Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

З червня 2014 року в провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває зазначена вище цивільна справа за прямим позовом [PERSON] , яка з урахуванням остаточних уточнень просила суд: 1.Встановити факт проживання однією сім`єю її та [PERSON] в період з 01.03.2009 року по [INFO] . 2.Визнати спільною сумісною власністю позивача та [PERSON] як подружжя та як чоловіка та жінки, які проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01.03.2009 року по 16.12.2010 року, наступне майно: ?легковий автомобіль Volkswagen Caddy, д.н. [NUMBER] , 2006 року випуску, кузов [NUMBER] . ?квартиру [ADDRESS]. 3 .Визнати недійсним відчуження [PERSON] , квартири [ADDRESS] 20.08.2015 року на користь товариства з обмеженою відповідальністю «БУКСТОПФРАЙ» код 39963813, а саме: ?Визнати частково недійсним протокол №1 загальних зборів учасників (засновників) товариства з обмеженою відповідальністю «БУКСТОПФРАЙ» від 20.08.2015 року, а саме в частині п. 2 протоколу щодо внесення [PERSON] для формування статутного капіталу товариства квартири [ADDRESS] . ?Визнати недійсним та скасувати акт приймання-передачі об`єкту нерухомого майна від 20.08.2015 року, укладений між [PERSON] , та товариством з обмеженою відповідальністю «БУКСТОПФРАЙ», код 39963813, щодо передачі квартири [ADDRESS] . ?скасувати рішення № 24883665 від 30.09.2015 року про проведення державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за товариством з обмеженою відповідальністю «Букстопфрай» (податковий номер 39963813), прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно Чуйко Г.Г. ?визнати недійсним та скасувати Свідоцтво про право власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] загальною площею 55,9 кв.м. з яких житлової 26,1 кв.м., (індексний номер 44783262) від 30.09.2015 року, видане державним реєстратором Чуйко Г.Г. управління державної реєстрації ГТУЮ у м. Києві на ім`я товариства з обмеженою відповідальністю «Букстопфрай». 4.Витребувати з чужого, [PERSON] ІПН [NUMBER] , незаконного володіння на користь [PERSON] , ІПН [NUMBER] , 9/10 часток квартири [ADDRESS]. 5 .Витребувати з чужого, [PERSON] ІПН [NUMBER] , незаконного володіння на користь [PERSON] , ІПН [NUMBER] , 1/10 частку квартири [ADDRESS] . 6.Скасувати рішення № 30033936 від 14.06.2016 року про проведення державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] на 1/10 її частину та [PERSON] на 9/10 її частин, прийняте приватним нотаріусом КМНО Трубінською О.О. 7.визнати недійсною та скасувати довідку-рахунок, на підставі якої 07.09.2014 року [PERSON] набула право власності на легковий автомобіль Volkswagen Caddy, д.н. [NUMBER] , 2006 року випуску, кузов [NUMBER] . 8.Скасувати Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , видане підрозділом 8050 ВВНТПРЕД ЦБДО та АС при МВС України на легковий автомобіль Volkswagen Caddy, д.н. [NUMBER] , 2006 року випуску, кузов [NUMBER] на ім`я [PERSON] . 9.Витребувати з чужого, [PERSON] , незаконного володіння на користь [PERSON] , ІПН [NUMBER] , транспортний засіб Volkswagen Caddy, д.н. [NUMBER] , 2006 року випуску, кузов [NUMBER] 10.Стягнути з [PERSON] ІПН [NUMBER] на користь [PERSON] ІПН [NUMBER] всі судові витрати, пов"язані з розглядом даної справи. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що з 01.03.2009 року по 17.12.2010 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем [PERSON] , з яким 17.12.2010 року зареєструвала шлюб. Стверджувала, що за час спільного проживання та за рахунок спільних коштів було придбане спірне майно: легковий автомобіль Volkswagen Caddy, д.н. [NUMBER] та квартира [ADDRESS] , яке є їх спільною сумісною власністю. Протягом шлюбу відповідач [PERSON] без відома та згоди позивача відчужує спірний автомобіль на користь своєї сестри - відповідача [PERSON] .. Після розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] та під час розгляду Дніпровським районним судом м. Києва цього цивільного спору, останній відчужив спірну квартиру без відома та згоди позивачки на користь одноосібно створеного ним товариства з обмеженою відповідальністю «Букстопфрай» шляхом внесення цього майна до статутного фонду товариства. Вказане товариство відчужило це спірне майно на користь громадян РФ - відповідачів [PERSON] (9/10 частин) та [PERSON] (1/10 частина). За таких обставин позивачка вважала, що відповідач [PERSON] без її відома та згоди розпорядився чужим (її майном), що порушує її майнові права та зумовлює її право вимагати витребування майна з чужого незаконного володіння. Відповідач [PERSON] не погодився із заявленим позовом та подав зустрічний позов, в якому просив: визнати за [PERSON] борг за зобов`язанням по договору позики від 12.04.2013 року у розмірі 297760,00 грн., що становить половину суми боргу; стягнути з [PERSON] на його користь половину суми боргу у розмірі 297760,00 грн.; вирішити питання судових витрат. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовував тим, що протягом шлюбу з [PERSON] остання не працювала та доходу не мала, а тому для оплати майнових прав на спірну квартиру він отримав в борг від матері [PERSON] грошові кошти в сумі 595 519,47 грн. В зв`язку з цим вважав, що [PERSON] права на спірну квартиру не має, але повинна сплатити йому половину суми боргу в розмірі 297760,00 грн. При цьому стверджував, що до юридичного шлюбу він з [PERSON] був коханцями, але не мав усталених відносин притаманних сім`ї. [PERSON] зустрічний позов не визнала, вказавши, що спірне майно придбане за рахунок їх спільних коштів, а також тих накопичень, які вона мала на депозитних рахунках. Зазначала, що договір позики вона не підписувала, про його існування їй стало відомо лише під час розгляду цієї справи в суді, а тому жодних боргових зобов`язань вона на себе не брала. Решта відповідачів та третіх осіб про день та час судового розгляду повідомлялись належним чином, але не скористалися своїм правом направити суду відзив щодо заявлених сторонами вимог. За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Крім того, відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав згідно вказаної статті є припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення. Отже, кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково, а зустрічні вимоги [PERSON] підлягають відхиленню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне [PERSON] ) 17.12.2010 року зареєстрували шлюб, який було розірвано на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18.04.2014 року. Також суд вважає, що позивачкою було доведено юридичний факт спільного проживання однією сім`єю її та [PERSON] в період з 01.03.2009 року по 16.12.2010 року . На підтвердження такого висновку суд спирається на письмові докази (договір купівлі-продажу дошлюбної квартири позивачки від 07.10.2003 року; договір про надання телекомунікаційних послуг на ім`я [PERSON] від 01.03.2010 року за адресою дошлюбної квартири позивачки; договір про участь у фонді фінансування будівництва від 30.10.2009 року, де відповідач [PERSON] своєю фактично адресою вказує адресу дошлюбної квартири позивачки; договір майнової поруки між [PERSON] (в шлюбі [PERSON] ) та ПАТ «Кредитпромбанк» від 30.10.2009 року за зобов`язаннями [PERSON] ; довідки про доходи позивачки та відомості кредитно-фінансових установ про депозитні рахунки позивачки; копії фотокарток; копії закордонних паспортів позивачки та [PERSON] з тотожними відмітками про перетин державного кордону України, копія свідоцтва про розірвання шлюбу [PERSON] ), а також на пояснення допитаних у судовому засіданні свідків. (т. 1 а.с. 11, 226-249; т. 2 а.с. 38-45, 71-73, 78-101, 239-240, 244; т. 3 а.с. 3, 6, 8, 10, 12-23) Судом встановлено, що спірний автомобіль Volkswagen Caddy, д.н. [NUMBER] , 2006 року випуску, кузов [NUMBER] був зареєстрований за відповідачем [PERSON] 05.02.2008 року на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] та 07.06.2014 року був перереєстрований на нового власника - відповідача [PERSON] на підставі довідки-рахунку. Придбання зазначеного автомобіля відповідачем [PERSON] було здійснено за рахунок кредитних коштів на підставі кредитного договору CL-013/057/2008 від 08.02.2008 року, припинення виконання зобов`язань за яким відбулося 25.06.2011 року. (т. 1 а.с. 87, 188, 140) Отже, суд дійшов висновку про те, що відповідач [PERSON] набув права власності на спірний автомобіль до 01.03.2009 року, сплативши за нього грошові кошти, отримані в кредит на підставі кредитного договору CL-013/057/2008 від 08.02.2008 року, що виключає правовий режим спільного сумісного майна на зазначений транспортний засіб. В той же час позивачка [PERSON] має право окремо заявити вимоги про стягнення половини грошових коштів, сплачених [PERSON] в період з 01.03.2009 року по 25.06.2011 року, оскільки ці кошти є спільним майном, яке було використано на погашення особистого боргового зобов`язання [PERSON] . Відповідно суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивачки про: визнання спільною сумісною власністю позивача та [PERSON] як подружжя та як чоловіка та жінки, які проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01.03.2009 року по 16.12.2010 року, легкового автомобіля Volkswagen Caddy, д.н. [NUMBER] , 2006 року випуску, кузов [NUMBER] ; визнати недійсною та скасування довідки-рахунку, на підставі якої 07.09.2014 року [PERSON] набула право власності на легковий автомобіль Volkswagen Caddy, д.н. [NUMBER] , 2006 року випуску, кузов [NUMBER] ; скасування свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого підрозділом 8050 ВВНТПРЕД ЦБДО та АС при МВС України на легковий автомобіль Volkswagen Caddy, д.н. [NUMBER] , 2006 року випуску, кузов [NUMBER] на ім`я [PERSON] ; витребування з чужого, [PERSON] , незаконного володіння на користь [PERSON] , ІПН [NUMBER] , транспортний засіб Volkswagen Caddy, д.н. [NUMBER] , 2006 року випуску, кузов [NUMBER] . Судом встановлено, що протягом шлюбу з позивачкою 09.04.2013 року відповідач [PERSON] набув майнові права на спірну однокімнатну квартиру [ADDRESS] (будівельна адреса: [ADDRESS]) загальною площею 55,9 кв.м. з них житлової 26,1 кв.м., за що сплатив 595 519,47 грн. на підставі договору купівлі-продажу майнових прав № 1086/РН-К. (т. 1 а.с. 59-60) 21.01.2014 року на зазначену квартиру Реєстраційною службою ГУЮ у м. Києві було видане Свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. (ст. 60 СК) Зазначені норми свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена в постанові ВСУ від 24.05.2017 у справі №6-843цс17 та постановах ВС від 6.02.2018 у справі №235/9895/15-ц, від 5.04.2018 у справі №404/1515/16-ц. Надані відповідачем [PERSON] договір позики від 12.04.2013 року на суму 625000,00 грн. та копія рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18.06.2014 року не є належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами оплати вартості спірної квартири саме позиченими коштами в розмірі 595 519,47 грн.. (т. 1, а.с. 108-111) А тому суд вважає, що відповідач [PERSON] не спростував презумпцію правового режиму спільної сумісної власності на спірну квартиру. 18.06.2014 року Дарницьким райсудом м. Києва було відкрите провадження у даній справі про поділ спільного майна. (т. 1 а.с. 21) Судом встановлено, що 13.06.2015 року відповідач [PERSON] здійснює заміну паспорту громадянина України та отримує новий серії [NUMBER] , виданий Дарницьким РВ ГУДМС України в м. Києві без відмітки про реєстрацію та розірвання шлюбу з позивачкою. (т. 3 а.с. 205-206) 20.08.2015 року відповідач [PERSON] одноосібно на підставі Протоколу № 1 створює товариство з обмеженою відповідальністю «БУКСТОПФРАЙ» зі статутним капіталом в розмірі 340 000,00 грн., для формування якого за своїм особистим вільним волевиявленням вносить спірну квартиру, про що 20.08.2015 року складається відповідний акт прийняття-передачі об"єкту нерухомого майна в якості майнового внеску до статутного капіталу товариства. (т. 4 а.с. 80, т. 4 а.с. 65) 30.09.2015 року відповідач держреєстратор Чуйко Г.Г. на підставі рішення № 24883665 проводить державну реєстрацію права власності спірної квартири за ТОВ «БУКСТОПФРАЙ», яке після зміни найменування стало ТОВ «Реал Естейт торг», та видає на ім`я товариства оспорювань свідоцтво про право власності на спірну квартиру. (т. 3 а.с. 236, т. 4 а.с. 27-29) Протоколом № 2 загальних зборів учасників ТОВ «БУКСТОПФРАЙ» від 19.10.2015 року було вирішено затвердити безоплатний вихід відповідача [PERSON] зі складу учасників та вхід до його складу третьої особи [PERSON] з перерозподілом часток учасників, згідно якого остання набула право на 100% статутного капіталу товариства. 29.01.2016 року ТОВ «БУКСТОПФРАЙ», єдиним учасником якого була третя особа [PERSON] , відчужує спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу третім особам [PERSON] та [PERSON] в частках, відповідно, 9/10 часток та 1/10 частка. За умовами цього договору (п. 7) спірна квартиру відчужується за ціною, яка становить 337400,00 грн., що за курсом НБУ на момент вчинення правочину відповідає 13 414,6 дол США (25,1517 грн. за 1 дол. США), щодо відчужуваної квартири відсутні судові спори, а також відсутні права третіх осіб на неї. (т. 3 а.с. 136) 29.02.2016 року ТОВ «БУКСТОПФРАЙ» безоплатно відступає право вимоги за договором купівлі-продажу спірної квартири від 29.01.2016 року, вартість якого становить 337400 грн. відповідачу [PERSON] . Відповідно до пунктів 3.1. цього договору первісний кредитор підтверджує, що в день підписання цього договору передав, а новий кредитор прийняв необхідну інформацію і оригінали документів, які підтверджують право вимоги до боржників. (т. 3 а.с. 146) 09.06.2016 року треті особи [PERSON] та [PERSON] відчужили спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу відповідачам [PERSON] та [PERSON] в частках, відповідно, 9/10 часток та 1/10 частка. За умовами цього договору спірна квартиру відчужується за ціною, яка становить 143600,00 грн., що за курсом НБУ на момент вчинення правочину відповідає 5 756,87 дол США (24,9441 грн. за 1 дол. США), щодо відчужуваної квартири відсутні судові спори, а ТОВ «БУКСТОПФРАЙ» не має прав щодо спірної квартири. (т. 3 а.с. 107-108) Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладанні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладання одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладання договору, якій потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. (ст. 65 СК) Для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва у зв`язку з передачею нерухомого майна у власність юридичної особи як внесок (внесення майна до статутного (складеного) капіталу (статутного фонду), вступні, членські та цільові внески членів кооперативу тощо) заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає акт приймання-передачі об`єкта нерухомого майна або інший документ, що підтверджує факт передачі такого майна. У разі коли така передача здійснюється щодо об`єкта нерухомого майна, яке перебуває у спільній власності, заявник, крім документа, що зазначений в абзаці першому цього пункту, подає письмову згоду всіх співвласників, засвідчену відповідно до Закону України "Про нотаріат". (п. 52 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого Постановою КМУ від 17 жовтня 2013 р. № 868 в редакції чинній на вересень 2015 року) Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. (ч.2 ст. 65 СК) Дії відповідача [PERSON] щодо відчуження спірної квартири на користь створеного ним одноособово товариства наведеним вище нормам не відповідають: нотаріально посвідченої згоди позивачки на таке відчуження відповідач [PERSON] не отримував, безоплатно вийшов зі складу товариства з обмеженою відповідальністю «БУКСТОПФРАЙ», що не може свідчити про використання спірної квартири в інтересах сім`ї та відповідно до ч. 4 ст. 65 СК не створює обов`язки для позивачки. З наведених вище підстав, а також враховуючи, що спірна квартира має правовий режим спільної сумісної власності без визначення часток співвласників, суд вважає, що відчуження спірної квартири на користь відповідача ТОВ «БУКСТОПФРАЙ», яке після зміни найменування стало ТОВ «Реал Естейт Торг» (код ЄДРПОУ39963813), шляхом внесення її до статутного фонду товариства не відповідає вимогам статей 215, 203 ЦК та не містило волевиявлення позивача на її відчуження, що є підставою для задоволення вимог позивачки про: визнання частково недійсним протоколу №1 загальних зборів учасників (засновників) товариства з обмеженою відповідальністю «БУКСТОПФРАЙ» від 20.08.2015 року, а саме в частині п. 2 протоколу щодо внесення [PERSON] для формування статутного капіталу товариства квартири [ADDRESS] ; визнання недійсним акту приймання-передачі об`єкту нерухомого майна від 20.08.2015 року, укладений між [PERSON] , ІПН [NUMBER] , та товариством з обмеженою відповідальністю «БУКСТОПФРАЙ», код 39963813, щодо передачі квартири [ADDRESS] ; скасування рішення № 24883665 від 30.09.2015 року про проведення державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за товариством з обмеженою відповідальністю «Букстопфрай» (податковий номер 39963813), прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно Чуйко Г.Г. ; визнання недійсним свідоцтва про право власності на спірну квартиру від 30.09.2015 року, виданого державним реєстратором Чуйко Г.Г. управління державної реєстрації ГТУЮ у м. Києві на ім`я товариства з обмеженою відповідальністю «Букстопфрай». Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього кодексу майно не може бути витребуване у нього. (ст. 330 ЦК) Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. (ч. 1 ст. 388 ЦК) Набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника. Набувач не може бути визнаний добросовісним, якщо на момент вчинення правочину з набуття майна право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстроване не за відчужувачем або у цьому реєстрі був запис про судовий спір відносно цього майна (обтяження). Водночас запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності відчужувача не є безспірним доказом добросовісності набувача. (п. 25 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав») Таким чином, щодо спірної квартири протягом дев`яти місяців було вчинено чотири правочини, що стало підставою для потрійної зміни її власника (30.09.2015 року, 29.01.2016 року, 29.02.2016 року та 09.06.2016 року), при цьому відповідачі [PERSON] та [PERSON] придбали її за ціною, яка є істотно заниженою для квартири площею 55,9 кв.м., яка була передана забудовником інвестору у 2013 році. Отже, суд вважає, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не вжили усіх розумних заходів, не виявили належної обачності та обережності для з`ясування правомочностей продавця на відчуження спірної квартири, не перевірили наявність судового спору та прав третіх осіб на відчужуване майно, придбали спірну квартиру за істотно заниженою ціною, що свідчить про їх недобросовісність. Своїх заперечень щодо спростування витребування спірної квартири з їх володіння відповідачі [PERSON] та [PERSON] суду не надали. З врахуванням викладеного вище, суд вважає, що позивач не мала наміру відчужувати належну їй на праві спільної сумісної власності квартиру, звернулася до суду з позовом про її поділ, повноваженнями щодо її відчуження відповідача [PERSON] не наділяла, дії останнього не відповідали її волі, отже належне позивачу на праві спільної сумісної власності майно вибуло поза її волею, а відтак спірна квартира підлягає витребуванню у недобросовісних набувачів - [PERSON] та [PERSON] на користь позивача із скасуванням рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Трубінської О.О. № 30033936 про реєстрацію прав та їх обтяжень від 14.06.2016 року. В частині зустрічного позову суд дійшов наступних висновків. Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У частині четвертій статті 65 СК України встановлено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Аналогічна правова позиція викладена Верховний Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-539цс16. Відповідно до статті 60 ЦПК України (у чинній на момент розгляду справи судами редакції) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною третьої статті 81 ЦПК України (у чинній на час розгляду судами справи редакції) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що належних і допустимих доказів про укладення договору позики в інтересах сім`ї та використання отриманих у борг грошових коштів за цим договором для задоволення потреб сім`ї, а саме для придбання спірної квартири, а також, що позивачка [PERSON] давала згоду на укладення такого договору і знала про придбання спірної квартири за ці грошові кошти, матеріали справи не містять. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 червня 2017 року не має преюдиційного значення для вирішення цієї справи, оскільки цим рішенням не встановлено, що саме за отримані 12 квітня 2013 року у борг грошові кошти [PERSON] придбав майнові права на спірну квартиру. Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] . Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що первісний позов було задоволено частково, а зустрічний позов був залишений без задоволення. Згідно із ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. (ч. 9 ст. 141 ЦПК) Позивач [PERSON] понесла наступні судові витрати: 3654,0 грн. судовий збір за подання позову; 50000,00 грн. витрат на оплату правової допомоги. Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано суду копію акту приймання-передачі наданих послуг № 12-1 від 05 березня 2020 року та оригінали дванадцяти квитанцій про сплату позивачем за надану адвокатом Чучковською А.В. правову допомогу коштів на загальну суму 50000,00 грн., а також на виконання вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК подано заяву із обґрунтуванням понесених судових витрат. Враховуючи наведені вище висновки суду по суті позовних вимог, а також неправильні дії відповідача [PERSON] , спрямовані на створення перешкод позивачу у поділі спільного майна в судовому порядку, що призвело до ускладнення розгляду справи та розширення кола учасників справи, суд вважає можливим покласти всі судові витрати позивача на відповідача [PERSON] , які вважає пов`язаними із розглядом справи, співмірними та пропорційними до предмету спору й часу розгляду даного спору в суді.

Outcome: partial