Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

в березні 2019 року Київська місцева прокуратура № 2 в інтересах держави в особі Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від скоєного ним кримінального правопорушення. В обґрунтування позову зазначено, що 23.10.2017 року о 13-05 год. [PERSON] , керуючи власним автомобілем «Хюндай» д.н.з. [NUMBER] , допустила порушення вимог п.п.1.5, 2.3 підпункту «б» та п. 18.4 ПДР України та, рухаючись по лівій смузі руху по вул. Васильківській в м. Києві, проявила неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу перед яким на середній смузі руху попутного напрямку зупинився вантажний автомобіль - бетонозмішувач, не зменшила швидкість руху свого автомобіля аж до повної зупинки та не переконалась, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, а продовжила свій рух та, виїхавши на нерегульований пішохідний перехід, який розташований поблизу будинку № 90 по вул. Васильківській в м. Києві, здійснила наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON] . В результаті даної ДТП [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження, від яких вона [INFO] померла в Київській міській клінічній лікарні № 17. Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 21.08.2018 року, [PERSON] було визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на два роки, та, відповідно до ст. 75 КК України, [PERSON] звільнено від відбуття призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком два роки. Вирок суду не оскаржував ся та набрав законної сили 21.09.2018 року. За інформацією Київської міської клінічної лікарні № 17 від 11.02.2019 року, [PERSON] з 23.10.2017 року по 03.11.2017 року (11 ліжко-днів) перебувала в медичному закладі, в зв`язку із отриманими травмами та вартість лікування, останньої в медичному закладі склала суму в розмірі 12331,98 грн. Вина відповідача у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України доведена повністю, що підтверджується матеріалами кримінального провадження. З огляду на зазначене, а також беручи до уваги наявний безпосередній причинний зв`язок між діями [PERSON] та шкодою здоров`ю, а в подальшому смертю [PERSON] , відповідач зобов`язана відшкодувати на користь Київської міської клінічної лікарні № 17 кошти в сумі 12331,98 грн., понесених закладом на лікування потерпілого від кримінального правопорушення, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача до місцевого бюджету м. Києва на користь Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради понесені Київською міською клінічною лікарнею № 17 витрати в розмірі 12331,98 грн. та судові витрати по справі. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20.03.2019 року, у справі відкрито провадження та розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15.05.2019 року, у справі закінчено підготовче судове засідання та призначено у справі судовий розгляд. Представник позивача в судове засідання не з`явилась. Суду подала письмову заяву про розгляд справи без її участі. Просила позов задовольнити та проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала. Представник Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи міститься письмова заява про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явилась. Про час та дату судового розгляду справи повідомлялась належним чином. Про причини неявки суд не повідомила, з будь-якими клопотаннями до суду не зверталась. Третя особа явку свого представника в судове засідання не забезпечив. Про розгляд справи повідомлявся належним чином. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також суд ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 23.10.2017 року о 13-05 год. [PERSON] , керуючи власним автомобілем «Хюндай» д.н.з. [NUMBER] , допустила порушення вимог п.п.1.5, 2.3 підпункту «б» та п. 18.4 ПДР України та, рухаючись по лівій смузі руху по вул. Васильківській в м. Києві, проявила неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу перед яким на середній смузі руху попутного напрямку зупинився вантажний автомобіль - бетонозмішувач, не зменшила швидкість руху свого автомобіля аж до повної зупинки та не переконалась, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, а продовжила свій рух та, виїхавши на нерегульований пішохідний перехід, який розташований поблизу будинку № 90 по вул. Васильківській в м. Києві, здійснила наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON] . В результаті даної ДТП [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження, від яких вона 03.11.2017 року померла в Київській міській клінічній лікарні № 17. За вказаним фактом ДТП було порушено кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 21.08.2018 року, [PERSON] було визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на два роки, та, відповідно до ст. 75 КК України, [PERSON] звільнено від відбуття призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком два роки. Вирок суду не оскаржував ся та набрав законної сили 21.09.2018 року. Як встановлено судом, під час розгляду кримінального провадження був розглянутий цивільний позов потерпілої, однак, позовна заява про відшкодування шкоди, пов`язаної із лікуванням потерпілої в лікувальному закладі не подавалася, а том прокурор звернувся з позовом в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Вина відповідача [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України доведена повністю, що підтверджується копією вироку та матеріалами кримінального провадження. Положеннями п.п. 1, 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 № 545, передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003 (у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Такої ж позиції дотримується і Європейський суд з прав людини, який, зокрема, у рішенні від 11.02.2003 року по справі "Хаммерн (Hammern) проти Норвегії" (скарга № 30287/96) встановив, що тягар фінансових збитків, завданих порушенням і розглядом кримінальної справи, що була закрита чи закінчилась виправданням обвинуваченого, несе обвинувачений, якщо він не зможе довести, що вірогідна відсутність факту вчинення ним поставленого йому у вину діяння. Положення пункту 2статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не порушено. У справі «Вулах та інші проти Росії» (скарга № 33468/03, рішення від 10 січня 2012 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що виправдання у кримінальному судочинстві чи припинення кримінального переслідування не повинні перешкоджати цивільній відповідальності у виді виплати компенсації, що виникає на підставі менш тяжкого тягаря доказування тих же фактів. В цілому ж, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995№ 11 "Про відшкодування витратна стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Згідно із вказаної постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 № 545, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003(у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться, виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного державного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. Матеріалами справи підтверджено, що потерпіла [PERSON] після вчиненого стосовно неї кримінального правопорушення перебувала на стаціонарному лікуванні в Київській міській клінічній лікарні з 23.10.2017 р. по 03.11.2017 р., що становить 11 ліжко-днів. Згідно довідки Київської міської клінічної лікарні № 18 від 11.02.2019 р., витрати на стаціонарне лікування [PERSON] становлять 12331,98 грн. Відповідно до ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1921,00 грн.

Outcome: approved