Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

Позивач [PERSON] пред'явила до суду позов до відповідача [PERSON], про розірвання договору, укладеного між нею та відповідачем 26 липня 2013 року. Обґрунтовує позов тим, що згідно з умовами зазначеного договору вона як замовник доручила відповідачу як виконавцю організувати роботи з виготовлення, доставки та установлення ПВХ конструкцій (дверей) вартістю 9278,00 гривень. 26 липня 2013 року позивач сплатила 9278,00 гривень вартості ПВХ конструкції - двері через термінал ПАТ КБ «Приватбанку». Проте відповідач умов договору станом на 25 березня 2014 року не виконав, двері не виготовив та не встановив. З цих підстав вважає, що її права як споживача порушені, тому просить стягнути з відповідача в її користь сплачені за товар грошові кошти в розмірі 9278,00 гривень, неустойку за договором в розмірі 1957,66 гривень та відшкодувати моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, яких вона зазнала внаслідок того, що більше семи місяців відповідач не виконує взятих на себе зобов'язань, вона розраховувала на заміну старих балконних дверей, через які задував вітер, дощ та сніг, внаслідок чого шпалери та підлога прийшли в непридатний стан, потребують ремонту, вона хвилюється та переживає, у зв'язку з чим порушений звичний спосіб її життя, організація якого вимагає додаткових зусиль. Заподіяну їй моральну шкоду оцінює у 7000 гривень, які просить стягнути з відповідача. У судове засідання позивач [PERSON] подала заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримала та просить задоволити, розглянувши справу в її відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, до суду не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач у судовому засіданні не заперечила проти такого вирішення справи та відповідно до вимог ст. 225 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Відповідач є суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою-підприємцем, зареєстрованим в установленому законом порядку і здійснює діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АД № 630314, виданому реєстраційною службою Макіївського міського управління юстиції Донецької області від 20.05.2014 р. 26 липня 2013 року сторони уклали договір, згідно з умовами якого [PERSON] як замовник доручила фізичній особі-підприємцю [PERSON] як виконавцю організувати роботи з виготовлення та доставку ПВХ конструкцій (балконного блоку). Згідно з п.п. 3.1-3.2. зазначеного договору замовник зобов'язалася сплатити виконавцю 9278,00 гривень вартості виробу, а виконавець зобов'язався виготовити та доставити ПВХ конструкцію - двері білого кольору профілю «Win open» на протязі 31 робочих днів (а.с.5). Відповідно до чеку № 110542 терміналу ПАТ КБ «Приватбанку» від 26.07.2013 року, [PERSON] 26 липня 2013 року сплатила 9278,00 гривень вартості ПВХ конструкції - дверей. Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, у зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору, вона зверталася до правоохоронних органів. З постанови про закриття кримінального провадження від 21 вересня 2013 року, вбачається, що кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013050550003068 від 17.09.2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, відповідно до ст.ст. 527, 530 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок у встановлений договором строк. Всупереч вказаним вимогам закону [PERSON] умов договору належним чином не виконав, у встановлений договором строк ПВХ конструкцію - двері білого кольору профілю «Win open» [PERSON] не доставив. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, 2) зміна умов зобов'язання, 3) сплата неустойки, 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно п. 4.2. договору від 26 липня 2013 року у випадку невиконання виконавцем п. 3.2 зазначеного договору, з власної вини, виконавець зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі 0,1 % від вартості договору за кожен день прострочення. Як слідує з розрахунку розміру неустойки, зазначеному позивачем в позовній заяві, за порушення зобов'язання за період з 26 серпня 2013 року по 25 березня 2014 року розмір неустойки становить 1957,66 гривень. Згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Відповідно до ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняється. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Згідно зі ст. 907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Відповідно до ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. За вказаних обставин суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для розірвання укладеного між сторонами 26 липня 2013 року договору та стягнення з відповідача в користь позивача сплачених за вказаним договором коштів у розмірі 9278,00 гривень та неустойки за договором в розмірі 1957,66 гривень. Разом із тим суд не знаходить підстав для задоволення позову [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки: Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду N 5 від 25 травня 2001 року та № 1 від 27 лютого 2009 року, спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 4 цього Закону споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Згідно зі ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим, споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків. Тобто право на відшкодування моральної шкоди споживач має право лише в разі, якщо така шкода завдана йому внаслідок недоліків продукції. Інших підстав відшкодування споживачам моральної шкоди законом не передбачено. Договором від 26 липня 2013 року передбачена відповідальність виконавця за невиконання умов договору про його зобов'язання з виготовлення та доставки ПВХ конструкції - дверей білого кольору профілю «Win open» протягом 31 робочого дня лише у виді сплати неустойки в розмірі 0,1 % від вартості договору за кожен день прострочення. При цьому обов'язку виконавця відшкодувати моральну шкоду в разі невиконання умов укладеного між сторонами договору цим договором не передбачено. Таким чином у даних правовідносинах сторін відсутні правові підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до закону. Аналізуючи в сукупності викладені обставини та докази, суд приходить до переконання про порушення прав позивача [PERSON], які підлягають до захисту шляхом часткового задоволення її позовних вимог. Також відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530, 611, ч. 2 ст. 651, 653, 906, 907 Цивільного кодексу України кодексу України, ст. ст. 4, 5, 10, 22 Закону України від 12 травня 1991 р. № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів»,

Outcome: partial