Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

АТ "Державний ощадний банк України" в особі Головного управління по місту Києву та Київській області (далі Банк) просить ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] 3\~030,47 гривень заборгованості за кредитним договором. Вимоги обґрунтовано тим, що 10 серпня 2016 року між Банком та відповідачем укладено договір у вигляді Заяви про приєднання б/н до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). Відповідно до умов Договору Банк встановив на картковий рахунок відповідача кредит в сумі 1\~500,00 гривень, чим виконав своє зобов`язання за Договором. Відповідач зі своєї сторони порушив умови Договору щодо повернення кредиту та сплати процентів у встановлені строки і порядку, через що у нього перед Банком утворилась заборгованість в загальній сумі 3\~030,47 гривень, з яких: 1\~500,00 гривень основної заборгованості; 955,52 гривень процентів за користування кредитом; 12,00 гривень за розрахунково-касове обслуговування; 310,96 гривень пені; 21,69 гривень за несанкціонованим овердрафтом; 27,11 гривень за процентами за несанкціонованим овердрафтом; 83,54 гривень втрат від інфляції на суму нарахованих і несплачених процентів; 50,55 гривень 3% річних на суму простроченого кредиту; 69,10 гривень 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 01 червня 2021 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. У зв`язку з поверненням адресованого відповідачу поштового відправлення з копією вказаної ухвали та матеріалами позову без вручення за закінченням встановленого строку зберігання, ухвалою від 13 вересня 2021 року судом постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання сторони не з`явились. Відповідач про розгляд справи по суті двічі належним чином був повідомлений шляхом публікації на офіційному сайті суду судового оголошення, однак в судові засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, про причини неможливості розгляду справи за його відсутності не сповістив. Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами. Аналізом доказів по справі суд встановив такі фактичні обставини. 10 серпня 2016 року відповідач [PERSON] як клієнт Банку підписав заяву про приєднання без номера до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). У цій заяві вказано, що відповідач беззастережно приєднується до Договору в редакції, розміщеній на Інтернет-сторінці Банку на день підписання заяви, та укладає з Банком Договір, складовою частиною якого є умови договору банківського рахунку. Відповідно до умов Договору Банк відкриває на ім`я відповідача поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу (картка/платіжна картка) за дебетовою-кредитною схемою. У заяві на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту), яка є складовою заяви про приєднання, відповідач просив надати йому кредит на споживчі потреби в національній валюті шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії на його картковий рахунок №\~ [NUMBER] . Погодився на такі параметри кредитування: бажаний розмір кредиту 1\~500 гривень, максимальний розмір кредиту 100\~000 гривень, строк кредитування 36 місяців з можливістю подовження на той самий строк. Банк погодив надати відповідачу кредит в сумі 1\~500,00 гривень. Процентна ставка за користування кредитними коштами є фіксованою і складає 30,00 процентів річних. Відповідач під підпис ознайомився з умовами кредитування та сукупною вартістю кредиту. За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч.ч.1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) пози-чальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено до-говором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознака-ми, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: … 3) сплата неустойки; … У статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як встановлено дослідженими доказами, у підписаній 10 серпня 2016 року кредитній заяві сторони домовились про чіткий розмір тіла кредиту, сплату відсотків за його користування, а також термін, на який надається кредит. Із розрахунку заборгованості та банківської виписки по картковому рахунку, вбачається, що відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконував, кредит в повному обсязі не погашав, проценти за його використання не сплачував, у зв`язку із чим станом на 22 грудня 2020 року у нього утворилась заборгованість по кредиту в сумі 1\~500,00 гривень, по процентах 955,52 гривень та у відповідності до ст.625 ЦК України йому нараховані втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в сумі 83,54 гривень та 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в загальній сумі 119,65 гривень. У зв`язку із наведеним, суд вважає доведеними вимоги Банку про стягнення з відповідача вищенаведених складових кредитної заборгованості в загальній сумі 2 658,71 гривень. До стягнення Банк також заявляє 12,00 гривень за розрахунково-касове обслуговування, 310,96 гривень пені за несвоєчасне погашення основного боргу та процентів, 21,69 гривень по несанкціонованому овердрафту, 27,11 гривень процентів за несанкціонованим овердрафтом. Проте підстав для стягнення цих нарахувань Банк не довів, а суд не встановив з огляду на таке. У підписаній сторонами заяві про приєднання від 10 серпня 2016 року не передбачено сплати відповідачем вище вказаних складових: за розрахунково-касове обслуговування, пені за порушення зобов`язання, за несанкціонований овердрафт та процентів за несанкціонованим овердрафт. Із позовної заяви вбачається, що нарахування заборгованості за цими складовими Банк здійснював у відповідності до умов, визначених у Договорі комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. В силу положень ст.634 ЦК України Банк вважає, що Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб є невід`ємною частиною укладеного із відповідачем кредитного договору. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у цьому випадку АТ "Ощадбанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Доданий до позову витяг з Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не містить підпису відповідача, тому відсутні підстави вважати, що відповідач ознайомлений з його змістом та що цей Договір є складовою договірних кредитних правовідносин сторін. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 03 липня 2019 року по справі №\~342/180/17-ц. За таких обставин відсутні підстави вважати, що між сторонами укладений передбачений ст.634 ЦК України договір приєднання, а відтак і погоджена між ними у письмовому вигляді ціна Договору, зокрема, у формі сплати коштів за розрахунково-касове обслуговування, пені за порушення зобов`язання, за несанкціонований овердрафт та процентів за несанкціонованим овердрафт. За викладених обставин суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача заявленої у позові заборгованості за цими складовими в загальній сумі 371,76 гривень. При розгляді справи суд відповідно до вимог статей 10, 12, 13 ЦПК України керується принципом верховенства права та розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для вирішення справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.83 ЦПК України позивач повинен подати суду докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. За змістом ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, судом встановлено підстави для часткового задоволення позову, а саме, в частині стягнення з відповідача в користь Банку заборгованості по кредиту в загальній сумі 2\~658,71 гривень. Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача пропорційно до задоволених вимог із розрахунку задоволення 87,73 % таких вимог.

Outcome: partial