Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «СведБанк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору №0711/0408/45-007 від 21.04.2008 року. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач порушив умови кредитного договору №0711/0408/45-007 від 21.04.2008 року, підписаного між Закрите акціонерне товариство «СведБанк», правонаступником якого є ПАТ «СведБанк» та [PERSON], відповідно до якого відповідач не надав кредит у сумі 147 000 дол. США, не відкрив поточний рахунок для видачі кредитних коштів, порушив його права як споживача фінансових послуг за Законом України «Про захист прав споживачів», порушив вимоги Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» та чисельних постанов НБУ. В судове засідання позивач та представник позивача не з'явився, але надав до суду заяву, в якій вказав, що позов підтримує, просить його задовольнити і розглянути справу без їх участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином,але причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Представник третьої особи ПАТ «АльфаБанк» в судове засідання не з'явився, але надав заяву, в якій просить у задоволенні позову відмовити і розглянути справу без їх участі. Третя особа - Головне управління Держпродспоживслужби у Запорізькій області, в судове засідання не з'явилася,своїх причин неявки та заперечень не надала. Дослідивши докази по справі, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.04.2008 року Закрите акціонерне товариство ПАТ «СведБанк» підписали кредитний договір №0711/0408/45-007, з подальшим внесенням змін та доповнень. Відповідно до п.1.1, 1.2 цього Договору відповідач зобов'язався надати позивачу кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу або у безготівковій формі з подальшою конвертацією у національну валюту України для здійснення розрахунків за договором купівлі-продажу згідно п.1.4 цього Договору , у вигляді строкового кредиту у сумі 147 000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,9% річних. Статтею 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно із вищенаведеними нормами, факти здійснення господарських операцій доказуються виключно первинними бухгалтерськими документами. Відтак, факт надання грошових коштів в кредит доказується виключно первинними бухгалтерськими документами. Згідно із вищенаведеними нормами, первинний бухгалтерський документ повинен бути складений безпосередньо під час здійснення господарської операції. Тобто, всі реквізити повинні бути внесені і заповнені безпосередньо в момент видачі кредитних коштів. При цьому, згідно ухвали суду від 10 жовтня 2016 р. було призначено по справі судово-економічну експертизу, для з'ясування обставин, які мають значення для справи і потребують спеціальних знань, для повного та всебічного розгляду справи. При тому що, предметом судового розгляду є вимога позивача , про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору, де недійсність кредитного договору пов'язується з неотриманням кредитних коштів, тобто з не переданням [PERSON] кредитних коштів та невиконання ст.509, 1046, 1054 ЦК України, де відповідач зобов'язався надати позивачу 147 000 доларів США, але їх не надав до теперішнього часу. Для встановлення цих фактів, або їх спростування, судом неодноразово витребувалися у відповідача та у ПАТ «АльфаБанк», відповідні документи та докази відносно надання та отримання кредитних коштів позивачем, але жоден з оригіналів цих документів надано суду не було. Крім того, у відповідача та у ПАТ «Альфа Банк» витребувалися судом прибуткові та видаткові касові документи, що підтверджують проведені операції по кредитному договору, у встановленій відповідності до «Інструкції про касові операції в банках України», затверджених Постановою Правління НБУ №337 від 14.08.2003 року, для того щоб встановити факт виконання умов кредитного договору як самим позивачем, тобто погашення кредиту, при тому що цей факт заперечується позивачем, так і встановити факт виконання умов кредитного договору Відповідачем, відносно прийняття платежів за кредитним договором. Згідно судово-економічної експертизи №2/10-16, проведеної судовим експертом [PERSON], надано вичерпні відповіді на усі питання поставлені судом, а саме: -на перше питанню експертом вказано, що документально операція з видачі [PERSON] кредитних коштів за Кредитним договором № 0711/0408//45-007 від 21.04.2008 року з операційної каси Запорізького відділення №5 ВАТ «Сведбанк» в сумі 147000 доларів США, відповідно до п.1.1. кредитного договору, не підтверджується; -на друге питання, експерт надає відповідь, про відсутність відображення на відповідних рахунках і субрахунках ПАТ «Сведбанк» за Кредитним договором № 0711/0408//45-007 від 21.04.2008 року видачі [PERSON] кредитних коштів з каси Запорізького відділення №5 ВАТ «Сведбанк» в сумі 147000 доларів США; -згідно висновку на третє питання, експерт документально, об'єктивно не підтверджує операції зі сплати кредиту та відсотків [PERSON] за Кредитним договором № 0711/0408//45-007 від 21.04.2008 року; -з відповіді експерта вбачається, не відповідність відсоткової ставки згідно п. 1.3 кредитного договору № 0711/0408//45-007 від 21.04.2008 року (11,90 % річних), реальній відсотковій ставці, яка складає 27,13 % річних, яка є більшою ніж у 2.27 рази; крім того експертом встановлено сукупну вартість кредиту за кредитним договором № 0711/0408//45-007 від 21.04.2008 року в розмірі 540 271,03 дол США, що крім суми зазначеного кредиту в розмірі 147000,00 дол. США, ще додатково необхідно сплатити 393 271,03 дол. США, що у ніж 2,65 разів більше ніж сума самого кредиту, при цьому в суму 393 271,03 дол. США не входять - додаткові витрати, які будуть понесені [PERSON], пов'язані з одержанням кредиту (крім 1% від суми кредиту -1470,00 дол.США), його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення і т.д. -з висновку по п'ятому питанню, експертом встановлена невідповідність абсолютного значення подорожання кредиту розміру щомісячного платежу та відсотковій ставці, яка була визначена № 0711/0408//45-007 від 21.04.2008 року у розмірі 11.90% річних. Тобто, при проведенні експертного дослідження вирішуючи економічні питання фінансово-кредитних операції та документального її підтвердження, експерт прийшов до однозначних висновків, які не спростовані ані відповідачем, ані третьою особою ПАТ «АльфаБанк» належними та допустимими доказами по справі. При цьому, ані відповідачем, ані третьою особою ПАТ «АльфаБанк» не було надано суду належних та допустимих доказів того, що ПАТ «СведБанк» передав у власність боржнику готівку в сумі, передбачену умовами кредитного договору. Тому, відповідно до ч.1 ст.1051 ЦК України кредитний договір №0711/0408/45-007 від 21.04.2008 рокує оскаржуваним та згідно ст. 640, 1046, 1051, 1054 ЦК України договір кредиту №0711/0408/45-007 від 21.04.2008 року є не укладеним, що позбавляє суд змоги визнавати кредитний договір недійсним. Крім того, судом при розгляді справи встановлені достатні підстави для визнання кредитного договору №0711/0408/45-007 від 21.04.2008 року недійсним, а саме з підстав порушення відповідачем вимог ч. 2, ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», постанови Національного Банку України № 168 від 10.05.2007 року, де встановлені чіткі вимоги до оформлення кредитних угод, з обов'язковим дотриманням вимог вищевказаних нормативних актів, без виконання яких вони можуть визнаватися судом недійсними, при тому, що експертним висновком встановлено невідповідність відсоткової ставки вказаної у кредитному договорі, дійсній відсотковій ставці, тобто, вбачається введення в оману позивача відносно предмету договору, та пропонування фінансової послуги з використанням нечесної підприємницької практики. Крім того, для договорів про надання споживчого кредиту у іноземній валюті, зокрема забезпечених іпотекою, існують особливі істотні умови, встановлених: Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту від 10.05.2007 року № 168, Законом України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». Відповідно до пункту 1 статті 638 Цивільного кодексу України, договір с укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ч. 1 ст. 628 ЦК України кредитний договір повинен містити умови (пункти) які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до абзацу 2 ч. 3 ст.6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту. Кредитний договір є неукладеним (не відбувся), коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови, передбаченої законодавцем. Згідно п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення". Згідно постанови Верховного Суду України від 11.09. 2013р. у справі № 6-52/цс13 вказано, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Судом було встановлено та досліджено факт відсутності згоди [PERSON] щодо усіх істотних умов кредитування у відповідності до чинного законодавства України. Так, відповідачем не виконано вимоги ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачі» та п.2.1-2.5 Постанови НБУ №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», де зазначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача [PERSON] у письмовій формі про певні кредитні умови, при цьому не було повідомлено та не досягнуто згоди перед підписанням кредитного договору про: орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги. Крім того, згідно вимог ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» п.3.1-3.4 Постанови Національного Банку України №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» , у договорі про надання споживчого кредиту обов'язково зазначається: детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача, реальну відсоткову ставку та ін., але в кредитному договорі № 0711/0408//45-007 від 21.04.2008 року його не було зазначено, тобто відносно цього у сторін не досягнуто згоди. Крім того, банк, як кредитодавець у кредитному договорі № 0711/0408//45-007 від 21.04.2008 року не зазначив про конкретну дату видачі кредиту, тобто сторони не узгодили дату видачі кредиту, що є обов'язковою умовою укладання кредитного договору згідно вимог вимогам п. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», замість цього пункт 1.1 кредитного договору містить строк надання кредиту «по 20 квітня 2018 року». Також не було досягнуто згоди між сторонами відносно відкриття поточного рахунку на ім'я [PERSON] для зарахування на нього суми кредиту, що є порушенням пункту 3.4 Постанови НБУ №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», в сумі 147000 доларів США з подальшим наданням її з каси банку, без узгодження та відкриття якого взагалі неможливо виконати зобов'язання банком з надання кредиту згідно кредитного договору № 0711/0408//45-007 від 21.04.2008 року., що також є порушенням вимог . Згідно із статтею 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банки мають право відкривати своїм клієнтам на договірної основі вкладні (депозитні), поточні, а банкам - кореспондентські рахунки. Поточний рахунок - це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. За змістом п.6 Інструкції про прядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах"однією із умов відкриття фізичній особі поточного рахунку є заповнення нею заяви про відкриття поточного рахунку, встановленого зразка. Ще однією істотною умовою споживчого кредитного договору в іноземній валюті є відкриття фізичній особі відповідного банківського рахунку для зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту, його обслуговування і погашення. Статтею 2 Закону України «Про іпотечне кредитування операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» визначається не тільки обов'язок банку щодо оприлюднення інформації перед укладенням договору про іпотечний борг, а й встановлюється перелік обов'язкових умов, притаманних даному виду правочинів, щодо яких сторонам необхідно досягнути згоди. Судом встановлено, що оскаржуваний кредитний договір №0711/0408/45-007 від 21.04.2008 року не містить зазначення поточного рахунку для зарахування на нього суми кредиту, як вже вище зазначалося, ані відповідачем, ані третьою особою ПАТ «АльфаБанк» не було також надано окремого договору на відкриття поточного рахунку, тобто не було досягнуто згоди сторонами щодо відкриття цього рахунку. Суд вважає, що є підстави вважати кредитний договір №0711/0408/45-007 від 21.04.2008 року не укладеним, так як сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови, а саме: не узгоджено відкриття поточного рахунку для здійснення розрахунково - касових операцій в іноземній валюті для отримання кредиту, не зазначено в кредитному договорі в іноземній валюті з фізичною особою (споживачем) про відкриття банківського (поточного) рахунку для зарахування на нього суми кредиту, не оприлюднено у письмовій формі інформацію яка є істотною умовою договору, оскільки обов'язковість її оприлюднення прямо передбачена ст. 2 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». Згідно п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (із змінами та доповненнями), суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний), або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягай згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити, виходячи з норм чинного законодавства. Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснино, що відповідно до ч.1ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Оскільки вище вказані обов'язкові відомості не зазначені в кредитному договорі забезпеченого іпотекою, суд прийшов до висновку, що оспорюваний кредитний договір є неукладений. А відтак, не може бути визнаний недійсним кредитний договір, який не вчинено. Зокрема, в якому відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для його укладення. Таким чином, суд приходить висновку , що позов [PERSON] не знайшов своїх доказів і тому задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed