Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

В жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому вказав, що з 21 лютого 2009 року по 26 жовтня 2015 року перебував з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка проживає з ним. Відповідач працює, але добровільно матеріальної допомоги на дитину не надає. Просив стягнути аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 04 грудня 2015 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволені частково: стягнуто з [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], мешкає за адресою [ADDRESS] на користь [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], що мешкає за адресою: [ADDRESS] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 1\\4 частини всіх видів доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подання позовної заяви до дня досягнення дитиною повноліття. Стягнення розпочато з 27 жовтня 2015 року. В задоволенні решти частини позову відмовлено. Стягнуто з [PERSON], судовий збір у сумі 1218 грн.. В апеляційній скарзі [PERSON], від імені якої діє [PERSON], просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки висновки суду не відповідають нормам матеріального та процесуального права, рішення є незаконним та необґрунтованим, при вирішенні справи судом неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, обставини, які суд врахував доведеними, такими не є. Суд не врахував, що добровільний порядок сплати аліментів виключає право на стягнення аліментів у судовому порядку, а відповідач добровільно сплачує аліменти в сумі, достатній для задоволення потреб дитини, на підтвердження чого були надані копії та оригінали квитанцій. Судом першої інстанції не було взято до уваги та не надано належним чином оцінки тому, що стосовно місця проживання малолітньої дитини між сторонами є спір - в провадженні Слов'янського міськрайонного суду Донецької області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини з матір'ю, а суд в порушення ст..126 ЦПК України відмовив в об`єднанні справ для спільного розгляду, що було доцільним. Судом проігноровано, що дитина мешкає у батька без згоди матері, тобто не законно, що виключає можливість стягнення аліментів. Крім того, судом невірно розрахована сума судового збору. До апеляційного суду сторони не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином - телефонограмами, які передані 20 січня 2016 року та 21 січня 2016 року і зареєстровані в Журналі телефонограм за №274, 312 відповідно. [PERSON] надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі. На підставі ч.1 ст.305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Таким чином, апеляційний суд вважає, що розгляд справи належить проводити у відсутність осіб, які не з`явились. Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі до 26 жовтня 2015 року, коли шлюб розірвано, сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем і перебуває на його утриманні. Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач повинна утримувати свою доньку, але в неї відсутній стабільний дохід. Апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини відповідає вимогам закону та обставинам справи. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як виходить з акту від 26 жовтня 2015 року (арк..спр.5) дитина мешкає з батьком - позивачем по справі, мати - відповідач, за їх адресою не мешкає з червня 2014 року. На підставі п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Отже , висновки суду щодо наявності у позивача права на отримання аліментів від відповідача ґрунтуються на законі, а доводи апеляційної скарги в цій частині безпідставні. Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач незаконно утримує у себе дитину не відповідають обставинам справи. З пояснень сторін під час розгляду справи та письмових заперечень відповідача виходить, що дитина залишилась з позивачем за загальною домовленістю між ними. Доводи скарги про те, що в провадженні Слов'янського міськрайонного суду перебуває цивільна справа про визначення місця проживання дитини не мають правового значення для вирішення питання щодо стягнення аліментів, оскільки на час ухвалення рішення дитина проживає з позивачем. Окрім того, в матеріалах справи наявна лише ухвала Слов'янського міськрайонного суду від 04 грудня 2015 року про відмову в задоволенні клопотання представника відповідача про об'єднання в одне провадження цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини (арк..спр.37) та позовна заява про визначення місця проживання малолітньої дитини (арк..спр.28-30), відомості про відкриття провадження по даній позовній заяві в матеріалах справи відсутні. Так само не мають правового значення надані відповідачем копії експрес-накладної (арк..спр.31), чеків та квитанції (арк..спр.32). Так, з експрес-накладної вбачається що [PERSON] надіслала [PERSON] 03 листопада 2015 року сувеніри вартістю 200 грн.; з чеку ПАТ КБ «Приватбанк» виходить, що 21 жовтня 2015 року надісланий грошовий перевод на суму 380 грн., але відсутні відомості щодо відправника та отримувача даного переводу, так само квитанція від 3 грудня 2015 року на суму 113 грн., чекі ТОВ «АТБ-Маркет» від 02 листопада 2015 року та магазину продуктів №198 від 22 листопада 2015 року свідчать лише про придбання кимось продуктів харчування. Відповідно до вимог ст.182 СК України, роз`яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3„Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В матеріалах справи відсутні які-небудь відомості щодо розміру доходів відповідача, тому висновки суду про визначення розміру аліментів на підставі того, що у відповідача відсутній стабільний дохід відповідають обставинам справи та вимогам закону. Апеляційний суд вважає, що визначений судом розмір аліментів, відповідає вимогам закону. В той же час є обґрунтованими доводи апеляцій ної скарги щодо неправильності розміру судового збору, який стягнуто з відповідача в доход держави. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (зі змінами внесеними, відповідно до Закону України від 22.05.2015 року №484-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» які вступили в силу з 01.09.2015 року) за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Частиною 1 ст.4 Закону, встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28 грудня 2014 року № 80-VIІІ, установлено на 2015 рік мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 1218 гривень. Отже за подання до суду даного позову повинен бути сплачений судовий збір в розмірі 487,20 грн. (0,4 х 1218). Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з"ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Судом першої інстанції при розгляді даної справи порушено норми процесуального права, що є підставою для зміни рішення в частині розміру судового збору.

Outcome: partial