Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Вказала, що 02 жовтня 2011 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від спільного проживання народився син [PERSON], [INFO]. Батьком дитини є відповідач. Позивач просить суд шлюб розірвати, посилаючись на те, що вони з відповідачем не зійшлися характерами, через що в сім'ї часто виникали суперечки та непорозуміння. Позивач вважає, що сімя їхня розпалася остаточно і збережена бути не може. Сімейні стосунки припинені. Тому позивач вимушена звернутися до суду і просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 02 жовтня 2011 року, прізвище після розірвання шлюбу просила залишити «Турчак». Крім цього, позивач зазначила, що їх спільний з відповідачем син проживає з нею і перебуває на її утриманні та вихованні. Відповідач відмовляється утримувати їх спільну дитину, ніякої матеріальної допомоги не надає, не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, хоча офіційно працює і має доходи. У звязку з важким матеріальним становищем, позивач не має змоги забезпечити дитину самостійно. Вважаючи права дитини порушеними, позивач просить суд стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі однієї четвертої частини зі всіх видів його заробітку (доходу), але не менше тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з цією заявою і до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати позивач просила покласти на відповідача. Позивач [PERSON] надала суду письмову заяву вх.№1329 від 12.04.2017, в якій просила справу розглянути без її участі. Позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Прізвище після розірвання шлюбу просила залишити «Турчак». Відповідач [PERSON] надав суду письмову заяву (вх.№2328 від 12.04.2017), в якій просив розгляд справи провести без його участі. Позовні вимоги визнає. Не заперечує проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Із копії свідоцтва про шлюб, серія 1-АМ №109207, виданого 02 жовтня 2011 року виконавчим комітетом Плебанівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, встановлено, що 02 жовтня 2011 року у виконавчому комітеті Плебанівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області між сторонами було зареєстровано шлюб. Від спільного проживання народився син [PERSON], [INFO], що підтверджено копією свідоцтва про народження, серія І-АМ №263968, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ямпільського районного управління юстиції у Вінницькій області. Із доводів позивача встановлено, що сторони сімейних стосунків не підтримують. Мір до примирення ніхто із сторін не приймав. Не бажають подальшого спільного життя. Відповідно до ст.ст.110, 112 Сімейного кодексу України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Оцінюючи усі докази, суд вважає встановленим, що поновлення сімейних відносин та збереження сім'ї стали неможливими, подальше спільне життя подружжя суперечить їхнім інтересам та інтересам їх дитини, сторони не мають наміру підтримувати сімейні стосунки, що має істотне значення, а тому позовні вимоги в частині розірвання шлюбу є обґрунтованими і суд має підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із свідоцтва про шлюб серії 1-АМ №109207, виданого 02 жовтня 2011 року виконавчим комітетом Плебанівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, позивач після державної реєстрації шлюбу своє прізвище «Погорілець» змінила на прізвище чоловіка «Турчак». Позивач [PERSON] заявила вимогу про залишення їй прізвища «Турчак». Враховуючи ці обставини суд вважає залишити позивачеві [PERSON] прізвище «Турчак». Вирішуючи питання заявлених позовних вимог в частині стягнення аліментів, суд оцінює усі докази, що є у справі, у їх сукупності, та вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, що полягають у обовязку матері, батька утримувати дітей. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а оскільки відповідач не надає кошти на утримання своєї дитини, тому суд має підстави для стягнення з нього аліментів на утримання його сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. При вирішенні питання про розмір аліментів на утримання дитини, суд виходить із того, що мінімальний розмір аліментів відповідно до ч.2 ст.182 СК України не може бути меншим за 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Суд враховує матеріальне становище сторін: позивача, на утриманні якої є малолітня дитина, та відсутні відомості про наявність у неї доходів, а також відповідача, щодо якого відсутні відомості про наявність інших утриманців, стан його здоровя. Відповідач має постійний дохід, і ця обставина визнана сторонами, а тому є підстави для визначення розміру аліментів у частці від доходу (заробітку) відповідача. Суд вважає суму аліментів одна четверта всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, такою, що може належно забезпечити повноцінне харчування, одяг, розвиток та виховання дитини, придбання необхідних товарів для дитини цього віку. Відповідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, а оскільки [PERSON] звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів 28 лютого 2017 року за вхід.№1293, тому суд має підстави для стягнення аліментів із 28 лютого 2017 року. З урахуванням наведеного, суд має підстави для задоволення позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача [PERSON] в частині розірвання шлюбу задоволені, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені, за правилами ст.88 ч.1 ЦПК України підлягають відшкодуванню із відповідача у розмірі, встановленому п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» у сумі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, повязаних із зверненням позивача з позовними вимогами про стягнення аліментів, суд виходить із того, що позивач на підставі п.3 ч.1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду, а тому в порядку ст. 88 ч.3 ЦПК України має підстави стягнути із відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі ставки судового збору, встановленого п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ "Про судовий збір" на момент подання позову, у сумі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок. Відповідно до ст. 367 ч.1 п. 2 ЦПК України у справі суд має підставу допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані ст.51 Конституції України ст.ст.4, 110, 112, 113, 180, 181, 182, 183 Сімейного Кодексу України.

Outcome: approved