Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

На розгляд суду пред`явлено вказану заяву, в якій [PERSON] просить встановити факт належності свідоцтва про право власності на нерухоме майно (земельна ділянка площею 0,1 га, розташована за адресою: [ADDRESS] Біленького), 96 індексний номер 20873749, видане 24.04.2014 року реєстраційною службою Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 20874478, виданий 24.04.2014 року реєстраційною службою Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області на ім`я [PERSON] [PERSON] , який помер [INFO] . Заявлені вимоги обґрунтовано наступним. [PERSON] є матір"ю [PERSON] , який помер [INFO] . Заявник, будучи спадкоємцем першої черги за законом прийняла спадщину після смерті сина шляхом подачі відповідної заяви до нотаріальної контори. Разом з тим, в юридичному оформленні прав на спадкове нерухоме майно виникли перешкоди, оскільки в правовстановлюючих документах, а саме в свідоцтві про право власності на нерухоме майно на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] та у витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку помилково зазначено ім`я спадкодавця як « [PERSON] », замість вірного « [PERSON] ». Наразі виникла необхідність підтвердити належність спадкодавцю правовстановлюючого документу на земельну ділянку. Від встановлення такого юридичного факту залежить право заявника на спадщину. З огляду на вказане, заявник в порядку п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України звернулась до суду за захистом оспорюваних прав. Заявник [PERSON] у судове засідання не з`явилася, суду адресовано заяву про розгляд справи в її відсутність, заявлені вимоги підтримано, просить ухвалити рішення по справі на підставі поданих доказів. Заінтересованою особою Покровською міською радою Донецької області в порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України заявлено клопотання про проведення судового розгляду в відсутність представника органу місцевого самоврядування, заперечень по суті заявлених вимог не надано. Суд, дослідивши матеріали справи, належно з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до наступних висновків. Заявник [PERSON] , [INFO] , громадянка Азербайджаанської Республики, перебуває на реєстраційному обліку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). Заявник [PERSON] є матір"ю [PERSON] , - родинні відносини підтверджено копією свідоцтва про народження (а.с. 10). [INFO] [PERSON] помер (підтверджено свідоцтвом про смерть а.с. 9). Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. [PERSON] за життя не скористався наданим ст. 1234 ЦК України правом на залишення заповіту, тому спадкування здійснюється за законом. Згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтями 1268, 1269 ЦК України визначено порядок прийняття спадщини. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла матір померлого [PERSON] , - у встановлений шестимісячний строк з дотриманням ч. 2 ст. 1269 ЦК України подала відповідну заяву до нотаріальної контори. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 55538042 після смерті спадкодавця [PERSON] відкрито спадкову справу № 90/2018 від 30.10.2018 року (а.с. 18). Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До складу спадщини, відкритої після смерті [PERSON] входить право власності на нерухоме майно, а саме домоволодіння розташоване за адресою: [ADDRESS] разом з земельною ділянкою площею 0,1 гектара, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). 20 березня 2019 року приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яким посвідчено, що спадкоємцем [PERSON] є [PERSON] , при цьому спадщина, на яку видано свідоцтво складається з житлового будинку з надвірними будівлями ті спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17). Згідно постанови приватного нотаріуса Покровського міського нотаріального округу Донецької області № 399/02-31 від 20.03.2019 року у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на майно у вигляді земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] . 96 відмовлено, оскільки у правовстановлюючих документах (свідоцтві про право власності, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності) особисті дані спадкодавця зазначено [PERSON] , що є відміним від даних паспорта та свідоцтва про смерть [PERSON] (а.с. 20). Допущена технічна описка в правовстановлюючих документах на земельну ділянку, а саме невірне зазначення ім`я власника (спадкодавця) [PERSON] (помилково вказано « [PERSON] ») наразі є перешкодою для оформлення спадкових прав та видачі свідоцтва про право на спадщину, - не підтверджено належність майна спадкодавцю (розбіжності даних спадкодавця в свідоцтві про смерть та в правовстановлюючому документі). З огляду на вказане, виникла необхідність встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні, викладений в ч. 1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). Зокрема суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів (п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України). Згідно абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Відповідно до Листа Верхового суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, які мають юридичне значення» від 01.01.2012 року коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, - громадяни мають право звертатися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Встановлення факту належності правовстановлюючих документів має юридичне значення, оскільки від цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, пов`язані реалізацією права заявника на отримання спадщини. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 13 Конвенції кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий стороною на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року № 2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпції щодо фактів (рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». При вирішенні даного цивільно-правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004. Отже, суд, в сукупності письмових документальних матеріалів, наданих заявником на підтвердження заявлених вимог, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності, - вважає, що заява є законною та обґрунтованою, та підлягає задоволенню. Приймаючи такий висновок, суд наголошує, що встановлення факту належності правовстановлюючого документа спадкодавцю, - не породжує наступного спору про право, рішення не встановлює відносин зобов`язального характеру видачі заявнику [PERSON] свідоцтва про право на спадщину після смерті сина [PERSON] . Відповідно ст. ст. 4, 13, 18, 293, 315, 316, 352, 354 ЦПК України суд, -

Outcome: approved