Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], третя особа - Харківська міська рада про продовження строку прийняття спадщини, про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, встановлення факту належності заповіту, та визнання права власності на 1/2 частку квартири в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позову позивач зазначила, що в листопаді 2015 року їй стало відомо, що існує заповіт на її ім'я складений [PERSON], посвідчений 06 жовтня 1998 року державним нотаріусом 1-ю ХДНК Грошовою О.Ю., згідно з яким [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що за законом він матиме право, заповідав їй. [PERSON] помер [INFO] року. На момент відкриття спадщини позивачу було 9 років,тобто вона була малолітньою, а її матері теж не було відомо про існування заповіту. Після того, як вона знайшла заповіт, вона звернулась до державної нотаріальної контори Фрунзенського району м. Харкова № 12 з питанням оформлення спадщини,де їй стало відомо, що після смерті [PERSON] в 4-й ХДНК, за останнім місцем його проживання: [ADDRESS](будинок готельного типу), була заведена спадкова справа, спадщину прийняла за законом його мати [PERSON], отри мала свідоцтво про право на спадщину на вищезазначену кімнату в будинку готельного типу. В 4-й ХДНК позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки вона пропустила строк для прийняття спадщини,також було звернуто її увагу на те, що в заповіті вона вказана як «[PERSON]», а в паспорті її ім'я вказане «[PERSON]». Вважає,що оскільки вона була малолітньою, на час відкриття спадщини, то пропустила строк для прийняття спадщини з поважної причини. Також вказує на те, що відповідач [PERSON] - мати заповідача, на момент його смерті була непрацездатною за віком і мала право на обов'язкову частку. Вважає, що [PERSON] отримала свою обов'язкову частку у вигляді успадкованої нею кімнати № [ADDRESS]. Позивач просить встановити факт належності заповіту від імені [PERSON], посвідченого 1-ю ДНК м. Харкова 06 жовтня 1998 року на ім'я [PERSON] ,- їй, [PERSON], а також просить встановити факт належності свідоцтва про право власності на житло - квартиру [ADDRESS] померлому [PERSON] на праві спільної сумісної власності, оскільки в свідоцтві помилково співвласник вказаний [PERSON] замість «[PERSON]». Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, через канцелярію суду надала заяву, якою просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі довіреності, в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву якою позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив не враховувати надані ним раніше заперечення на позов при вирішенні справи та просив розглянути справу за його відсутністю та за відсутністю відповідача [PERSON] Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, через канцелярію суду надала заяву, якою просила розглянути справу за її відсутністю, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Представник 3-ї особи - Територіальної громади в особі Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та дату розгляду справи сповіщались належним чином, що підтверджується відповідними відмітками про отримання судових повісток, причини неявки суду не повідомили, заперечення проти позову не надали. Відповідно до ч.3 ст. 36 ЦПК якщо від третьої особи не надійшло повідомлення про згоду на участь у справі, справа розглядається без неї. Враховуючи, що розгляд справи відбувся у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до вимог ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 3 ст. 10 та ч. ч. 1, 4 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 58 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування. На підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 22 вересня 1993 року Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду згідно з розпорядженням від 22 вересня 1993 року квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]. В ході судового розгляду встановлено, що під час видачі вищевказаного правовстановлюючого документу, була допущена помилка в написанні ім'я-по-батькові співвласника спірної квартири [PERSON], а саме: замість правильного ім'я - по-батькові «[PERSON]» зазначено помилково «[PERSON]». Матеріали справи свідчать, що ім'ям по-батькові співвласника квартири [ADDRESS] [PERSON] ,є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 30.12.2000р., виданого Харківським міськім відділом РАГС, свідоцтвом про розірвання шлюбу між [PERSON] і [PERSON]., з якого вбачається, що після розірвання шлюбу [PERSON] і [PERSON], актовий запис №169, [PERSON] змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON], з наданих на запит суду завірених належних чином копій спадкової справи, а саме свідоцтвом про народження померлого, де прізвище ім'я по-батькові спадкодавця вказане як [PERSON], [INFO], мати вказана - [PERSON], батько - [PERSON]. Зазначені документи містять достатні відомості які б дозволяли ідентифікувати особу співвласника спірної квартири. Вказаний факт також визнаний відповідачами по справі. Встановлення факту належності правовстановлюючих документів позивачу необхідно для оформлення свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 30.12.2000р., виданого Харківським міськім відділом РАГС. Після його смерті відкрилася спадщина , яка складалась з кімнати № [ADDRESS] та частки квартири [ADDRESS], що належала йому та [PERSON] на праві спільної сумісної власності в результаті приватизації житла. Ч.1 ст. 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч.2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно до роз'яснень, викладених в п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті співвласника приватизованого будинку(квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними. Тобто частка квартири [ADDRESS], на яку відкришилась спадщина після смерті [PERSON] дорівнює - ?. Згідно з роз'ясненнями Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 N 7 « Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII ) "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами , якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР,у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст.. 524 ЦК України 1963 року спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Судом встановлено, що за життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 06 жовтня 1998 року державним нотаріусом 1-ю ХДНК Грошовою О.Ю., згідно з яким [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що за законом він матиме право, заповідав [PERSON]. Згідно з інформаційною довідкою зі спадкового реєстру , наданою 4-ю ХДНК на запит суду від 17.03.2016р. № 43280991 заповіт від імені [PERSON] № 1958156 на час надання витягу чинний, бланк ААМ 536765 р.№ 5-5120, дата посвідчення 06.10.1998 року., місце посвідчення Перша Харківська державна нотаріальна контора, місце зберігання Харківський обласний державний архів, м. Харків, вул. 2-ї П'ятирічки, 57. В ході судового розгляду встановлено, що під час складання та посвідчення вищевказаного правовстановлюючого документу, була допущена помилка в написанні прізвища та ім'я спадкоємця, а саме: замість правильного «Дерев'янкіна [PERSON]» зазначено помилково «[PERSON]». Матеріали справи свідчать, що ім'ям по-батькові спадкоємця за заповітом ,є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її народження серія [NUMBER], виданого Харківським міськім відділом РАГС, де російською мовою її прізвище, ім'я, по-баткьові вказано «[PERSON]», паспортом позивача, де вона вказана як «[PERSON]», цей факт також визнаний відповідачами по справі. Встановлення факту належності заповіту позивачу необхідно для оформлення права на спадщину на спірну квартиру. Відповідач по справі [PERSON],[INFO], є матір'ю померлого [PERSON] На момент його смерті-на [INFO] року їй виповнилось 72 роки. Відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» була непрацездатною особою за віком. Відповідно до ст.. 535 ЦК України 1963 року Неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. В Четвертій Харківській нотаріальній конторі заведена спадкова справа № 175/2001 після [PERSON], померлого [INFO] року за заявою [PERSON], №843 від 13.07.2001р.,якою вона прийняла спадщину за законом після померлого . В заяві про прийняття спадщини вона зазначила спадковим майном тільки кімнату № [ADDRESS], будь-яке інше майно, у тому числі частку спірної квартири , як спадкове майно , [PERSON] в заяві не зазначено. 13 липня 2001 року їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом -на кімнату [ADDRESS], житловою площею 12.4 кв.м., загальною площею 18.2 кв. м. Позивач [PERSON] звернулась до Четвертої ХДНК з заявою про прийняття спадщини за заповітом після [PERSON] у грудні 2015 року, у видачі свідоцтва їй було відмовлено, оскільки вона пропустила встановлений ст.. 549 ЦК України 1063 року. Це підтверджено листом ХДНК № 4 від 25.12.2015 року за № 6406/01-16. Відповідно до ст. 550 ЦК України 1963 р.,строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна. Відповідно до постанови Пленуму ВСУ України №4 від 24.06.1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування Із наступними змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України №13 від 25.12.1992 р., № 15 від 25.05.1998 р., що діяли нас правовідносин по прийняттю спадщини,- оскільки при продовженні зазначеного строку суд одночасно вирішує питання про визнання за позивачем права на належне йому майно, що збереглося в натурі, або на грошові суми, коли воно реалізоване, заява у таких випадках є позовом майнового характеру. Судом встановлено, що на момент смерті спадкодавця [PERSON] - [INFO] року , позивачу, спадкоємцю за заповітом [PERSON], [INFO], було дев'ять років. Вона не могла реалізувати своє право по прийняттю спадщини за заповітом, оскільки на час відкриття спадщини була малолітньою і відповідно до ст.. 11 ЦК України 1963 року не мала цивільної дієздатності. Згідно матеріалів спадкової справи - за даними Єдиного реєстру перевірка наявності або відсутності заповіту нотаріусом не проводилась, також відсутні відомості про виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення цього у пресі. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] пропустила строк для прийняття спадщини з поважної причини. Цей факт не заперечується і представником відповідача [PERSON], яка є спадкоємцем за законом. Відповідно до ст.. 562. ЦК України 1963 року поділ спадкового майна провадиться за згодою спадкоємців, що прийняли спадщину. При недосягненні згоди поділ провадиться судовим порядком відповідно до часток належних кожному з спадкоємців за законом або за заповітом. Сторони не заперечують, що [PERSON], успадкувала за законом як обов'язкову частку у спадщині, що відкрилась після смерті [PERSON] кімнату № [ADDRESS]. [PERSON] успадкувала за заповітом спадкове майно, що збереглося внатурі - ? частку квартири [ADDRESS]. Суд вважає, що позивачем доведені ті обставини на які він посилається у позові. Визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно зі ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні. Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши діюче законодавство з питань, що регулюють предмет спору, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved