Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду в порядку окремого провадження із вказаною заявою, в якій просить встановити факт її постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України - 24 серпня 1991 року. В обґрунтування заяви посилається на те, що вона народилася в с.Зірне, Березнівського району Рівненської області [INFO] , де проживала зі своїми батьками. Пізніше її родина переїхала до с.Зелений Гай, Дубенського району Рівненської області, а по закінченні середньої школи заявниця переїхала до Рівного, де проживає до сьогодні. По приїзді до Рівного [PERSON] влаштувалась працювати на Рівненський льонокомбінат, де працювала до 1987 року. З 02.10.1987 по 01.02.1988 працювала у відомчому дитячому садочку-яслах, що належав Рівненському льонокомбінату. Останнім місцем роботи, де заявниця була офіційно працевлаштована з 03.09.1993 по 26.11.1993 - була фірма "Відін" в м.Рівне. Таким чином, заявниця народилася та все життя проживає в Україні, [INFO] у неї народився син - [PERSON] . Після розпаду СРСР їй була видана тимчасова посвідка замість радянського паспорту, яку вона втратила і тепер не може підтвердити свою приналежність до громадянства України та отримати документи, що посвідчують її особу. [PERSON] ніколи не була громадянкою іншої держави, на момент проголошення незалежності України, 24.08.1991, та на момент набрання чинності Закону України "Про громадянство України" вона проживала в [ADDRESS] . 23.06.2020 заявниця звернулася до Рівненського міського відділу міграційної служби Державного управління міграційної служби України в Рівненській області з метою оформлення паспорта громадянки України. Листом від 30.09.2020 було відмовлено у оформленні паспорта громадянки України, оскільки не виявилося можливим підтвердити її належність до громадянства України. Заявниця [PERSON] та її представник - адвокат Петриченко О.Р. в судовому засіданні підтримали заяву за вказаних у ній обставин. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили в судовому засіданні, що заявниця постійно проживала на території України. Суд, заслухавши пояснення заявниці, її представника, представника заінтересованої особи, показання свідків, дослідивши зібрані по справі докази, встановив таке. Факт постійного проживання [PERSON] станом на 24 серпня 1991 року на території України підтверджується копією повторно виданого свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.07.1987; копією трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] , копією свідоцтва про народження сина заявниці - [PERSON] , серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану м.Рівне 17.07.1990. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися з фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до пунктів 1, 2 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України, а також особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України» безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, законом не передбачено. Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлені законом. Відповідно до вимог п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» наявність чи відсутність прописки не є визначальною обставиною. Згідно з відповіддю Рівненського міського відділу міграційної служби Державного управління міграційної служби України в Рівненській області від 30.09.2020, заявниці було відмовлено у оформленні паспорта громадянки України з підстав відсутності підтвердження факту її постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України та на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство». Факт проживання заявниці на території України станом на момент проголошення незалежності України, а саме 24 серпня 1991 року підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами та має для неї юридичне значення, іншим шляхом зазначений факт встановити неможливо. За таких обставин, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved