Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про усунення від права на спадкування. Позов мотивує тим, що [INFO] року померла її та відповідача мати [PERSON], яка до дня смерті потребувала матеріальної допомоги, викликаної похилим віком та постійними хворобами. Позивач є одноосібним спадкоємцем всього майна, яке на час смерті належало [PERSON] Згідно залишеного нею заповіту від 29.11.1999 року все майно, в тому числі житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], заповідалось позивачу. В березні 2014 року позивач подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Крім неї до нотаріальної контори звернулася і відповідач, рідна сестра позивача. Листом від 22.08.2014 року Другої Луцької нотаріальної контори повідомлено про відкладення вчинення нотаріальних дій у зв'язку із зверненням осіб, які мають права на обов'язкову частку. [PERSON] вказує, що за життя спадкодавця відносини між нею та [PERSON] погіршилися. Відповідач не підтримувала родинних відносин, не забезпечувала підтримку спадкодавцю, маючи можливість, ухилялася від надання будь-якої допомоги. Після смерті матері не надала жодної допомоги на поховання. Крім тогою на думку позивача, відповідач, в порушення вимог ч.1 ст. 202 СК України не приймала участі у покращенні становища своєї матері, не переймалась її життям та здоров'ям, не надавала їй жодної допомоги. Вважає, що відповідач свідомо ухилялася від надання допомоги та моральної підтримки матері. А тому, просить ухвалити рішення про усунення відповідача від права на спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року. В судовому засіданні позивач та представник позивача вимоги позову підтримали з викладених у позовній заяві підстав. Просили позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала. Просила відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 3 цієї статті передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], про що було зроблено актовий запис № 3 від 23.01.2014 року, а тому у відповідності до ч.1 ст. 1220 ЦК України відкрилась спадщина на все належне їй майно. Дана обставина підтверджена копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23.01.2014 року (а.с. 4). Згідно залишеного [PERSON] заповіту від 29.11.1999 року все майно, в тому числі житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], заповідалось позивачу [PERSON] Таким чином, позивач є спадкоємцем згідно ст. 1223 ЦК України. Судом встановлено, що в березні 2014 року позивач подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Крім неї до нотаріальної контори звернулася і відповідач, рідна сестра [PERSON] [PERSON] Відповідно до ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). На підставі цієї норми закону листом від 22.08.2014 року Державний нотаріус Другої Луцької нотаріальної контори повідомила позивача про відкладення вчинення нотаріальних дій у зв'язку із зверненням осіб, які мають права на обов'язкову частку. Потребу в допомозі позивач мотивує безпорадним станом спадкодавця [PERSON] внаслідок її похилого віку, хвороби очей та захворювання слуху, що не давали їй можливості вести самостійний спосіб життя. Разом з тим, такий стан спадкодавця не підтверджений дослідженими в судовому засіданні доказами. Так, судом встановлено в судовому засіданні, що спадкодавець до смерті самостійно пересувалася та вела господарство по місцю останнього проживання. Відповідно до матеріалів справи, позивач в обґрунтування своїх вимог надала виписку із медичної картки амбулаторного хворого від 16.04.2007 року, згідно якої встановлено, що [PERSON] мала у 2007 році таке захворювання як дистрофія обох очей, що супроводжувалося міопією (короткозорістю) слабкої ступені (а.с. 7). Проте зазначений факт не підтверджує того, що спадкодавець перебувала у безпорадному стані. Крім того, подані позивачем документи - договір на користування електричною енергією для побутових потреб (а.с. 13-16) та Договір на виконання робіт № 219/10 від 13.10.20010 року (а.с. 8-12), свідчать про те, що [PERSON] активно вчиняла дії по веденню господарства та самостійно без представник укладала зазначені договори. Згідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. За змістом цієї норми саме по собі ненадання допомоги спадкодавцеві не може бути підставою для усунення особи від права на спадкування, якщо судом не встановлено, що вона ухилялась від надання допомоги. Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні даної справи, згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та його потребу в допомозі цієї особи. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" в частині 3 пункту 6 безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя , потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] суду пояснили, що [PERSON] сама перебувала у безпорадному стані, у зв'язку з погіршенням здоров'я рідко виходила у квартири, під час ускладнення хвороби перебувала на лікуванні у Волинській обласній психіатричній лікарні № 1 із діагнозом "Помірновиражений депресивний епізод з тривожним компонентом", що підтверджено довідкою № 4023/2-2214 від 17.10.2014 року (а.с. 46). Крім того, [PERSON] є пенсіонером за віком згідно пенсійного посвідчення № [NUMBER], виданого 25.06.2014 року (а.с. 72). При житті [PERSON] не зверталася до відповідача з проханням про надання будь-якої допомоги і з позовом про стягнення аліментів на своє утримання. Таким чином, в судовому засіданні не встановлено факту умисного ухилення [PERSON] від надання допомоги матері та її винної поведінки, не доведено потреби отримання допомоги саме від відповідача [PERSON], яка проживала окремо. Не доведено також того факту, що [PERSON] мала фізичну і матеріальну можливість надавати матері допомогу. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про усунення відповідача від права спадкування.

Outcome: dismissed