Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] пред`явила до суду позов до відповідача Байковецької сільської ради, Тернопільського району, Тернопільської області, у якому просить визнати за нею право власності на 1/5 частину житлового будинку, загальною площею 82, 4 кв.м., житловою площею 49, 6 кв.м., з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, що знаходиться по [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те що є спадкоємцею за заповітом після померлого [INFO] батька - [PERSON] . До складу спадщини входить також 1/5 частина житлового будинку, загальною площею 82, 4 кв.м., житловою площею 49, 6 кв.м., з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, що знаходиться по [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок станом на 01 липня 1990 року належав до суспільної групи колгоспний двір,головою якого був [PERSON] , членами двору були: [PERSON] - дружина, [PERSON] - дочка, [PERSON] - дока; [PERSON] - син. Однак, звернувшись у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, постановою нотаріуса відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зокрема на частку у житловому будинку, що знаходиться по [ADDRESS] , у зв`язку із відсутністю державної реєстрації права власності на житловий будинок. При цьому, позивачка вказує, що дружина померлого - [PERSON] відмовилась від обов`язкової частки у спадщині. У зв`язку із відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, позивачка позбавлена можливості оформити спадкове майно у нотаріальному поряду, у зв`язку із чим просить позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 листопада 2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. 21 січня 2021 року судом закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду, про що постановлено ухвалу суду, занесену до протоколу судового засідання. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Від відповідача Байковецької сільської ради Тернопільського району, Тернопільської області надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності їх представника, згідно якої не заперечують проти задоволення позовних вимог. Судом установлено: Згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого 28 лютого 1991 року виконавчим комітетом Тернопільської районної ради на підставі рішення Тернопільської районної ради №40 від 27 лютого 1991 року цілий житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] належить колгоспному двору, що складається із п`яти членів, головою якого є [PERSON] . Згідно інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна №896 виданої 21 липня 2020 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації по обліку бюро будинковолодіння [ADDRESS] рахується за: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Раніше будинковолодіння рахувалося в [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] , про що складено актовий запис №103 Виконавчого комітету Байковецької сільської ради, Тернопільського району, Тернопільської області, яким видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до заповіту [PERSON] , складеного 26 грудня 2018 року у с. Чернелів-Руський, Тернопільського району, Тернопільської області, посвідченог секретарем Чернелево-Руської сільської ради, Тернопільського району, Тернопільської області Кузьмяк Петром Івановичем та зареєстрованого в реєстрі за №48, [PERSON] заповів [PERSON] усе належне йому майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося і все те, на що він за законом матиме право. Як убачається із довідки №154, виданої 10 листопада 2020 року Байковецькою сільською радою, Тернопільського району, Тернопільської області, на час смерті [PERSON] , разом із ним за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: [PERSON] - дружина; [PERSON] - дочка та [PERSON] - внук. Згідно довідки №122, виданої 31 липня 2020 року Байковецькою сільською радою, Тернопільського району, Тернопільської області, будинковолодіння, яке знаходиться по [ADDRESS] станом на 01 липня 1990 року - двір колгоспника, членами якого були: [PERSON] - голова двору; [PERSON] - дочка, [PERSON] - дочка; [PERSON] - дочка; [PERSON] - син. Позивачка [PERSON] є дочкою [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 23 березня 1968 року Чернелево-Руською сільською радою депутатів трудящих та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 02 червня 1990 року у відділом ЗАГСу міськвиконкому м. Тернопіль, яким стверджується, що після укладення шлюбу із [PERSON] , позивачці було присвоєно прізвище « [PERSON] ». Як убачається із наданих на запит суду Державним нотаріальним архівом Тернопільської області матеріалів спадкової справи №108/2020, заведеної приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Чопик Іриною Ярославівною до майна померлого [PERSON] , позивачка [PERSON] 11 червня 2020 року звернулася до приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Чопик Ірини Ярославівни із заявою про прийняття спадщини після померлого батька [PERSON] . Також, [INFO] дружина померлого - [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про відмову від обов`язкової частки у спадщині після померлого чоловіка - [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Чопик І.Я. від 04 серпня 2020 року за №402/02-31 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] , зокрема на частку житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] , оскільки чинним законодавством не передбачено власність колгоспного двору, а також відсутня державна реєстрація права власності на житловий будинок. 10 липня 2020 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS] . Як убачається із характеристики будинку, господарських будівель та споруд, вказане будинковолодіння складається із: А - житловий будинок, 1973 року побудови; а - прибудова, 1973 року побудови; Пд - підвал, 1973 року побудови; а1 - сходи; а2 - вхід в підвал; Б - літня кухня, 1980 року побудови; В - гараж, 1980 року побудови; Г - хлів, 1970 року побудови; Д - господарська будівля, 1978 року побудови; Ж - навіс, 1978 року побудови; Е - господарська будівля, 1985 року побудови; Є - вбиральня, 1985 року побудови; І - вимощення; ІІ - вимощення; 1 - огорожа; 2 - ворота з хвірткою; 3 - свердловина. Згідно Експлікації приміщень, загальна площа житлового будинку становить 82,4 кв.м., житлова площа - 49,6 кв.м. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] станом на 15 квітня 1991 року належав до суспільної групи «колгоспний двір». Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Так, у відповідності до чинного на той час законодавства, зокрема положень Цивільного кодексу Української РСР 1963 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно з ст. 13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином, записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади / публічних актів /, що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. На час виникнення спірних правовідносин, порядок введення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів / далі - Вказівки /, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР /далі - Держкомстат СРСР / від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР № 69 від 25 травня 1990 р. Відповідно до п. 20 Вказівок суспільна група господарства встановлюється в залежності від роду занять голови господарства /сім`ї/. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 14.01.2014 року у справі №6-145цс13 та від 18 листопада 2015 року № 6-350цс15. Таким чином, право на частку у колгоспному дворі мають всі члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на таку частку. Станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору, що знаходиться по [ADDRESS] були: [PERSON] - голова двору; [PERSON] - дочка, [PERSON] - дочка; [PERSON] - дочка; [PERSON] - син. Таким чином, кожному члену даного колгоспного двору належить по 1/5 частині житлового будинку. Відповідно до ст. 1216-1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У ст.1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відтак, позивачка [PERSON] як спадкоємець за заповітом набула права на спадкування належної [PERSON] 1/5 частини житлового будинку, з відповідною часткою надвірних будівель і спору, що знаходиться по [ADDRESS] Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, беручи до уваги визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону та не порушує прав та інтересів інших осіб, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом визнання за [PERSON] право власності на 1/5 частину житлового будинку, загальною площею 82, 4 кв.м., житловою площею 49, 6 кв.м., з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, що знаходиться по [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved