Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-26 00:00:00

Позивач - АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся в суд з позовом до [PERSON] і просить: стягнути з відповідача на користь банку заборгованість у розмірі 146099,01 грн грн. за кредитним договором б/н від 30.12.2013 р. та 2191,49 грн. сплаченого судового збору. В обґрунтування заявлених вимог, в позовній заяві вказано, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву б/н від 30.12.2013 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 5600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг " та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті складає між нею та банком договір. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідач зобов`язався: на підставі п. 2.1.1.5.5 Договору погашати заборгованість за Кредитом, процентами за його використання, за перевитрату платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором; слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту згідно п. 1.1.2.7 Договору, а у разі невиконання зобов`язань за Договором, у відповідності до п. 2.1.1.5.6, на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором [PERSON] станом на 05.03.2018 р. має заборгованість 146099,01 грн. з яких: 6213,07 грн. заборгованість за кредитом, 127993,67 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 4458,98 грн. заборгованість за пенею (з урахування уточненої позовної заяви - а.с. 49-52), а також штрафи 500 грн - (фіксована частина) та 6933,29 (процентна складова), яку і просив стягнути. В судовому засіданні представник позивача Калита С . Г. позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, на запитання суду щодо суми заборгованості пояснив, що виписку сформовано автоматичною банківською системою. Пояснював, що заборгованість на 26.01.2014 становить 5312 грн. згідно розрахунку, що доданий до позову. Це N - поточне тіло кредиту, процентна ставка ( 6 колонка) - 27,6 % ці цифри пермножаємо і ділимо на 360 днів, оскільки до 4 місяця 2014 р. застосовувалося 360 днів, то множимо на кількість днів, за які здійснюється нарахування, що відображені в 2 колонці розрахунку і має бути отримано 20, 36 грн. що вказано в 9 графі розрахунку. З 4 квітня 2014 року змінилася кількість днів у році, змінилися умови та правила, тому кількість днів збільшилася до 365 днів, сума дещо зменшується порявняно з 360 днями, тому що ділиться на більшу кількість днів. Сума, яка вказана в графі 12 за 26.01.2014 р., визначається додаванням залишку та нарахованих сумм, що вказані в 9 графі. Пільговий період застосовується лише за умови погашення сплачених коштів до 25 числа наступного місяця, якщо ж кошти не сплачені на погашення заборгованості , то пільговий період втрачається і відсотки нараховуються з дня використання кредитних коштів. Нарахування згідно ситсеми йдуть декілька разів на місяць. На запитання, чому в графі 2 напроти дати «01.02.14» вказано 1 день, а напроти дати « 02.02.2014» - 9 днів, пояснень дати він не зміГ, лише зазначив, що по місяцю нараховувалося за 28 днів. Щодо заборгованості 01.02.2014 р., пояснив, що: 5425 грн. - поточна заборгованість (вона збільшилася порявняно з 26.01.2014, оскільки були операції по рахунку і це видно з виписки по рахунку). Цю суму ( 5425 грн.) х на 27,6 %, = 1497,3 грн/ на 360 днів = 4,159 грн. х 1 = 4,16 грн. Щодо заборгованості 02.02.2104 р.: 5427,19 х 27, 6 = 1497, 9 грн. / на 360 = 4,16 грн. х на 9 днів = 37,45 грн. Щодо заборгованості 11.02.14 р: 5467,19 грн. х на 27,6 % = 1508,94 грн., / на 360 днів = 4,19 х на 17 днів = 71,25 грн. Щодо заборгованості 28.02.14р: 5228,3 грн. х на 27, 6% = 1443,1 / на 360 = 4,01 грн. х на 1 день = 4, 01. За цією з ж датою: прострочена заборгованість 238 грн. (прострочене тіло кредиту) х 27,6 % = 65,93 грн. / на 360 = 0,18 х на 1 день = 0,18 грн. Загальна сума по відсоткам за місяць 117,05 грн. І ця сума включена в загальному залишку графа 12. Якщо рахувати по місяцю взагалі, то: 5228,3 грн.(на 28.02) + 238, 89 грн (простроченої) = 5467,19 х на 27,6 = 1508,94 грн/ на 360 грн. = 4,19 Х 28 = 117, 36 грн. З 1 вересня 2014 р. ставка з 27,6 % збільшилася до 32,4 %, а поточне тіло кредиту зменшувалося по розразхунку тому, що поточна заборгованість по тілу кредиту переходидла у прострочну заборгованість і переносилася у 5 колонку. І прострочена заборгованість виникла 28.02.2014 року. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, в силу положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, оскільки судові повістки направлялися за місцем проживання, зареєстрованим в установленому законом порядку (а.с. 94), проте поштовий конверт з судовою повісткою повертався з відміткою «за адресою не проживає», клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи з її обов`язковою участю відповідач не надала. Судом встановлено, що 30.12.2013 року [PERSON] підписала бланк Анкети - заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. У заяві зазначено, що позичальник згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення та згоден з його умовами, екземпляр договору про надання банківськиз послуг згоден отримати шляхом роздрукування з офіційного сайту та зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті. Проте копія даної заяви, що надана суду, неякісна, частина її тексту виготовлена розміром шрифту, який неможливо прочитати неозброєним оком. Крім того, у вказаній Анкеті-заявці зазначені лише анкетні дані [PERSON] , і при цьому відсутня відмітка про те, яку саме картку: «Картка «Универсальная», «Пенсионная карта», «Карта Gold», «Зарплатный пакет», «Идентификация с паспортом» чи «Услуга накопления «Копилка», виявила бажання оформити на своє ім`я [PERSON] (т. 1 а.с. 60 ). В судовому засіданні представник позивача пояснив, що [PERSON] видали картку Універсальну Gold. Згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 30.12.2013 р. станом на 05.03.2018 року заборгованість [PERSON] становить 146099,01 грн. з яких: 6213,07 грн. заборгованість за кредитом, 127993,67 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 4458,98 грн. заборгованість за пенею, а також штрафи 7433,29 грн. Даний розрахунок підписаний представ-ником банку, прізвище не вказане, інші реквізити (штам, печатка чи інш.) відсутні. (т.1 а.с.53-55 ) У витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» маються дані про кредитну картку «Універсальна Gold» з вказівкою пільгового періоду, базової % ставки в місяць обов`язкового щомісячного платежу, щомісячної комісії за обслуговування, пені та штрафу. Підпис позичальника в ньому відсутній, дата формування відсутня, дані про його отримання відповідачем відсутні. (Т. 1 а.с. 166-167) Позивачем на підтвердження своїх вимог було надано, зокрема і Виписку по особовому рахунку [PERSON] [NUMBER] за період з 30.12.2013 по 05.03.2018 (Т.1 а.с. 56), проте з цієї виписки не зрозуміло, яку ж саме карту отримала [PERSON] Позивачем надано довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта [PERSON] (кредитний договір № б/н від 30.12.2013 р.), де зазначено в графі «операція» - «Старт карткового рахунку», в графі дата проведення операції - «30.12.2013» в графі «Інформація» « [NUMBER] , УНИВЕРСАЛЬНАЯ Gold», а також інформація, що строк дії кредитної картки - «08/17». Вказана довідка містить підпис, проте не зазначено посадової особи банку, який його виконав (Т. 1 а.с. 59) В подальшому позивачем було надано Виписку по особовому рахунку [PERSON] [NUMBER] за період з 01.01.1999 по 11.06.2018, в якій зазначані операції, починаючи з 14.12.2010 р. (Т. 1 а.с. 217-226). Вказана Виписка містить печатку банку, підпис та прізвища працівника банку - «С.Г.Калита». В графі від 26.01.2010 р. колонка «Залишок після операції» сума вказана « -1420», в графі 22.02.2011, колонка «Деталі операції» вказано термінал самообслуговування депозит, колонка «сума операції» - 130, колонка «Залишок після операції» сума вказана « -1315,82». Проте, якщо розрахувати залишок арифметично в колонці «Залишок після операції» сума мала б бути вказана « -1290». Судом досліджені лише графи починаючи з 14.12.2010 по 29.08.2011, і невідповідність сум в колонці «Залишок після операції» арифметичним розрахунках мала місце ще в ряді випадків. З цього приводу представник позивача Калита С.Г. на запитання суду щодо того, чому така саме сума вказана, повідомив, що дану виписку сформовано системою і чому вказані суми не співпадають з арифметичним розрахунком, він пояснити не може. В листі від 22.01.2019 р. № 8242-ВБ банк повідомив, що «за період з 21.01.2011 по 11.01.2014 відсотки з кредитним договором нараховувались групувались в отремій графі виписки, а саме від суми у розмірі 1420.00 (26.01.2011) - 130.00 (22.02.2011) = 1315.82 (1290+25,82(31.01.2011) нараховані відсотки за січень 2011 року. Надати суду виписку з урахуванням нарахованих відсотків за відповідний, вище наведений період, не виявляється можливим з технічних причин, оскільки виписка за кредитним договором згенерована автоматично за допомогою програмного комплексу. » (Т. 2 а.с. 4-5) На ухвалу суду від 14.02.2019 р. про витребування доказів (Т. 2 а.с.22 ) позивач в листі № 28407-ВБ від 14.02.2019 р. та в листі аналогічного змісту від 07.06.2019 р. вказав формули нарахування процентів на поточну та на прострочену заборгованість (Т.2 а.с. 27-29, Т.2 62-65), натомість витребовуваний судом розрахунок заборгованості, з якого можна зробити висновок про спосіб визначення суми заявленої до стягнення, а саме: навести в розрахунку арифметичні дії, які проведені банком, внаслідок яких визначено саме таку заборгованість, в якій відобразити - розмір заборгованості по тілу кредиту, відсоткам та інш. на початок місяця, далі вказати спосіб розрахунку і вказати розмір заборгованості на кінець місяця і так по кожному місяцю періоду, за який виникла заборгованість, позивач так і не надав. Вказане свідчить, що між сторонами склалися спірні правовідносини з приводу виконання кредитного зобов`язання, які регулюються ст. ст. 526, 530, 536,610, 612, 625, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч.1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст. 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1,2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 30.12.2013 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 30.12.2013 р., посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (п. 1.1.7.42), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 р. (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (30.12.2013) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20.03.2018), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 по справі № 342/180/17 вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватись за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. З огляду на вказане, суд вважає, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, оскільки вони не підписані , а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Крім того, суд звертає увагу на те, що позивач на обґрунтування свої вимог надавав неодноразово розрахунки та виписки з рахунку, які містили певні суперечності (зокрема щодо періоду проведення операцій) та недоліки, а на ухвалу суду про витребування доказів, розрахунок заборгованості, з якого можна зробити висновок про спосіб визначення суми заявленої до стягнення, так і не надав. За таких обставин суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача на користь банку 127993,67 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 4458,98 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи 500 грн та 6933,29 грн. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у ст. 8 Конституції України. Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з ч. 1 статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах 1,3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 р. №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 р. у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 30.12.2013 р. у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» повернуті не в повному обсязі, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 6213,07 грн., а відтак позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають частково стягненню понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати -1720,00 грн. судового збору, враховуючи, що з позовною заявою позивач звернувся 20.03.2018 р. На підставі ст.ст. 10, 12,13, 18, 81, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, -

Outcome: approved