Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

в позові вказано, що відповідач отримує житлово-комунальні послуги відповідно їх структури та періодичності, визначеної рішенням Івано-Франківської міської ради від 15/09/2011 р. та 29/052012 р., які надає позивач. Однак відповідач не здійснює оплату за спірні житлово-комунальні послуги, а тому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість з їх оплати в примусовому порядку в сумі 2052,78. В судовому засіданні відповідач заперечив позов та надав пояснення про те, що прибирання під`їзду та прибудинкової території здійснюється позивачем несвоєчасно, а відповідача не повідомлено про графік такого прибирання; після доведення відповідачем площі прибудинкової території відповідач розпочав здійснювати прибирання прибудинкової за більшою площею; димарі в будинку розпадаються, і ламають шифер, але з цього приводу позивач не реагує на звернення відповідача; відповідач ремонтував дах і здійснював теплоізоляцію труб самостійно. Судом встановлено наступні обставини. В судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання про те, що вона є дружиною відповідача; неодноразово звертались до позивача з претензіями, прибудинкова територія не прибиралась і на ній завелись змії; з квітня 2015 року позивач прибирає територію; з квітня 2015 р. відповідач сплачує за послуги щодо прибирання території; в під`їзді відповідача прибиральниця позивача пофарбувала лише одне вікно, а інше не дофарбувала; позивач забрав пісочницю з подвір`я. Відповідно до рішення Івано-Франківської міської ради позивача визначено в якості виконавця послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території в м. Івано-Франківськ. 15/09/2011 р. рішенням Івано-Франківської міської ради затверджено структуру строки та періодичність сплати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території в м. Івано-Франківськ. 27/12/11 р. рішенням Івано-Франківської міської ради №842 затверджено побудинкові тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території в м. Івано-Франківськ. Рішенням Івано-Франківської міської ради від 25/04/2013 р. №1043-35 затверджено тимчасові схеми прибудинкових територій. Відповідно до п. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до п. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні відповідач не заперечив ту обставину, що він є власником квартири [ADDRESS]. Відповідно до п. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Так, відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Відповідно до ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Форма та зміст типового договору затверджені\~постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009р. № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій».\~ Відповідач не надав суду будь-якого власного розрахунку на спростування розрахунку позивача щодо платежів за житлово-комунальні послуги із урахуванням якості таких послуг і його претензій щодо якості послуг. Також суду не надано жодного доказу фіксування обставин якості і претензій щодо такої якості, у формі і спосіб, які передбачені положеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги» або Закону України «Про захист прав споживачів». Однак відповідно до п. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частини першої\~ статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"\~ балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Відповідно до ч. 2\~ ст. 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"\~ ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Позивачем пред`явлено позов до відповідача з приводу оплати за послуги щодо поточного утримання будинку та прибудинкової території. В свою чергу заперечення відповідача стосувались щодо не здійснення позивачем витрат на капітальний ремонт конструкції даху та покрівлі будинку, капітальний ремонт димаря, не відловлювання позивачем тварин на прибудинковій території. Однак зазначені послуги не включені до структури послуг та не включені до тарифу відповідних послуг, а тому вони не входили до предмету доказування в даному спорі. Відповідно до п. 3 ст. 58 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 160 ЦПК України головуючий зобов`язаний усувати із судового розгляду все те, що не входить до предмету доказування. Так в своєму письмовому поясненні на заперечення позову відповідач висловився про те, що в цьому спорі його заборгованість перед позивачем підлягає скасуванню, позивач зобов`язаний якісно здійснювати прибирання, відремонтувати димарі, привести в належний вигляд вікно, вирішити питання щодо заміни покрівлі даху. Вказана заява не була подана до суду й формі зустрічного позову, під час судового розгляду відповідач не просив суд його письмове пояснення в якості зустрічного позову, а тому зазначена заява не підлягала розглядові саме у такій формі. В свою чергу в п. 3 ст. 27 ЦПК України вказано, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. При цьому відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93) право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. Одним із таких обмежень є обов`язок для відповідача звернутися до суду у встановленій законом формі для забезпечення можливості на розгляд зустрічних прохань саме у формі зустрічного позову, а не у формі довільної заяви, що за змістом є письмовим запереченням проти позову і реалізується на підставі ст. 27 ЦПК України. В справі Європейського суду з прав людини «Вайт та Кенеді проти Німеччини» (Waite and Kennedy v. Germany), заява № 26083/94, п. 54, ЕСПЛ 1999-I вказано, що саме національні суди повинні володіють компетенцією тлумачити національне законодавство, в першу чергу процесуальне законодавство, та надавати оцінку наданим їм доказам. Таким чином позивач обґрунтував позов належними правовими підставами, а відповідач не спростував позов. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд, -

Outcome: approved