Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з заявою, в якій просила позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що сторони зареєстрували шлюб 21 квітня 2007 року. Від шлюбу народилась дитина - син [PERSON], [INFO]. 15 квітня 2010 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Як до розірвання шлюбу, так і після відповідач не приймав участі у житті та вихованні дитини, не виконував свої батьківські обов'язки, фактично ухиляється від їх виконання, в зв'язку з чим просила суд позбавити останнього батьківських прав. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити. Представник третьої особи - служби у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації у судовому засіданні підтримала висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] Відповідач в судовому засіданні зазначив про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки він відвідує сина та займається його вихованням. Вислухавши пояснення і доводи представників позивача та представника третьої особи, допитавши свідків, повно і всебічно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступне. У відповідності до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21. 06. 2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. З позовом до суду про позбавлення батьківських прав, згідно ст. 165 СК України, має право звернутися один з батьків. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками малолітнього [PERSON], [INFO] записані позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с.6). 15 квітня 2010 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 7). Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 червня 2010 року з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO]. (а.с. 15) Між тим, відповідач не виконує рішення суду, аліменти не сплачує, в зв'язку з чим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві було видано Постанову від 14.11.2014 року про відкриття виконавчого провадження. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Частиною 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як вбачається з довідки форми № 3, виданою КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» №1268 від 05.08.2015р., [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON] та її батьками за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Згідно акту обстеження умов проживання позивача, було встановлено, що відповідач [PERSON] з дитиною не спілкується, подарунків не приносить та не приймає участі у його вихованні. Дитину виховує мати разом зі своїми батьками (а.с.9). З листа № 07 від 19 лютого 2016 року дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №387 вбачається, що час перебування [PERSON] в дошкільному закладі вихованням дитини займалась мати [PERSON], яка належним чином здійснювала догляд за дитиною. Також в листі зазначено, що з дитячого садка, окрім позивачки, дітину забирали дід [PERSON] та бабуся [PERSON] Крім того, із висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього сина [PERSON] від 22.02.2016р.,вбачається, що Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача відносно сина [PERSON], [INFO], враховуючи також і те, що відповідач [PERSON] у вихованні дитини участі не бере, самоусунувся від виконання батьківських обов»язків, про нього не піклується і сина не виховує. Згідно ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він, зокрема, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. У Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав" від 30 березня 2007р. зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач та його представник не надали суду доказів того, що відповідач приймав або намагався приймати якусь участь в матеріальному забезпечені та вихованні дитини. Між тим, допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з боку позивача, підтвердили участь у виховані та утримані дитини лише позивача та її батьків. Враховуючи викладене, суд вважає, що у судовому засіданні було доведено, що відповідач без поважних причин тривалий час не спілкується із сином, не займається його вихованням, не піклуються про його фізичний і духовний розвиток, не цікавиться здоров'ям та життям, тобто ухиляються від виконання батьківських обов'язків по відношенню до сина [PERSON], тому позовні вимоги про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved