Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

В вересні 2015 року до Великомихайлівського районного суду Одеської області звернулось публічне акціонерне товариство «[PERSON] Розвитку» з позовною заявою до ПП «ВОБ», [PERSON], [PERSON], в якій просить стягнути з відповідачів заборгованість за договором про надання овердрафту №MSBKOO1.165125.007 від 16.09.2014 року у розмірі 55522,74 грн. з яких: прострочена заборгованість по тілу кредиту 34127,67 грн; прострочена заборгованість за процентами 10920,86 грн; суму пені 2103,07 грн; суму штрафу 8371,14 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 16.09.2014 року між ПАТ «ВБР» та ПП «ВОБ» укладено договір про надання овердрафту №MSBKOО1.165125.007, згідно умов якого банк зобов'язався здійснювати платежі з поточного рахунку позичальника №26000019544561 в ПАТ «ВБР» у разі відсутності на ньому власних грошових коштів у межах встановленого банком ліміту. З моменту здійснення таких платежів, позивач вважається таким, що надав позичальнику кредит у формі овердрафт на суму здійснених банком платежів в межах ліміту. Відповідно до пп. 1.3, 1.4, 1.5, 1.6, 1.7 кредитного договору банк зобовязався встановити ПП «ВОБ» ліміт овердрафту у розмірі 30 % процентів від фактичного середньомісячного кредитового обороту на поточному рахунку від основної діяльності за останні 3 місяці (формується виключно за рахунок надходжень виручки від реалізації товарів (робіт, послуг), але не може перевищувати об'єму середньомісячної виручки згідно звіту про фінансові результати (ф.2) за останній звітний квартал більш ніж у 1.5 разів, що на дату укладення цього договору складає 500 000,00 гривень (п'ятсот тисяч грн.00 коп.). Процентна ставка за користування [PERSON] 24,00 % процентів річних. Тип процентної ставки-фіксована. [PERSON] надається строком до 20 лютого 2015 р. включно. Позичальник сплачує комісію за встановлення Ліміту в розмірі 1,00 % від суми встановленого Ліміту. Розрахунок нарахування та сплата комісії: у день укладання даного договору. У випадку збільшення розміру ліміту, позичальник додатково сплачує комісію в розмірі 1,00 % від суми збільшення Ліміту. Розрахунок, нарахування та сплата комісії здійснюється в день збільшення ліміту. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 16.09.2014 року між ПАТ «ВБР», ПП «ВОБ» та [PERSON] укладено договір поруки № РХ029031.165132.003 та з [PERSON] договір поруки № РХ029031.165130.003, відповідно до цих договорів поручителі відповідають перед банком за виконання зобов'язання по кредитному договором в тому ж розмірі, що і ПП «ВОБ». Позивач виконав свої зобов'язання у повному обсязі, встановивши 16.09.2014 року початковий ліміт [PERSON] у розмірі 500000,00 грн, що підтверджується випискою по особовому рахунку позичальника за період з 16.09.2014 року по 26.08.2015 року. Позивачем неодноразово направлялись повідомлення відповідачам з вимогою негайно погасити суму заборгованості за кредитним договором, проте вимоги відповідачі не виконали. Станом на 20.08.2015 року загальний розмір заборгованості становить 55522,74 грн. В свою чергу, [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з зустрічними позовами про визнання договору поруки припиненим, мотивуючи їх тим, що 06.06.2015 року, отримавши вимоги банку №р07/322 від 02.06.2015 року, щодо сплати заборгованості за кредитним договором, їм стало відомо, що банк в односторонньому порядку змінив процентну ставку за користування кредитом з 24% на 48 %, що не передбачено договором поруки, його умовами та банком не було погоджено з ними. В судовому засіданні представник ПАТ «ВБР» свій позов підтримала в повному обсязі, в зустрічних позовах просила відмовити, посилаючись на обставини зазначені в запереченнях проти позовів. [PERSON] в судове засідання не зявився, але надав через канцелярію суду клопотання, в якому просить розглянути справу у його відсутность. Представник ПП «ВОБ», [PERSON], просив відмовити в позові ПАТ «ВБР», посилаючись на те, що у ПП «ВОБ» є поточний рахунок №26004188718826 відкритий в ПАТ «ВБР». Відповідно до виписки по вказаному особовому рахунку, станом на 23.11.2014 року залишок на рахунку становив 34127,67 грн., які до сьогоднішнього часу також знаходяться на цьому рахунку. В п.п. 2.5, 3.1.5., 7.15 кредитного договору, зазначено що банк зобовязаний здійснювати списання коштів з усіх рахунків позичальника з метою погашення заборгованості за кредитом. На задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання договорів поруки припиненими наполягав, посилаючись на обставини зазначені в зустрічних позовах. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідачів ПП «ВОБ», [PERSON] дослідивши матеріали справи, дійшов висновку що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічні позовні вимоги повному задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.09.2014 року між публічним акціонерним товариством «[PERSON] РОЗВИТКУ» та приватним підприємством «ВОБ» укладено договір про надання овердрафту №MSBKOО1.165125.007, згідно умов якого банк зобов'язується здійснювати платежі з поточного рахунку позичальника № 26000019544561 у разі відсутності на ньому коштів у межах встановленого банком ліміту. Ліміт овердрафту на дату укладення договору складає 500000,00 грн., який надається строком до 20.02.2015 року, зі сплатою 24 % річних за користування кредитом та сплатою комісії за встановлення ліміту в розмірі 1 % від суми встановленого ліміту. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В забезпечення виконання умов договору про надання овердрафту 16.09.2014 року між публічним акціонерним товариством «[PERSON] РОЗВИТКУ», ПП «ВОБ» та [PERSON] укладено договір поруки №РХ029031.165130.003. Того ж дня між публічним акціонерним товариством «[PERSON] РОЗВИТКУ», ПП «ВОБ» та [PERSON] укладено договір поруки № РХ029031.165132.003. Відповідно до умов вказаних договорів поручителі поручилися перед банком за виконання ПП «ВОБ» зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків. Згідно статті 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників), кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Згідно розрахунку заборгованості станом на 20.08.2015 року заборгованість за договором про надання овердрафту від 16.09.2014 року складає 55522,74 грн. з яких: прострочена заборгованість по тілу кредиту 34127,67 грн; прострочена заборгованість за процентами 10920,86 грн; суму пені 2103,07 грн; суму штрафу 8371,14 грн. Розрахунок заборгованості зроблено банком за умовами укладених договорів і він не спростований відповідачами по справі. В зустрічних позовах [PERSON], [PERSON] вказують на те, що лише отримавши вимоги Банку від 02.06.2015 року за №№ 07\\330, 07/332 стосовно сплати заборгованості за кредитним договором дізнались про те, що [PERSON] в односторонньому порядку змінив процентну ставку за користування кредитом з 24% на 48 % річних, тому на цих підставах, в порядку ч.1 ст.559 ЦК України просять суд визнати договори поруки припиненими. Однак, суд вважає їх безпідставними та такими, що не відповідають умовам кредитному договору, договорам поруки та чинному законодавству. Оскільки п.8.1 договору про надання овердрафту №MSBKOO1.165125.007 від 16.09.2014 року передбачено, що за порушення строків погашення заборгованості за [PERSON] та/ або непогашення заборгованості за [PERSON] після закінчення періоду безперервного користування [PERSON] нараховує Позичальнику проценти в розмірі 48 процентів річних від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення. Тобто, при укладанні кредитного договору істотна умова кредитного договору щодо встановлення подвійного розміру процентів за порушення строків погашення заборгованості за невиконання зобовязань була погоджена з Позичальником, та поручителі взяли на себе зобовязання відповідати солідарно за порушення Позичальником умов кредитного договору в частині несвоєчасної сплати процентів за користування кредитними коштами, що передбачено ст..ст.553,554 ЦК України та пп 2,5 Договорів поруки. Не дивлячись на те, що підставою зустрічних позовів про визнання договорів поруки припиненими є одностороннє збільшення процентної ставки(ч.1 ст.559 ЦК України), суд вважає можливим з метою захисту законних прав та інтересів позивачів [PERSON], [PERSON], задовольнити їх позови з інших правових підстав. За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Отже строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб'єктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов'язок боржника за договором. В постанові Верховного Суду України по справі 6-53цс/14 визначено, що виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання. П. 16 договорів поруки визначено строк припинення поруки - п'ять років з дня настання терміну виконання основного зобов'язання, однак даний пункт суперечить положенням ст. 559 ЦК України, та положенням п. 14 договорів поруки. Згідно розрахунку заборгованості судом встановлено, що заборгованість по договору від 16.09.2014 року виникла з 24.12.2014 року. Позивач звернувся до суду з вказаним позовом 03.09.2015 року. На підставі вищезазначеного суд вважає за необхідне зустрічні позовні вимоги [PERSON], [PERSON]Л задовольнити, оскільки на момент подання позову порука вважається такою, що припинена, у зв'язку зі спливом станом на 24.06.2015 року шестимісячного строку, встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України для пред'явлення позову до поручителя. Розглядаючи первісний позов публічного акціонерного товариства «[PERSON] Розвитку» про стягнення заборгованості за договором про надання овердрафту №MSBKOO1.165125.007 від 16.09.2014 року, суд не приймає до уваги твердження представника відповідача ПП «ВОБ» про наявність залишку на іншому поточному рахунку ПП «ВОБ» №26000019544561 у ПАТ «ВБР»у розмірі 34127,67 грн. та не списання їх Банком в рахунок погашення заборгованості за Договором про надання овердрафту від 16.09.2014 року відповідно до пп 2.5.3.1.5, 7.15. Так як на підставі постанови Правління НБУ від 27.11.2014 року №743 «Про віднесення ПАТ «[PERSON] банк розвитку» до категорії неплатоспроможних», рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27.11.2014 р. №132 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВБР»», з 28.11.2014 р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «ВБР». Тому за приписами ч.1 п.п.1,3 ч.2 ст.37 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду відповідно до цього закону і нормативно-правових актів Фонду. Уповноважена особа Фонду, зокрема, має право: вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій. Так з пп 1,4 ч.5 ст.36 цього Закону вбачається, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобовязань за домовленістю сторін(у тому числі шляхом договірного списання), поєднання боржника і кредитора в одній особі. Тому передбаченої законодавством можливості списати заборгованість з іншого рахунку боржника не було. Оскільки задоволення зустрічних позовів виключає повне задоволення первісного, тому суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що необхідно стягнути лише з приватного підприємства «ВОБ» на користь позивача заборгованість за кредитним договором № №MSBKOО1.165125.007 від 16.09.2014 року в розмірі 55522,74 грн. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні якої позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З матеріалів справи вбачається, що при поданні позовної заяви позивачем, його від сплати судового збору, на підставі п.22 ч.5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якої від сплати судового збору звільняється, зокрема, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у справах, повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку, було звільнено. За таких обставин суд вважає, що стягненню з відповідача ПП "ВОБ" в дохід держави, підлягає судовий збір в сумі 1218 грн. До того ж, у звязку з задоволенням зустрічних позовів, підлягає стягненню з ПАТ «ВБР» на користь [PERSON], [PERSON] судовий збір у розмірі 487,20 грн. на кожного.

Outcome: partial