Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

ПАТ «Фідобанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 34795,85 доларів США та пені в розмірі 87225 гривень 78 коп. та звернення стягнення на квартиру №57 в будинку по вул.Фабріціуса, 9 міста Кам'янця Подільського власниками якої є [PERSON] та [PERSON] шляхом продажу квартири в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною 541218 гривень 00 коп. До початку розгляду справи позивач подав уточнену позовну заяву про звернення стягнення на квартиру №57 в будинку по вул.Фабріціуса, 9 міста Кам'янця Подільського власниками якої є [PERSON] та [PERSON] шляхом продажу квартири в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною 541218 гривень 00 коп. Ухвалою Кам'янець - Подільського міськрайонного суду від 09 грудня 2016 року позов в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 34795,85 доларів США та пені в розмірі 87225 гривень 78 коп. було залишено без розгляду. В ході розгляду справи представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій повторно просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 34795,85 доларів США та пеню в розмірі 87225 гривень 78 коп. Ухвалою Кам'янець - Подільського міськрайонного суду від 04 травня 2017 року позов в частині звернення стягнення на квартиру №57 в будинку по вул.Фабріціуса, 9 міста Кам'янця Подільського власниками якої є [PERSON] та [PERSON] шляхом продажу квартири в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною 541218 гривень 00 коп. було залишено без розгляду та продовжено розгляд справи в межах позовних вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 34795,85 доларів США та пеню в розмірі 87225 гривень 78 коп. В судове засідання представник позивача не зявився. Подав заяву про слухання справи в його відсутності, позов підтримав. В судовому засіданні [PERSON], представник відповідача [PERSON] позов не визнав і пояснив, що ПАТ «Фідобанк» не є правонаступником Акціонерного банку «Факторіал Банк» , з яким відповідачем було укладено кредитний договір і який було ліквідовано без правонаступництва, а тому ПАТ «Фідобанк» не є належним позивачем. Просить застосувати позовну давність до всіх позовних вимог позивача. Заслухавши представника відповідача. Вивчивши матеріали справи в повному обємі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що між Акціонерним банком «Факторіал Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №004-в/55-08ф від 06 березня 2008 року, згідно з п. 1.1. якого, Банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 75 000,00 доларів США на споживчі цілі строком користування до 03 березня 2023 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 12,5% відсотків річних, комісійної винагороди, а також інших платежів відповідно до умов Кредитного договору. 03 лютого 2009 року між Акціонерним банком «Факторіал Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено додатковий договір № 1 , яким було змінено графік погашення заборгованості за кредитним договором. Згідно з ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. З листа приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу , [PERSON], від 31 березня 2016 року за № 29/01-16 вбачається, що Акціонерний банк «Факторіал Банк» в 2009 році було реорганізовано шляхом приєднання до ВАТ «СЕБ Банк» на правах безбалансового відділення в результаті чого ВАТ «СЕБ Банк» стало правонаступником усіх прав Акціонерного банку «Факторіал Банк». З копії статуту ПАТ «Фідобанк» вбачається, що позивач є правонаступником ВАТ «СЕБ Банк». У відповідності до п.п 3.3.2., 3.3.3 Кредитного договору [PERSON] зобовязаний щомісячно сплачувати платежі по погашенню кредиту та відсотків користування кредитними коштами. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватись належним чином в установлений строк і одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Відповідач належним чином умови кредитного договору та договору про внесення змін до графіку погашення заборгованості не виконував внаслідок чого станом на 20 квітня 2016 року заборгованість за Кредитним договором становить 34 795,85 доларів США , в тому числі заборгованість по тілу кредиту 26 843,6 доларів США, прострочені нараховані проценти за користування кредитом - 7 765,84 доларів США, нараховані проценти - 186,41 доларів США, Представник відповідача в судовому засіданні вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за пропуском позивачем строку позовної давності, однак не заперечував в судовому засіданні правильності визначення банком заборгованості по тілу кредиту в сумі 26 843,6 доларів США та факту погашення відповідачем заборгованості по сплаті тіла кредиту в сумі 48156,4 доларів США. Також представник відповідача не заперечував факту сплати відповідачем заборгованості по кредитному договору по 04 березня 2014 року , з яких кошти по 17 травня 2013 року зараховувались також на погашення заборгованості по тілу кредиту, а кошти , які сплачувались після 17 травня 2013 року , зарахувались на погашення процентів по кредитному договору. Верховний Суд України при розгляді справи № 6-249цс15 висловив правову позицію , в якій вказав, що відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобовязання" (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до частини пятої статті 261 ЦК України за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Разом із тим, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності. З розрахунку заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором вбачається, що останній платіж відповідачем по погашенню заборгованості по тілу кредиту було здійснено 17 травня 2013 року, що свідчить про те, що позивачем при подачі позову до суду 11 травня 2016 року не було пропущено трирічний строк позовної давності по сплаті чергових платежів , які відповідач мав здійснити до 11 травня 2016 року, а здійснення часткової оплати заборгованості по кредиту свідчить про визнання відповідачем обовязку по погашенню заборгованості по кредитному договору. З цих же підстав суд не знаходить підстав для застосування позовної давності до вимог банку по стягненню заборгованості по сплаті процентів, останній платіж по сплаті яких відповідачем був здійсненний 04 березня 2014 року , в межах строку позовної давності. Враховуючи, що 29 січня 2016 року позивачем було направлено вимогу за вихідним номером 2-4-2/45 , яким він змінив строк виконання зобовязання у тридцятиденний строк з дня отримання відповідачем зобовязання, але не пізніше 01 березня 2016 року по погашенню заборгованості за кредитним договором Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1 050 Цивільного кодексу змінив термін виконання основного зобов'язання, строк виконання якого встановлювався кредитним договором до 2013 року. Пленум Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ в п. 12 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року N 5 розяснив, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. Пунктом 4.2. Кредитного договору, передбачено, що у разі прострочення позичальником терміну повернення Кредиту та/або сплати процентів, позичальник зобовязаний сплатити Кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення виконання зобовязань. Строк позовної давності по сплаті пені встановлено в один рік. Враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом 11 травня 2016 року , то заборгованість по сплаті пені за період з 11 травня 2015 року по 11 травня 2016 року становить 66337 гривень 34 коп. (87225,78 гривень - пеня станом на 20 квітня 2016 року за мінусом 20888,44 гривень розмір пені станом на 12 травня 2015 року). Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи погіршення матеріального становища відповідача в звязку з чим він не мав можливості належним чином сплачувати заборгованість по кредитному договору , суд вважає зменшити розмір неустойки , яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з 66337 гривень 34 коп. до 10000 гривень 00 коп. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що суд згідно вимог ст.. 31 ЦПК України не повинен здійснювати розгляд заяви про фактичну зміну позовних вимог зі звернення стягнення на заставлене майно на стягнення заборгованості за кредитним договором після початку розгляду справи по суті. При розгляді спору про стягнення заборгованості по кредитному договору в звязку з подачею позивачем заяви про уточнення позовних вимог суд враховує, що відповідно до ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року право на справедливий судовий розгляд має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав Кожен має право на судовий розгляд справи, що стосується його «цивільних прав та обовязків». Таким чином, у статті 6 § 1 представлено «право на суд», разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле «Право на суд» та право на доступ не є абсолютними. Права можуть бути обмежені, але лише таким способом та до такої міри, що не порушують зміст цих прав. А тому суд вважає, що не проведення розгляду позову з формальних підстав, передбачених ст.. 31 ЦПК України, в звязку з тим , що позивач уточнював чи змінював предмет спору в ході розгляду справи , може бути визнаним порушенням права позивача на доступ до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial