Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом та просить суд скасувати обтяження - арешт нерухомого майна, внесеного на підставі постанови від 03.01.2018 стосовно нежитлового приміщення, загальною площею 46,3 кв.м. вбудоване в 1 поверх 5-ти поверхової нежитлової будівлі по [ADDRESS] , посилаючись на неможливість розпорядження належним йому майном. В обґрунтування вимог зазначив, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності з 05.03.2020, він є власником нежитлового приміщення загальною площею 46,3 кв.м., вбудоване в 1 поверх 5-ти поверхової нежитлової будівлі, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Підставою для виникнення права власності на зазначене приміщення є договір іпотеки № 014/03-3/2365/1 від 20 листопада 2006 року та договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 27 грудня 2019 року. Разом з тим, відповідачем постановою від 03.01.2018 накладено арешт на вказане майно, боржником у виконавчому провадженні є колишній власник приміщення [PERSON] . Листом Металургійного ВДВС від 06.08.2020 повідомлено, що виконавче провадження завершено за заявою стягувача ПАТ «Райффайзен банк Аваль» про повернення виконавчого документа стягувачеві без подальшого виконання, однак підстави для зняття арешту відсутні. Він є іпотекодержателем за договором іпотеки, однак не може розпорядитися належним йому майном в зв`язку з наявністю вказаної заборони, тому просить задовольнити заявлені вимоги. Ухвалою суду від 11 вересня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 11 листопада 2020 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача [PERSON] та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп». В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача [PERSON] - адвокат Капран І.В. звернулася до суду про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала з підстав, викладених у позові, додатково зазначила, що третя особа по справі [PERSON] на підставі узвали суду від 27.04.2018 у справі № 411/7192/12 оголошена в розшук. Представник відповідача - в.о. начальника Металургійного відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Климова М. звернулась до суду із заявою про розгляд справи у відсутність представника, подане заперечення підтримує в повному обсязі, просить суд відмовити в задоволенні позову та закрити провадження по справі. В обґрунтування заперечень зазначено, що в період з 26.06.2017 по 05.08.2019 на виконанні перебувало виконавче провадження № 54198678 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу № ВКК033896 від 28.03.2008 про звернення стягнення на нежитлове приміщення загальною площею 46.3 кв.м., вбудоване в 1 поверх 5-ти поверхової нежитлової будівлі [ADDRESS] , що належить [PERSON] , яке передано в іпотеку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», з метою задоволення вимог банку в розмірі 384718,34 грн. Державним виконавцем для забезпечення належного виконання виконавчого документа 03.01.2018 винесено постанову про накладення арешту на нерухоме майно, а саме зазначене приміщення, копію постанови направлено боржнику. 05.08.2019 виконавче провадження № 54198678 завершено на підставі п. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про повернення виконавчого документу стягувачу без подальшого виконання, виконавчий збір у розмірі 38471,83 грн. та витрати виконавчого провадження у розмірі 170,00 грн. не стягнуто. Враховуючи ч. 15 розділу 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, ст. 49,50 Закону України «Про виконавче провадження», підстави для зняття арешту з майна відсутні. крім того, зазначено про те, що Металургійним відділом ДВС та ухвалою суду від 11.07.2007 по справі № 23-20 забезпечено позов [PERSON] та заборонено відчуження майна, а саме нежитлового приміщення загальною площею 46.3 кв.м., що вбудоване в 1 поверх 5-ти поверхової нежитлової будівлі [ADDRESS] , а договір іпотеки укладено 27.12.2019, що ставить під сумнів законність реєстрації набуття права власності на вказане майно, тому вважають, що укладений позивачем договір про відступлення права вимоги від 27.12.2019 суперечить ст.ст. 512, 514, 1054 ЦК України. Тому просить відмовити в задоволенні вимоги. Від третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» до суду надійшли письмові пояснення, відповідно до яких генеральний директор Шкепу І.І. просить розглянути справу за відсутності представника, заперечень проти заявлених вимог не має. Зазначив, що 27 грудня 2019 року між ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» та [PERSON] було укладено договір відступлення права вимоги № 27-12/19, за яким всі права за кредитним договором № 014/03-03/2365 від 20 листопада 2006 р. перейшли до нового кредитора [PERSON] , за що останнім було сплачено ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» вартість вимог, що відступаються (відчужуються). Таким чином позивач набув права вимоги до боржника [PERSON] та набув всіх прав та обов`язків кредитора за вказаним кредитним договором. 27.12.2019 між ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» та [PERSON] було укладено договір про відступлення прав за договором іпотеки № 014/03-03/2365/1, посвідченим 20 листопада 2006 р. приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О. за № 13281. Відповідно до вказаного договору, у зв`язку з укладенням сторонами договору відступлення права вимоги № 27-12/19 від 27.12.2019, іпотекодержатель ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» передав [PERSON] всі права вимоги за вищезазначеним договором іпотеки. При цьому ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» повідомлено, що не має майнових та будь-яких інших претензій до [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи вимоги частини 1 статті 223 ЦПК України та надані учасниками справи заяви, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступних підстав. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Згідно статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином порушене право власника підлягає захисту шляхом звільнення з-під арешту спірного майна. Як встановлено судом, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.03.2020, [PERSON] є власником приміщення, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7-9 - копія витягу). Підставою для виникнення права власності на зазначене приміщення є договір іпотеки № 014/03-3/2365/1 від 20 листопада 2006 року та договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 27 грудня 2019 року (а.с. 11-17 - копії договорів, актів). Постановою державного виконавця Металургійного відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 26 червня 2017 року, відкрито виконавче провадження № 54198678 з виконання виконавчого напису нотаріуса № ВКК033896 виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу про звернення стягнення на предмет застави нежитлову будівлю загальною площею 46.3 кв.м., вбудовану в 1 поверх 5-ти поверхової нежитлової будівлі [ADDRESS] , що переданий в іпотеку АТ «Райффайзен Банк Аваль» з метою задоволення вимог банку в розмірі 384718,34 грн. Постановою державного виконавця Металургійного відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 03 січня 2018 року, накладено арешт на майно боржника [PERSON] , а саме нежитлове приміщення загальною площею 46.3 кв.м., вбудоване в 1 поверх 5-ти поверхової нежитлової будівлі [ADDRESS] . Постановою державного виконавця Металургійного відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 05 серпня 2019 року у виконавчому провадженні № 54198678, на підставі заяви стягувача про повернення виконавчого документа без подальшого виконання, повернуто стягувачеві виконавчий документ - виконавчий напис нотаріуса № ВКК033896 виданий приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу про звернення стягнення на предмет застави нежитлову будівлю загальною площею 46.3 кв.м., вбудовану в 1 поверх 5-ти поверхової нежитлової будівлі [ADDRESS] , що переданий в іпотеку АТ «Райффайзен Банк Аваль» з метою задоволення вимог банку в розмірі 384718,34 грн. Припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Згідно абзаців першого та другого пункту 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 року № 5 (далі Постанова № 5), у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Згідно абзацу першого пункту другого Постанови № 5, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Пунктом 13 Постанови № 5 роз`яснено, що при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог. Підстави та порядок зняття арешту при виконанні рішень суду визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII). Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону № 1404-VIII). Так, представник відповідача свої заперечення обґрунтовує положеннями статей 40,59 Закону України «Про виконавче провадження» та частиною 15 розділу 8 Інструкції з організації примусового виконання покарань. Згідно частин першої, другої статті 40 Закону № 1404-VIII, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Частиною 4 статті 59 Закону № 1404-VIII, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно пункту 15 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання покарань, при скасуванні судом заходів забезпечення позову за завершеним виконавчим провадженням, надходженні на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника, необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника за завершеним виконавчим провадженням, виконавець не пізніше наступного робочого дня виносить постанову про зняття арешту з майна боржника без винесення постанови про відкриття чи відновлення виконавчого провадження. Копія постанови виконавця про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного робочого дня з дня винесення надсилається сторонам та до відповідного органу (установи) для зняття арешту. Постанова про зняття арешту з майна приєднується до матеріалів виконавчого провадження. У разі якщо завершене виконавче провадження знищено у зв`язку із закінченням строку його зберігання, виконавець вживає заходів щодо відновлення матеріалів виконавчого провадження за допомогою відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження та інших документів, інформації, одержаних ним, у тому числі від сторін виконавчого провадження. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, арешт з майна просить зняти не боржник, а кредитор, фактично правонаступник стягувача, право власності якого порушено, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд. Частиною 3 статті 40 Закону № 1404-VIII, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1,3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом. Постановами державного виконавця Металургійного відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 05 серпня 2019 року виконавчий збір в сумі 38471,83 грн. та витрати за проведення виконавчих дій в сумі 170,00 грн., стягнуто саме з боржника [PERSON] , яка за інформацією з Державного реєстру прав на речове майно, не являється власником спірного майна (нежитлової будівлі загальною площею 46.3 кв.м., по [ADDRESS] ). Вимог до [PERSON] , як власника зазначеної будівлі, виконавчою службою не заявлено. Стосовно законності укладення договору відступлення прав вимоги, то відомості щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку суду не надано, обставини, що свідчать про нікчемність договору, відсутні, право власності позивача не оспорено та не являється предметом розгляду цієї справи, тому доводи представника відповідача в цій частині суд відхиляє. Щодо наявності інших заборон на вказане приміщення, то позивач просить зняти арешт з майна, накладеного саме в рамках виконавчого провадження № 54198678, де державним виконавцем до того ж в постанові від 05.08.2019 зазначено про припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення, а суд відповідно до положень частини першої статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку до наявність підстав для задоволення заявлених вимог. Відповідно до статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (далі Закон від 01.07.2004 № 1952-IV) державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, речові права на об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Абзацом 1 частини другої статті 26 Закону від 01.07.2004 № 1952-IV встановлено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем вимога про відшкодування судових витрат не заявлялася, вони покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved