Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

Головний лікар Хмельницької обласної психіатричної лікарні № 1 (далі - ХОПЛ №1) звернувся до суду з заявою про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку [PERSON], посилаючись на те, що він страждає на психічний розлад, а його лікування та обстеження можливе тільки в умовах стаціонару. На обґрунтування заяви головний лікар ХОПЛ №1 зазначив, що [PERSON] страждає на деменцію, психомоторне збудження, ІХС, кардіосклероз, персистуюча форма тріпотіння передсердь, стадія загострення, через що він неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує життєдіяльність, а також виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих. 04.05.2017 [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів ХОПЛ №1, яка підтвердила обґрунтованість рішення про необхідність госпіталізації хворого та лікування в умовах стаціонару, однак під час обстеження [PERSON] не дав усвідомленої згоди на госпіталізацію до психіатричного закладу. В судовому засіданні представник лікарні заяву підтримав пославшись на обставини, викладені в заяві та пояснив, що у [PERSON] встановлений тяжкий психічній розлад, а тому його лікування можливе лише в стаціонарних умовах. [PERSON] в судове засідання не доставлений в зв'язку з важким станом здоров'я. Прокурор не заперечує проти задоволення заяви про госпіталізацію хворого. Заслухавши пояснення представника лікарні, вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Судом встановлено, що [PERSON] страждає на деменцію, психомоторне збудження, ІХС, кардіосклероз, персистуюча форма тріпотіння передсердь, стадія загострення. У хворого спостерігаються порушення свідомості, зниження пам'яті та уваги, не впізнає знайомих, відмічаються епізоди агресії, збудження. Під час обстеження хворий усвідомленої згоди на госпіталізацію в психіатричний стаціонар не дав> у зв'язку з неможливістю дати таку згоду. Зазначене захворювання є тяжким внаслідок чого хворий> неспроможний > самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує життєдіяльність, а також виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього> та оточуючих. Дані обставини підтверджуються висновком комісії лікарів психіатрів ХОПЛ №1 від 04.05.2017, поясненнями представника лікарні, матеріалами медичної карти стаціонарного хворого № 2802 від 03.05.2017, відтак існують підстави визначені ст.14 Закону України „Про психіатричну допомогу. Тому хворий потребує госпіталізації в психіатричний стаціонар в примусовому порядку. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви головного лікаря ХОПЛ № 1 та госпіталізації [PERSON] в психіатричний стаціонар в примусовому порядку. На підставі ст. 14, 17, 22 Закону України "Про психіатричну допомогу",

Outcome: approved