Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

Позивач, [PERSON] , в інтересах своєї малолітньої дитини [PERSON] , через свого представника в квітні 2018 року звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідачів. В обґрунтування позову вказує, що 22.10.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу № 7029, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рохмановою О.В. Відповідно до даного договору купівлі-продажу до [PERSON] переходить право власності на квартиру [ADDRESS] . 01 грудня 2015 року [PERSON] уклала договір дарування квартири з [PERSON] , який діяв від імені та в інтересах малолітньої доньки - [PERSON] , яка є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 01.12.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. На даний час вищезазначена квартира зареєстрована в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно на ім`я [PERSON] на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя № 143 від 02.02.2016 року, який в подальшому передав вказану квартиру в іпотеку [PERSON] за договором іпотеки № 103 від 03.02.2016 року. Нерухоме майно вибуло з власності позивача на підставі ухвали Апеляційного суду м. Києва від 22.12.2015 року по справі 22-ц/796/12284/2015, однак за інформацією отриманою позивачем, ухвала Апеляційного суду м. Києва від 22.12.2015 року за № 22-ц/796/12284/2015, яка міститься в матеріалах реєстраційної справи є підробленою. У зв`язку з чим позивач був змушений звернутися до Окружного адміністративного суду м. Києва для скасування рішення державного реєстратора на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві. 28.02.2018 року Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва визнано протиправним та скасовано рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Канівець Любові Миколаївни № 27850652 від 18.01.2016 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, якими проведено державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , паспорт громадянки України, серія та номер [NUMBER] , виданий 09.07.2011, видавник: Оболонське РУ ГУ МВС України в м. Києві, країна громадянства: Україна, та на підставі якого внесено запис № 12947419, відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відтак позивач, як законний представник [PERSON] , [INFO] , стверджує, шо квартира вибула з володіння поза її волею та в подальшому була передана у власність невідомій для позивача особі. Підстави для визнання відповідача [PERSON] добросовісним набувачем відсутні. Окрім того, позивач наголошує, що вона зареєстрована в зазначеній квартирі з 26.12.2015 року і по теперішній час, разом із своєю сім`єю як проживала так і проживає у спірній квартирі, дозволу на володіння або користування спірною квартирою нікому не давала, комунальні послуги сплачуються позивачем в повному обсязі. З урахуванням зміни предмета позову просила суд: - визнати недійсним договір іпотеки № 107 від 26.01.2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем В.В. і зареєстрованим в реєстрі за № 107; - скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогача В. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 27938032 від 26.01.2016 р. та скасувати внесений на підставі цього рішення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку: 13008962; - визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя № 143 від 02.02.2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем В. В. і зареєстрованим в реєстрі за № 143; - скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогача В. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 28048451 від 02.02.2016 р. та скасувати внесений на підставі цього рішення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності: 13094368; - визнати недійсним договір іпотеки № 103 від 03.02.2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пірог Ю. С. і зареєстрованим в реєстрі за № 103; - скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пірог Ю. С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 28067290 від 03.02.2016 р. та скасувати внесений на підставі цього рішення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку: 13109093; - витребувати з незаконного володіння [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] ) квартиру [ADDRESS] ; судові витрати покласти на Відповідачів. Ухвалою від 23.05.2018 року по справі відкрито провадження. Представник позивача - адвокат Станицький О.Б. у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач, [PERSON] в судові засідання не з`являлася, про час і місце повідомлялася належним чином, як шляхом направлення судових повісток так і шляхом повідомлення на офіційному сайті судової влади, причини неявки суду не повідомила. Представник [PERSON] - адвокат Міхо К.В. у судовому засіданні просив у позовних вимогах відмовити у повному обсязі, з посиланням на те, що позивач не є стороною в спірних договорах, відсутня інформація про набрання рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва по справі № 826/9180/16, на яке посилається позивач, законної сили. Також посилався на те, що позивачем вибрано невірний спосіб захисту свого порушеного права. Відповідач, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогач В. В., в судове засідання не з`явився, про час і місце повідомлявся належним чином. Надав суду клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідач, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пірог Ю. С. в судове засідання не з`явилася, про час і місце повідомлялася належним чином. Надала суду клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно наданих до суду письмових заперечень, зазначала, що при прийнятті оскаржуваних правочинів діяла в межах наданих їй повноважень. Відповідач, [PERSON] в судові засідання не з`являвся, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі відповідачів, що не з`явилися. Представник третьої особи Служби у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації у судовому засіданні позовні вимоги в інтересах дитини підтримав та підтвердив, що його довірителем не видавався дозвіл на відчуження спірної квартири чи-то на укладення будь-яких правочинів. В судове засідання призначене на 27.11.2019 р. не з`явився, суд вважає за можливе закінчити розгляд справи без його участі. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд доходить до висновку, що позов необхідно задовольнити частково з огляду на наступне. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору дарування від 01.12.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю., [PERSON] , [INFO] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 21-22 т.1) Відповідно до Довідок про реєстрацію місця проживання особи (додаток 13 до Правил), видані відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської РДА № 2077553, № 2077629, № 2077534 від 06.11.2018 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані наступні особи [PERSON] з 26.12.2015 року і по теперішній час, [PERSON] з 26.12.2015 року і по теперішній час, [PERSON] з 29.12.2015 року і по теперішній час. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В ході розгляду справи встановлено, що 15.01.2016 року право власності на вищезазначену квартиру було зареєстровано за [PERSON] на підставі ухвали Апеляційного суду м. Києва по справі № 22-ц/796/12284/2015 від 22.12.2015 року, вказана обставина відображена в рішенні Окружного адміністративного суду м.Києва від 28.02.2018 р. (а.с. 31-32 т.1) При цьому, матеріалами справи встановлено, що [PERSON] (батько [PERSON] ) за фактом незаконного заволодіння квартирою, що належить його дочці, звернувся з заявою до Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, за результатами розгляду якої останнім було внесено вказані відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016100050004236. (а.с.23 т.1) Під час досудового розслідування, старшим слідчим СВ Облолонського УП ГУ Національної поліції у м. Києві здійснено дії щодо направлення до Апеляційного суду м. Києва запиту про надання копії ухвали від 22.12.2015 року. Матеріали справи містять відповідь на вказаний запит, відповідно до якого Апеляційним судом м. Києва повідомлено, що в його провадженні перебувала справа № 22-ц/796/12284/2015 за заявою Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до [PERSON] про видачу виконавчого листа про примусове виконання рішення третейського суду за апеляційною скаргою Качмар Анни Іванівни в інтересах Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 22 червня 2015 року. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21.09.2015 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» задоволено частково. Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 22 червня 2015 року скасовано. Питання про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Апеляційним судом м. Києва також повідомлено, що будь-яких інших рішень 22.12.2015 року у справі № 22-ц/796/12284/2015 судом не ухвалювалося. (а.с. 24 т.1) Водночас, з інформації наданої Оболонським районним судом м. Києва від 30.11.2017 року, згідно бази даних автоматизованої системи документообігу суду в період з 1 січня 2013 року по 30 листопада 2017 року справ за позовом [PERSON] до [PERSON] судом не зареєстровано, також будь-яких справ, у яких стороною була б [PERSON] , судом також не зареєстровано. (а.с.25 т.1) При цьому, судом береться до уваги той факт, що згідно Свідоцтва про народження від 28.12.2013 року Серії [NUMBER] , [PERSON] народилася [INFO] , в той час, як згідно вказаної вище ухвали Апеляційного суду м. Києва від 22.12.2015 року, вбачається, що 14.05.2015 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошову суму в розмірі 75 000, 00 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою, та неповернення вказаної суми в строк стало підставою для звернення останньої до суду з позовом до Оболонського районного суду м. Києва про стягнення суми боргу, позовні вимоги якої рішенням від 01.10.2015 року задоволено в повному обсязі, що в свою чергу стало підставою для звернення третьою особою до Апеляційного суду м. Києва про стягнення боргу за борговим документом та визнання за [PERSON] права власності на вказану вище квартиру. Вказані вище факти свідчать про те, що подана ухвала Апеляційного суду м. Києва від 22.12.2015 року, як підстава виникнення у [PERSON] права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 122, 00 кв.м., житлова площа - 59, 40 кв.м., була виготовлена, шляхом її підроблення. До того ж 28.02.2018 року Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва визнано протиправним та скасовано рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Канівець Любові Миколаївни № 27850652 від 18.01.2016 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, якими проведено державну реєстрацію права власності наквартиру [ADDRESS] за [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , паспорт громадянки України, серія та номер [NUMBER] , виданий 09.07.2011, видавник: Оболонське РУ ГУ МВС України в м. Києві, країна громадянства: Україна, та на підставі якого внесено запис № 12947419, відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Зазначене рішення набрало законної сили 04.04.2018 року, що вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску» проти Румунії» встановлено, що «існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. 26.01.2016 року між [PERSON] укладено договір іпотеки № 107 з [PERSON] (паспорт серії [NUMBER] виданий Обухівським РВ РУ МВС України в Київській області, 13.05.1997 року, адреса: [ADDRESS] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] ). Згідно з іпотечним договором предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] . Згідно з умов іпотечного договору № 107 вказана квартира була передана [PERSON] в іпотеку в забезпечення виконання договору позики від 26.01.2016 р. № 106. 03 лютого 2016 року, між [PERSON] укладено договір іпотеки № 103 від 03.02.2016 року з [PERSON] (паспорт серії [NUMBER] , виданий Голосіївським РУ ГУ МВС України в м. Києві 15.12.2005 року, адреса: [ADDRESS] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] ). Відповідно до ст. 583 ЦК України заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави. Застава права на чужу річ здійснюється за згодою власника цієї речі, якщо для відчуження цього права відповідно до договору або закону потрібна згода власника. Жодних угод щодо передачі в іпотеку спірної квартири законні представники [PERSON] не вчиняли, враховуючи те, що власник спірної квартири є малолітньою особою служба у справах дітей Оболонської РДА в м.Києві будь-яких дозволів на укладення договорів іпотеки не надавала. Беручи до уваги ті обставини, що право власності на квартиру було зареєстроване за [PERSON] на підставі підроблених документів, суд приходить до висновку про нікчемність договору іпотеки № 107 від 26.01.2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем Вадимом Вікторовичем і зареєстрованим в реєстрі за № 107. Так само суд приходить до висновку про нікчемність договору про задоволення вимог іпотекодержателя № 143 від 02.02.2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем Вадимом Вікторовичем і зареєстрованим в реєстрі за № 143 з тих саме підстав. Договір іпотеки № 103 від 03.02.2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пірог Юлією Сергіївною і зареєстрованим в реєстрі за № 103 є так само нікчемним. Нікчемний правочин не потребує визнання його недійсним судом. У зв`язку з чим, суд відмовляє у задоволені позовних вимог позивача в частині визнання недійсним договору іпотеки № 107 від 26.01.2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем Вадимом Вікторовичем і зареєстрованим в реєстрі за № 107, визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя № 143 від 02.02.2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем Вадимом Вікторовичем і зареєстрованим в реєстрі за № 143 та визнання недійсним договору іпотеки № 103 від 03.02.2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пірог Юлією Сергіївною і зареєстрованим в реєстрі за № 103, оскільки вони є нікчемними в силу закону. Як встановлено в ході розгляду справи на час укладення спірних договорів іпотеки і по теперішній час у квартирі проживає сім`я позивача. З 26.12.2015 року в ній зареєстрована малолітня [PERSON] , 2013 року народження, малолітня дитина [PERSON] 2011 року народження та їх мати [PERSON] . Таким чином інформація викладена в спільній заяві [PERSON] та [PERSON] від 03.02.2016 року надана нотаріусу про те, що в спірній квартирі не зареєстровані і не проживають малолітні діти (а.с.181-182 т.1) , спростовано довідкою форми № 3 (а.с. 17 т.1) Довідка ТОВ «Експлуатаційна компанія» № 34-2016 від 02.02.2016 р.(а.с. 182 т.1) про те, що в квартирі за адресою [ADDRESS] , зареєстрованих осіб не значиться є підробленою про що свідчить відповідь на адвокатський запит адвоката Станицького О.Б. видана арбітражним керуючим Струць М.П . ТОВ «Експлуатаційна компанія» від 08.04.2019 року. Згідно з ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Згідно з ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 388 ЦК України передбачено право власника на витребування майна від добросовісного набувача. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Згідно з п. 16 Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» від 01 липня 2015 року набувач визнається добросовісним, якщо він не знав, що особа, в якої він придбав річ, не мала права її відчужувати. Отже, набувач є добросовісним, якщо він не знав і не повинен був знати про незаконність свого володіння (стаття 388 ЦК). Набувач визнається недобросовісним, коли він знав чи повинен був знати про неправомірність свого володіння (стаття 390 ЦК). Таким чином, набувач є недобросовісним, якщо річ набута ним злочинним шляхом. Пунктами 23, 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" визначено, що відповідно до статті 387 ЦК та частини 3 статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Під час розгляду такого позову відповідач згідно зі статтею 388 ЦК має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому разі пред`явлення зустрічного позову про визнання добросовісним набувачем не вимагається і, крім того, не є належним способом судового захисту (стаття 16 ЦК), оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна. Добросовісність володіння, набуття майна створюють ще одну важливу перевагу для незаконного володільця речі, а саме: коли від недобросовісного набувача майно може бути витребуване в усіх випадках, то від добросовісного законного набувача - у разі коли майно загублене, викрадене або вибуло з володіння власника (іншої особи, якій він передав майно у володіння) іншим шляхом поза їхньою волею (стаття 388 ЦК). Якщо річ було продано особою, яка одержала її за договором від власника, добросовісному набувачеві, то від останнього власник не може витребувати свою річ, оскільки у цьому випадку річ вибула як з володіння власника, так і з володіння його контрагента за договором з їх власної волі, тому право власника на витребування своєї речі з незаконного володіння обмежується інтересами добросовісного набувача. Якщо майно набуте безоплатно, навіть і добросовісним набувачем, від особи, яка не мала права його відчужувати, власник вправі витребувати майно в усіх випадках. Отже, власник майна не може витребувати його з незаконного володіння іншої особи за сукупності трьох умов: а) набувач має бути добросовісним набувачем - він не повинен знати, що купує майно не у власника; б) майно має бути придбане набувачем за гроші, тобто повинно бути саме купленим; в) власник має втратити володіння цим майном з власної волі. Під час розгляду справи судом встановлено, що малолітня [PERSON] є власницею квартири на підставі договору дарування. Документ наявний в оригіналі, надавався до суду на огляд. Також судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована і проживає в спірній квартирі з моменту набуття права власності і по теперішній час. До суду були надані квитанції про сплату комунальних послуг, що свідчить про те, що відповідачі жодних витрат по утриманню майна не несли, а навпаки вказані витрати постійно здійснювалися позивачами. Позивач не є стороною оспорюваних правочинів, а тому має право на витребування квартири з чужого володіння. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Частиною 2 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» закріплений принцип неприпустимості зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям (ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей»). Про необхідність застосування статті 12 вказаного Закону зазначено в п. 44 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин». Дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло. Порядок провадження органами опіки та піклування визначеної законом діяльності, пов`язаної із захистом майнових прав дитини, встановлюється Кабінетом Міністрів України. З метою дотримання гарантованих прав дитини, нотаріуси при вчиненні будь-яких правочинів про відчуження чи заставу житлових приміщень зобов`язані перевіряти наявність прописаних там малолітніх та/або неповнолітніх осіб. Оскільки у малолітньої особи було наявне право власності на спірну квартиру, вчинення оспорюваних правочинів та їх нотаріальне посвідчення було можливо, виключно, при наявності дозволу органу опіки та піклування. При цьому відповідно до тверджень представника Служби у справах дітей судом встановлено, що матеріали щодо надання дозволу на відчуження спірної квартири чи-то її іпотеку в Службі у справах дітей Оболонської РДА в м. Києві відсутні, а відтак дозвіл на відчуження квартири службою не надавався, як і не надавалися дозволи на передачу квартири в іпотеку. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Беручи до уваги такі чинники як справедливість і розумність в рамках застосування принципу верховенства права, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази кожен окремо та у їх сукупності, на підставі вказаних норм закону, встановлених фактів та з метою запобігання порушенню прав дитини, суд дійшов висновку, що наведені обставини дозволяють зробити висновок, що квартира [ADDRESS] вибула з володіння власника поза її волею, що є підставою для витребування квартири з володіння [PERSON] на користь позивача. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень"). У зв`язку з чим, суд відмовляє у задоволені позовних вимог позивача в частині скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогача Вадима Вікторовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 27938032 від 26.01.2016 р. та скасування внесеного на підставі цього рішення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про іпотеку: 13008962, скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогача Вадима Вікторовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 28048451 від 02.02.2016 р. та скасування внесеного на підставі цього рішення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про право власності: 13094368 та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пірог Юлії Сергіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 28067290 від 03.02.2016 р. та скасування внесеного на підставі цього рішення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про іпотеку: 13109093, позаяк рішення суду про задоволення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою скасування попередньої реєстрації права власності на зазначену квартиру за [PERSON] , так само як і скасування попередньої реєстрації права власності на зазначену квартиру за [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: partial