Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

Позивач 21.10.2014 року звернувся до суду з цим позовом та просить постановити рішення суду, яким визнати договір № 014/1842/82/135923 від 01.07.2008 року таким, що укладений із порушенням прав споживача згідно ч.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживача» та таким, що укладений із застосуванням нечесної підприємницької практики відповідно до п.2 ч.1 ст.19 ЗУ «Про захист прав споживача». В обґрунтування позову зазначає, що 01.07.2008 року він уклав з "Райффайзен Банк Аваль" договір кредиту, відповідно до умов якого отримав грошові кошти в сумі 24 498,51 доларів США з цільовим призначенням - на споживчі цілі. Оскільки на протязі 2008-2014 років істотно змінився курс долара США відповідно до гривні - з 5 до 12 грн., тому вказану обставину позивач трактує як істотну зміну обставин, про яку йому не було відомо при укладанні договору. Також кредитодавець був зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту. Крім того, зазначений договір укладений із застосуванням нечесної підприємницької практики, оскільки позивачу не роз'яснено наслідки істотного зміни курсу валют. З метою захисту своїх прав змушений звернутись до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не прибув. В письмових запереченнях позов не визнав повністю. Просить відмовити в задоволенні заявлених вимог за безпідставністю, судове засідання провести без його участі. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне. 01.07.2008 року позивач уклав з "Райффайзен Банк Аваль" кредитний договір № 014/1842/82/135923, відповідно до умов якого отримав грошові кошти в сумі 27 200 доларів США на споживчі цілі на строк 96 місяців до 01.07.2016 року зі сплатою 14 % річних (а.с. 5-13). Виходячи з принципу змагальності сторін цивільного судочинства (ст.ст. 10, 60 ЦПК України), кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на, зокрема, 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця). Відповідно до положень ч.2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо. Аналізуючи наведений текст договору та наданих додатків, суд приходить до переконання, що позивачем не доведено наявності підстав для визнання кредитного договору від 01.07.2008 року укладеним всупереч зазначеним нормам. Так, при укладенні вищевказаного кредитного договору [PERSON] під підпис ознайомлений з сукупною вартістю кредиту, умовами кредитування про програмі «Кредит під заставу нерухомості» у «Райффайзен Банк Аваль» у національній валюті та доларах США, тобто зі сторони банку виконані всі приписи зазначених норм закону (а.с. ). Крім того, в додатку 2б до кредитного договору [PERSON] під підпис ознайомлений з кредитними умовами, зокрема: мета, для якої кредит буде витрачений, наявні форми кредитування та відмінності між ними, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, форми забезпечення, строк та відсоткова ставка за кредитом, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, тощо. Зміст умов кредитування зрозумілий; зі змістом ст.ст. 190, 222 КК України; з валютними ризиками, при отриманні кредиту в іноземній валюті (а.с. ). Заперечення позивача в судовому засіданні, що представники банку повідомили йому про ризик зміни валютної ставки з 4,7 грн. до 5 грн., суд вважає голослівними та не підтвердженими жодними доказами. Також, згідно ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Доказів про застосування працівниками «Райффайзен Банк Аваль» при укладенні кредитного договору з [PERSON] нечесної підприємницької практики позивачем суду на дослідження також не було надано. Відтак, вимоги позивача є недоведені. Крім того, необхідно зауважити, що відповідно до положень ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору і [PERSON] своїм підписом підтвердив свою згоду на укладення кредитного договору саме з вказаною банківською установою та саме на таких умовах, зокрема, у іноземній валюті - доларах США. Також обґрунтованим суд вважає клопотання представника відповідача про застосування наслідків сплину строків позовної давності відповідно до вимог ст. 267 ЦК України. Так, позивач [PERSON], підписуючи кредитний договір достеменно дізнався про його існування, про валюту кредиту, отримав копії договору та гроші готівкою у валюті - 27 200 доларів США згідно меморіального ордеру, тому початок перебігу позовної давності суд відраховує з наступного дня після 01.07.2008 року. Загальна позовна давність тривалістю три роки по вимогам про визнання незаконними умов кредитного договору кредиту закінчилась 02.07.2011 року. Таким чином, судом встановлено сплив строків позовної давності по позовним вимогам [PERSON], що є підставою для відмови у задоволенні позову. Відтак, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed