Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (далі - позивач) 12.04.2017 звернулася до суду з позовом до Чорноморської міської ради, [PERSON] про визнання незаконними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, який неодноразово уточнювала та в остаточній редакції просила: - рішення Іллічівської міської ради від 27 жовтня 2006 року № 113/19-V про надання [PERSON] дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,111 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель, споруд за адресою: [ADDRESS] , для подальшої передачі у власність, скасувати в зв`язку зі смертю [PERSON] ; - визнати незаконним та скасувати рішення Чорноморської міської ради Одеської області від 25.11.2016 року № 174/18-VII «Про надання дозволу [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,0901 га за адресою: [ADDRESS] ». - визнати незаконним та скасувати рішення Чорноморської міської ради Одеської області від 16.06.2017 року № 249/25-VII «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0901 га [PERSON] у власність для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS] »; - визнати незаконним та скасувати рішення Чорноморської міської ради від 16.06.2017 року № 249/84-VII «Про відмову у наданні дозволу [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,111 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] »; - визнати незаконним та скасувати рішення Чорноморської міської ради від 30.08.2018 року № 358/86-VII «Про відмову у наданні дозволу [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,111 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS] »; - зобов`язати Чорноморську міську раду Одеської області надати [PERSON] дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,111 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS] , для подальшої передачі у власність. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що рішенням Іллічівської міської ради від 27.10.2006 року № 113/19-V сину позивачки [PERSON] було надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,111 га за адресою: [ADDRESS] (надалі спірна земельна ділянка), - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Вказане рішення було прийнято на підставі рішення виконавчого комітету Олександрівської селищної ради № 260 від 27.11.2001 року про надання гр. [PERSON] цієї земельної ділянки у постійне користування під будівництво індивідуального житлового будинку. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на вказану земельну ділянку. Позивачка є спадкоємицею за законом після смерті сина [PERSON] , померлого [INFO] . [PERSON] відкрито, безперервно та добросовісно продовжувала користуватись спірною земельною ділянкою, сплачувала за неї належні платежі. Згодом стало відомо про те, що її відведено іншій особі. [PERSON] зверталась до Чорноморської міської ради із заявами про надання дозволу на розробку проекту відведення спірної земельної ділянки їй, але позивачці було відмовлено. Представник Чорноморської міської ради Одеської області 24.05.2017 надав до суду заперечення, в яких заперечував проти задоволення вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що [PERSON] не були реалізовані рішення №260 від 27.11.2001 року, № 113-ХХІІІ від 18.12.2001 р. і №113/19-V від 27.10.2006 р., спадкодавець має право на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку, вважає вимоги позивача необґрунтованими (т.1 а.с.36-40). Представник Чорноморської міської ради Одеської області 18.06.2018 надав до суду відзив на уточнену позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні уточненої позовної заяви [PERSON] із збільшеними позовними вимогами у повному обсязі. Представник відповідача зазначив, що [PERSON] використала право безоплатної приватизації земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що є підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту відведення спірної земельної ділянки. Також, представник відповідача вказав, що [PERSON] 24.04.2018 року зверталась до Чорноморської міської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність спірної земельної ділянки для ведення садівництва, проте рішенням Чорноморської міської ради від 08.06.2018 р. № 345/69-VII їй було відмовлено у зв`язку з невідповідністю генеральному плану міста Чорноморська Одеської області (т.3 а.с.14-17). [PERSON] 14.01.2020 надала до суду відзив на позов [PERSON] , в якому просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачкою не доведено, що вона є спадкоємицею після смерті сина [PERSON] , який процедуру приватизації земельної ділянки не закінчив, державний акт про право власності на землю не отримав, відповідно не набув право власності на неї, крім того, відсутні докази користування позивачкою спірною земельною ділянкою (т.3 а.с.144-146). ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. [PERSON] 06.07.2017 звернулась до Іллічівського міського суду Одеської області із заявою про залучення її в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору в зв`язку з тим, що рішення суду може вплинути на її права щодо спірної земельної ділянки, яка передана [PERSON] у власність для ведення особистого селянського господарства на підставі рішення Чорноморської міської ради №245/25 від 16.06.2017 (т.1 а.с.57). Представником Чорноморської міської ради 23.01.2018 до суду надано заяву про застосування строку позовної давності до позовних вимог [PERSON] до Чорноморської міської ради Одеської області про скасування рішення Іллічівської міської ради від 27.10.2006 р. № 113/19-V та зобов`язання вчинити певні дії (т.1 а.с.157). [PERSON] 19.02.2018, 31.05.2018 до суду надано клопотання про закриття провадження у справі та скасування заходів забезпечення позову, вжиті ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 18.04.2017 року (т.1 а.с.168-170, т.3 а.с.1-5). 23.04.2018, 25.05.2018 представником позивача [PERSON] адвокатом Тодорашко А.В. подано заяву про забезпечення доказів (т.1 а.с.177-178, 205-207). ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 13 квітня 2017 року відкрито провадження в цивільній справі (т.1 а.с.25). Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 18 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 21.11.2017 року, вжито заходів забезпечення позову. Накладено арешт на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 5110800000:04:007:0115. Заборонено Державній реєстраційній службі вносити будь-які відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно до Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо земельної ділянки. Розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 5110800000:04:007:0115 (т.1 а.с.28, т.2 а.с.88-89). В судовому засіданні 19.02.2018 [PERSON] протокольною ухвалою залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача (т.1 а.с.163). 25.05.2018 судом прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог (т.1 а.с.220-221). Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 02 серпня 2018 року справу прийнято до провадження суддею Смирновим В.В. (т.3 а.с.33). Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 16.01.2019 провадження у справі закрито, скасовані заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 18.04.2017 (т.3 а.с.59-60). Постановою Одеського апеляційного суду від 22.10.2019 року ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 16.01.2019 року скасовано, справу повернуто до суду першої інстанції для продовження розгляду (т.3 а.с.106-112). Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 04 грудня 2019 року продовжено судовий розгляд справи за правилами загального позовного провадження (т.3 а.с.118). Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 16 грудня 2019 року суддю [PERSON] відведено від участі в цивільній справі (т.3 а.с.224). Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 24 грудня 2019 року справу прийнято до провадження суддею Петрюченко М.І. (т.3 а.с.130). 11.06.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (т.3 а.с.179). Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 18.12.2020 вимогу [PERSON] до Чорноморської міської ради Одеської області (третя особа: [PERSON] ) про скасування рішення Іллічівської міської ради від 27 жовтня 2006 року № 113/19-V про надання [PERSON] дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,111 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , для подальшої передачі у власність в зв`язку зі смертю [PERSON] залишено без розгляду. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Олександрівської селищної ради № 260 від 27.11.2001 року, розглянувши заяву [PERSON] , який проживав зі своєю матір`ю та братом в житловому будинку житловою площею 22,3 кв.м., не мав можливості поліпшити свої житлові умови, вирішено надати [PERSON] із земель неугідь селища земельну ділянку площею 0,11 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] для будівництва індивідуального житлового будинку (т.1 а.с.11). Рішенням №113-ХХІІІ дванадцятої сесії Олександрівської селищної ради двадцять третього скликання від 18 грудня 2001 року, розглянувши рішення виконавчого комітету Олександрівської селищної ради про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок, які раніше знаходились у користуванні, вирішено передати у постійне користування під будівництво житлового будинку, під город [PERSON] 0 [ADDRESS] , площею 0,11 га, згідно рішення № 260 від 27.1.2001 (т.1 а.с.12, 44-45). Пунктом 2 рішення Іллічівської міської ради № 153-ХХІІІ від 16 листопада 2001 року вирішено прийняти з 20 грудня 2001 року в повному обсязі повноваження органів самоврядування територіальних громад селища Олександрівка, села Малодолинське, села Бурлача Балка (т.1 а.с.41). Рішенням Іллічівської міської ради від 27.10.2006 р. № 113/19-V, розглянувши заяву [PERSON] від 26.09.2006 року, враховуючи рекомендації постійної комісії з питань будівництва, регулювання земельних відносин, охорони навколишнього середовища та благоустрою (протоколи від 12.10.2006 р. № 14, пункт 35.22), на підставі ст.ст. 12, 40, 118 Земельного кодексу України [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту відведення, земельної ділянки площею 0,111 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , для подальшої передачі у власність (т.1 а.с.13). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [INFO] у віці 31 років [PERSON] помер (т.1 а.с.15). Згідно свідоцтва про народження матір`ю [PERSON] є [PERSON] (т.1 а.с.14). У встановлений законом шестимісячний строк [PERSON] звернулась до нотаріуса, між тим згідно листа Іллічівської міської державної нотаріальної контори від 16 лютого 2007 року № 226/370 видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на земельну ділянку, що розташована на території [ADDRESS] , немає можливості в зв`язку з відсутність правовстановлюючих документів на вищевказану земельну ділянку, а саме державного акту на право власності на земельну ділянку (т.1 а.с.16). Згідно довідки Чорноморської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області від 31.03.2017 р. заборгованість по податку за землю станом на 30.03.2017 на спірну земельну ділянку відсутня (т.1 а.с.18). Рішенням Чорноморської міської ради № 174/18-VII від 25 листопада 2016 року [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0901 га за адресою: [ADDRESS] , для ведення особистого селянського господарства з подальшою передачею у власність (т.1 а.с.59, 106, т.3 а.с.18). ТОВ «Грануд-М» на підставі договору № 22 від 02.12.2016 р. розроблено проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки (т.1 а.с.60-98, 107-146). 03.04.2017 року [PERSON] звернулась до Чорноморського міського голови із заявою про надання дозволу на розробку проекту відведення спірної земельної ділянки їй в зв`язку із смертю сина [PERSON] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (т.1 а.с.19-21). Рішенням Чорноморської міської ради №249/25-VII від 16.06.2017 року затверджено проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки та передано у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства; цим же рішенням [PERSON] відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки. Рішення про відмову мотивовано тим, що [PERSON] використала право безоплатної приватизації за видом використання, зазначеним у заяві (т.1 а.с.99, 147, 195-196, 215-216, т.3 а.с.19-21). 24.04.2018 року [PERSON] звернулась до Чорноморського міського голови із заявою про надання дозволу на розробку проекту відведення спірної земельної ділянки їй в зв`язку із смертю сина [PERSON] для ведення садівництва (т.1 а.с.217). Рішенням Чорноморської міської ради №345/69-VII від 08.06.2018 р. [PERSON] відмовлено у надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки для ведення садівництва з подальшою передачею у власність у зв`язку з невідповідністю генеральному плану міста Чорноморська Одеської області. Рішення мотивовано тим, що згідно із зонінгом генерального пану міста Чорноморська Одеської області земельні ділянки за адресою: [ADDRESS] передбачені виключно для розташування індивідуальної житлової забудови до 3-х поверхів. Надання земельних ділянок для сільськогосподарських потреб на вказаній території не передбачено (т.3 а.с.22, 38). 29.05.2018 року [PERSON] звернулась до Чорноморського міського голови із заявою про надання їй дозволу на розробку проекту відведення спірної земельної ділянки в зв`язку із смертю сина [PERSON] для ведення особистого селянського господарства (т.3 а.с.23, 39). Рішенням Чорноморської міської ради Одеської області №358/86-VII від 30.08.2018 року [PERSON] відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства з подальшою передачею у власність у зв`язку з невідповідністю генеральному плану міста Чорноморська Одеської області. Рішення мотивовано тим, що згідно із зонінгом генерального плану міста Чорноморська Одеської області земельні ділянки за адресою: [ADDRESS] передбачені виключно для розташування індивідуальної житлової забудови до 3-х поверхів. Надання земельних ділянок для сільськогосподарських потреб на вказаній території не передбачено (т.3 а.с.40). V. Оцінка Суду. Відповідно до ст.ст.15-16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом звернення до суду. Відповідно до статті 19\~Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі статті 144\~Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду. Згідно ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом\~України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини. Відповідно до статті 12\~Земельного кодексу\~України (далі - ЗК України) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. У відповідності до частини 1 статті 116\~ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Частиною 6 статті 118\~ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Відповідно до частини 7 вказаної статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що вказаний перелік є вичерпний та закріплений в частині 7 статті 118 ЗК України. Передача земельних ділянок в користування передбачає проходження певної процедури з виготовлення проекту землеустрою (або технічної документації у разі надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення), його погодження компетентними органами тощо, що в подальшому є підставою для прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування з цього питання (стаття 123 ЗК України). Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. Водночас згідно із приписами статті 125\~Земельного кодексу\~України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. При цьому документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені у статті 126 ЗК України. Способи захисту прав на земельні ділянки визначені статтею 152 ЗК України. За приписами наведеної норми держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до положень статті 1216\~Цивільного кодексу\~України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81\~Земельного кодексу\~України (далі - ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі №723/1061/17 (провадження № 61-26091св18) викладено правовий висновок про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, що полягає в наступному. Так, положеннями ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216\~ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі\~статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Якщо видача державного акта на право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Судом установлено, що [PERSON] за життя розпочав приватизацію земельної ділянки із земель неугідь селища Олександрівка м.Чорноморська (колишня назва - м.Іллічівськ) Одеської області, але не закінчив процедуру приватизації вищевказаної земельної ділянки та не отримав правовстановлюючий документ на неї. Суд вважає, що позивач вправі порушувати питання про визнання майнового права, набутого спадкодавцем за життя, тобто особистого майнового права спадкодавця. Суд зауважує, що предметом цього спору є визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельних ділянок та права на одержання правовстановлюючого документа на земельну ділянку, приватизація якої була розпочата, проте не завершена за життя спадкодавця. Оскільки [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги після смерті сина, то вважається, що позивачка набула право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали [PERSON] на підставі статей 1216 та 1218 ЦК України. Таким чином, до складу спадщини входить, у тому числі, право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому законом порядку та не завершив у зв`язку зі смертю. Це право не залежить від наявності у спадкоємця особистого права на приватизацію землі. Частиною 1 ст.1270 ЦК України передбачено строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Строк оформлення спадщини діючим законодавством не визначено. У зв`язку з цим, посилання сторони відповідача та третьої особи щодо зволікання позивачкою з оформленням прав на земельну ділянку суд не приймає, оскільки в даному конкретному випадку порушене у справі питання пов`язане зі спадковими правами. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] неодноразово зверталась до органу місцевого самоврядування та їй було відмовлено у надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, при цьому, суб`єктом влади було прийнято відповідне рішення на користь третьої особи [PERSON] . Таким чином, суд вважає, що визнання таких рішень протиправними та їх скасування, а також зобов`язання судом суб`єкта влади прийняти рішення на користь позивача є належним і ефективним способом захисту, оскільки в даному випадку лише визнання права на завершення процедури приватизації не відновлює прав позивача та вимагає повторного звернення до суду. Щодо ефективності такого способу захисту, то суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. Виходячи з обставин справи, судом з`ясовано, що позивачем виконано усі визначені законом (зокрема, ч.6 ст.118 ЗК України) умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою, а саме: подано заяву, в якій зазначено цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри, до клопотання додана схема спірної земельної ділянки. Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом, якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними. Відповідні правові позиції викладені Верховним судом у постанові від 22.12.2018 у справі № 804/1469/17. Отже, відповідач і третя сторона помилково вважають, що повноваження відповідача у спірних правовідносинах є дискреційними. При цьому, суд виходить з того, що стаття 118\~Земельного кодексу\~України визначає порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, а стаття 122\~цього ж\~Кодексу - повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування. Крім того,\~у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. У Рішенні у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) N 7-рп/2009 від 16.04.2009 р. Конституційний Суд України зазначив, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення. Оскільки стосовно спірної земельної ділянки органом місцевого самоврядування було прийнято ряд рішень на користь [PERSON] , суд вважає, що при прийнятті аналогічних рішень на користь іншої особи ( [PERSON] ) суб`єкт владних повноважень мав врахувати ці обставини, оскільки відносини передбачають правонаступництво. Також суд вважає, що при прийнятті 25.11.2016 року Чорноморською міською радою Одеської області рішення № 174/18-VII «Про надання дозволу [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,0901 га за адресою: [ADDRESS] », орган місцевого самоврядування не дотримався права [PERSON] , як спадкоємиці прав [PERSON] , на участь у процесі прийняття щодо неї рішення, оскільки згідно наданих у суді пояснень представника відповідача останній не вважав це за необхідне. Надання спірної земельної ділянки [PERSON] для ведення особистого селянського господарства та відмова [PERSON] у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність спірної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства з посиланням на те, що надання земельних ділянок для сільськогосподарських потреб на вказаній території не передбачено, суд вважає порушенням принципу рівності перед законом, що також є підставою для скасування відповідного рішення. Крім того, твердження сторони відповідача про те, що згідно із зонінгом генерального плану міста Чорноморська Одеської області земельні ділянки за адресою: [ADDRESS] , передбачені виключно для розташування індивідуальної житлової забудови до 3х поверхів, суд вважає необґрунтованим і таким, що спростовується матеріалами справи. Так, згідно листа Управління архітектури та містобудування Чорноморської міської ради № 013-02 від 13.01.2017 р., земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , відповідає Генеральному плану міста Чорноморська, який розроблений на підставі експертного звіту державного підприємства «Укрдержбудекспертиза» від 05.12.2014 року № 00-0946-14/МД та затверджений рішенням Іллічівської міської ради від 26.12.2014 р. № 566-VI (т.1 а.с.74-77, 122-125). Рішення органу місцевого самоврядування за своєю правовою природою не є нормативно-правовим актом, а є актами індивідуальної дії одноразового застосування, за приписами якого виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією суб`єктами цих правовідносин певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів. Цей акт вичерпав свою дію фактом його виконання, зокрема, виданням органом місцевого самоврядування особі, якій стосуються, документу, що підтверджує набуття нею певних прав та обов`язків щодо земельної ділянки. В зв`язку з цим, суд погоджується з доводами сторони позивача, що в даному випадку існує спір про право в порядку спадкування та не носить публічно-правовий характер, а тому дана справа підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства. Оскільки вимогу [PERSON] до Чорноморської міської ради Одеської області (третя особа: [PERSON] ) про скасування рішення Іллічівської міської ради від 27 жовтня 2006 року №113/19-V про надання [PERSON] дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,111 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , для подальшої передачі у власність в зв`язку зі смертю [PERSON] , залишено без розгляду, заява сторони відповідача про застосування до цієї вимоги строку позовної давності не може бути задоволено. Щодо інших вимог позивачки, то вони заявлені у межах строку позовної давності. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог. З цих підстав,

Outcome: approved