Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

Заявниця 22.09.2014 року звернулася до Приморського районного суду м. Одеси суду з заявою про вставлення факту належності правовстановлюючого документа, заінтересована особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON], Одеська міська рада, в своїй заяві просить встановити факт належності їй правовстановлюючого документу - свідоцтва про право власності на житло № 57177 від 09.02.1995 року на квартиру за адресою : [ADDRESS], яке було посвідчене Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів. В обґрунтування заяви зазначає, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 09.02.1995 року їй [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS]. У правовстановлюючих документах її прізвище вказано як [PERSON] . а у паспорті громадянина України її прізвище вказано як [PERSON]. На час отримання свідоцтва у 1995 році вона не звернула уваги на правильність написання прізвища і лише зараз виявила помилку, яка перешкоджає їй використовувати ї власність на свій розсуд та позбавляє можливості вільно розпоряджатися належної їй квартирою. З огляду на це, з метою захисту своїх законних прав та інтересів необхідно встановити юридичний факт. В судове засідання 30.10.2014 року з'явився представник заявника [PERSON] - адвокат [PERSON] (діє на підставі ордеру серії МК № -26561 від 29.09.2014 року.), який підтримав заяву, просив її задовольнити з підставі викладених у заяві. При цьому зазначив, що різниця у написанні прізвища у одну літеру є наслідком довільного перекладу прізвища заявниці з російської мови, якою було складено усі правовстановлюючі документи за часів СРСР на українську мову, з боку осіб, які після закінчення існування держави СРСР заповнювали та видавали документи українською мовою. В судове засідання з'явився представник Одеської міської ради - Карташов В.О., (діє на підставі довіреності від 18.06.2014 року), який заяву не визнав. В судове засідання не з'явилася приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON], надала до суду заяву, в якій просила справу слухати без її участі у зв'язку з неможливістю прибуття в судове засідання. (а.с. 15). Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши в сукупності надані докази дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що заявниця [PERSON], [INFO], була записана в паспорті громадянина України, серії [NUMBER], який був виданий Центральним РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 29.10.1996 року, як [PERSON]. Копія зазначеного паспорту міститься в матеріалах справи.(а.с. 6), з якого також вбачається, що заявниця зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 20.10.1976 року. З копії довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, яка була видана [PERSON], [INFO], вбачається, що заявниця зазначена як [PERSON]. (а.с.7). На підставі розпорядження від 09.02.1995 року № 57177 (а.с. 5), Управлінням житлово-комунального господарства Виконкому Одеської міської Ради народних депутатів було видано свідоцтво про право власності на житло від 09.02.1995 року, а саме на квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON] (а.с. 4). Як вбачається з вказаного свідоцтва квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 9) Як вбачається з копії технічного паспорту на квартиру № [ADDRESS], прізвище заявника вказано як [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, у порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи, або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з положеннями п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ст. 259 ч.1 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 та п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995, № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до п. 1 ст. 273 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. З пояснення представник заявника вбачається, що різниця у написанні прізвища у одну літеру є наслідком довільного перекладу прізвища заявниці з російської мови, якою було складено усі правовстановлюючі документи за часів СРСР на українську мову. На підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що свідоцтво про право власності на житло від 09.02.1995 року, яке видано Управлінням житлово-комунального господарства Виконкому Одеської міської Ради народних депутатів, зареєстрованому в реєстрі за №7-5263, фактично належить [PERSON] (паспорт серії [NUMBER] виданий Центральним РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 29.10.1996 року), та вважає, що в свідоцтві про право власності на житло від 09.02.1995 року було помилково записано її прізвище «[PERSON]», замість вірного «[PERSON]». Вказаний факт має юридичне значення для заявника, тому що він не може скористуватися своїм правом для належного розпорядження своїм майном, у зв'язку з тим, що в свідоцтві про право власності на житло була допущена помилка в написанні прізвища заявника. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. На підставі викладеного,

Outcome: approved