Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому, з урахуванням змінених позовних вимог, прийнятих судом під час розгляду справи, просив поновити його на роботі на посаді вчителя фізичного виховання та предмету «Захист Вітчизни» Кремнянської [PERSON] ступенів; стягнути з відділу освіти, молоді та спорту Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 серпня 2016 року до дня поновлення на роботі; стягнути з відділу освіти, молоді та спорту Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області на його користь 2000 гривень у відшкодування заподіяної моральної шкоди та судові витрати. Зазначені вимоги позивача, які ним та його представником [PERSON] підтримані в судовому засіданні, обґрунтовуються посиланням на те, що з 6 листопада 2015 року він ([PERSON]Й.) працював на посаді вчителя фізичного виховання та предмету «Захист Вітчизни» Кремнянської [PERSON] ступенів. Наказом начальника відділу освіти, молоді та спорту Лугинської районної державної адміністрації №48-к від 31.08.2016 року його ([PERSON]Й.) було звільнено з роботи за п.4 ст. 40 КЗпП України за невихід на роботу 17 та 21 червня 2016 року без поважних причин. Разом із тим, зазначили, що згідно інформації Кремнянської [PERSON] ступенів від 17.10.2016 року педагогічне навантаження позивача відповідно до наказу становило: 17 червня 2016 року 5 годин (уроків); 21 червня 2016 року - 2 години (уроки), тобто 17 червня 2016 року [PERSON] був відсутній на роботі 5 годин (уроків), а 21 червня 2016 року 2 години (уроки). Згідно існуючої в школі практики вчителям, які перуть в себе вдома штори із навчальних класів, надається за один комплект штор один день відгулу. А оскільки [PERSON] прав два комплекту штор, тому він мав право на два дні відгулу. Тому, 17 червня 2016 року згідно усного погодження із заступником директора Кремнянської [PERSON] ступенів [PERSON] позивач перебував в обласному діагностичному центрі, а 21 червня 2016 року приймав участь в розширеному засіданні виконкому та восьмої сесії Кремнянської сільської ради, як заступник сільського голови та член виконкому ради. 21 червня 2016 року позивач був відсутній на роботі лише дві години, що не являється прогулом. Крім того, вважають, що позивача було звільнено у звязку із неприязними стосунками останнього з директором Кремнянської ЗОШ [PERSON] Також зазначили, що звільнення [PERSON] є незаконним ще й із тих підстав, що останнього було звільнено під час його тимчасової непрацездатності та профспілковий комітет давав згоду на його звільнення у його відсутності. Крім того, вважають, що з відділу освіти, молоді та спорту Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області слід стягнути на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 серпня 2016 року до дня поновлення на роботі. Разом із тим, позивач та його представник зазначили, що в звязку із незаконним звільнення [PERSON] з посади вчителя фізичного виховання та предмету «Захист Вітчизни» Кремнянської [PERSON] йому було завдано моральну шкоду, яку останній оцінює в розмірі 2000 гривень. Представники відповідача позовні вимоги позивача не визнали, просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, суду пояснили, що позивач [PERSON] 17 та 21 червня 2016 року був відсутній на роботі. Останній не звертався до заступника директора Кремнянської [PERSON] ступенів [PERSON] з питанням надати йому відгули 17 та 21 червня 2016 року, а директор школи [PERSON] взагалі не знав про проходження [PERSON] відповідного огляду в діагностичному центрі та прийняття останнім участі в роботі сесії Кремнянської сільської ради, і з цим питанням [PERSON] до нього взагалі не звертався. Також вважають, що проходження обстеження в діагностичному центрі не є поважною причиною відсутності позивача на робочому місці. Тому вважають, що наказ про звільнення з роботи позивача є законним. Крім того, зазначили, що позивач не довів у своїй позовній заяві чим підтверджується факт заподіяння йому моральних страждань, тому в цій частині позовних вимог також вважають, що необхідно відмовити. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, та дослідивши інші докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню із наступних підстав. В судовому засіданні судом встановлено, що 6 листопада 2015 року позивача [PERSON] відповідно до наказу відділу освіти, молоді на спорту Лугинської районної державної адміністрації № 136-к було призначено на посаду вчителя фізичного виховання та предмету «Захист Вітчизни» Кремнянської [PERSON] ступенів (а.с.4). Згідно наказу відділу освіти, молоді на спорту Лугинської районної державної адміністрації від 31.08.2016 року № 48-к [PERSON] було звільнено з посади вчителя фізичного виховання та предмету «Захист Вітчизни» Кремнянської [PERSON] ступенів з 2 вересня 2016 року за прогул без поважних причин, згідно п.4 ст. 40 Кодексу законів про працю України, оскільки останній був відсутній на роботі 17 та 21 червня 2016 року без поважних причин (а.с.3). У відповідності до інформації по Кремнянській [PERSON] ступенів відділу освіти, молоді та спорту Лугинської РДА від 17.10.2016 року №566 (а.с. 35) дирекція школи інформує зазначений відділ, що педагогічне навантаження вчителя фізичного виховання та предмету «Захист Вітчизни» [PERSON] становила згідно розкладу: 17 червня 2016 року 5 годин (5 уроків), 21 червня 2016 року - 2 години (2 уроки). Зазначений факт сторонами по справі не оспорювався. Не оспорювався сторонами і той факт, що позивач [PERSON], як вчитель фізичного виховання та предмету «Захист Вітчизни» Кремнянської [PERSON] ступенів [PERSON] був відсутній в зазначеній школі на роботі, а саме: 17 червня 2016 року 5 годин (5 уроків), 21 червня 2016 року - 2 години (2 уроки). Згідно листа Міністерства праці та соціальної політики України від 22.09.2010 р. N 837/13/84-10 Департамент з питань державного регулювання заробітної плати та умов праці розглянув у межах компетенції лист стосовно деяких питань оплати праці вчителів навчальних загальноосвітніх закладів і повідомив наступне: Статтею 50 КЗпП визначено, що нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень. Відповідно до ст. 51 КЗпП законодавством встановлюється скорочена тривалість робочого часу для окремих категорій працівників (учителів, лікарів та інших). Регулювання робочого часу педагогічних працівників має свою істотну специфіку. Відповідно до ст. 22 Закону України "Про позашкільну освіту" норма годин на одну тарифну ставку педагогічних працівників становить 18 навчальних годин на тиждень. Оплата роботи здійснюється відповідно до обсягу педагогічного навантаження. Педагогічне навантаження - це час, призначений для здійснення навчально-виховного процесу. Окрім цього навантаження, яке становить 18 годин на тиждень за тарифною ставкою, викладач здійснює також інші види педагогічної діяльності: класне керівництво, перевірка зошитів, завідування навчальними кабінетами, підготовка до занять тощо. Робочий час, який витрачається на виконання цієї роботи, жодними документами не внормовано. Отже, на даний час загальна тривалість скороченого робочого часу вчителів залишається невизначеною, що обумовило розподіл педагогічного навантаження між учителями здійснювати керівником навчального закладу. Згідно з пунктом 21 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників державних навчально-виховних закладів України, затверджених наказом Міносвіти від 20.12.93 р. N 455, в межах робочого дня педагогічні працівники закладу освіти повинні нести всі види навчально-методичної роботи відповідно до посади, навчального плану. Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розяснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст. 40 КЗпП України суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у звязку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобовязаний пропрацювати за призначенням після вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Виходячи із положень п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Таким чином, для [PERSON], як вчителя фізичного виховання та предмету «Захист Вітчизни» Кремнянської [PERSON] ступенів, робочий день становив відповідно: 17 червня 2016 року 5 годин (5 уроків), 21 червня 2016 року - 2 години (2 уроки). У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» що правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч.3 ст.40 КЗпП ( 322-08 ) стосуються як передбачених статтями 40, 41(1) КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому маються на увазі щорічні, а також інші відпустки, що надаються працівникам як із збереженням, так і без збереження заробітку. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обгрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність. Згідно Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом МОЗ України 09.04.2008 N 189, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 4 липня 2008 р. за N 589/15280 здатність до трудової діяльності (працездатність) - це сукупність фізичних, розумових та емоційних можливостей, яка дає змогу працівникові виконувати роботу визначеного обсягу, характеру та якості; непрацездатність (утрата працездатності) - це стан здоров'я (функцій організму) людини, обумовлений захворюванням, травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоров'я; тимчасова непрацездатність - це непрацездатність особи внаслідок захворювання, травми або з інших причин, що не залежить від факту втрати працездатності (пологи, карантин, догляд за хворим тощо), яка має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування та реабілітаційних заходів, триває до відновлення працездатності або встановлення групи інвалідності, а в разі інших причин - до закінчення причин відсторонення від роботи. Тимчасова непрацездатність застрахованих осіб засвідчується листком непрацездатності. Із копії консультативного висновку спеціаліста від 17.06.2016 року (а.с. 6) вбачається, що 17.06.2016 року [PERSON] був обстежений лікарем консультантом урологом комунальної установи «Обласний медичний консультативно-діагностичний центр» Житомирської обласної ради [PERSON] Були проведені обстеження: УЗД нирок від 17.06.2016 року УЗ-ознаки: Н піелонефриту, сечокамяної хвороби, кіста правої нирки. Рекомендовано: Н фітоліт-форте по 1 таб. 3 рази в день 2 міс; дротаверін 40 мг 1 таб. 2 рази в день 7 днів. Контрольний огляд через 2 місяці. В судовому засіданні судом не було встановлено та позивачем не було надано відповідних доказів того, що 17 червня 2016 року він був непрацездатним. Поважність або неповажність причин неявки на роботу є оціночним питанням. Зокрема необхідно встановити, чи обумовлені причини відсутності працівника його поведінкою або обставинами, незалежними від нього, тощо. У кожному окремому випадку оцінка поважності причин відсутності дається виходячи із конкретних обставин. Так, однією із поважності причин відсутності працівника на роботі є хвороба, навіть якщо вона не підтверджена листом непрацездатності (ухвала ВСУ від 16.04.2008 р. у справі №6-3356св077). Також, поважними причинами є відсутність працівника на роботі через хворобу, навіть якщо працівник перебував у цей час вдома, звертався до лікарів, але листок непрацездатності не отримував ( ухвали ВСУ від 16.04.2008 р. у справі №6-335св078, від 09.09.2009 р. у справі №6-3849св099). Водночас, якщо працівник у день відсутності на роботі був працездатним і проходив медичне обстеження за своєю ініціативою, то таке проходження обстеження не є поважною причиною для неявки на роботу, за винятком випадків, коли працівник зобовязаний проходити періодичний медичний огляд. Тому, на думку суду проходження позивачем [PERSON] 17 червня 2016 року медичного обстеження в комунальній установі «Обласний медичний консультативно-діагностичний центр» Житомирської обласної ради за своєю ініціативою не є поважною причиною для неявки його на роботу. Довідками від 08.09.2016 року №707 та №708, виданими Кремнянською сільською радою Лугинського району (а.с. 8) стверджується, що позивач [PERSON] являється заступником сільського голови на громадських засадах та членом виконкому зазначеної сільської ради та 21 червня 2016 року з 10 год. 00 хв. до 13 год. 15 хв. брав участь в роботі сесії Кремнянської сільської ради. Разом із тим, в судовому засіданні судом не було встановлено та позивачем не було надано відповідних доказів того, що він звертався до керівництва Кремнянської [PERSON] ступенів із відповідною заявою про надання йому дозволу для участі в роботі сесії Кремнянської сільської ради 21.06.2016 року та такий дозвіл йому було надано. Посилання позивача та його представника на те, що 17 червня 2016 року та 21 червня 2016 року він ([PERSON]Й.) був відсутній на роботі в Кремнянській [PERSON] ступенів згідно усного погодження із заступником директора Кремнянської [PERSON] ступенів [PERSON] та дозволу останнього судом не береться до уваги, оскільки зазначене не підтверджується належними і допустими доказами. Натомість, допитаний в судовому засіданні як свідок, [PERSON] показав, що він не відпускав з роботи [PERSON] 17 та 21 червня 2016 року, оскільки у нього, як у заступника директора Кремнянської [PERSON] ступенів з навчально-виховної роботи немає таких повноважень. Зазначене також підтверджується копіями пояснень [PERSON] на імя директора Кремнянської [PERSON] ступенів [PERSON] ( а.с.34, 36). У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розяснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст. 40 КЗпП України суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів). Тому, на думку суду участь позивача 21 червня 2016 року в роботі сесії Кремнянської сільської ради також не може бути поважною причиною для неявки його на роботу. Твердження позивача та його представника про те, що, окрім того, 21 червня 2016 року [PERSON] був відсутній на роботі всього лише дві години, що не являється прогулом, судом не береться до уваги, оскільки у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розяснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст. 40 КЗпП України суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня ( а для [PERSON], як вчителя фізичного виховання та предмету «Захист Вітчизни» Кремнянської [PERSON] ступенів робочий день 21 червня 2016 року саме і становив дві години згідно педагогічного навантаження), так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Відповідно до ст.139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. В контексті вказаної норми на працівника покладено обовязок доводити перед вищестоящим органом поважність відсутності на роботі унаслідок певної необхідності. Згідно ст.. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. З огляду на наведене, оскільки позивачем допущено прогул 17 червня 2016 року та 21 червня 2016 року, що підтверджено належними та допустимими доказами, звільнення у звязку із вчиненим порушенням проведено у відповідності до вимог законодавства. Із витягу з протоколу №36 від 19.12.2016 року профкому Кремнянської [PERSON] ступенів профком дав згоду на звільнення вчителя фізичної культури та предмету «Захист Вітчизни» [PERSON] за відсутність на роботі без поважних причин на підставі п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 130-131 ). Відповідачем під час звільнення [PERSON] було дотримано положення ст.149 КЗпП України щодо порядку застосування дисциплінарного стягнення, зокрема враховано ступень тяжкості вчиненого проступку, обставини, за яких вчинено проступок, попередню роботу працівника, відсутність негативного впливу на навчальний процес тощо, тому твердження позивача та його представника на зазначене судом не береться до уваги. При ухваленні рішення, суд також виходив із того, що відповідно до частини першої статті 54 Закону України «Про освіту» педагогічною діяльністю можуть займатися особи з високими моральними якостями, які мають відповідну освіту, професійно-практичну підготовку, фізичний стан яких дозволяє виконувати службові обовязки. За змістом ст.56 Закону України «Про освіту» педагогічні та науково-педагогічні працівники зобовязані постійно підвищувати професійний рівень, педагогічну майстерність, загальну культуру; настановленням та особистим прикладом утверджувати повагу до принципів загальнолюдської моралі (правди, справедливості, відданості, патріотизму, гуманізму, доброти, стриманості, працелюбства, поміркованості, інших доброчинностей); виховувати в дітей і молоді повагу до батьків, жінки, старших за віком. Аналіз вищезазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що працівники, які виконують виховну функцію, - вчитель, педагог, вихователь зобовязані бути людиною високих моральних переконань та бездоганної поведінки. Особистий приклад викладача та його авторитет і високоморальна поведінка мають виключно важливе значення у формуванні свідомості молоді. Ігнорування вимог трудового законодавства є несумісним з виховною функцією викладача, відтак в даному випадку, ураховуючи конкретні обставини справи, суд вважає, що у відділу освіти, молоді та спорту Лугинської районної державної адміністрації були всі підстави для обрання такого виду стягнення як звільнення. При цьому, в акті від 19 серпня 2016 року (а.с. 43), складеному представниками Кремнянської [PERSON] ступенів головою профкому [PERSON], вчителем математики [PERSON], вчителем початкових класів [PERSON], зафіксовано, що вчитель фізичного виховання та предмету «Захист Вітчизни» [PERSON] відмовився (проігнорував) прохання директора школи надати пояснення по факту прогулів 17 червня та 21 червня 2016 року. Зазначений доказ позивачем не спростовано, що дає підстави для висновку про дотримання відповідачем положень ст.149 КЗпП України та підставність застосування до [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення. Згідно приписів ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Оскільки звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог чинного законодавства, відтак підстави для задоволення таких позовних вимог як стягнення з відділу освіти, молоді та спорту Лугинської районної державної адміністрації на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 31.08.2016 року до дня поновлення на роботі відсутні. Окрім того, суд вважає, що відсутні також підстави для відшкодування моральної шкоди. За змістом ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як загальна умова цивільно-правової відповідальності законодавством передбачений звязок між протиправною поведінкою та наставшими наслідками. Проте суд вважає, що звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог чинного законодавства, в діях відповідача відсутня така неправомірна поведінка, яка мала б наслідком відшкодування моральної шкоди, відтак підстави для задоволення таких позовних вимог відсутні. Оскільки звільнення за прогул є видом дисциплінарних стягнень, тому тут слід застосовувати загальні терміни, передбачені у ст.. 148 КЗпП України. Так, відповідно до ст.. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Прогули позивачем [PERSON] було вчинено відповідно 17 червня та 21 червня 2016 року. З 22 червня 2016 року по 17 серпня 2016 року позивач перебував черговій профвідпустці. Фактично позивача було звільнено 2 вересня 2016 року. Тому, відділом освіти, молоді та спорту Лугинської районної державної адміністрації під час звільнення [PERSON] з роботи (наказ від 31.08.2016 року №48-к) не було порушено вимоги ст.. 148 КЗпП України.

Outcome: dismissed