дізнався 13.06.2018 року. До цього часу мати не сповіщала про цей лист, оскільки, по-перше, вона не знала, що лист із суду (на конверті не видно адресу відправника) і підлягає терміновому врученню, по-друге, вона зазвичай не розкриває адресовані відповідачу листи. Отже, у зв'язку з викладеними обставинами відповідач не міг в установлений в ухвалі від 23.06.2018 року строк подати відзив на позовну заяву [PERSON] та докази у даній справі. У зв'язку з викладеним, просив визнати поважною причину пропуску ним строку на подання відзиву на позовну заяву [PERSON] та доказів у даній справі, встановити відповідачу додатковий строк на їх подання. Щодо заявлених [PERSON] позовних вимог зазначив, що він та позивач перебували в зареєстрованому шлюбі з 16.10.2009 року. Від шлюбу народилося двоє спільних дітей - [PERSON], та [PERSON]. Спільне життя з позивачкою не склалося. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07.03.2018 року по справі № 754/141/18 шлюб було розірвано. Твердження позивачки про те, що відповідач є приватним підприємцем і нібито має прибутковий власний бізнес, отримує дохід 60000,00 грн. щомісяця не відповідає дійсності та повністю спростовуються Довідкою №3699/10/26-52-13-02-18 від 31.05.2018 року, виданою ДПІ у Деснянському районі головного управління ДФС у м. Києві. Згідно інформації, що міститься в цій довідці, сума доходу відповідача від підприємницької діяльності згідно поданій декларації про майновий стан та доходи становила за період: 01.01.2017 року по 31.12.2017 року - 0 грн.; 01.01.2018 року по 31.03.2018 року - 0 грн. Відповідач по даний нас працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «АЙТІ ІННОВАЦІЇ» на посаді комерційного директора, його посадовий оклад становить 3780,00 грн., що підтверджується Довідкою№14 від 06.06.2018 року. Інших доходів не має. Також позичка зазначає, що відповідачу на праві власності належить частка в квартирі [ADDRESS] Така інформація не відповідає дійсності. Вказана квартира належить на праві власності батьку відповідача. Отже, він не є власником цієї квартири, а лише зареєстрований та проживає в ній. Просив врахувати викладені ним обставини щодо його матеріального стану при вирішенні даної справи. З огляду на викладене, вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з нього аліментів на утримання дітей в твердій грошовій сумі по 8000,00 грн. на кожну дитину є необґрунтованими, такими, що не відповідає його матеріальному становищу, а тому просить відмовити в їх задоволенні. Разом із тим, відповідач має намір приймати участь в утриманні своїх дітей. Він не заперечує щодо визначення аліментів в частці від мого заробітку (доходу) в розмірі 1/2 частки заробітку (доходу) на утримання двох дітей, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, або щодо визначення аліментів у твердій грошовій сумі (що підлягає індексації відповідно до закону) в розмірі: 1020,00 грн. щомісяця на утримання [PERSON], [INFO] та до досягнення ним повноліття та 820,00 грн. щомісяця на утримання [PERSON], [INFO], до досягнення нею повноліття. Позивач не скористалася своїм правом, передбаченим ст.179 ЦПК України та не надала до Деснянського районного суду м. Києва відповідь на відзив щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх визнання або відхилення. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи суддя вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню зважаючи на наступне. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07.03.2018 року шлюб між позивачем і відповідачем розірвано. Від вказаного шлюбу сторони мають дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей серії [NUMBER] та серії [NUMBER]. Діти проживають разом з матірю та перебувають на її утриманні. Відповідач офіційно працевлаштований, що підтверджується довідкою виданою ТОВ «АЙТІ ІННОВАЦІЇ» від 06.06.2018 року №14 та відповідно до якої [PERSON] працює в ТОВ «АЙТІ ІННОВАЦІЇ» на посаді комерційного директора. При цьому його посадовий оклад становить 3780,00 грн. та нарахована заробітна палата за останні дванадцять місяців у розмірі 41295,72 грн. Крім цього з довідки ГУ ДФС у м. Києві вбачається, що сума доходу відповідача від підприємницької діяльності згідно поданої декларації про майновий стан та доходи становила за період: 01.01.2017 року по 31.12.2017 року - 0 грн., 01.01.2017 року по 31.03.2018 року - 0 грн. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В контексті даної статті батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Матеріальне утримання дітей - це обов'язок батьків. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідними письмовими доказами позивач підтвердила ту обставину, що відповідач має постійний дохід у вигляді заробітної плати. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. За рішенням суду кошти на утримання дитини - аліменти, присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у відповідача інших дітей, його вік, розмір заробітку. Положеннями ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», встановлено те, що в 2018 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. ... Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Таким чином, визначаючи належний до стягнення з відповідача розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач є працездатним, офіційно працевлаштований, відсутні аліменти на інших дітей, враховуючи право дітей на достатній рівень життя, з урахуванням обов'язку обох батьків утримувати своїх дітей, суд вважає, що слід стягувати з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1500,00 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, на утримання дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO], що відповідатиме вимогам закону та не порушуватиме прав як позивача так і відповідача. Так відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12, 13 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 76, 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що було ратифікованоПостановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов"язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов"язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідност. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 704,80 грн. в дохід держави. Відповідно до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.ст. 141, 180, 181, 184, 191 СК України, та

Outcome: partial