Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , 2017 року народження у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Сторони по справі з 25 листопада 2016 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . На теперішній час сторони фактично припинили шлюбні відносини, неповнолітня дитина знаходиться на утриманні позивача. Домовленості про добровільну виплату аліментів на утримання сина між сторонами не досягнуто. За таких обставин, позивач просить в судовому порядку встановити відповідачу обов`язок сплати аліментів на утримання їх спільної дитини. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України, подано заяву про розгляд справи в її відсутність, просить ухвалити рішення, яким задовольнити уточнені позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду, в порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заяву про визнання обставин позовної заяви, відсутності заперечень проти стягнення аліментів та розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. Матеріалами справи підтверджено такі факти та відповідні правовідносини. Позивач [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Красноармійськ Донецької області, громадянка України, адреса реєстрації місця проживання: [ADDRESS] (відомості підтверджено копією паспорта - а.с. 4, довідкою про реєстрацію місця проживання - а.с. 3). Відповідач [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Красноармійськ Донецької області, громадянин України, адреса реєстрації місця проживання: [ADDRESS] (відомості підтверджено копією паспорта - а.с. 5-6). Сторони по справі з 25.11.2016 року перебувають в зареєстрованому шлюбі (свідоцтво про шлюб - а.с. 8), є батьками неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Зі змісту позовної заяви вбачається, що шлюбні відносини [PERSON] та [PERSON] фактично припинено, спільне господарство не ведеться, сторони мають різні бюджети, неповнолітня дитина знаходиться на утриманні позивача, домовленості про надання матеріальної допомоги на утримання доньки не досягнуто. Згідно зі ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення повноліття та за ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитини. При розгляді справи, враховуючи роз`яснення постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", та встановивши наступні відносини: - наявність батьківських правовідносин між неповнолітньою дитиною та [PERSON] , до якого пред`явлено вимогу про стягнення аліментів (родинний зв`язок між сторонами по справі судом визначено за правилами, встановленими нормами глави 12 СК України, споріднення підтверджено свідоцтвом про народження); - знаходження неповнолітньої дитини на утриманні позивача [PERSON] , яка пред`явила позов про стягнення аліментів (після фактичного припинення шлюбних відносин неповнолітній син утримується позивачем); - відсутність між батьками, сторонами по справі, угоди про сплату аліментів (договору про сплату аліментів на дитину відповідно до ч. 1 ст. 189 СК України не укладено); - невідповідність утримання неповнолітньої дитини, що надається, розміру достатньому для нормального розвитку, - суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо встановлення аліментних зобов`язань відповідачу є обґрунтованими. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд в розумінні ст. 182 СК України враховує: - стан здоров`я платника аліментів та дитини (будь-якої інформації щодо хворобливого стану відповідача та дітей не надано); - матеріальне становище платника аліментів (відповідач [PERSON] є працездатним, протипоказань за станом здоров`я для здійснення трудової діяльності не має); - наявність у відповідача неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є [PERSON] (свідоцтво про народження - а.с. 10). Окрім того, суд звертає увагу, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Суд, звертає увагу на визначення законодавством максимального розміру аліментів, а саме те, що відповідно до ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Позивач [PERSON] заявляє вимогу стягнення з [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частки від доходу. Відповідачем [PERSON] суду, в порядку ч. 4 ст. 206 ЦПК України, адресовано заяву про повне визнання пред`явлених до нього вимог, визнання викладених в позовній заяві обставин. За переконанням суду така заява підлягає прийняттю, оскільки наявні об`єктивні підстави вважати, що таке визнання позову не суперечить закону. При цьому, суд звертає увагу, що при визначенні розміру аліментів підлягає врахування наявність на утриманні платника неповнолітніх / непрацездатних осіб. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , та безсумнівно має обов`язок надавати матеріальну допомогу неповнолітньому сину. Разом з тим, відомості, що з доходів відповідача стягуються аліменти на неповнолітнього сина, розмір частки таких утримань - в матеріалах справи відсутні. З урахуванням вказаних правових норм, суд вважає за можливе задовольнити вимоги [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частки доходу відповідача (25 відсотків), як такі що визнані відповідачем, та спрямовані на забезпечення інтересів позивача відповідно до справжніх обставин справи. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ст. 430 ч. 1 п. 1 ЦПК України, зазначене рішення суду підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити зазначення розподілу судових витрат. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша - компенсується за рахунок держав. Так, позивач [PERSON] в силу Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати державного мита, тому судові витрати підлягають стягненню з [PERSON] в дохід держави. Розмір судового збору суд визначає, з урахуванням норми п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». На підставі ст. ст. 180, 181, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: approved