Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

В червні 2016 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом і, з урахуванням збільшених позовних вимог, просила визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля ВАЗ-21121, реєстраційний номер [NUMBER], 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER], у формі довідки-рахунку №ААЕ425503 від 08.09.2015, відповідно до якого [PERSON] продав вказаний транспортний засіб [PERSON]; розділити спільне майно подружжя [PERSON] та [PERSON], визнавши за нею право власності на 1/2 частину вказаного автомобіля; стягнути з [PERSON] на її користь половину вартості зазначеного транспортного засобу в сумі 42434,50 грн. На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем, проте фактичні шлюбні стосунки припиненні, вони проживають окремо один від одного. За час шлюбу ними був придбаний автомобіль [NUMBER]. З метою уникнення поділу спільного майна [PERSON] продав цей автомобіль [PERSON], хоча вона, як співвласник даного майна, згоди на його відчуження не давала, чим відповідач порушив її права, через що вона звернулася до суду за їх захистом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, вказавши, що рішенням Ярмолинецького районного суду від 15.09.2016 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Відповідач відмовляється в позасудовому порядку сплатити позивачу половину вартості спірного транспортного засобу. Крім того, представник позивача просив стягнути половину вартості вказаного автомобіля ВАЗ-21121 з урахуванням його вартості, яка була визначена за результатами автотоварознавчої експертизи, в сумі 42875,00 грн. Відповідач [PERSON], який в силу ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається таким, що у встановленому порядку оповіщений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, ним не було надано документів, які б підтверджували поважність причин відсутності в судовому засіданні. До початку розгляду справи по суті представник позивача надав заперечення на позов, вважаючи його необґрунтованим, оскільки кошти, отримані [PERSON] від продажу спірного автомобіля, були витрачені в інтересах дітей. Відповідач [PERSON], який у встановленому порядку оповіщений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Суд, заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що з 21.07.2001 по 15.09.2016 [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 7), рішенням Ярмолинецького районного суду від 15.09.2016 про розірвання шлюбу, яким встановлений факт, що сторони з липня 2015 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть. 23.06.2006 [PERSON] за кредитні кошти, отримані в АППБ "Аваль", придбав автомобіль ВАЗ-21121, реєстраційний номер [NUMBER], 2006 року випуску, сірого кольору, номер кузова [NUMBER]. 08.09.2015 [PERSON] продав вказаний автомобіль [PERSON] за 72000 грн. через ФОП [PERSON] Дані обставини підтверджуються інформаційною довідкою, реєстраційною карткою транспортного засобу та довідкою рахунком серії ААЕ №425503 від 08.09.2015, наданими регіональним сервісним центром в Хмельницькій області МВС України. (а.с. 20-23). В силу ч. 3 ст. 368 ЦК України, ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно із ч. 1-2 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік, має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим з подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. За ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним з подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Зі змісту цієї норми випливає, що згода другого з подружжя подається у простій письмовій формі, якщо правочин, який укладається одним з подружжя за рахунок спільного майна, стосується цінного майна і разом з тим не вимагає нотаріального посвідчення та (або) державної реєстрації. З очевидністю відчужений транспортний засіб є цінним майном. Відтак згода позивача на укладення правочину щодо відчуження транспортного засобу підлягала оформленню у простій письмовій формі. Відповідачем не надано доказів письмової згоди позивача на відчуження автомобіля ВАЗ-21121, який належав їм на праві спільної сумісної власності. В постанові пленуму "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21.12.2007 Верховний Суд України роз'яснив (п. 30), що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Із зазначеного слідує, що у разі відчуження чи неправомірного використання майна, суд не може застосовувати засоби для його реверсу, а може лише врахувати вартість прихованого майна при його розподілі. Якщо один із подружжя здійснив відчуження чи використав майно на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, то суд не маючи змоги застосувати поділ майна подружжя в натурі, здійснює поділ цього майна з використанням компенсаційного способу поділу. Отже, [PERSON] відчужив автомобіль ВАЗ-21121, що є спільною сумісною власністю подружжя, без письмової згоди позивача, тому [PERSON] має право на грошову компенсацію вартості відчуженого майна. За ч. 1ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Висновком експерта №190/16 від 16.03.2017 стверджується, що середня ринкова вартість автомобіля ВАЗ-21121, реєстраційний номер [NUMBER], 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER], на дату оцінки складає 85750,00 грн.(а.с. 73). За таких обставин частка [PERSON] у вартості вказаного транспортного засобу в грошовому еквіваленті становить 42825,00 грн. (87750х1/2). Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне розподілити майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, припинивши право власності [PERSON] на 1/2 вказаного транспортного засобу та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію половини вартості автомобіля в сумі 42825,00 грн., а тому вимога позивача про визнання за нею права власності на половину спірного транспортного засобу задоволенню не підлягає. Щодо вимоги [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного автомобіля суд вважає, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке. За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі встановленій законом. Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана у письмовій формі. Однак, відповідно до положень частин першої та другої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, встановленої законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна зі сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна. Саме до цього по суті зводиться правовий висновок щодо застосування норм права, що викладений у постанові Верховного Суду України № 6-7цс15 від 08.04.2015, який в силу ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Також у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 1751,20 грн. (1200,00 + 551,20) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст. 60, 63, 65, 70 СК України, ст. 383 ЦК України,

Outcome: partial