Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

До Печерського районного суду м. Києва з позовними вимогами звернувся позивач [PERSON] та просить стягнути з відповідача Держава Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державного казначейства України, шкоду моральну заподіяну судами України в розмірі 51 000.00 грн. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що судовою владою були порушені права позивача, зокрема судами України було відмовлено позивачу у задоволенні його позову до Червонознам'янської сільської ради Кременчуцького району про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. У судове засідання позивач та його представник не з'явилися, повідомлені про день та час розгляду справи належним чином, направили суду заяву у якій просили проводити розгляд справи у їх відсутність, свої вимоги підтримали. У судове засідання з'явився представник відповідача Кабінету Міністрів України - Жамбровський М.С., який проти пред'явленого позову заперечував з огляду на те, що позивач не надала належних та допустимих доказів щодо підтвердження своїх позовних вимог. Також доводи позивача про те, що суди у справі № 536/3072/13- ц прийняли незаконні і необгрунтовані рішення є безпідставними, оскільки законність судового рішення перевіряється лише судами вищіх інстанцій у порядку визначеному процесуальним законодавством. Тобто позивач не позбавлений можливості оскаржити рішення до вищих інстанцій в тому числі і до міжнародних судів. У судове засідання з'явився представник третьої особи Верховної Ради України - Лаптієв А.М., який проти пред'явленого позову заперечував, оскільки незаконність рішення,дій чи бездіяльності органів судової влади не доведена. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно ст. 1175 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів. Ст. 1176 ЦПК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Під час судового розгляду встановлено наступне. 14.10.2013 р. позивачу [PERSON] державний нотаріус Кременчуцької районної державної нотаріальної контори Полтавської обл. Гуртова О.С. відмовила у вчиненні нотаріалоьної дії, а саме відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки [PERSON] пропустила строк для прийняття спадщини. 19.12.2013 р. Кременчуцький районний суд Полтавської області відмовив позивачу [PERSON] у завдовленні позовних вимог до Червонознам'янської сільської ради Кременчуцького району про визнання додаткового строку для прийняття спадщині за законом. 20.02.2014 р. ухвалою апеляційного суду Полтавської області апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 19.12.2013, було залишено без задоволення, а рішення суду без змін. 15.07.2014 ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ позивачу [PERSON] було відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі за позовом [PERSON] до Червонознам'янської сільської ради Кременчуцького району про визнання додаткового строку для прийняття спадщині за законом. Вивчивши подану позовну заяву з доданими до неї документами, вислухавши заперечення представників, суд приходить до висновку про необгрунтованість позовних вимог [PERSON] Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Зокрема ст. 61 ЦПК України визначено , що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Під час судового розгляду позивачем та його представником не було надано письмового доказу в обгрунтування своїх вимог щодо постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі. Згідно роз'яснень , що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 р. "Про незалежність судової влади" "відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені". Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається. З огляду на встановлене суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення вимог позивача внаслідок їх необгрунтованості та недоведеності. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed