Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

Орган опіки та піклування Черкаської райдержадміністрації звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що відповідачка є матір'ю трьох малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Відповідачка проживає у будинку свого батька, з яким перебувають у конфліктних відносинах, в [ADDRESS]. Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов проживання, указаний будинок не придатний для проживання, газове та пічне опалення не працює, електропостачання за заявою власника будинку відключене. Згідно характеристики Мошнівської сільської ради, відповідачка схильна до вживання аклогольних напоїв та бродяжництва, разом з дітьми проживають за рахунок соціальної державної допомоги, належного догляду за своїми дітьми не здійснює, належні умови для життя та їх розвитку не створює, неодноразово залишала своїх дітей на проживання у родичів та знайомих. Посилаючись на викладене позивач просить суд вилучити малолітніх [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у [PERSON] без позбавлення її батьківських прав та стягувати з неї аліменти на утримання дітей. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просить суд їх задовольнити. Відповідачка у судовому засіданні, пояснила, що у будинку по [ADDRESS], який належить її батькові не проживає, оскільки у ньому відсутні належні побутові умови для проживання та розвитку дітей, за заявою її батька вказаний будинок відімкнений від електроенергії. Деякий час вона разом з дітьми проживала у матері свого співмешканця - батька дітей, який трагічно загинув, однак на даний час, після погіршення відносин між ними, остання вигнала її разом з дітьми зі свого помешкання. Не заперечує проти вилучення у неї дітей, так як за їх час відсутності планує з допомогою своєї сестри облаштувати будинок та створити належні умови для проживання дітей. Представники третіх осіб в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, вважають за необхідне відібрати дітей у відповідачки без позбавлення її батьківських прав. Судом встановлені наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідачка є матір'ю малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження виданих Мошнівською сільською радою, Черкаського району, Черкаської області 28 липня 2005 року, 17 травня 2010 року, 23 липня 2015 року. Згідно характеристики Мошнівської сільської ради від 05 квітня 2017 року, відповідачка зареєстрована у домоволодінні батька по [ADDRESS], не одружена, має трьох неповнолітніх дітей, схильна до зловживання спиртних напоїв, веде асоціальний спосіб життя, постійного місця проживання не має. Відповідно до актів обстеження матеріально-побутових умов проживання, вбачається, що відповідачка є одинокою матір'ю трьох малолітніх дітей, які проживають у будинку по [ADDRESS], що належить батькові відповідачки. Указаний будинок потребує ремонту, опалення та електроенергія відключені, водопостачання - відсутнє, умови для проживання дітей не створені, земельна ділянка відсутня, домашнє господарство не ведеться. На даний момент діти вилучені із сім'ї. Рішенням виконкому Мошнівської сільської ради № 7 від 28 березня 2017 року, вирішено відібрати малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] у їх матері [PERSON] без позбавлення материнських прав останньої, у зв'язку із загрозою життю і здоров'ю дітей. Згідно з ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства",- кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктом 2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У частині першій ст. 170 Сімейного кодексу України зазначається, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Відповідно до роз'яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. Суд також враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР №789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в якому зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Оцінюючи зібрані у справі докази, суд вважає, що відповідачка, яка опинилась у скрутному становищі, зумовленого відсутністю власного житла та втратою годувальника - батька дітей, не взмозі самостійно на даний час забезпечити дітям належні умови проживання, виховання та розвитку дітей, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення та вважає за необхідне вилучити у [PERSON] малолітніх дітей без позбавлення її батьківських прав. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а тому позов підлягає до задоволення. За таких обставин суд вважає, що вимога позивача щодо стягнення з відповідачки аліментів на утримання дітей підлягаює до задоволення. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідачки необхідно стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 1280 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved