Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом, в якому, з урахування уточнених позовних вимог від 02.11.2020р., просив стягнути з Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» на його користь середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 92744, 90 грн. та 80 000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що наказом АТ «Полтаваобленерго» від 01 листопада 2019 року № 824-к був звільнений з посади директора з правової роботи даного товариства. Про це рішення роботодавець повідомив лише в лютому 2020 року, після того, як 24 січня 2020 року позивач звернувся до АТ «Полтаваобленерго» із запитом, у якому просив надати інформацію про розмір заробітної плати і періоди її нарахування. Трудову книжку отримав поштою 5 березня 2020 року. У день звільнення 01 листопада 2019 року позивач перебував на лікарняному, на якому останні півроку безперервно перебував аж до 12 грудня 2019 року в зв`язку зі складною хворобою - інсультом. На час звільнення відповідач повністю не розрахувався з позивачем. За наданими відповідачем довідками, AT«Полтаваобленерго» після звільнення виплатило йому заробітну плату у вигляді оплати лікарняних листків за період до 12 грудня 2019 року. Остаточна виплата була вчинена 14 липня 2020 року. Згідно з даними відповідача, погодженими з позивачем, період відшкодування почався від 13 грудня 2019 року і тривав до 14 липня 2020 року. Тому період, за який підлягає стягненню середній заробіток становить з 13 грудня 2019 року по 14 липня 2020 року - 145 робочих днів (12 днів у грудні 2019 p., 21 день у січні 2020 p., 20 днів у лютому 2020 p., 21 день у березні 2020 p., 21 день у квітні 2020 p., 19 днів у травні 2020 p., 21 день у червні 2020 року, 10 днів у липні 2020 року). За базовий розрахунковий період беруться два календарні місяці, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Цей період становить вересень 2019 року (13564,2 грн.) і жовтень 2019 року (12659,92 грн.). Сумарний розмір заробітної плати за даний період становить 26224, 22 грн. Середній заробіток за один робочий день розрахункового періоду становить 639, 62 грн. (26224,22 грн./ 41 роб. день). На час отримання остаточного розрахунку від відповідача - до 14 липня 2020 року - кількість робочих днів вимушеного прогулу складає 145 днів. Відтак сума заборгованості відповідача становить 92744,9 грн. (639,62 грн. х 145). Ухвалою від 31 березня 2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача АТ «Полтаваобленерго», який про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності, відкладення розгляду справи до суду не надходили. З письмової згоди позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши позивача, дослідивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку. За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що наказом АТ «Полтаваобленерго» від 01 листопада 2019 року №824-к [PERSON] був звільнений з посади директора з правової роботи АТ «Полтаваобленерго». Як вбачається із копій листків непрацездатності серії АДЦ №139994, серії АДЦ №139614, серії АДЦ №139906, [PERSON] 07 жовтня 2019 року по 12 грудня 2020 року безперервно перебував на лікарняному (а.с.4,5,6). Незважаючи на неодноразові звернення позивача щодо проведення з ним розрахунку і виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності, виплата допомоги проведена була не в повному обсязі. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. У статті 47 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За змістом пункту 1 частини першої статті 22 КЗпП України допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві. У частині другій цієї статті визначено, що допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення, припинення підприємницької або іншої діяльності застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством. Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що структура заробітної плати складається з основної, додаткової та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Обчислення середньої заробітної плати для здійснення оплати днів тимчасової непрацездатності проводиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266. Відповідно до пункту 3 цього Порядку середньоденна заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період (12 календарних місяців) заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на яку нарахований єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або страхові внески на відповідні види загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - єдиний внесок та/або страхові внески), на кількість календарних днів зайнятості (відповідно до видів страхування - період перебування у трудових відносинах, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими договорами, проходження служби, провадження підприємницької або іншої діяльності, пов`язаної з отриманням доходу безпосередньо від такої діяльності) у розрахунковому періоді без урахування календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин, - тимчасова непрацездатність, відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами, відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та шестирічного віку за медичним висновком, відпустка без збереження заробітної плати (далі - поважні причини). Місяці розрахункового періоду (з першого до першого числа), в яких застрахована особа не працювала з поважних причин, виключаються з розрахункового періоду. Відповідно до статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" Фонду надано право здійснювати перевірку обгрунтованості видачі та продовження листків непрацездатності застрахованим особам; проводити перевірку правильності використання страхових коштів на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників; одержувати необхідні пояснення (у тому числі письмові) з питань, що виникають під час перевірок. Згідно зі ст. 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням", підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності, а в разі роботи за сумісництвом - копія листка непрацездатності, засвідчена підписом керівника і печаткою за основним місцем роботи. Порядок і умови видачі, продовження та обліку листків непрацездатності, здійснення контролю за правильністю їх видачі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за погодженням з Фондом. Таким чином, умови загальнообов`язкового страхування полягають у сплаті страхових внесків роботодавцем та працівником та при настанні страхового випадку ( в даному випадку - хвороби, тимчасової непрацездатності) отримання від Фонду працівником матеріального забезпечення. Тобто, виконання Фондом (позивачем по справі) свого обов`язку по оплаті страхового випадку застрахованій особі прямо пов`язано саме з втратою працездатності застрахованою особою, що посвідчується листком непрацездатності лікувального закладу. Оскільки роботодавець не виконав вимоги статті 116 КЗпП України, то суд приходить до висновку про застосування до відповідача наслідків, передбачених статтею 117 КЗпП України у формі стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку. Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок). Під час його проведення слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Згідно з пунктом 8 розділу 4 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Позивачем наданий розрахунок суми позову в основу якого при визначенні розміру середньомісячної заробітної плати взяті місяці вересень і жовтень. Разом із тим, оскільки [PERSON] з 07 жовтня 2019 року перебував на лікарняому, то суд, виконуючи вимоги постанови КМУ «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 № 100, бере в основу розрахунку відпрацьовані місяці, а саме серпень і вересень. Згідно довідок АТ «Полтаваобленерго» від 10.04.2020р. та від 31.01.2020р. заробітна плата [PERSON] за серпень 2019р. - 14016, 34 грн., за вересень 2019р. - 13564, 20 грн.(а.с.36, 65). Сумарний розмір заробітної плати за серпень та вересень 2019 року становить 27580, 54 грн. У вересні 2019 року - 21 робочий день, у жовтні 2019 року - 22 робочі дні. Шляхом ділення суми заробітної плати за вересень та жовтень 2019 року на 43 встановлено середній заробіток за один робочий день розрахункового періоду, який становить 639, 62 грн. В період з 13 грудня 2019 року (перший день після закінчення лікарняного) та до 14 липня 2020 року (часу здійснення остаточного розрахунку з працівником) кількість робочих днів вимушеного прогулу складає 144 дні. Таким чином, середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні становить 92105,28 грн. (639,62 грн. середній заробіток за один день х 144 днів). За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 92105,28 грн. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси (постанови Верховного Суду від 22 лютого 2020 року у справі №753/12569/18, від 27 квітня 2020 у справі №428/2052/17). Згідно з ч.3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Так, позивач зазначає, що тривалий час перебував на лікарняному з тяжким діагнозом. Крім пенсії, його єдиним доходом були виплати підприємства за лікарняними листами. Неотримання таких коштів погіршило можливості його реабілітації та ускладнило процес адаптації до життя після хвороби. Враховуючи, що підставою та предметом позовних вимог є порушення трудових прав [PERSON] унаслідок невиплати усіх належних йому сум при звільненні, то враховуючи обсяг порушення трудових прав позивача, завданих цим порушенням моральних страждань, які виразились у необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 1000 грн., задовольняючи позов в цій частині частково. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір у разі часткового задоволення позовних вимог покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору як інвалід другої групи, то судовий збір необхідно віднести за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial