Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Роздільнянської РДА Одеської області, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон з неповнолітньою дитиною без згоди та супроводу батька. Відповідно до позовної заяви позивачка просить суд надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд на відпочинок за межі України у Республіку Турція, у період з 01.05.2020 року по 16.05.2020 року з неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] , у супроводі матері, без згоди та супроводу батька - відповідача [PERSON] . Також позивачка просить суд надати їй дозвіл на оформлення документів для тимчасового виїзду за межі України у Республіку Турція, у період з 01.05.2020 року по [INFO] року неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у супроводі матері, без згоди та супроводу батька [PERSON] . Свої вимоги позивачка мотивує тим, що з 05.10.2012 року вона перебувала в шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане 02.04.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №3244. Заочним рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22.03.2017 року шлюб між сторонами розірвано. Рішення суду набрало законної сили 11.05.2017 року. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13.12.2017 року з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , 2014 р.н., в розмірі 1426 грн. щомісячно до досягнення сином сторін [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] . На даний час аліменти відповідач [PERSON] на утримання сина не сплачує. На даний час позивачка бажає вивезти свою дитину [PERSON] за кордон на відпочинок з метою його оздоровлення, підняття рівня духовного, соціального та загального розвитку, ознайомлення з культурними програмами, що не будуть суперечить його інтересам. Однак позивачка не може отримати дозвіл батька дитини, оскільки відповідач [PERSON] шлюбних відносин з позивачкою не підтримує, сумісно з родиною не проживає з березня 2015 року. Доказом цього є заочне рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 10.04.2017 року про надання дозволу на виїзд дитини [PERSON] за кордон разом з матір`ю, яке відповідач не оскаржував. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 06.03.2020 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження. (а.с.24-25) 17.03.2020 року на адресу суду надійшла уточнена позовна заява [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон з неповнолітньою дитиною без згоди та супроводу батька. Відповідно до вищевказаної уточненої позовної заяви позивачка просить суд надати [PERSON] , [INFO] дозвіл на тимчасовий виїзд на відпочинок за межі України у Республіку Турція, у період з 01.05.2020 року по 01.11.2020 року з неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] , у супроводі матері, без згоди та супроводу батька [PERSON] , [INFO] . Також позивачка просить суд надати їй дозвіл на оформлення документів для тимчасового виїзду за межі України у Республіку Турція у період з 01.05.2020 року по 01.11.2020 року, неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у супроводі матері, без згоди та супроводу батька [PERSON] , [INFO] . Уточнена позовна заява мотивована тим, що Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», установлено карантин на усій території України з 12 березня до 03 квітня 2020 року, який може бути продовжено на невизначений термін. Після закінчення карантину на території України позивачка бажає вивезти сина [PERSON] на відпочинок та оздоровлення у Республіку Турція , у період з 01.05.2020 року по 01.11.2020 року, з обов`язковим поверненням в Україну. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, надала суду заяву, відповідно до якої уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. (а.с.17) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Копія позовної заяви з додатками, ухвала суду про відкриття провадження по справі та судова повістка надсилалась відповідачу в порядку, передбаченому п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, на адресу місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку. На адресу суду повернувся поштовий конверт з позначкою «адресат відсутній». Додатково відповідачу було направлено уточнену позовну заяву з додатками, однак на адресу суду також повернулось поштове повідомлення з відміткою «не вручено, відмова в отриманні» (а.с.31,32) Представник третьої особи - органу опіки та піклування Роздільнянської РДА Самсій О.В., яка діє на підставі довіреності №568/1/15/01-29 від 12.03.2020 року в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, відповідно до якої з уточненими позовними вимоги ознайомлена в повному обсязі, просить суд розглянути справу за відсутності представника третьої особи.(а.с.33) Враховуючи вказані факти, згоду позивача, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. В порядку ст.280 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів та неявки відповідача в судове засідання без поважних причин, хоча відповідач був повідомлений про дату та час судового засідання належним чином. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд вивчивши матеріали справи, надані докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, однак заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.03.2017 року шлюб між сторонами розірвано, дитину [PERSON] , [INFO] після розірвання шлюбу залишено з матір`ю [PERSON] . Рішення суду набрало законної сили 11.05.2017 року. (а.с.8-9) Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 02 квітня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, на підставі актового запису №2344.( а.с.7) Відповідно до копії виконавчого листа, виданого Приморським районним судом м. Одеси від 22.01.2018 року (справа №522/20869/16-ц) встановлено, що з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1426,00 грн. щомісячно з 07.11.2016 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . (а.с.13-14) Заочним Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 10.04.2017 року [PERSON] , [INFO] , було надано дозвіл на одноразовий тимчасовий виїзд на відпочинок за межі України до Республіки Турція з неповнолітнім сином - [PERSON] , [INFO] , у супроводі матері - [PERSON] , без дозволу (згоди) батька дитини - [PERSON] , [INFO] у період з 01.05.2017 року по [INFO] року та надано дозвіл на оформлення документів для тимчасового виїзду за межі України до Республіки Турція, неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у супроводі матері - [PERSON] , у період з 01.05.2017 року по 25.05.2017 року без згоди та супроводу батька - [PERSON] , [INFO] . Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили 21.04.2017 року. (а.с.15-16) Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини третьої статті 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Пунктом 3 Правил перетинання державного контролю передбачено виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску (підпункт 1 пункту 4 Правил). Пунктом 4 зазначених Правил передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-III від 26 квітня 2001 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 6 Закону України "Про охорону дитинства", ст.ст. 17, 31 Конвенції про права дитини визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров`я. Ст.10 Конвенції про права дитини передбачає право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Відповідно до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Судом встановлено, що батько малолітньої дитини [PERSON] сумісно з родиною не проживає з березня 2015 року, на даний час мати дитини [PERSON] бажає виїхати з дитиною за кордон до Республіки Турція, з метою його оздоровлення, ознайомлення з культурними програмами, розширення йому кругозору, підняття рівня духовного, соціального та загального розвитку, що не суперечить його інтересам, але у даний час вона не може цього зробити, тому що від відповідача [PERSON] неможливо отримати згоду на виїзд дитини (нотаріально посвідчену заяву про надання згоди для виїзду дитини за кордон без супроводу батька), що на її думку в розрізі даних правовідносин порушує права та інтереси дитини. Додатково позивачка зазначила, що уточнені позовні вимоги надані суду у зв`язку з запровадженням на території України карантину, у зв`язку поширенням на території України коронавірусу COVID-19, у зв`язку з чим подорож до Республіки Турція буде можлива після закінчення вищевказаних дій. Відповідно до повідомлення Всесвітньої організації охорони здоров`я від 13.03.2020р. Європа тепер стала епіцентром пандемії COVID-19 ( https://zik.ua/news/ludyna/yevropa_stala_tsentrom_pandemii_koronavirusu_962078 ). Постановою Кабінету міністрів України від 11.03.2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», установлено карантин на усій території України з 12 березня до 03 квітня 2020 року. Відповідачем не було надано суду належних доказів на підтвердження того, що існують обмеження щодо одноразового тимчасового виїзду за межі України його малолітнього сина у супроводі матері дитини без його згоди та супроводу до Республіки Турція у період з 01.05.2020 року по 01.11.2020 року, які можуть зашкодити здоров`ю та суперечить інтересам дитини. Суд зазначає, що у даному випадку, позивачем при порушенні питання про надання дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди та супроводу батька дотримано вищевказані вимоги законодавства, а саме: зазначено державу прямування - Республіка Турція, зазначено відповідний часовий проміжок перебування у іноземній державі - період з 01.05.2020 року по 01.11.2020 року у зв`язку з можливістю продовження карантину на території України на невизначений термін, зазначено мету поїздки - оздоровлення, ознайомлення з культурними програмами, розширення йому кругозору, підняття рівня духовного, соціального та загального розвитку. Суд вважає, що у позивачки відсутні гарантії отримання згоди від відповідача у вигляді оформленої нотаріально заяви про надання згоди на виїзд дитини за кордон, а відповідач діями, що спрямовані на ухилення у наданні дозволу на тимчасовий виїзд за дитини кордон, безпідставно зловживає своїми правами та діє всупереч інтересам дитини, тому суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне надати дозвіл позивачці на одноразовий тимчасовий виїзд на відпочинок за межі України до Республіки Турція з неповнолітнім - [PERSON] , [INFO] у супроводі матері - [PERSON] , [INFO] , без дозволу (згоди) батька дитини - [PERSON] , [INFO] , у період з 01.05.2020 року по 01.11.2020 року та оформлення всіх необхідних документів з цього приводу. На підставі викладеного,

Outcome: approved