Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

До суду 04.01.2017 року звернулася [PERSON] з позовом, відповідно до якого, просить суд визнати квартиру № 55 розташовану в м. Кременчуці Полтавської області по вулиці Гагаріна, 22, об'єктом спільної сумісної власності позивача [PERSON] та відповідача [PERSON]; визнати за нею - [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири № 55, розташованої в м. Кременчуці Полтавської області по вулиці Гагаріна, 22; встановити наступний порядок користування квартирою № 55 в м. Кременчуці Полтавської області по вул. Гагарина, 22, відповідно до висновку судової будівельно- технічної експертизи № 106-16 від 22.12.2016 року: виділити [PERSON] в користування житлову кімнату «7» площею17,2 кв. м. та балкон площею 0,7 кв. м. (на плані зафарбовано синім кольором); виділити [PERSON] кімнату «4» площею 10,5 кв. м. (на плані зафарбовано зеленим кольором); у спільному користуванні залишити коридор «1» площею 6,0 кв. м., вбиральну ( поєднану) «2» площею 2,8 кв. м., кухню «З» площею 5,4 кв. м. ( на плані зафарбовано червоним кольором); стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судові витрати по справі в сумі 1800 грн. В судовому засіданні представник позивача за угодою - адвокат [PERSON] та позивач позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити з мотиві в казаних у позові, не заперечували проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду спарви належним чином повідомлявся, про причини неявки суд не повідомив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що знає сторін з 1991 року. В 1994 році сторони уклади шлюб, який був розірваний в 2015 році. Під час шлюбу в 1997 році сторони придбали квартиру № 55 за адресою: м. Кременчук, вул. Гагаріна, 22, яка знаходиться на 2-му поверсі 4-х поверхового будинку, в якій вона неодноразово бувала з 1998 року до теперішнього часу, коли раз на тиждень, коли раз на місяць. Відповідач, останнім часом зловживає алкогольними напоями і стає неадекватним та виганяє при цьому позивача з квартири, кажучи що квартира його власність, чому вона була свідком. Позивач неодноразово ночувала в неї з цієї причини. Позивач проживає в квартирі № 55 за адресою: м. Кременчук, вул. Гагаріна, 22 в більшій кімнат, в якій проживає її її син, коли приїжджає з навчання, а відповідач проживає в меншій кімнаті. Враховуючи, що відповідач, який був належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи не зявився в судове засідання без повідомлення причин своєї неявки , суд вирішив на підставі ст. 224 ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, при тому, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши всі наявні письмові докази в справі, зясувавши всі обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, встановив наступне. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.09.1994 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 10.09.1994 року виданного відділом РАГС Крюківського райвиконкому м. Кременчука, актовий запис № 280. У період шлюбу на ім'я [PERSON] за договором купівлі-продажу серії ААІ № 018638 від 27.02.1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер № 2033, була придбана квартира № 55, яка розташована в Полтавській області в м. Кременчуці по вулиці Гагаріна, 22. Відповідно до технічного паспорту, реєстровий номер 61/8964 квартира № 55, яка розташована в Полтавської області м. Кременчуці по вулиці Гагаріна, 22 належить [PERSON] Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 18.11.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішення набрало законної сили 30.11.2015 року. Згідно\~статті 60 СК України,\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до\~ст. 61 СК України,\~об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 ЦК України,\~встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно доЗакону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначенихЗемельним кодексом України\~( ч.1\~ст. 57 СК\~). Отже, за змістом зазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.(Постанова Верховного суду України від 01.07.2015 р. справа № 6-612цс15 та від 16.12.2015 р. справа № 6-2641цс15). Таким чином, для встановлення того, чи є придбане за час шлюбу майно спільною власністю подружжя суд повинен встановити правову природу коштів, за яки була придбане майно. У відповідності з положеннями ч.2\~ст. 65 СК України\~при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. За ч.4\~ст. 65 СК України\~договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Також суд, приймає до уваги, що після придбання квартири [PERSON] не звертавсь із вимогами про встановлення статусу майна як особистої власності, а ні до позивача, а ні до суду. У відповідності до п.25\~постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», судам розяснено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати\~\~положення частин 4, 5\~ст. 71 СК\~щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. \~\~\~\~ За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених\~ст. 365 ЦК\~, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. \~\~\~\~ У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні\~\~речі\~\~не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. \~\~ Враховуючи те, що квартира № 55, розташована в Полтавській області в м. Кременчуці по вулиці Гагаріна, 22 придбана сторонами в період шлюбу, суд вважає за необхідне визнати вказане нерухоме майно об'єктом права спільної сумісної власності, яке підлягає розподілу. Доказів, які б спростовували пред'явлений позов, відповідач суду не наддав.\~\~ За такими правовими підставами, суд вважає, що право власності між сторонами на квартиру, має бути визнано в рівних частинах, а тому за позивачкою необхідно визнати право власності на 1/2 частину квартири № 55, розташованої в Полтавській області в м. Кременчуці по вулиці Гагаріна, 22. Як вбачається з технічного паспорту[ADDRESS], яка розташована в Полтавської області м. Кременчуці по вулиці Гагаріна, 22 має загальну площу 42,6 кв. м., житлову 26,6 кв. м. та складається з 2 х кімнат: кімната № 1 - 9,4 кв. м., кімната № 2 17, 2 кв. м. та передпокою 6 кв. м., вбиральні 2.8 кв. м., кухні 5.4 кв. м., балкона 0.7 кв. м., кладових 0,4; 0,7 кв. м. За положеннями ч. ч. 1, 2ст. 321\~ЦК Україниправо\~власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391\~ЦК України, власник\~майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зст. 319\~ЦК України, власник\~володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Пленум Верховного Суду України в п. 14постанови від 22 грудня 1995 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності" роз'яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до ч. ч. 1, ч. 3ст. 358\~ЦК України, право\~спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації. Таким чином, підставою для звернення до суду з позовом про визначення порядку володіння та користування майном, яке перебуває у спільній частковій власності одного із співвласників, є відсутність згоди щодо порядку володіння та користування таким майном з іншими співвласниками. Звернення до суду із позовом про визначення порядку володіння та користування майном є одним із прав власника, передбаченим ст. ст.319,358 ЦК України. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 100-16 від 22.12.2016 року було встановлено слідуючий порядок користування квартирою: виділити одному співвласнику в користування житлову кімнату «7» площею17,2 м2 та балкон площею 0,7 м2. (на плані зафарбовано синім кольором); виділити другому співвласнику кімнату «4» площею 10,5 м (на плані зафарбовано зеленим кольором); у спільному користуванні залишити коридор «1» площею 6,0 м2, вбиральну ( поєднану) «2» площею 2,8 м , кухню «З» площею 5,4 м ( на плані зафарбовано червоним кольором). Враховуючи вищевикладені обставини, а також те, що доказів, які б спростовували пред'явлений позов, відповідач суду не наддав, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved