Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

Позивач [PERSON] підприємство «Регіональні електричні мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за не обліковану та обліковану електроенергію. На обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач проживає в квартирі №24 будинку №21 на м-ні «Западний» у місті Мирнограді Донецької області і є споживачем електроенергії, яка подається їй в квартиру на підставі відкритого на [PERSON] особового рахунку № 5401019. 09 лютого 2016 року при перевірці правил користування електроенергією працівниками РЕМ у відповідача був виявлений факт самовільного підключення до електромережі після відключення квартири від її споживання, що зафіксовано актом від 09.02.2016 року за №000057, сума збитків за яким становить 1900,23 грн. Крім того, за станом на травень 2016 року, у відповідача утворилась заборгованість за спожиту електричну енергію у сумі 3470,63 гривень. Враховуючи заборгованість, яка утворилась у відповідача, просять стягнути з неї цю суду заборгованості, а також суму інфляційної заборгованості у розмірі 310,69 гривень, три проценти річних від простроченої суми у розмірі 71,31 гривня на підставі статті 625 ЦК України та пеню у розмірі 1022,17 гривень на підставі статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Крім того стягнути з відповідача збитки, пов*язані з без обліковим використанням електроенергії, а всього 7972,20 грн. та сплачений ним при зверненні до суду судовий збір в розмірі 1378 грн. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав, наполягав на їх задоволенні, обґрунтувавши свою позицію обставинами, викладеними у позовній заяві. Відповідач вимоги позову не визнала у повному обсязі. Не погодилась ні з розміром заборгованості за обліковану електроенергію, обґрунтовуючи в цій частині свою позицію тією обставиною, що в 2006 році представники позивача міняли їй лічильник обліку електроенергії з необнульованими показами і тому за розрахунком заборгованості вона має більшу заборгованість, ніж спожила насправді, але не визнають факт заміни лічильника, а вона копію акту про заміну втратила і може довести це лише показами лічильника у квитанціях за квітень 2006 року. У 2005 році, коли вона з дитиною переїхала постійно проживати в квартиру за адресою: місто Мирноград, мікрорайон «Западний»[ADDRESS], там було відсутнє енергопостачання. Оскільки у неї була маленька дитина, вона запросила знайомого, який приєднав два проводи і підключив енергопостачання. Приблизно через три-шість місяців працівники РЕМу і виписали їй акт за самовільне підключення до мережі енергопостачання. Вона з цим актом ходила до начальника і питала на якій підставі її відрізали від світла, це могли зробити лише на підставі рішення суду. Начальник вигнав її з кабінету. У 2006 році вона знову самовільно підключилась до енергопостачання, щомісячно оплачувала спожиту електроенергію. Протягом декількох років її періодично, приблизно шість разів відключали від енергопостачання, а вона знову підключалась до мережі. У лютому 2016 року працівники РЕМу прийшли до її матері, яка проживає в її будинку, і попросила її, через матір, терміново з*явитися до РЕМу. Коли вона звернулась до РЕМу, їй запропонували замінити лічильник і 9 лютого прийшли чотири особи. Двох вона впустила в квартиру, інші залишились на площадці. Контролер Ченченко та електрик зняли старий лічильник, поставили новий, опломбували його, але світло не підключили, пояснивши, що не мають право її підключати. Вона їздила до начальника, але їй нічого не відповіли, запросили на комісію, яка відбулась лише 17 березня 2016 року. На комісії її ніхто не слухав. З лютого по червень в квартирі вона не проживала. Договір про електропостачання з нею ніхто не укладав. З актом від 6 вересня 2011 року вона не погоджується, оскільки ніколи його не бачила. Просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник відповідача вимоги позову не визнав, просив суд відмовити позивачу у задоволенні вимог у повному обсязі. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], суду показала, що відповідач у справі її дочка. Їй відомо, що з лютого місяця 2016 року, в квартирі у дочки відсутнє електропостачання. Світло відключили тому, що було самовільне підключення до мережі електропостачання. Дочка казала, що їй виписали штраф за самовільне підключення світла, але чи був такий факт, їй невідомо. Їй не відомо, чи укладала дочка договір на енергопостачання з працівниками РЕМу. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] проживає в квартирі № 24 в будинку № 21 на мікрорайоні "Западний" в місті Мирнограді Донецької області, яка підключена до приєднаної мережі енергопостачання (а.с.10). з 18 травня 2005 року за рішенням виконавчого комітету Димитровської міської ради № 221, [PERSON] є відповідальним наймачем вищезазначеної квартири (а.с. 71). Як вбачається з матеріалів справи, квартира відповідача на підставі наряду від 06.09.2011 року була відключена від електромережі, але була самовільно підключена до електричної мережі енергопостачальника, що підтверджується актом № 000052 від 09.02.2016 року, складеного представниками Державного підприємства «РЕМ», (а.с. 13-14, 18). Згідно розрахунку збитків, нанесених «Постачальнику», та протоколу засідання Комісії № 73 від 17.03.2016 року їх сума складає 1900,23 грн. (а.с. 16-17). Дані щодо незгоди відповідача з даним розрахунком матеріали справи не містять. Згідно статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 26 Закону України «Про електроенергетику» безпечну експлуатацію енергетичних установок споживача та їх належний технічний стан забезпечує споживач. Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною енергією і невиконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної енергії згідно із законодавством України. За змістом статті 27 цього Закону правопорушення в електроенергетиці тягне за собою встановлену законодавством України цивільну, адміністративну і кримінальну відповідальність. Правопорушеннями в електроенергетиці є крадіжка електричної і теплової енергії, самовільне підключення до обєктів електроенергетики і споживання енергії без приладів обліку. Методика розрахунку розміру шкоди, завданої енергопостачальнику внаслідок викрадення електроенергії, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно п.п. 37 і 42 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26 липня 1999 року, енергопостачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків, завданих порушеннями, допущеними споживачем під час користування електричною енергією, а споживач електричної енергії зобов'язаний забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок та побутових електроприладів, забезпечувати збереження приладів обліку і пломб на них у разі розміщення приладу обліку в квартирі або на іншому об'єкті споживача і невідкладно повідомляти енергопостачальника про недоліки в роботі приладу обліку. Згідно пунктів 48 і 53 зазначених Правил, споживач несе відповідальність згідно із законодавством за споживання електричної енергії без приладів обліку, при цьому розмір завданих енергопостачальнику збитків розраховується відповідно до оформленого акта про виявлення порушення за добовою величиною розрахункового споживання електричної енергії за кількістю днів з дня останнього контрольного зняття представником енергопостачальника показань чи технічної перевірки приладу обліку до моменту усунення порушення за тарифами (цінами) для населення, що діяли у період, за який нараховується розмір збитків Як зазначалося вище, збитки, спричинені внаслідок позаоблікового користування електроенергією, становлять 1900,23 грн. Оскільки відповідач не відшкодувала енергопостачальнику збитки, завдані внаслідок порушення правил користування електричною енергією, вони підлягають стягненню з неї на користь позивача в судовому порядку. Споживач електричної енергії, відповідно до статті 26 Закону України «Про електроенергетику», пунктів дев*ятнадцять, двадцять та сорок два Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357, зобов*язаний оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі фактичних показань приладів обліку. За даними загальної картки за особовим рахунком № 5401019, відкритого за адресою: місто Димитров (нині Мирноград), мікрорайон «Западний»[ADDRESS] та акту звіряння № 1/5401019 від 2 грудня 2016 року, заборгованість за електроенергію за вказаним особовим рахунком складає 3727,57 гривень (а.с. 6-11, 68). Даних на спростування цих відомостей відповідачем суду не надано, тому, суд вважає, що вiдповiдач в односторонньому порядку порушила умови договору, який фактично з нею був укладений згiдно вiдкритого особового рахунку відповідно до якого їй поставлявся товар у вигляді електричної енергії. Одностороння відмова від зобов*язання або одностороння зміна його умов згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України не допускається, одностороння відмова від зобов*язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов*язання, тому заборгованiсть за спожиту електроенергію, в межах заявлених позивачем вимог, в сумi 3470,63 гривень пiдлягає стягненню з вiдповiдача на користь позивача. Крім того, враховуючи, що відповідач прострочила зобов*язання по сплаті послуг з енергопостачання, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми в порядку статті 625 Цивільного кодексу України підлягають задоволенню і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму інфляційної заборгованості в розмірі 310,69 гривень та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 71,31 гривня. Оскільки вимоги щодо стягнення з відповідача пені від простроченої суми у розмірі 1022,17 гривень не ґрунтуються на законі, суд вважає необхідним у задоволенні вимог щодо стягнення пені, позивачу відмовити. Крім того, Законом України від 13 листопада 1996 року «Про тимчасову заборону стягнення з громадян України пені за несвоєчасне внесення плати за житлово-комунальні послуги», чинного і на теперішній час, у зв*язку з невиконанням державою зобов*язання по виплаті заробітної плати, пенсій, стипендій, інших грошових виплат населення тимчасово забороняється нараховувати по розрахунках з 1 жовтня 1996 року та стягувати з громадян України пеню за несвоєчасне внесення, у тому числі оплати за електроенергію. Вирішуючи питання щодо судових витрат відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України, суд вважає, що судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1378 грн., сплачені позивачем при зверненні до суду, підлягають покладенню на відповідача. На підставі ст.1166, ч.4 ст.526, 625-631,714 ЦК України, ст.ст.26, 27 Закону України "Про електроенергетику", п.п. 19, 20, 37, 42, 48, 53 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою КМУ № 1357 від 26.07.1999 року,

Outcome: partial