Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувсь до суду із позовом до відповідачів Державної казначейської служби України, Прокуратури Житомирської області про відшкодування моральної шкоди та просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України спеціально визначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, суду на його користь моральну шкоду в розмірі 101363,00 грн. Свої вимоги обґрунтував тим, що 10.03.2017 позивачу вручене повідомлення про підозру в кримінальному провадженні № 1201706019176 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. 27.03.2017 відносно нього був затверджений обвинувальний акт, згідно якого, він обвинувачувався у вчиненні крадіжки і який був переданий на розгляд до Коростишівського районного суду Житомирської області. Вироком суду від 09.11.2018 позивача було визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 185 КК України. Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 18.03.2019 за результатами розгляду апеляційної скарги вказане рішення суду першої інстанції було скасовано, кримінальне провадження закрито на підставі п.3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості і вичерпаністю можливості їх отримання. Таким чином позивач перебував під слідством з 10.03.2017 по 18.03.2019, тобто 2 роки 9 днів. Внаслідок незаконного обвинувачення у вчиненні злочину йому завдана моральна шкода, спричинена переслідуванням правоохоронними органами, психічним тиском безпідставного перебування у статусі підозрюваного та обвинуваченого, вимушеністю за викликом з`являтись до слідчого та до суду, захищатись від обвинувачення, оплачувати послуги адвоката. Весь час, доки тривало досудове та судове слідство, позивач переживав, що може бути засуджений за дії, які не вчиняв. Все це викликало в нього тривогу, особливо після винесення обвинувального вироку судом першої інстанції. У зв`язку з цим, просить стягнути моральну шкоду, в розмірі 101363,00 грн, виходячи з мінімальної заробітної плати встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2019» рік в розмірі 4173,00 грн. за кожен місяць за період перебування під слідством та судом, тобто за 24 місяці 9 днів. Ухвалою судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 01 серпня 2019 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження. Ухвалою суду від 12.11.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача Прокуратури Житомирської області - Прищепа І.В. позовні вимоги визнав частково. Відповідно до письмового відзиву та пояснень в судовому засіданні слідує, що позивачем надано докази що свідчать про його перебування під слідством та судом у зв`язку з тим, що кримінальне провадження відносно нього закрито судом у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливості їх отримати, але не доведено належним чином факту спричинення моральної шкоди, не обгрунтовано її розмір, не підтверджено обсяг страждань, не надано допустимих доказів про розмір заподіяної моральної шкоди за час перебування під слідством та судом. [PERSON] перебував під слідством та судом у період часу з 10.03.2017 ( дата повідомлення про підозру ) по 18.03.2019 ( дата набрання законної сили ухвали апеляційного суду про закриття кримінального провадження щодо позивача), що загалом становить 24 місяці 8 днів, а тому розмір моральної шкоди за час перебування під слідством і судом становить 101264 грн. 80 коп. Відповідач - Державна казначейська служба України свого представника в судове засідання не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В матеріалах справи міститься письмовий відзив щодо позовних вимог, відповідно до якого просять відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Державної казначейської служби України в повному обсязі. Вказали, що відповідно до пункту ІІ "Прикінцевих та перехідних положень" ЗУ від 06.12.2016 № 1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" ( набрав чинності з 01.01.2017) мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. Виходячи з приписів законодавства про відшкодування шкоди, розмір відшкодування шкоди повинен визначатись з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок Держави. Відсутні будь-які неправомірні дії та бездіяльність з боку Казначейства, а отже і вина. Відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями Казначейства та спричиненою позивачу шкодою. Заслухавши доводи представника позивача та представника відповідача - прокуратури Житомирської області, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд встановив таке. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як вбачається з матеріалів справи, 09 березня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017060190000176 СВ Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області внесені відомості стосовно [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України. 10.03.2017 [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. Обвинувальний акт відносно позивача, складений 27.03.2017 заступником начальника СВ Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області Кирпуном В.В . та того ж дня затверджений прокурором Коростишівської місцевої прокуратури Зінчуком В.Ю., направлений для розгляду до Коростишівського районного суду Житомирської області. Вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 09.11.2018 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді громадських робіт строком 200 годин. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду Житомирської області від 18 березня 2019 року вищевказаний вирок скасовано. Кримінальне провадження щодо [PERSON] за ч. 1 ст. 185 КК України закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості і вичерпаністю можливості їх отримання. Згідно даних з Єдиного державного реєстру судових рішень ухвала Житомирського апеляційного суду від 18 березня 2019 року набрала законної сили 18 березня 2019 року. Вищевказані обставини сторонами не заперечуються. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Положеннями частин 1, 2, 7 статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» ( п.1.ч.1 ст. 1 вищевказаного Закону). Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпання можливості їх отримання. Статтею 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», передбачено що, у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода. Як встановлено рішенням Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999№ 9-рп/99 у справі № 1-15/99, притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. Враховуючи вищезазначені обставини, а також досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що позивач перебував під слідством та судом з 10 березня 2017 року (повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України) по 18 березня 2019 року (набрання ухвалою апеляційною інстанцією законної сили), тобто: 24 місяці 8 днів. За цей період часу, позивач зазнав моральної шкоди, яка виразилася у порушенні нормальних життєвих зв`язків, негативних змінах в емоційному стані, негативного впливу внаслідок притягнення його до кримінальної відповідальності, а тому суд погоджується із твердженням позивача про завдання йому моральної шкоди. Визначаючи розмір завданої моральної шкоди, суд виходить з наступного. Оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2007 року у справі «Станков проти Болгарії» (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, § 62). Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону № 266/94-ВР розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Таким чином, Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом має визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати. Згідно із правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. Отже, розмір відшкодування моральної шкоди слід розраховувати, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, що на час розгляду справи становить 4 173 грн. 00 коп., відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23 листопада 2018 року №2649-VIII, яким встановлено у 2019 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 4 173 гривні. Аналогічні роз`яснення надані й в абз. 2 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Таким чином, розмір моральної шкоди, обрахованої у відповідності до вищевказаних норм права становить 101228 грн.88 коп. (24 міс. х 4173 грн. 00 коп. = 100152 грн. 00 коп.; 4173 грн. 00 коп. / 31 день = 134 грн. 61 коп. за день х 8 днів = 1076 грн. 88 коп.; 100152 грн. 00 коп. + 1076 грн. 88 коп.= 101228 грн. 88). Також, згідно з ч. 1 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, відшкодовується Державою в повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Частиною 2 ст. 2 ЦК України встановлено, що учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Відповідно до ст. 170 ЦК України, держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Держава реалізує правосуб`єктність через систему своїх органів. Від імені держави у відносинах, що регулюються цивільним законодавством, беруть участь органи управління державним майном, фінансові та інші спеціально уповноважені державою органи. Казначейська служба є юридичною особою, яка діє від імені держави. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями (органів дізнання) органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність,(попереднього слідства) органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в тому числі і моральної шкоди), провадиться за рахунок коштів державного бюджету (ч. 1 ст. 4 Закону). Статтею 25 Бюджетного кодексу України встановлено, що Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відповідно до норм Закону № 266/94-ВР та Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року №6/5/3/41, відшкодування особі шкоди, в тому числі й моральної, яка завдана незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, провадиться за рахунок коштів державного бюджету через органи Державної казначейської служби України. Відтак доводи відповідача про те, що Державна казначейська служба України не повинна нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу, оскільки жодних прав чи інтересів позивача вона не порушувала, у правовідносини з ним не вступала, є безпідставними, оскільки у даному випадку вина Державної казначейської служби України у спричиненні позивачу моральної шкоди не має жодного правового значення, а стягнення коштів відбувається у порядку, передбаченому законодавством України за рахунок державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку. Посилання Державної казначейської служби України на пункт 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» не можуть бути прийняті судом, оскільки на правовідносини щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, дія вказаного Закону не поширюється. Така Правова позиція Верховного суду України викладена і у постанові від 20 січня 2020 року у справі № 606/1485/18. Згідно з статтею 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судові витрати віднести на рахунок держави. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та захисту прав позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з вищевикладених мотивів та доводів.

Outcome: partial