Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

В жовтні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк (далі ПАТ КБ) "Приватбанк" звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог зазначав, що [PERSON] звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв»язку з чим підписала заяву б/н від 1 грудня 2008 року, згідно якої відповідач отримала кредит у розмірі 29000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до умов укладеного договору, Договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг. Посилаючись на неналежне виконання [PERSON] кредитних зобов'язань та на вимоги ст.ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України, позивач просив стягнути з [PERSON] заборгованість за договором в розмірі 13911 грн. 97 коп., з яких: 1535,08 грн. - тіло кредиту, 4201,19 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом, 7275,13 грн. - нараховано пені, а також штрафи: 250 грн. - штраф (фіксована частина), 650,57 грн. - штраф (процентна складова), а також стягнути з [PERSON] понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково в частині заборгованості з тіла кредиту в розмірі 1535,08 грн. Проти стягнення заборгованості по відсоткам заперечувала в повному обсязі, просила зменшити розмір пені, у зв»язку з тим, що визначений позивачем розмір пені значно перевищує тіло кредиту, крім того заперечувала проти стягнення штрафів фіксованої частини та процентної складової. При цьому пояснила, що постійно в міру можливості сплачувала за кредитом. Крім того просила застосувати позовну давність, яка є підставою для відмови у позові. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору б/н від 1 грудня 2008 року, укладеного між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON], відповідач отримала кредит у розмірі 29000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Встановлено, що в період дії кредитного договору [PERSON] не дотримувалася умов кредитного договору, внаслідок чого станом на 14 вересня 2017 року в неї виникла заборгованість перед Банком в розмірі 13911 грн. 97 коп., з яких: 1535,08 грн. - тіло кредиту, 4201,19 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом, 7275,13 грн. - нараховано пені, а також штрафи: 250 грн. - штраф (фіксована частина), 650,57 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ст. ст. 526, 1054 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу; за кредитним договором позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Враховуючи, що відповідач взятих на себе кредитних зобов'язань в строки передбачені договором кредиту належним чином не виконав, суд знаходить позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредиту, відсотками обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо заяви відповідачки про застосування судом до вимог Банку строку позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною четвертою статті 267 цього Кодексу сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п'ята статті 261 ЦК України). Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. За положеннями статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. З розрахунку заборгованості за договором кредиту станом на 31 травня 2015 року та 14 вересня 2017 року вбачається, що [PERSON] частково сплачувала заборгованість за кредитом з часу укладення договору по вересень 2017 року. В 2017 році вносила платежі на погашення заборгованості кожного місяця по 100 грн. Таким чином, підстави для застосування строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за договором кредиту з [PERSON] відсутні. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. В судовому засіданні відповідачка заявила клопотання про зменшення розміру нарахованої пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, посилаючись на скрутне матеріальне становище. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 12 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року №6-100цс14. Сума основного боргу складає 1535,08 грн., сума нарахованої пені - 7275,13 грн., що значно перевищує розмір збитків. З врахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку про зменшення розміру пені в порядку ч. 3 ст. 551 ЦК України до розміру основного боргу - 1535,08 грн. Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми штрафів у розмірі 250 грн. (фіксована частина) та 650,57 грн. (процентна складова), нарахованої позивачем через несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов»язань, суд вважає за необхідне зазначити наступне. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За положенням ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами кредитного договору б/н від 01.12.2008 року передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов»язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час умовами кредитного договору також передбачена сплата штрафів фіксованої частини та процентної складової. Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов»язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15. Таким чином, вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з відповідача штрафів у розмірі 250 грн. (фіксована частина) та 650,57 грн. (процентна складова) задоволенню не підлягають. З огляду на вищезазначене, суд задовольняє позовні вимоги частково. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial