Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

В серпні 2020 року [PERSON] звернулась до суду із даним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що в грудні 2011 року помер її батько - [PERSON] , який був власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину будинку, оскільки дружина покійного скористалась правом, передбаченим статтею 60 Сімейного кодексу України і заявила про бажання отримати свідоцтво про право власності на 1/2 частину будинку, як спільне майно подружжя. Після смерті батька спадкування 1/2 частини належного йому будинку відбулось за законом та спадкові права оформив відповідач, отримавши свідоцтво про право на спадщину на 1/6 частку будинку, та позивачка, яка отримала свідоцтво про право власності на спадщину в розмірі 2/6 частки (з урахуванням частки, від якої відмовилась її мати на користь дочки). Таким чином спадкування за законом після смерті батька - [PERSON] було повністю завершено. [INFO] померла мати позивачки - [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на 1/2 частку будинку [ADDRESS] . За період життя спадкодавець не залишила заповіту, а спадкоємцями першої черги за законом є діти покійної: позивачка та відповідач, які мають право по 1/4 частки будинку. З метою отримання належної їй частки позивачка звернулась до нотаріальної контори, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що спадкодавцем не отримувався правовстановлюючий документ на свою частку будинку [ADDRESS] . Посилаючись на положення статті 60 СК України та ст.71 Закону України «Про нотаріат» позивачка зазначає, що хоча її мати і не отримувала правовстановлюючого документу на свою частку майна, проте це не позбавляє її самого права на це майно. А наявні у справі документи та постанови нотаріуса вказують на те, що спадкове майно у вигляді будинку [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя та спадщина після їх смерті відкривалась на 50 відсотків кожного з них. На підставі цього просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на 1/4 частку будинку [ADDRESS] . Позивачка в судове засідання не прибула, через канцелярію суду надіслала заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила проводити розгляд справи без її присутності, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не прибув, хоча про дату та часу розгляду справи був повідомлений належним чином, письмового відзиву до суду не надав. Представник третьої особи Третьої маріупольської державної нотаріальної контори в судове засідання не прибув, надіслав до суду лист про розгляд справи без їх участі. У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Розгляд справи проводився у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що батьками позивачки та відповідача є [PERSON] та [PERSON] . Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] та [PERSON] . Згідно з свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] 25 червня 1988 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] . Згідно з свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] шлюб між [PERSON] та [PERSON] 03 березня 2003 року був розірваний. Згідно з свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] 20 березня 2004 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб та дружина змінила прізвище на « [PERSON] ». Таким чином, вказані докази свідчать, що позивачка [PERSON] , дівоче прізвище якої [PERSON] , є донькою [PERSON] та [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/2 частку житлового будинку за [ADDRESS] з відповідними до цієї частки надвірними прибудовами і спорудами, яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності за № [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом маріупольської міської ради народних депутатів Донецької області 29 червня 1992 року та зареєстрованого в Маріупольському міському бюро технічної інвентаризації 29 червня 1992 року і записано в реєстрову книгу за №37653. Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори 11 листопада 2019 року, зареєстрованим в реєстрі за №1-735, позивачка отримала у власність 2/3 частки спадщині (у тому числі з урахуванням 1/3 частки у спадщині, від якої відмовилась дружина спадкодавця [PERSON] ), а саме позивачка отримала: 2/6 частки спадкового майна після смерті батька - [PERSON] у вигляді 1/2 частки житлового будинку за [ADDRESS] на земельній ділянці Маріупольської міської ради Донецької області. На земельній ділянці розташовані: житловий будинок літ А-1, житлова прибудова літ.А1-1, прибудова а-1, прибудова літ.а-2, ганок літ. а4, тамбур літ.а1-1, тамбур літ.а3-1, усього загальною площею 106,0 кв.м., житловою площею 55,9 кв.м., убиральня літ.Б-1, гараж літ.В-1, огорожа №1, замощення 1. Згадані 1/2 частка житлового будинку з відповідними до цієї частки надвірними прибудовами та спорудами належали померлому на підставі свідоцтва про право власності за № [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Маріупольської міської ради народних депутатів Донецької області 29 червня 1992 року та зареєстрованого в Маріупольському міському бюро технічної інвентаризації 29 червня 1992 року і записано в реєстрову книгу за №37653. Також у вказаному свідоцтві про право на спадщину відображено, що другим спадкоємцем після смерті [PERSON] є його син [PERSON] на 1/3 частку у спадщині, якому свідоцтва про право на спадщину на 1/6 частку житлового будинку ще не видано. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №188428899 від 12.11.2019 року за позивачкою зареєстровано в державному реєстрі право власності на 2/6 частки житлового будинку [ADDRESS] , які вона набула у власність в порядку спадкування за законом після смерті батька. [INFO] померла мати позивачки - [PERSON] , про що видане відповідне свідоцтво серії [NUMBER] від 28.10.2014 року. Як вбачається із спадкової справи №251/2015, заведеної державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори, після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк звернулась [PERSON] . Також крім позивачки спадкоємцем першої черги за законом є син померлої - [PERSON] , який фактично прийняв спадщину. Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №40261365 від 28 квітня 2015 року в спадковому реєстрі відсутня інформація про видачу свідоцтв про право на спадщину після смерті [PERSON] . Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти /спадкові договори) №40261345 від 28.04.2015 року в спадковому реєстрі відсутня інформація про видачу покійною [PERSON] заповітів або укладання спадкових договорів. За результатами розгляду заяви позивачки про прийняття спадщини після смерті її матері державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори 04 жовтня 2019 року прийнято постанову, якою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку житлового будинку з відповідними до цієї частки надвірними прибудовами та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Відмова нотаріуса обґрунтована тим, що спадкоємець померлої - [PERSON] не надала нотаріусу документ, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Отже позивачка за відсутності у неї правовстановлюючого документа на право власності на частку житлового будинку за спадкодавцем позбавлена можливості в позасудовому порядку оформити свої спадкові права у зв`язку із чим звернулась до суду із позовом. При вирішенні спору суд керується наступними положеннями закону. Згідно ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). Так предметом спору є можливість набуття права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку житлового будинок [ADDRESS] , який належить спадкодавцю [PERSON] , яка за життя не оформила своїх документальних прав на спільне сумісне майно подружжя. Згідно з свідоцтвом № [NUMBER] про право особистої власності на будівлю, виданого виконавчим комітетом Маріупольської міської ради народних депутатів Донецької області 29 червня 1992 року та зареєстрованого в Маріупольському міському бюро технічної інвентаризації 29 червня 1992 року і записано в реєстрову книгу за №37653, право власності на житловий будинок [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] . Також як вбачається з матеріалів справи з 05 листопада 1955 року [PERSON] та [PERSON] знаходились в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 05.11.1955 року та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00024148005 від 04 жовтня 2019 року. Відомостей про розірвання шлюбу матеріали справи не містять. Відповідно до ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння,користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно з частиною 1 статті 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Аналогічні положення закріплені в нині діючій редакції статей 60 та 70 СК України, що поширює правовий режим спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, і є продовженням загальної норми ч. 3 ст. 368 ЦК України, яка передбачає, що майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, суд вважає, що майно у вигляді житлового будинку [ADDRESS] , яке було зареєстровано за [PERSON] є спільною сумісною власністю подружжя, тобто 1/2 частки належала [PERSON] , яка після смерті чоловіка в 2011 році згідно з матеріалами спадкової справи звернулась до нотаріуса та виявила бажання згідно з статтею 60 Сімейного кодексу України одержати свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя, що також зафіксовано в постанові державного нотаріусу від 04.10.2019 року за №2908/02-31. Тому при вирішенні спору та встановленні обсягу частки в спадковому майні після смерті подружжя суд враховує, що спір стосується лише 1/2 частини спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON] . Статтею 71 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що у разі смерті одного з подружжя (колишнього з подружжя) свідоцтво про право власності на частку в їхньому спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя (колишнього з подружжя) з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя (колишнього з подружжя), що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з них видається нотаріусом за місцем відкриття спадщини. Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті другого з подружжя видається за умови подання документів, що підтверджують право власності на таке майно, або за наявності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. При видачі свідоцтва нотаріус перевіряє факт належності майна подружжю (колишньому подружжю) на праві спільної сумісної власності. Виходячи із вказаних норм, суд вважає, що [PERSON] мала право на частку в спільному майні подружжя та належним чином після смерті чоловіка звернулась до нотаріусу за видачею свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, проте за життя не встигла отримати правовстановлюючий документ. Оскільки позивачка, є дочкою померлої [PERSON] , тому є спадкоємцем за законом першої черги та має право на спадкування 1/2 частки спадкового майна, належного [PERSON] . В той же час іншим спадкоємцем за законом першої черги є відповідач, як син спадкодавця, який також має право на 1/2 частку спадкової маси після смерті матері. Згідно з ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Тлумачення вказаних норм свідчить, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. Вказаний правовий висновок викладений в постанові Верховного суду від 14 серпня 2019 року по справі №523/3522/16-ц, та в силу положень частини 4 статті 263 ЦПК України враховується при прийнятті рішення по справі. Отже, задовольняючи позовні вимоги [PERSON] , суд враховує, що відсутність реєстрації права власності на 1/2 частку спірного будинку [ADDRESS] за спадкодавцем [PERSON] , а також відсутність у неї свідоцтва про право власності на спільне сумісне майно подружжя після смерті її чоловіка - [PERSON] , не є перешкодою для реалізації позивачкою права на прийняття спадщини після смерті [PERSON] , оскільки виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спільне сумісне майно подружжя та не здійснив державну реєстрацію права. Виходячи із вказаних положень закону, спадкоємець і так само один із подружжя вважається таким, що прийняв у власність і заявив про свої права на частку в спільному майні подружжя після звернення із заявою до нотаріусу в порядку статті 71 Закону України «Про нотаріат» незалежно від отримання свідоцтва про право на майно. Отже позивачка, яка своєчасно звернулася до нотаріусу після смерті своєї матері із заявою про прийняття спадщини, має право на отримання у власність в порядку спадкування за законом після смерті матері 1/2 частки від спадкової маси, що становить 1/4 частка спірного будинку [ADDRESS] . Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути - визнання права. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Із урахуванням всіх обставин суд вважає вимоги позивачки обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому можливо визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на 1/4 частку спірного будинку [ADDRESS] , після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] .

Outcome: approved