Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

В березні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до управління УМВС України в Івано-Франківській області та прокуратури Івано-Франківської області про відшкодування в солідарному порядку моральної шкоди, яка завдана йому бездіяльністю посадових осіб правоохоронних органів при вирішенні його заяви від 17 грудня 2014 року. Позов обгрунтований тим, що ухвалою слідчого судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 16 березня 2015 року визнано бездіяльність посадових осіб слідчого відділу Рогатинського РВ УМВС України в Івано-Франківській області щодо невнесення ними відомостей про злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань (надалі ЄРДР) відповідно до вимог ч.1 ст.214 КПК України за його заявою від 17 грудня 2014 року . Внаслідок таких дій йому завдано моральної шкоди в сумі 2 000 грн, яку просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів на підставі ч.6 ст.1176 та ч.1 ст.1190 ЦК України. В обґрунтування розміру моральної шкоди в позовній заяві зазначив, що зазнав сильних душевних страждань , які відобразились на його стану здоров`я та виразились в порушенні сну та спокою, матеріальному становищі, погіршенні відносин з рідними. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав з підстав наведених в позовній заяві та просив його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача управління УМВС України в Івано-Франківській області Пендель О.Я. подав письмові заперечення проти позову та просив розгляд справи проводити у його відсутності. Заперечення обґрунтував тим, що позивач необґрунтовано звинувачує їх у заподіянні моральної шкоди та неправильно дає оцінку доказів. Бездіяльність слідчого щодо невнесення ним відомостей про злочин до ЄРДР на підставі заяви [PERSON] від 17 грудня 2014 року не є підставою для відшкодування моральної шкоди в силу вимог ст.1176 ЦК України та Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність , органів досудового розслідування, прокуратури і суду". Крім цього з врахуванням вимог ст.ст.23, 1167 ЦК України та п.5 ст.40 КПК України управління УМВС України в Івано-Франківській області, як юридична особа будь-якої моральної шкоди позивачу не завдавала та є неналежним відповідачем по даній справі. Також позивач не надав доказів , які б підтверджували погіршення його стану здоров`я та відносин з рідними, а також не навів причинного зв'язку між бездіяльністю відповідача та спричиненням моральної шкоди позивачу. Просив в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача прокурор прокуратури Івано-Франківської області Ляхович Д.С. в судовому засіданні заперечувала проти позову, посилаючись на необґрунтованість вимог позивача, яка полягає в неправильній ним оцінці доказів. Зокрема ухвалою слідчого судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 16 березня 2015 року дії прокурора не визнавались неправомірними. Слідчим суддею в порядку КПК України зобов'язано було начальника слідчого відділу Рогатинського РВ УМВС України в Івано-Франківській області вчинити певні дії. Крім цього в своїх запереченнях представник відповідача покликався на відсутність доказів у позивача щодо заподіяння йому моральних страждань, а також в позовній заяві не має обґрунтування розміру моральної шкоди. Також вказав, що між шкодою та діями прокуратури відсутній причинний зв'язок та вина прокуратури Івано-Франківської області. Просила в задоволенні позову відмовити . Вислухавши пояснення позивача, представника прокуратури Івано-Франківської області, письмові пояснення представника управління УМВС України в Івано-Франківській області , показання свідка, роз'яснення спеціаліста лікаря-психіатра та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Частинами 1, 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами в розумінні ст. 57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. 17 грудня 2014 року [PERSON] звернувся із заявою до слідчого відділу прокуратури Івано-Франківської області щодо неправомірних дій працівників Стратинської ЗОШ Рогатинського району, відділу освіти Рогатинської райдержадміністрації Івано-Франківської області, а також медичних працівників Рогатинської ЦРЛ, з вини яких було допущено дитину з вадами фізичного розвитку до навчання в Стратинську ЗОШ, яка не є навчальним закладом для дітей, які потребують корекції фізичного розвитку та просив внести дані відомості в ЄРДР. 18 грудня 2014 року дану заяву із прокуратури Івано-Франківської області було направлено до Рогатинського РВ УМВС України в Івано-Франківській області та надано позивачу відповідне роз'яснення . Дії прокуратури Івано-Франківської області щодо направлення заяви [PERSON] до Рогатинського РВ УМВС України в Івано-Франківській області, позивачем не оскаржувались. На дану заяву начальником Рогатинського РВ УМВС України в Івано-Франківській області було надано відповідь листом від 13 січня 2015 року за №177, де зазначено, що в ході проведеної перевірки встановлено, що немає підстав для внесення даних відомостей до ЄРДР. Не погодившись з діями посадових осіб Рогатинського РВ УМВС України в Івано-Франківській області щодо такого вирішення його заяви, [PERSON] в порядку ст.303 КПК України подав до суду скаргу на бездіяльність працівників правоохоронних органів, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за його заявою від 17 грудня 2014 року. Ухвалою слідчого судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 16 березня 2015 року скаргу [PERSON] було задоволено, зобов`язано начальника слідчого відділу Рогатинського РВ УМВС України в Івано-Франківській області внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР на підставі його заяви від 17 грудня 2014 року. [PERSON] звернувся в суд з позовом про відшкодування моральної шкоди завданої протиправною бездіяльністю посадових осіб правоохоронних органів , а саме невнесення ними відомостей про злочин до ЄРДР. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої, ніж передбачено в ч.ч. 1 - 5 цієї норми, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Отже, сам факт визнання бездіяльності посадових осіб слідчого відділу Рогатинського РВ УМВС України в Івано-Франківській області, який полягав у невнесенні відомостей до ЄРДР, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди. Як вбачається з матеріалів справи, право на оскарження бездіяльності працівників слідчого відділу Рогатинського РВ УМВС, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви про кримінальне правопорушення, як це передбачено ст.303 КПК України, [PERSON] вже було реалізовано, а судовим рішенням зобов'язано начальника слідчого відділу внести відповідні відомості в ЄРДР. Крім цього, суд зазначає, що дії прокурора з цього приводу неправомірними не визнавались. Що стосується відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає наступне. Частиною 1 ст.23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як роз'яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав деліктної відповідальності при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди необхідно також встановлювати наявність такої шкоди, протиправну поведінку заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача та вину. Заявляючи вимогу про відшкодування моральної шкоди [PERSON] вказував на те, що зазнав сильних душевних страждань, які відобразились на його стану здоров`я та виразились в порушенні сну та спокою, матеріальному становищі, погіршенні відносин з рідними . Однак, жодних належних та допустимих доказів, на підтвердження своїх вимог позивач не надав. Що ж стосується доводів позивача про погіршення стану здоров'я та виконання у зв'язку з цим лікарських призначень, а також долучені ним як письмові докази записи в медичній карті амбулаторного хворого від 26 травня 2015 року та записи медичних препаратів Релакс та Міасер не є тими фактичними даними, на підставі яких суд установлює наявність обставин, що обґрунтовують його вимоги. Такі дані встановлюються висновками експертів, письмовими доказами (наприклад: листками призначення, медичними довідками, висновками). Однак таких доказів позивачем не долучено до матеріалів справи. Крім цього , під час дослідження медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] та скориставшись усними роз'ясненнями спеціаліста - районного лікаря-психіатра Рогатинської ЦРЛ Довгас О.В., судом встановлено, що вказаний 26 травня 2015 року лікарем-неврологом діагноз: вегето-судинна дистонія, тобто зміни, підвищення артеріального тиску мали місце ще з 2012 , 2013 рр., оскільки є відповідні записи лікаря терапевта та лікаря невролога, тобто раніше ніж обставини , якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Виходячи з вище викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди із відповідачів.

Outcome: dismissed