Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

В грудні 2013р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком. (а.с.3), зазначаючи, що мати дитини - [PERSON] пішла із сімі`ї до іншого чоловіка, покинувши свою доньку разом з ним. Крім того у вказаному позові просить постановити рішення, яким залишити малолітню доньку [PERSON], [INFO] року на вихованні у нього як батька та визначити місце мешкання дитини разом з ним, стверджуючи, він створив всі належні умови ждя виховання та утримання доньки, а матір не турбується долею дитини, оскільки остання ротягом останнього року не переймається вихованням дочки, дочка постійно мешкає з батьком та зареєстрована за його місцем мешкання, а також знаходиться на повному його утриманні. Крім того, в позові зазначив, що він з 29.09.2003 року перебував у шлюбі з відповідачем по справі - [PERSON], який з ініціативи відповідача 04.10.2013 року був розірваний на підставі рішення Роздільнянського районного суду. Вони намагались зберегти шлюб, але сумісні зусилля нічого не дали. Від вказаного шлюбу народилася дочка - [PERSON], [INFO]. Відповідач з квітня 2013 року не проживає разом з сім'єю, ніяких стосунків вони не підтримують і не ведуть спільного господарства, необхідні умови для проживання, розвитку, навчання, лікування й відпочинку дитини створюються ним без участі матері дитини. На час його перебування його на учбовій сесії у м. Харків дитина залишалася з дідусем, батьком відповідача, але і там за місцем проживання свого батька, відповідач не мала бажання побачити дитину та поспілкуватися з нею, зі своїм адвокатом відвідала орган опіки та піклування де залишила неправдиву інформацію. Тобто весь час вона намагається учинити сварки, але спроб поспілкуватися з дитиною навіть й не проявляє. Вважає, що дочка повинна проживати разом з ним, оскільки він постійно надає і може надати дочці усе необхідне для її нормального розвитку і життя. У березні 2014 року [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] заперечуючи проти позову звернулися до суду із зустрічним позовом до [PERSON], в якому просили визначити місце проживання дитини [PERSON], [INFO], з матір'ю (а.с.32-36). Свої позовні вимоги [PERSON], обґрунтувала тим, що відповідач утримує незаконно їх сумісну дитину, не дає можливості спілкуватися з нею, його посилання на те, що вона вела вільний облік життя, формально відносилась до своїх материнських обов'язків не знайшло в його позові письмових доказів та підтверджень. Крім того додала, що з моменту народження дочки по 2012 рік,(це є і період коли відповідач поступив та закінчив Залізничний технікум) тобто до початку шкільного періоду, вона постійно знаходилася з дитиною вдома, дитина дуже часто хворіла, також проходила разом з нею обстеження та лікувала її в Одеській обласній дитячій лікарні м. Одеса. Ухвалою суду від 20 березня 2014 року вказані позовні заяви об'єднанні в одне провадження (а.с.48). В судовому засіданні батько дитини - [PERSON] додатково пояснив, що з відповідачем по справі він прожив 10 років задовільно, але потім вона стала вести аморальний спосіб життя, стала гуляти, зловживати алкогольні напої, дозволяти собі фліртувати з іншими чоловіками. 24.04.2013 року стало відомо, що у неї є інший чоловік, вона повідомила його про це коли залишила квартиру і дитину. В той день, коли стало відомо про її зраду, вона забрала особисті речі та пішла з дому, при цьому доньку з собою не забрала, а залишила батькові. Декілька разів приїжджаючи якби до дитини, вона намагалась утворити сварку та сама викликала міліцію. В серпні 2014р. сталася очередна сварка, яка закінчилася викликом міліції та порушенням відносно нього кримінального провадження за ст.125 КК України за спричинення [PERSON] тілесних ушкоджень, хоча ніяких бійок не було. За останній час дитина нічого доброго від неї як від матері не бачила. За період проживання дитини з ним, вона жодного разу не хворіла серйозними захворюваннями, 2 рази за рік був легкий бронхіт, за час перебування на роботі дитина знаходилася з нянею ( колишній вихователь у дитячому садку), яка дочку відводила до школи та зустрічала її, робила з нею уроки, займалася корисними справами, до того моменту поки він не повертався додому з роботи. Раніше коли навчався заочно та відлучався на учбову сесію дочка залишалась з батьком відповідачки та з його батьками доки не наняли няню. Останні рази у вересні та грудні перед днем народження дочки [PERSON] приїжджала, дочка одразу зробила висновок з її приїзду, що вона обов'язково зіпсує свято. Тому саме в день народження дитини він змушений [PERSON] до дочки не пускати за бажанням дитини. Після судових засідань [PERSON] більше до дочки не з'являлася, дитина бажає проживати разом з батьком, а тому просив задовольнити його позов та відмовити в зустрічному. Заперечував факти поганого відношення та рукоприкладства до дружини. Вказував, що колишня дружина зраджувала йому та на сьогоднішній день має іншу родину, тому там їй донька не потрібна. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала у повному обсязі доповнивши їх тим, що дівчинка за період проживання з батьком почуває себе дуже добре, нічого поганого про матір вона від батька не чує, але матір [PERSON] сама своєю поведінкою відштовхує дитину від себе. 23.04.2013 року після скандалу з [PERSON] ввечері вона на ніч пішла з квартири без дитини. Чоловіку сказала, що покидає його назавжди, але дитину вона не намагалась забрати. Коли потім поверталась не один раз, постійно провокувала скандали та викликала міліцію на очах у дитини, що також ставить під сумнів, що вона як матір приділяє дочці належну турботу та турбується за її моральний стан. В судовому засіданні [PERSON] (будучи в судовому засіданні двічі) проти заявлених вимог [PERSON] заперечувала, просила відмовити в їх задоволенні. Наполягала на задоволенні своїх зустрічних вимог, пояснюючи тим, що все, що розповів [PERSON] не відповідає дійсності. Вона була та є гарною матір`ю, має 2 вищі освіти. На протязі спільного проживання він постійно її бив, після останніх побоїв їй прийшлося звернутися до міліції, де за її заявою проти [PERSON] порушене кримінальне провадження, дійсно всякий раз коли він її бив все це бачила дитина, це з його боку був аморальний облік життя, тому що він навчався та часто відлучався на учбові сесії в м. Харків, і вона не знала що він там і з ким він там, тим часом вона постійно займалася дитиною. На розірванні шлюбу наполягала сама тому що не могла більше витримувати, його побої і скандали. Дитина з 1,3 місяців до 4 років дуже хворіла, і вона дитину не кидала. Після розірвання шлюбу, стала проживати від [PERSON] окремо, працевлаштувалась, працює сутки через троє, стверджувала, що коли вона на роботі допомагати їй буде її рідна сестра, людина не чужа для дочки, а не няня, вважає, що дитина, а особливо дочка повинна проживати з матір'ю та наполягала на задоволені її зустрічних позовних вимог. Стверджувала, що відбувся факт її побиття чоловіком та фактичного змушення її покинути квартиру голою, після чого вона поїхала до сестри, але нічим вказане не підтвердила. Надати суду відповідь чому не забрала з собою дитину, коли пішла з дому, не змогла. Представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] зустрічні позовні вимоги [PERSON] підтримав, заперечуючи проти позовних вимог батька, пояснивши, що дійсно дитині буде краще проживати разом з матір'ю, так як вона може забезпечити їй краще виховання ніж батько, та зміна місця проживання дитини є психологічною травмою для дівчинки, яка після розірвання шлюбу батьків проживає саме з батьком. Додав, що мати неодноразово намагалась побачитись з дитиною, але батько завжди зачиняв перед нею двері, перешкоджаючи можливості спілкування матері та дочці, в присутності нього вона намагалась поспілкуватися з дочкою в школі, але і там їй за проханням батька не надали такої можливості. Неодноразово бив її, дитина не бачила різниці між батьками доки вони не розлучились. Вважав, що законних підстав для утримання дитини у батька відсутні, тому донька повинна проживати з матір`ю. Також наполягав, що пріоритет знаходження з батьком по справі не повинен відігравати рішучу роль для того, щоб вирішити спір. Вказував, що всі державні органи, котрі повинні стати на захист прав дитини, нічого не зробили: - на засідання опіки матір не викликали, прокурор будь-яких дій не вчиняв щодо відібрання дитини та незаконного її утримання батьком; на експертизу мати теж не викликали, чім грубо порушили права матері. Представник третьої особи Органу опіки та піклування в особі Роздільнянської міської ради Одеської області - Прибилов О.О., діючий за дорученням висновок органу опіки та піклування підтримав у повному обсязі та заперечував доводи матері дитини - [PERSON] просив в їх задоволенні відмовити, так як з урахуванням висновку експерта, поведінки матері під час розгляду справи, віку дитини, відібрання її від батька та перешкоди у спілкуванні з батьком, можуть негативно вплинути на психічний стан дитини та її розвиток. Повідомив, що 03.12.2013року відбувалось засідання районної комісії з питань соціального захисту дитини Роздільнянської міської ради, де розглядалося питання по заяві [PERSON] щодо надання йому висновку про доцільність мешкання з ним його доньки [PERSON], [INFO]. Батько [PERSON] надав всі необхідні документи в підтвердження своїх вимог. Мати [PERSON] була належним чином повідомлена про розгляд зазначеного иптання, але не з`явилася на засідання комісії. Просила дати їй один місяць для збору документів, які б підтверджували доцільність проживання дитини разом з матір'ю, але, ніяких додаткових документів вона так і не надала та сама також більше не з'явлалась. Висновок органу опіки та піклування пітримав та просив задовольнити позовні вимоги позивача [PERSON] та визначити місце проживання малолітньої [PERSON] з батьком за місцем його проживання, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовити. Прокурор у судовому засіданні виклала свою думку про доцільність визначення місця проживання дитини разом з батьком, з урахуванням того, що батько дитини характеризується позитивно, має постійне місце проживання, працює, має стабільну заробітну плату, не зловживає наркотиками та алкоголем, створив всі необхідні умови для дитини, та беручі до уваги висновок органу опіки та піклування Роздільнянської міської ради Одеської області про доцільність визначення місця проживання дитини разом з батьком та висновок експерта психолога про необхідність залишення дитини у батька, враховуючи, що мати за весь час розгляду справи не намагалася навіть зустритися з донькою, більш року не проживає разом з дитиною, належних доказів свого працевлаштування, оренди квартири та наявності доходів, створення належних умов для дитини - не надала, за її заявою проведеною перевіркою факт поганого утримання батьком неповнолітньої [PERSON] свого підтвердження не знайшов, а також враховуючи той факт, що батьком надано достатньо доказів, відповідно до яких місце проживання малолітньої [PERSON] необхідно визначити з батьком. Відповідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.2 ст.1 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей (1991р), предметом цієї Конвенції є підтримка у найвищих інтересах дітей та їхніх прав. Зі змісту ст. 3 Конвенції вбачається, що першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зі змісту ст. 150 СК України вбачається, що одним із основних батьківських обов`язків є обов`язок по належному вихованню дитини, прищеплення їй моральних цінностей, духовності, культури своєї нації. Саме батьки повинні навчити дитину формувати систему пріоритетів та ні в якому разі не дати їй спотворити існуюче світосприйняття. Батьки повинні виховувати особистість, яка б із повагою ставилася б до прав та свобод інших людей, любила б свою сім`ю та родину. Принципом Конвенції існує принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 155 СК України здійсненнябатьками своїх прав та виконання обов»язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ст. 160 СК). Статтею 161 СК України передбачено, що при вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я, та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно до ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов'язаних з розлученням дитини з одним або батьками, а також інших дій, що стосується дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Під час вирішенні спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Конвенція про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. При вирішенні питань, що торкаються дітей, з урахуванням положень названої вище Конвенції про права дитини, суд має виходити з принципу максимального забезпечення інтересів дитини, її захисту і забезпечення турботи про неї. При вирішенні такого спору суди повинні виходити не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей та умов їх нормального виховання. Отже, вищезазначені норми Декларації та Конвенції вказують на наявність виключних обставин для розлучення малолітніх дітей з матір'ю у разі коли батьки проживають окремо. Також судом враховується, що згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Заслухавши думку сторін, дослідивши всі матеріали справи, суд вважає, що місце проживання дитини належить встановити з батьком, задовольнівши первісний позов та відмовити у зустрічному позові з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.09.2003 року по 04.10.2013 року. Шлюб розірвано відповідно до рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 04.10. 2013 року (а.с). Від цього шлюбу у сторін по справі [INFO] року народилась донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області, виданого на підставі актового запису № 52, батьком якої є [PERSON], матір'ю - [PERSON].(а.с.59). Батьки не дійшли добровільно згоди щодо місця проживання та виховання доньки. Позивач по первісному позову та відповідач по зустрічному, який є батьком дитини, має постійне місце реєстрації, на праві власності володіє квартирою (а.с.10-11), станом на серпень 2014р. працює офіційно на Одеській зализниці монтером колії, отримує значні доходи (а.с.12;15а;104); характеризується виключно позитивно за місцем роботи (а.с.8) так і добре за місцем навчання (а.с.9); наркологічних та психіатричних захворювань не має, на диспансерному обліку не перебуває (а.с.13;103); згідно актів обстеження [PERSON] має належні умови для проживання дитини (а.с.5-7). Відповідач по первісному позову, та позивач по зустрічному, яка є матір'ю малолітньої [PERSON], зареєстрована за адресою: [ADDRESS]; проживає фактично за адресою: [ADDRESS] без будь-яких правових підстав (а.с.32); раніше працювала офіційно на посаді старшого комірника на ПАТ "Одеський коровай" з останньої довідки наданою до суду за запитом її представника, остання звільнена згідно наказу про звільнення №28 від 12.02.2014 року, раніше за місцем роботи характеризувалась позитивно (а.с.38); наркологічних та психіатричних захворювань не має (а.с.41;43); згідно акту обстеження [PERSON] за місцем свого фактичного проживання створила для виховання та розвитку, проживання дитини всі необхідні умови (а.с.39;54). Крім того, на даний час судом встановлено, що кримінальне провадження відносно [PERSON] порушене за заявою [PERSON] від 13.08.2013 року за правовою кваліфікацією ст.125 ч.1 КК України (умисне легке тілесне ушкодження), в судовому засіданні 14.10.2014 року по заявленому клопотанню [PERSON] закрито в зв'язку з її відмовою від обвинувачення (а.с.140). Таким чином судом встановлено, що кожен з батьків проявляв відповідно материнську і батьківську турботу до дитини, виходячи з власних можливостей, додавав зусиль щодо належного утримання та виховання доньки, об'єктивних доказів протиправної поведінки або байдужості з боку будь-кого з батьків до доньки не надано і в судовому засіданні не встановлено. Доказів незаконного утримання дитини батьком, суду не надано, вказане підтверджується і листом прокуратури № 04/2/2-11536-13 від 27.12.2013р.(а.с.138). Судом в якості свідка була допитана [PERSON], яка працювала нянею [PERSON], після того як батько залишився с донькою проживати окремо. Свідок пояснила, що працювала з кінця жовтня 2013 року: приводила дитину до школи, а потім забирала зі школи, перевіряла у неї уроки, кормила її, також декілька разів [PERSON] забирав дідусь який також про неї піклувався. Батько створив для доньки дуже добрі умови та постійно турбується про неї. В її присутності [PERSON] на батько ніколи не скаржилася, розповідала про нього тільки добре. Маму згадувала рідко, раз чи два рази, при цьому вона пам'ятає, що мама її скривдила. Одного разу коли її мати прийшла до неї з адвокатом, [PERSON] не хтіла виходити до матері. [PERSON] вже велика дівчинка їй 8 років, вона багато вже розуміє, більш прихільна до батька. Дитина з батьком мешкають в квартирі самі, проте, щоб батько налаштовував дитину проти матері їй не відомо. Судом в якості свідка була допитана [PERSON], яка пояснила, що деякий час її родина та родина [PERSON] підтримувала дружні стосунки, коли [PERSON] ще проживала в родині - [PERSON] не хворіла та була доглянутою. Вдома у них завжди було чисто, як батьки [PERSON] і [PERSON] до дочки відносились дуже добре, завжди приділяли їй багато уваги. Крім того, пояснила, що при неї один раз [PERSON] вдарив [PERSON] по спині, при цьому він сказав, «що більше так не може», що він мав на увазі вона не знала, але викликала [PERSON] таксі, щоб вона поїхала до батька. В той день [PERSON] забрала її рідна сестра. Більш їй нічого не відомо з приводу жорстокого відношення [PERSON] до [PERSON]. [PERSON] навіть з своїм рідним батьком не спілкується вже дуже давно, т.я. у нього нова сім'я. [PERSON] пьяним ніколи не бачила. Чи зраджувала [PERSON] чоловіку - їй не відомо. [PERSON] дуже скучала за батьком коли він був на учбових сесіях, він дуже відмінний батько. Останній раз [PERSON] бачила в квартирі десь рік тому. По телефону [PERSON] в істериці розповіла, що не може побачитьсь з дитиною, так як [PERSON] не відчиняє їй двері, виганяє її, не дає можливості поспілкуватись з дочкою. Все це бачили сусіди які також це підтвердили. В лютому 2014 року вона була в гостях у [PERSON] в квартирі яку вона знімала в м. Одеса сама, в квартирі дві кімнати, одну з них вона зробила дитячою, там для дівчинки всі зручності. Останній раз вона подзвонила в серпні [PERSON] для того, щоб привітати її з днем народження, у відповідь почула, що проблеми з дитиною у неї продовжується, повідомила, що вона працює, намагається матеріально допомогти [PERSON] з коштами для утримання дочки, але він від її допомоги відмовляється, і не допускає її до дочки. З вказаних пояснень свідка не встановлено неправомірної поведінки батька по відношенню як до матері так і до дитини, так і створення перешкод в спілкуванні матері з донькою. Жодних фактів того, що [PERSON] має ознаки, передбачені ст.ст.164, 170 СК України - судом не встановлено. [PERSON] позитивно характеризується, належним чином відноситься до своїх батьківських обов'язків , забезпечений житлом, ним створені усі необхідні умови для проживання доньки, останній приділяв увагу вихованню, навчанню дитини, її духовному та фізичному розвитку, позитивна оцінка [PERSON] в школі, підтверджується характеристикою ЗОШ І-ІІІ ступенів № 3 м.Роздільна.(а.с.7). Суд враховує, що відносно [PERSON] також не встановлено будь-яких ознак, передбачених ст.ст. 164, 170 СК України, в 2012 році вона також приділяла увагу до дочки, доглядала її, лікувала, відвідувала батьківські збори (а.с.7), але на даний час вона не працює - оскільки будь-яких належних доказів з цього приводу суду не надала; продовжує бути зареєстрована разом з колишнім чоловіком, при цьому не має свого постійного житла (відсутність документів про право власності на житло, оренди тощо), до органів опіки та піклування не зверталася, вказане не дає можливості належним чином доглядати малолітню доньку. ЇЇ твердження про те, що виховання її малолітньої доньки, їй буде допомагати здійснювати її рідна сестра - не заслуговують на увагу та не відповідають інтересам дитини. Крім цього, [PERSON] в судовому засіданні не доведено належними та допустимими доказами те, що [PERSON] неналежно незаконно утримував дитину та створював умови, які суперечили б інтересам їх доньки. Також суд не може покласти в основу рішення, без всієї сукупності з іншими доказами, доказі по справі - акти обстеження житла [PERSON], згідно до яких для дитини створені всі необхідні умови, оскільки будь-яких документів, вказуючи на те, що вказане житло перебуває у власності або будь-якому іншому правовому статусі та терміни його дії - суду не надані. Крім того, відносно поведінці та занятої позиції матері під час розгляду зазначеної справи звертає на себе деякі факти, які в совокупності з відсутністю доказів, незадовільним чином характеризують [PERSON] як мати та її відношення до доньки. Так, судом встановлено, що мати сама добровільно покинула доньку разом з батьком; майже проживаючи окремо від дитини біля року перша до суду з позовом про проживання доньки з нею - не зверталася, звернулася до суду з зістрічною позовною заявою через рік після того як покинула дитину; за весь час розгляду справи в суді тільки декілька разів з`явилася до суду; вважала, що їй створюються перешкоди для спілкування з дитиною, але під час розгляду справи навіть не заявила клопотання про допит дитини в суді; також не з`явилася на засідання органу опіки та піклування та до експерта психолога, де вирішувалася доля дитини; таким чином, враховуючи все вище перелічене суд вважає, що мати добровільно та свідомо ухиляється від своїх материнських обов'язків. Системний аналіз вищенаведених доказів дозволяє суду зробити висновок, що пріоритетом для батьків по даній справі є: для батька - зосередження на розвитку та піклуванні про дитину, задоволення її потреб, а для матері - першочергово влаштування особистого життя. Разом з тим, в суді встановлено, що [PERSON] приділяє особисту прихільність до батька та бажає проживати з ним. Висновком Органу опіки та піклування Роздільнянської міської ради Одеської області від 03.12.2013 року за № 1619, рекомендовано визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO] з батьком - [PERSON] за місцем його реєстрації та проживання а саме: в [ADDRESS]. (а.с.4). Згідно висновку судово - психологічної експертизи №4702 від 31.10.2014 року, дитина [PERSON] відповідає віковим нормам, має позитивне ставлення до батька, говорить про взаємну любов між ними, виказує турботу про нього, до нього вона прив'язана більш ніж до решти членів сім'ї. До матері має суперечливе відношення, з одного боку вона ставиться до неї добре, прагне її бачити, а з другого боку вона не впевнена в тому, як матір відноситься до неї та до батька, експерт вважає, що останнє є значущим аспектом спілкування з матір'ю. Незважаючи на добре ставлення до матері, [PERSON] завжди робить вибір на користь батька і готова відмовитись спілкуватися з матір'ю заради батька (якщо буде така необхідність). Батько для дитини має найбільший авторитет (вплив). Деяка тривожність через відсутність матері з квітня 2013 року, являється природною реакцією дитини на розлучення батьків. [PERSON] не бажає змінювати свій спосіб життя, хоче проживати в своєї квартирі, яка належить її батькові. Зміна проживання, обстановки, школи, оточення, розлучення з батьком будуть мати негативний вплив на психологічне здоров'я [PERSON]. [PERSON] бажає проживати з батьком (а.с. 118-121зв). Таким чином, опираючись в першу чергу на інтереси дитини та з метою створення нормальних умов для її виховання та розвитку, приймаючи до уваги всі вищепереличені докази та обґрунтування по справі, з огляду на одноголосний висновок всіх державних органів, які стоять на захисті прав дитини - органу опіки та піклування та прокурора, враховуючи висновок експерта психолога, суд вважає, що з метою максимального забезпечення інтересів дитини, її захисту і забезпечення турботи про неї все в сукупністі дає суду підстави вважати, що є виключни обставини для розлучення дитини з матір`ю, крім того в даній справі навіть стать дитини не може видігравати рішучу роль. Вказаний висновок суду ґрунтується і на тому, що в даному випадку при залишенні дитини з батьком будуть враховані всі інтереси дитини, оскільки: - буде збережена система забезпечення життєдіяльності дитини - відсутність необхідності зміни місця житла та навчання, необхідності пристосовуватися до організації життя та навчання за новим місцем проживання, оскільки дівчинка за вказаною адресою мешкає з дня народження; та буде збережено коло оточення дитини - проживання поблизу у м. Роздільна дідуся та можливість постійного спілкування з ним, що для дитини не стане другим психотравмуючим фактором після того як її покинула мати. Судом приймається вказаний висновок суду з огляду і на ст. 59 ЦПК України, згідно якої належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування. Отже, виходячи зі змісту вказаних норм закону на особи, які беруть участь у справі, покладаються певні обов'язки, при недотриманні яких можуть наступити несприятливі наслідки. Оскільки твердження [PERSON] про те, що батько не піклується дитиною, не створює належних умов для проживання дитини, незаконно її утримує, перешкоджає спілкуванню між нею та дочкою та про прихильність доньки до матері, що батько психологічно не сумісний з дочкою, давить не неї та недозволяє спілкуватися, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, будь-яких належних доказів з вказаних питань суду не надано, тому суд вважає, що для матері дитини відсутність належних та допустимих доказів на обґрунтування своєї позиції і є несприятливими наслідками по справі. Разом з тим, суд не може погодитися з доводами матері дитини, що у разі якщо дитина буде постійно проживати з батьком, будуть порушені її права як матері і вона не зможе приймати участі у вихованні доньки, оскільки судом враховуються положення ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" та ст. 141 СК України, тому суд наголошує, що мати не позбавлена батьківських прав та має право на безперешкодне спілкування та виховання дитини. Судовий збір сплачений у повному обсязі при зверненні до суду. Оскільки при розгляді спору суд повинен вирішити питання і розподілу судових витрат та понесених сторонами витрат, а судом задовольняеться позовні вимоги батька, тому з матері дитини належить стягнути всі понесені витрати батьком.

Outcome: approved