Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

Описова частина. Стислий виклад позиції позивачів. Згідно позовної заяви, позивач Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» звернулася з позовом, в якому просять визнати недійсним договір оренди землі №б/н від 02 березня 2018 року, укладений між [PERSON] та Товариством з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» щодо земельної ділянки 3220483500:03:001:0061; скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Олійник О.П. про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди: індексний номер: 40138629 від 15 березня 2018 року 21:36:14; стягнути солідарно із [PERSON] , Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» та державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Олійник О.П. на його користь судові витрати по справі. З матеріалів позовної заяви вбачається, що наприкінці березня 2018 року позивачу стало відомо з відомостей ДРРПНМ про укладення 02 березня 2018 року відповідачем [PERSON] та Товариством з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» договору оренди №б/н за яким передав в оренду належну йому на праві власності земельну ділянку. В свою чергу відповідач - державний реєстратор речових прав [PERSON] 02 березня 2018 року розпочала державну реєстрацію прав оренди на земельну ділянку за Товариством з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» і 15 березня 2018 року прийняла рішення про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку з індексним номером 40138629 за Товариством з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод». Позивач вважає, що держаний реєстратор речових прав [PERSON] , порушила права позивача, як законного орендаря, та не мала правових підстав проводити державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку за Товариством з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод». Зазначає, що вказана земельна ділянка з індексним номером 40138629 перебуває в оренді у Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші». Позивач вказує, що укладений між відповідачами договір оренди земельної ділянки суперечить діючому законодавству і порушує права позивача як орендаря, оскільки договір, що укладений між відповідачем [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» на десять років є чинним та не розірваним, а тому відповідач [PERSON] не мав права передавати іншій особі земельну ділянку для користування. Стислий виклад позиції відповідачів. Згідно відзиву відповідач [PERSON] зазначав, що права позивача не порушенні, він як власник земельної ділянки вправі володіти, розпоряджатися та користуватися належною йому на праві власності земельною ділянкою на власний розсуд. Вважає, що на момент укладення договору з відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» земельна ділянка не була обтяжена договірними зобов`язаннями з позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші». Оскільки 27 лютого 2018 року [PERSON] разом з іншими громадянами подали до Міністерства Юстиції України колективну скаргу на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав. 15 березня 2018 року Міністерство Юстиції України видало Наказ №729/5, яким було скасовано рішення про державну реєстрацію від 07 квітня 2015 року, індексний № 20570478 згідно якого було здійснено реєстрацію речового права оренди позивача за договором оренди землі №б/н від 06 серпня 2014 року щодо оренди земельної ділянки площею 1,0557 га, в тому числі рілля 1,0557 га. з кадастровим номером 3220483500:03:001:0061. Скасування державної реєстрації іншого речового права, а саме права оренди земельної ділянки 3220483500:03:001:0061 за ТОВ Агрофірма «Матюші» відбулося 15 березня 2018 року 19:51:38, державним реєстратором Міністерства юстиції України, м. Київ, індексний номер 40138232. Наказ №729/5 від 15 березня 2018 року набрав законної сили та на момент прийняття рішення реєстратором не скасований. А тому вважає, що жодним чином не порушував прав позивача. Вважає що відсутні підстави для визнання недійсним договору оренди землі укладеного між ним та Товариством з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» в зв`язку з досягненням усіх істотних умов договору та належного його виконання. Отже, просив: позов залишити без задоволення. Згідно відзиву, відповідач Товариство з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» позовні вимоги не визнає в своїх поясненнях підтримує позицію відповідача [PERSON] , вважає, що ним не вчинено будь-яких дій спрямованих на порушення прав позивача, щодо користування зазначеною земельною ділянкою. Позовні вимоги позивача є необґрунтованими не відповідають обставинам справи і не підлягають до задоволення. Згідно письмових пояснень державний реєстратор Комунального підприємства Великодимерської селищної ради Олійник О.П. позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що вона, як державний реєстратор відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав. Відповідно до вищезазначеного Закону відмова в державній реєстрації прав з підстав не передбачених цим Законом, заборонена. Під час здійснення пошуку відомостей у Державному реєстрі нею, як державним реєстратором, не було виявлено будь-яких застережень. 15 березня 2018 року о 21:38:30 нею було прийнято рішення індексний номер 40138629 про реєстрацію речового права за Товариством з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» на підставі договору б/н укладений з [PERSON] .. Підстави для відмови в реєстрації іншого речового права на земельну ділянку передбачені ст.24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відсутні. 22 листопада 2019 року в судовому засіданні сторонами було надано пояснення по справі, в підготовчому судовому засіданні приєднано докази на які посилалися сторони. Справа розглянута по суті. В судовому засіданні присутніми були представник позивача, представник відповідачів. Інші учасники про час та місце розгляду повідомлялись належними чином, причини неявки не повідомили, будь-яких заяв не надали, відповідно до положень ст.ст.128, 130 ЦПК України вважається, що відповідачі повідомлені належно про розгляд справи. Мотивувальна частина. Фактичні обставини справи встановлені судом. Із пояснень представників позивача, та відповідачів встановлено, що 06 серпня 2014 року відповідач [PERSON] уклав договір оренди землі, яким передав в оренду позивачу земельну ділянку площею 1,0557 га в тому числі рілля 1,0557 га з кадастровим номером 3220483500:03:001:0061, строком на 10 років. 27 лютого 2018 року [PERSON] разом з іншими громадянами подали до Міністерства Юстиції України колективну скаргу на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав. 15 березня 2018 року Міністерство Юстиції України видало Наказ №729/5, яким було скасовано рішення про державну реєстрацію від 07 квітня 2015 року № 20570478, згідно якого було здійснено реєстрацію речового права оренди позивача за договором оренди землі № б/н від 06 серпня 2014 року щодо оренди земельної ділянки площею 1,0557 га в тому числі рілля 1,0557 га з кадастровим номером 3220483500:03:001:0061. Представником позивача до матеріалів справи було надано підтвердження щодо належного виконання, орендарем взятих на себе обов`язків по виплаті орендної плати за 2016-2017 роки, а саме: - відомості № 66-а за вересень 2016 року на виплату грошей в рахунок орендної плати про виплату [PERSON] - 3000, 00 грн.; - відомості № 27 за червень 2017 року на виплату грошей в рахунок орендної плати про виплату [PERSON] - 3000, 00 грн.; Відповідно до п.6 Договору оренди укладеного із позивачем, орендна плата нараховується та видається орендарем у розмірі 3% від грошової оцінки земельної ділянки у грошовій, натуральній та відробітковій формах за добровільним рішенням власника земельної ділянки, що становить 956,92 грн. В свою чергу представником відповідачів заперечувалась належність здійснення виплати орендної плати [PERSON] , зверталась увага суду на неповноту інформації та відсутність в наданих бухгалтерських документах імені по-батькові особи, а тому вважав про неможливість ідентифікувати особу, яка отримувала грошові кошти. Представником відповідачів до матеріалів справи приєднано Висновок економічної експертизи від 10 травня 2019 року з якого вбачається непідтвердження документально первинними документами, які складенні ТОВ Агрофірма «Матюші» код ЄДРПОУ 03755348, здійснення господарської операції згідно Договору оренди землі щодо своєчасного та повного розрахунку з орендної плати, який укладено між ТОВ Агрофірма «Матюші» та [PERSON] . Представником позивача заперечуються посилання відповідачів, щодо неповноти відображення бухгалтерських операцій з посиланням, на судову практику у справі №806/1033/17 де суд виклав правову позицію, згідно неістотних недоліків в оформленні первинних документів, при цьому в своїх поясненнях звертає увагу суду що дослідження питання належності виконання орендарем умов договору оренди укладеного з відповідачем [PERSON] у даному випадку не є визначальним. Представник відповідачів зазначив на правомірності укладеного договору оренди землі №б\\н від 02 березня 2018 року між відповідачами. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 році у справі № 203/2612/13-ц (посиланняна постанову - http://reyestr.court.gov.Ua/Review/71807404). Згідно ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Також, судом встановлено, що наказом МЮ України № 729/5 від 15 березня 2018 року задоволена колективна скарга громадян, в тому числі відповідача [PERSON] , та серед іншого скасовано рішення про державну реєстрацію права оренди за ТОВ Агрофірма «Матюші», від 07 квітня 2015 року № 20570478 згідно якого було здійснено реєстрацію речового права оренди позивача за договором оренди землі № б/н від 06 серпня 2014 року щодо оренди земельної ділянки площею 1,0557 га, в тому числі рілля 1,0557 га з кадастровим номером 3220483500:03:001:0061, яка обґрунтована тим, що договори оренди із ТОВ «Матюші» були зареєстровані за відсутності необхідних на те документів, зокрема, без підписаних власниками земельних ділянок договорів, заяв на вчинення реєстраційних дій, відповідних сплат за вчинення реєстраційних дій та інше. Також судом встановлено, що відповідний договір оренди було у встановленому законом порядку зареєстровано, однак наказом МЮ України № 729/5 від 15 березня 2018 року рішення державного реєстратора від 07 квітня 2015 року про реєстрацію права оренди за позивачем скасовано. Наведене у свою чергу свідчить, про те, що скасувавши рішення державного реєстратора про реєстрацію права оренди, держава офіційно не визнає і не підтверджує факту набуття позивачем права оренди на спірну земельну ділянку, належну відповідачу [PERSON] , оскільки відповідні відомості виключені з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За таких обставин, реєстрація права оренди на спірну земельну ділянку за відповідачем ТДВ «Шамраївський цукровий завод» на підставі договору оренди, після скасування реєстрації права оренди позивача, не порушує прав останнього, оскільки такі права відсутні, бо як вище вказувалося право оренди виникає виключно з моменту державної реєстрації цих прав. Норми права та оцінка суду фактичним обставинам справи і позиціям сторін. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). За ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються Законом, зокрема Земельним Кодексом України, Законом України «Про оренду землі». Статтею 1 Закону України від 06 жовтня 1998 року (№ 161-XIV) "Про оренду землі" визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно ч.4 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди. А за ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Що визначено також п.37 прикінцевих положень договору оренди землі. Відповідно до абзацу першого ч.1 ст.792 ЦК України, ст.13 Закону України "Про оренду землі" за договором оренди землі орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст.4 ЦПК України та ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєструречових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.2 ст.3 цього Закону, речові права на нерухо мемайно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. А згідно ч.4 ст.3 цього Закону будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону. Верховний суд України у справі №6-643цс16 від 13 червня 2016 року сформував правову позицію наступного змісту: Згідно з положеннями статей 125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно ч.5 ст.6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Виходячи з положень ст.638 ЦК України, ст.ст.125, 126 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації. Аналогічна правова позиція викладена у рішеннях Верховного суду України у справі №6-422цс17 від 27 квітня 2017 року, у справі №6-872цс17 від 07 червня 2017 року та рішенні Верховного суду у справі №388/66/16-ц від 14 лютого 2018 року. Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом даної норми, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захистусвого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (ЦК України чи іншим актом цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини чи договором. В даній справі позивач, який вважає себе орендарем земельної ділянки, посилається на порушення його прав внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність права оренди відповідача на підставі рішення реєстратора, яке просить скасувати. При цьому рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію, а відтак належним способом захисту прав позивача є скасування запису про проведену державну реєстрацію права оренди, а не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, як помилково вважає позивач. Відповідний правовий висновок Великої Палати Верховного Суду міститься у постанові від 4 вересня 2018 року у справі № 915/127/18, де Велика Палата вказала, що право або інтерес позивача, який вважає себе орендарем земельної ділянки, може бути порушено внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність права оренди іншої особи. При цьому рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому, належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права оренди згідно ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (п.5.17). Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 755/9555/18 (п.32). Отже, обраний позивачем спосіб захисту свого права - скасування рішення державного реєстратора, яке вичерпало свою дію, не грунтується на законі і не веде до повнолення його прав. Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, оскільки судом встановлено, що на момент здійснення державної реєстрації права оренди на спірну земельну ділянку розміром 1,0557 га, в тому числі рілля 1,0557 га за ТДВ «Шамраївський цукровий завод», державна реєстрація права оренди зазаначеної земельної ділянки за позивачем ТОВ Агрофірма «Матюші» була скасована, що у свою чергу свідчить про відсутність у позивача права оренди і як наслідок відсутність порушення його прав оспорюваним договором оренди як на момент реєстрації зазначених договорів, так і на момент пред`явлення позову. Наведене підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, з якого вбачається, що станом на день державної реєстрації права оренди за відповідачем на підставі договору оренди землі, що був укладений між [PERSON] і ТДВ «Шамраївський цукровий завод», тобто станом на 15 березня 2018 року, не існувало державної реєстрації договору оренди землі, укладеного між [PERSON] і ТОВ Агрофірма «Матюші», оскільки остання була скасована раніше в цей же день. З вищевикладених підстав, не підлягають до задоволення вимоги позивача про скасування рішення державного реєтратора про державну реєстрацію права оренди від 15 березня 2018 року. Судом встановлено обставини, щодо неповноти відображення відомостей на виплату грошей за оренду у відповідності до ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік», натомість суд звертає увагу сторін, щодо невиконання позивачем Агрофірма «Матюші» умов договору оренди, несистематичності сплати орендної плати, проведення оранки, культивації і обмолоту присадибної ділянки, не приймає до уваги як такі, що не мають правового значення для вирішення даного спору. Наведені доводи стосуються виконання умов договору, а не питань, пов`язаних із його недійсністю. Наведені ТОВ Агрофірма «Матюші» доводи про відсутність у Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації МЮ України повноважень по розгляду колективної скарги на дії державного реєстратора за 2014-2015 роки, тобто до 01 січня 2016 року, та порушення МЮ України норм чинного законодавства, суд відхиляє як необґрунтовані. На час розгляду даної справи наказ МЮ України № 729/5 від 15 березня 2018 року про скасування рішення про державну реєстрацію права оренди за ТОВ Агрофірма «Матюші» на належну [PERSON] земельну ділянку кадастровий номер 3220483500:03:001:0061, є чиним, не змінено, не скасовано, не визнано недійсним. Як вищевказувалося, договір оренди земельної ділянки відповідно до положень ч.1 ст.210 ЦК України, ст.125 ЗК України, ч.5 ст.6, ст.17 Закону України «Про оренду землі», ч.2 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є вчиненим з моменту державної реєстрації цих прав, а саме: право оренди виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно земельна ділянка за договором оренди вважається переданою орендодавцем орендареві теж з моменту державної реєстрації права оренди (ст.17 Закону України «Про оренду землі»). Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд України в ряді постанов: від 25 грудня 2013 року у справі № 6-118цс13, від 19 лютого 2014 року у справі № 6-162цс13, від 13 червня 2016 року у справі № 6-643цс16, від 18 січня 2017 року у справі № 6-2777цс16. Численною практикою Верховного Суду як у складі Касаційного цивільного суду так і Касаційного господарського суду неодноразово підтверджено висновок Верховного Суд України про те, що договір оренди земельної ділянки набирає чинності в момент його державної реєстрації. Такий же висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (п.п.37-38 постанови), де Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed