Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

Позивач 01.11.2017 р. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надану теплову енергію. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач неналежно виконував обов,язки по сплаті послуг з теплопостачання, у зв,язку з чим за особовим рахунком [PERSON] №1337 з жовтня 2010 р. по квітень 2017 р. утворилася заборгованість у сумі 16309 грн. 75 коп. З урахуванням уточнених вимог просить суд стягнути з відповідача заборгованість за надану теплову енергію у розмірі 15932 грн. 10 коп.; індекс інфляції у розмірі 3916 грн. 19 коп., три проценти річних у розмірі 817 грн. 95 коп. та судові витрати у сумі 1600 грн. 00 коп. Учасники справи в судове засідання не зявилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач надав суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, відповідач надала заперечення проти позову, просила суд застосувати позовну давність. Сторони просили суд розглянути справи за правилами спрощеного позовного провадження. 15.12.2017 року набув чинності [PERSON] України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 3 ЦПК України, суд приходить до висновку, що подальший розгляд цієї справи належить проводити за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України, в частині у якій вони не встановлюють нових обовязків, скасовують чи звужують прав, що належні учасникам судового процесу, чи обмежують їх використання. Відповідно до ч.ч. 2-6 ст. 19, ч.ч. 3-4 ст. 274 ЦПК України, з огляду на предмет та ціну позову, дана справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про розгляд даної справи згідно з ЦПК України за правилами спрощеного позовного провадження. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 03.08.2017 року скасовано судовий наказ від 10.07.2017 року, виданий за заявою ОКП "Донецьктеплокомуненерго". Заборгованість відповідача за надану теплову енергію по квартирі, розташованій за адресою: Донецька область м. Селидове вул. К.Маркса, 13/74 за період з 01 жовтня 2010 р. по 01 травень 2017 р. з урахуванням субсидії складає: 15932 грн. 10 коп., що підтверджується розрахунком ОКП "Донецьктеплокомуненерго" по особистому рахунку № 1337. На підставі викладеного, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. [PERSON] України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Відповідно до ст.19 [PERSON] України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Згідно з п.7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків» затверджених Постановою КМУ №45 від 24 січня 2006 року «Про внесення змін до постанови Кабміну від 08 жовтня 1992 року №572», власник та наймач квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. [PERSON] України «Про житлово-комунальні послуги» врегульовані права та обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, якими є власник, споживач, виконавець та виробник, серед яких обов'язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості, згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладання із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за недотримання умов його виконання, згідно з типовим договором. Правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а його обов'язком - оплатити житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Крім того, відповідно до [PERSON] України «Про захист прав споживачів» відповідач є споживачем комунальних послуг. [PERSON] передбачено, що під договором слід розуміти усну чи письмову угоду між споживачем та виконавцем послуг. [PERSON] також передбачає оформлення письмової угоди через посередництво квитанцій та інших розрахункових документів. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 [PERSON] України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно ст. 20 [PERSON] України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦКУ передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Квартира відповідача є невід,ємною частиною багатоквартирного житлового будинку, який приєднано до системи централізованого теплопостачання, тому він є користувачем теплоенергії, яку надає позивач. А саме з моменту підключення житлового будинку № 13 по вул. К.Маркса в м. Селидове до системи централізованого опалення. Позивачем було надано теплову енергію до будинку № 13 по вул. К.Маркса, в м. Селидове. Тому суд вважає, що відповідач [PERSON] несе відповідальність за зобов'язанням, щодо сплати послуг за теплоенергію. Що стосується суми заборгованості, яку належить стягнути з відповідача, суд зазначає наступне. За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Саме такий висновок розяснено у постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 року у справі №761/12553/15-ц. Як вбачається з особового рахунку№1337, заборгованість виникла у період з жовтня 2010 року по травень 2017 року. У зазначений період відповідачем виплата здійснювалась частково. Таким чином, суд вважає за необхідне застосувати позовну даність, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за період з 01 жовтня 2010 року по 01 квітень 2014 року задоволенню не підлягають. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути заборгованість за надану теплову енергію за період з квітня 2014 року по травень 2017 року з урахуванням часткової оплати у розмірі 12889,40 грн. Оскільки на час розгляду справи заборгованість не оплачена та завдає збитків позивачу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення інфляційних збитків та 3% річних обґрунтовані та підлягають задоволенню за період з квітня 2014 року по травень 2017 року, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі вищезазначеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача за період з квітня 2014 року по травень 2017 року індекс інфляції у розмірі 3312 грн. 09 коп., три відсотки річних у розмірі 537 грн. 62 коп. з урахуванням строку позовної давності. Відповідно до ст. 133,141 ЦПК України суд вважає за необхідне судові витрати покласти на відповідача.

Outcome: partial