Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

Направленим позовом позивачем (а.с.38 т.1) було заявлено вимоги про визнання права власності на 1/8 частину будівельних матеріалів використаних при будівництві будинку та господарських будівель розташованих за адресою Житомирська область Житомирський район с. Іванівка вулиця Островського 43-а (41-а відбувалась перенумерація будинку) (далі за текстом скорочено спірна будівля або обєкт нерухомості) та стягнути їх вартість на користь позивача. Заявлені вимоги були обґрунтовані тим, що за час шлюбу з відповідачем, і проживання одночасно з іншими відповідачами однією сімє'ю - спірна нерухомість значно збільшилась в тому числі за рахунок позивача. Відповідачі заперечували щодо задоволення позову, в зв'язку з відсутністю для цього підстав та у зв'язку із пропуском строку позовної давності. Заслухав пояснення учасників розгляду, дослідив матеріали справи та показання свідків, суд встановив наступні фактичні обставини справи. 29 жовтня 1999 року, за договором міни відповідачі отримали у власність незакінчену будівництвом спірну нерухомість із готовністю 62% (а.с.59 т.1). 21 січня 2010 року позов [PERSON] про визнання 1/4 частини спірного будинку спільною сумісною власністю було залишено без руху з наданням часу необхідного для усунення недоліків зазначених у такій ухвалі, а ухвалою від 27 липня 2011 року даний позов було залишено без розгляду (а.с.60,75 т.1). Рішенням виконавчого комітету Іванівської сільської ради від 19 листопада 2009 року було вирішено оформити право власності за відповідачами на спірний житловий будинок (а.с.61 т.1). Рішенням від 27 грудня 2010 року виконавчий комітет скасував власне рішення про оформлення права власності за відповідачами (а.с.69,70,71 т.1). У спірному житлі зареєстровані як відповідачі так і позивач, відповідно до довідки № 812 від 4 грудня 2009 року (а.с.62 т.1). За інформацією та прийнятими рішенями Житомирським РВ та органами прокуратури між позивачами та відповідачами тривалий час існує конфлікт стосовно спірного будинку (а.с.65,66 т.1). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було укладено 12 серпня 1995 року та розірвано 29 липня 2010 року (а.с.82 т. 1; 131 т.2). [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] 26 квітня 2011 року (а.с.90 т.1). Ухвалою суду від 23 липня 2013 року позов [PERSON] про визнання права власності на 1/8 частину будинку було залишено без розгляду (а.с.152 т.1). Позивач була зареєстрована у спірному будинку 9 лютого 2001 року (а.с.132 т.2). 6 вересня 2014 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] був укладений договір на виготовлення дверей (а.с.142-149 т.2). 10 травня 2011 року, 12 вересня 2011 року та 11 липня 2011 року між [PERSON] та ООО Фабрика вікон "Океан" укладались договори на виготовлення вікон (а.с.150-156 т.2). 1 грудня 2012 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] був укладений договір на виготовлення сходів (а.с.157 164 т.2). Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 11 січня 2012 року (а.с.25 т.1) було задоволено позов [PERSON] та її неповнолітнього сина про вселення в будинок № 43-А по вулиці Островського в с. Іванівка Житомирського району Житомирської області. Показання свідків допитаних за клопотанням обох сторін, як то [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та [PERSON], про понесені матеріальні затрати на будівництво та реконструкцію спірного обєкта нерухомості у відсутність письмових доказів про це та без зазначення джерела їх походження, судом до уваги не приймаються і не враховуються судом при прийнятті рішення. Висновок судової будівельно-технічної експертизи № 198/06-2015 від 16 червня 2015 року, відповідно до якого вартість будівельних матеріалів, які були використані при виконанні будівельно-монтажних робіт в період з 1999 по 2009 роки по будівництву (реконструкції) житлового будинку № 43-А по вулиці Островського в с. Іванівка Житомирського району Житомирської області становить 321 358 гривень, а 1/8 частина становить 40 170 гривень (а.с.91-104 т.2). Інші і досліджені документи, на переконання суду не мають значення для обєктивного встановлення всіх обставин справи або не наведено належність до заявленого предмету позову, а тому не зазначались та не аналізувались в судовому рішенні. Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями норм матеріального права. Оскільки позивач та відповідач [PERSON] проживали у зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 1995 року по 29 липня 2010 року до даних правовідносин слід застосовувати положення Кодексу про шлюб та сім'ю, що втратив чинність 1 січня 2004 року так і положення Сімейного Кодексу України, який був прийнятий на зміну попереднього і діє з 1 січня 2004 року. Глава 6 КпШС, як і глава 8 СК України, визначають, що майно набуте за час шлюбу належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності (загальне правило). Крім цього, при прийнятті даного рішення, суд враховує Постанову Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про судову практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя". Проаналізував зазначені та встановлені судом фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Приймаючи дане рішення, суд застосовує принципи змагальності та диспозитивності визначені положеннями ст. ст. 10, 11 ЦПК України, якими, в свою чергу, визначено, що: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. Крім цього, суд керується положеннями передбаченими ст. 60 ЦПК України, відповідно до яких: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, за оголошеними і дослідженими доказами позивач та її представник не довели суду фактичні обставини справи про те, яке саме майно було набуто за час шлюбу. Виходячи з того, що позивач не оспорювала правомірність набуття права власності на спірний будинок за дослідженим договором міни, вимоги стосувались лише добудов та реконструкції, які були здійснені за час перебування у шлюбі. Однак, навіть такого не було наведено в судовому засіданні. Окремо слід зазначити, що позивач не ставила перед судом вимог, а суд позбавлений виходити за їх межі, про визнання майна спільним сумісним. Твердження позивача про значну добудову будинку за час перебування у шлюбі з відповідачем [PERSON] без зазначення і не підтвердження належними та допустимими доказами джерела походження коштів, за які було здійснено добудову та реконструкцію, не сприймається судом до уваги та не враховується при прийнятті рішення як таке, що базується на припущеннях. Не обґрунтовано позивачем та її представником і обсяг заявленої частки у такому майні як 1/8 частина. Чому позивач вважає, що саме така частка мала бути їй виділена при задоволенні заявленого позову. Суд не приймає до уваги висновок судової будівельно-технічної експертизи з огляду на те, що надаючи інформацію про вартість добудов, що була здійснена з 1999 по 2009 року позивачем, на переконання суду, не підтверджено джерело походження коштів використаних саме на його добудову/реконструкцію. Саме за таких обставин суд вважає позов безпідставним і таким, що не підлягає до задоволення. Виходячи із такого висновку суду заява представника відповідачів про застосування строків позовної давності до задоволення не підлягає. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed