Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

В серпні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з таким позовом, вказуючи на те, що на виконанні відділу ДВС Вознесенського МРУЮ знаходиться зведене виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації від вартості автомобілів та судових витрат. 25 липня 2014 року під час проведення виконання судового рішення в с. Криворучко Вознесенського району Миколаївської області в належній позивачу будівлі державним виконавцем відділу ДВС Вознесенського МРУЮ було описано та арештовано велику рогату худобу в кількості 68 голів про що складено відповідний акт. [PERSON], вказуючи на те, що арештована худоба придбана ним особисто для власних потреб та за власні кошти, а тому є його власністю, а не боржника, просив знати арешт зі спірного майна, а саме з належної йому великої рогатої худоби в кількості 72 голів. В судовому засіданні, що проводилося без особистої участі позивача, його представник [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, вказуючи на те, що спірна худоба дійсно належить позивачу, а тому відсутні підстави для її опису й арешту. Відповідачка [PERSON] та представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, причини неявки суду не повідомили. Представник третьої особи без самостійних вимог - ВДВС Вознесенського МРУЮ - Бутковський І.В. в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін, а тому суд вважав можливим провести розгляд справи без участі позивача [PERSON], відповідачки [PERSON] та представника відповідача [PERSON] - [PERSON] Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], відповідача [PERSON], представника третьої особи без самостійних вимог Бутковського І.В., дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, оглянувши матеріали виконавчого провадження №ЄДРВП 44404976, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що на виконанні відділу ДВС Вознесенського МРУЮ знаходиться зведене виконавче провадження №ЄДРВП 44404976, відкрите на підставі виданих Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області виконавчих листів щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації від вартості автомобілів та судових витрат. 25 липня 2014 року під час проведення виконання судового рішення в с. Криворучко Вознесенського району Миколаївської області в належній позивачу будівлі державним виконавцем відділу ДВС Вознесенського МРУЮ було описано та арештовано велику рогату худобу в кількості 67 голів про що складено відповідний акт (в акті помилково зазначено 68 голів, проте двічі зазначена корова, биркована №2234), серед них 21 - биркована, 46 - без бирок. Акт опису й арешту від 25 липня 2014 року містить зауваження [PERSON] щодо належності йому описаного й арештованого майна на праві приватної власності, проте вказана інформація виконавцем належним чином не перевірена. Разом з тим такі заперечення знайшли своє повне підтвердження наступними доказами: - копією договору купівлі - продажу від 05 жовтня 1999 року (а.с. 15), копією акту обстеження будівлі від 05 жовтня 1999 року (а.с. 16), копіями квитанцій до прибуткових касових ордерів (а.с. 17), копією довідки виконкому Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області від 11 серпня 2014 року (а.с. 131) з яких вбачається, що позивач дійсно придбав будівлю в якій державним виконавцем проведено огляд й арешт спірного майна, повністю розрахувався за договором, провів в ній ремонт; - копією реєстру тварин (а.с. 20-21) з якої вбачається, що [PERSON] дійсно є власником великої рогатої худоби в кількості 82 голів, зокрема внесених в акт опису й арешту (що підтверджуться номерами бірок), однак, як вбачається з пояснень представника позивача, 10 голів [PERSON] вже продано; - копіями паспортів великої рогатої худоби (а.с. 22-93) з яких вбачається, що [PERSON] дійсно є власником великої рогатої худоби в кількості 72 голів, зокрема внесених в акт опису й арешту (що підтверджується номерами бірок); - довідкою Вознесенської районної державної лікарні ветеринарної медицини від 01 серпня 2014 року (а.с. 101), копією акту обстеження умов господарювання від 12 серпня 2014 року (а.с. 129) з яких вбачається, що [PERSON] дійсно є власником великої рогатої худоби в кількості 72 голів, 21 з них бирковані вушними бирками відповідно на них є ветеринарний паспорт та ветеринарна картка, а в 51 голови зірвані вушні бирки, але при цьому є в наявності ветеринарний паспорт та ветеринарні картки на тварин, причиною ушкодження та загублення вушних бирок є безприв'язне утримання тварин та випасання худоби на пасовищі та лісосмугах. Разом з тим з копій довідок виконавчого комітету Прибужанівської сільської ради від 04 листопада 2013 року та від 14 серпня 2014 року, а також копії акту обстеження підсобного господарства відповідача [PERSON] від 04 листопада 2013 року (а.с. 18-19, 130) вбачається, що в підсобному господарстві останнього поголів'я великої рогатої худоби не значиться. З копії ухвали Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 липня 2014 року про закриття провадження по справі №473/2774/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації вартості спільного майна подружжя вбачається, що [PERSON] під час здійснення судового провадження визнала факт реалізації після вересня 2013 року відповідачем [PERSON] їхньої спільної худоби, а тому просила про стягнення на свою користь грошової компенсації вартості цього майна в розмірі 132 995 грн., проте в подальшому від вимог відмовилася. Обставини відсутності у боржника великої рогатої худоби додатково знайшли своє підтвердження іншими побічними доказами (а.с. 94-100). Таким чином судом встановлено, що описана та арештована худоба в кількості 67 голів дійсно належить позивачу, водночас в матеріалах справи відсутні жодні докази щодо її належності в цілому або частково боржнику. Зі змісту Закону України "Про виконавче провадження" вбачається, що державний виконавець в процесі здійснення виконавчого провадження має право та кореспондуючий цьому праву обов'язок накласти арешт на рухоме та нерухоме майно (будівлі, споруди, транспортні засоби, грошові кошти, худобу тощо), що належить боржникові та знаходиться у нього або в інших осіб. Тобто закон обмежує склад майна, яке може бути арештоване виключно тим, що належить боржнику. Вказана обставина повинна належним чином перевірятися виконавцем під час здійснення виконавчого провадження. Водночас згідно ч.ч. 1, 5 статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" особі, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт в процесі здійснення виконавчого провадження, належить їй, а не боржникові, надано право звернутися до суду з позовом про визнання права на це майно і про зняття з нього арешту. При доведеності таких вимог вони підлягають задоволенню. Разом з тим, враховуючи передбачений ст. 11 ЦПК України принцип диспозитивності позивачу в такій категорії справ надано право обирати один з двох способів захисту свого права шляхом пред'явлення позову про визнання права на це майно і про зняття з нього арешту або лише про зняття арешту з майна. При цьому суд розглядає справу виключно в межах заявлених вимог. За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню шляхом зняття арешту з описаного та арештованого актом від 25 липня 2014 року майна (67 голів великої рогатої худоби), оскільки решта 5 голів худоби (про які зазначає позивач) не внесені до акту опису й арешту, а тому вимоги [PERSON] в цій частині є зайвими. В силу ст. 88 ЦПК України також підлягають пропорційній (відповідно до розміру задоволених вимог) компенсації понесені позивачем судові витрати, а саме з кожного з відповідачів слід стягнути по 113 грн. судового збору.

Outcome: partial