Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

Заявниця звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] та просить суд встановити обмежувальний припис відносно кривдника строком на 6 місяців та заборонити [PERSON] наближатися ближче ніж на 100 метрів до місця проживання чи перебування, навчання, роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] ; заборонити особисто та через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В судове засідання заявник не з`явилась, однак надала заяву, в якій просить вимоги заяви задовольнити, розгляд справи проводити у її відсутності. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак надав заяву про розгляд справи в його відсутності та заперечення щодо вимог заявниці. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та оцінивши всі докази в сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, [PERSON] проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] з 2010 року по 2017 рік. Наведене вбачається із вироку Орджонікідзевського міського суду від 16 травня 2018 року по кримінальній справі №184/1934/17 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст..185 ч.2, ст..125 ч.1 КК України. [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] , своє батьківство [PERSON] відносно дитини не визнав. 16 травня 2018р. [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки; за ч. 1 ст. 125 КК України - у виді громадських робіт строком 120 годин, яке згідно п.п. "г" п.1 ч.1 ст.72 КК України переведено в 15 (п`ятнадцять) днів позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання [PERSON] у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки. На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, повністю приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 08.09.2016 року та ухвали Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 31.01.2017 року, яка складає 50 годин громадських робіт, які згідно п.п "г" п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України переведено у 6 днів позбавлення волі та остаточно визначено [PERSON] покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) днів. Однак, 27 травня 2021р. [PERSON] вийшов з місць позбавлення волі та знаючи місце проживання заявниці, з`явився до неї в стані алкогольного сп`яніння та вимагав спілкування з дитиною, погрожуючи фізичною розправою у разі відмови. [PERSON] викликала поліцію яка склала адміністративний протокол відносно [PERSON] за ч.1 ст.173-2 КУпАП. Постановою Орджонікідзевського міського суду від 14.07.2021р. [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн. 00 коп. Таким чином, заявниця [PERSON] є особою, яка постраждала від домашнього насильства з боку кривдника [PERSON] . Вирішуючи дану заяву, суд виходить з наступного. Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно з п.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. У ч.2 ст.26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: - заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; - усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; - обмеження спілкування з постраждалою дитиною; - заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; - заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватись з нею; - заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Згідно з п.9 ч.1 ст.1 даного Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Таким чином, відповідно до вищевказаного Закону, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів. На підставі викладеного, зважаючи на те, що заявник є особою, яка зазнала та постраждала від домашнього насильства з боку кривдника [PERSON] , суд прийшов до висновку, що заяву про видачу обмежувального припису слід задовольнити.

Outcome: approved