Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

із позовною заявою про визнання за заповітом права власності на спадкове майно у суд звернулася [PERSON] до Бригинцівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області. Позовні вимоги мотивовані тим, що після смерті матері позивача - [PERSON], яка померла [INFO], залишилося спадкове майно, яке як спадщину у визначений строк позивач прийняла, проте оформити право власності на успадкований будинку [ADDRESS], не має можливості, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на ім'я [PERSON]. Крім того, до складу спадкового майна входять земельні ділянки площами 2,0564 га; 0,8514 га; 0,2500 га; 0,2305 га. Оформити право власності на вищевказані земельні ділянки позивач не може з огляду на те, що державні акти на ці земельні ділянки були втрачені. В судові засідання учасники справи не з'являлися. В матеріалах справи міститься: - клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності; - заява за підписом голови Бригинцівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області про розгляд справи за відсутності представника ради та визнання позовних вимог. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання позовних вимог відповідачем суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України з причин неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи, що визнання відповідачами позову не суперечить закону, суд дійшов наступних висновків. При судовому розгляді цивільної справи встановлено, що [PERSON] померла [INFO]. Після померлої [PERSON] залишилось спадкове майно - житловий будинок із надвірними будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] та земельні ділянки. Після смерті [PERSON] Козелецькою районною державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа, з копії якої вбачається, що: 19 грудня 2003 року [PERSON] залишила заповіт, за яким все своє майно заповідала [PERSON] (за станом на 01 липня 2014 року заповіт не відмінявся, майно нікому іншому не перезаповідалося); 01 липня 2014 року [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. Відповідно до довідки, виданої виконкомом Бригинцівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області 16 липня 2014 року, житловий будинок [ADDRESS] був побудований та введений в експлуатацію в 1952 році і був зареєстрований в погосподарській книзі сільської ради за № 290 за станом на 01.01.1953, що відповідало діючому на той час законодавству. Згідно з довідкою, виданою виконкомом Бригинцівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області 01 липня 2014 року, житловий будинок [ADDRESS] за станом на 01 липня 1990 року відносився до суспільної групи «колгоспний двір», членом якого на той час була [PERSON]. Судом на підставі аналізу копії погосподарських книг за 1953-1955 роки, 1980-1983 роки, 1983-1985 роки, 1986-1991 роки встановлено, що першопочатково статус двору був «колгоспний» (оскільки його власником були членами колгоспу с/г артіль ім. Сталіна), а потім статус двору з 1986 року змінився на «службовий», оскільки єдиним його членом була [PERSON], яка працювала продавцем. За станом на 1991 рік статус двору не змінювався, його членом була лише [PERSON] На імя [PERSON] було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №885555, розташовану по [ADDRESS] площею 0,2305 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до інформації з Реєстру права власності на нерухоме майно від 03.10.2014 № 27669262 та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.10.2014 № 27668950 у вказаних реєстрах відомості щодо об'єкта по [ADDRESS] відсутні. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. N 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Зважаючи на те, що житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS], побудований і прийнятий в експлуатацію, зареєстрований в сільській раді та розташований на відведеній для цього земельній ділянці, він може бути об'єктом спадкування. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Перешкодою в отриманні позивачем свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно є те, що за життя спадкодавцем не було оформлено правовстановлюючі документи на будинок. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] в частині визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] підлягають задоволенню. Щодо визнання права власності на земельні ділянки суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. 10 грудня 2001 року на ім'я [PERSON] на підставі рішення 16 сесії 23 скликання Бригинцівської сільської ради від 02 серпня 2001 року було виготовлено та видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2,91 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з яких 2,06 га - рілля, 0,85 га - пасовища /Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЧН № 032644/. Як вбачається з напису, зробленому на вказаному акті, 17 грудня 2010 року приватним нотаріусом Козелецького районного нотаріального округу Чернігівської області [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, на підставі якого право власності на земельну ділянку перейшло до [PERSON]. 07 березня 2008 року на ім'я [PERSON] на підставі рішення 10 сесії 5 скликання Бригинцівської сільської ради від 26 жовтня 2007 року було виготовлено та видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,23 га для ведення особистого селянського господарства /Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 885555/. 07 березня 2008 року на ім'я [PERSON] на підставі рішення 10 сесії 5 скликання Бригинцівської сільської ради від 26 жовтня 2007 року було виготовлено та видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд /Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 885554/. Позивач просить визнати за нею право власності на земельні ділянки, оскільки державні акти було втрачено, про що в пресі розміщено відповідне оголошення. Згідно зі ст. ст. 81, 126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами. У відповідності до ст. 152 ч.3 п. "а" ЗК України -"захист прав громадян та юридичних осіб здійснюється шляхом визнання прав". При розробленні технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки та внесенні до автоматизованої системи відомостей про земельні ділянки, належні [PERSON] на підставі: - Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЧН № 032644, було встановлено, що фактична площа земельних ділянок становить 2,0564 га, кадастровий номер 7422081500:89:090:0636, та 0,8514 га, кадастровий номер 7422081500:89:091:0636; - Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 885554, було встановлено, що фактична площа земельної ділянки становить 0,2500 га, кадастровий номер 7422081500:03:001:0081; - Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 885555, було встановлено, що фактична площа земельної ділянки становить 0,2305 га, кадастровий номер 7422081500:03:001:0082. Відповідно до п. 2 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17 жовтня 2012 року, відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об'єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом, тому суд вважає, що саме в витязі з Державного земельного кадастру більш повно та достовірно визначено площу земельної ділянки. Згідно з витягами з Державного земельного кадастру про земельні ділянки від 31 липня 2014 року за вказаними вище земельними ділянками відомості про обмеження у користуванні не зареєстровані. Таким чином, суд дійшов висновку, що за позивачем в порядку спадкування підлягає визнанню право власності на згадані земельні ділянки.

Outcome: approved