Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-29 00:00:00

в вересні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя. Ухвалою судді від 15.11.2018 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 30.08.2019 року постановлено проведення заочного розгляду справи. Позивач в обгрунтування своїх позивних вимог зазначила, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 2001 року по 2011 рік, від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] який проживає разом з нею. Перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ними була придбана 2 кімнатна квартира [ADDRESS] площею 42,74 кв.м., житловою площею 28,48 кв.м.. Квартира була придбана в кредит, який частково був погашений їх з відповідачем коштами, а частково кредит був погашений її матір`ю [PERSON] , яка була поручителем по кредиту. При оформленні договору купівлі-продажу квартири позивач підписала заяву, що не заперечує проти придбання квартири відповідачем [PERSON] за спільно накопичені грошові кошти. Після придбання квартири вони проживали разом однією сім`єю з відповідачем та сином в спірній квартирі, були там зареєстровані. Після розірвання шлюбу в 2011 році відповідач виїхав з квартири. Останнім часом відповідач створює позивачу незручні умови проживання, заявляючи, що він є одноособовим власником квартири та просить звільнити квартиру, так як не погоджується на їх з сином проживання. Позивач просить суд розділити між ними спільне сумісне майно та визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири. Позивачка в судове засідання не з`явилась, заздалегідь подавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, у якій свої позовні вимоги вона підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 жовтня 2001 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований у Виконкомі Валівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, актовий запис № 07, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] . Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з матеріалів справи за час перебування у шлюбі відповідачем [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS] , загальною площею 42,74 кв.м., що складається з двох кімнат, житловою площею 28,48 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 23.02.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним І.А та зареєстрованого в реєстрі за № 251. Згідно рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 25.03.2011 року, справа № 2-1977-2011р., шлюб між сторонами розірвано. 17 лютого 2015 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] та прийняла прізвище чоловіка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . Відповідно до довідки КОМДІС № 38 від 26.09.2018 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] .. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, враховуючи, що спірне майно - квартира [ADDRESS] набута сторонами за час шлюбу, то таке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим суд доходить висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачкою право власності на 1/2 частку квартири. Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved