Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті фізичної особи. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що його мати 08.02.2016 року, перебуваючи на тимчасово окупованій території в м. Донецьку Донецької області, померла від загального захворювання. Заявник зареєструвався як переміщена особа за адресою: [ADDRESS]. Документом, що підтверджує факт смерті матері, є лікарське свідоцтво про смерть № 125 від 08.02.2016 року. 09.02.2016 року заявник зареєстрував факт смерті матері та отримав свідоцтво про її смерть зразка, що використовується та тимчасово окупованій території. Заявнику 09.02.2016 року було відмовлено відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вугледарського міського управління юстиції у Донецькій області в реєстрації смерті матері в звязку з тим, що державні органи України не визнають документи, надані органами, що розташовані на території не підконтрольній Україні. З метою захисту прав та інтересів як громадянина України [PERSON] просить суд встановити факт смерті його матері [PERSON], [INFO], яка померла 08.02.2016 року в м. Донецьк Донецької області. Заявник [PERSON] в судовому засіданні підтримав свої вимоги та наполягав на їх задоволенні, просив суд встановити факт смерті його матері [PERSON], [INFO], яка померла 08.02.2016 року м. Донецьк Донецької област. Представник заінтересованої особи - відділу державної реєстрації актів цивільного стану Вугледарського міського управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд, зясувавши думку заявника, заслухавши пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява про встановлення факту смерті підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є сином померлої [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження IV-УР № 961795, виданим 03.11.1961 року. В матеріалах справи міститься копія паспорту громадянина України [PERSON], згідно якого місце його проживання зареєстровано за адресою: [INFO] (а.с.4). Відповідно до довідки № [NUMBER] від 18.11.2014 року [PERSON] був взятий на облік, як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО. Контактна адреса переміщення: Донецька область, м. Вугледар, вул. 30-річчя Перемоги[ADDRESS]. Дію довідки подовжено з 20.11.2015 року (а.с.10). Відповідно до довідки № [NUMBER] від 18.11.2014 року [PERSON] була взята на облік, як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО. Контактна адреса переміщення: Донецька область, м. Вугледар, вул. 30-річчя Перемоги[ADDRESS]. Дію довідки подовжено з 20.11.2015 року (а.с.9). [PERSON] померла 08.02.2016 року в лікарні № 1 м. Донецька, в звязку з чим було видано лікарське свідоцтво про смерть № 125 від 08.02.2016 року та свідоцтво про смерть ДНР № 017393 від 09.02.2016 року органами, розташованими на тимчасово окупованій території України (а.с.6-7). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] хворіла, 08.02.2016 року померла в лікарні. 09.02.2016 року її поховали в м. Донецьку. [PERSON] зазначила, що була присутня на похороні [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] хворіла, в звязку з чим її поклали в лікарню. 08.02.2016 року [PERSON] померла в лікарні. 09.02.2016 року її поховали в м. Донецьку. [PERSON] зазначила, що була присутня на похороні [PERSON] Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до п. 1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Згідно з ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Відповідно до ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Надані заявником копія лікарського свідоцтва про смерть № 125 від 08.02.2016 року та копія свідоцтва про смерть серії ДНР № 017393 від 09.02.2016 року, не приймаються до уваги судом, оскільки у відповідності до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» дані документи не є належними доказами по справі. Згідно з ч. 1, 3 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» Державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Відповідно до п. 1 Розділу 5 "Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні", затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 року, підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Суд дійшов висновку, що заявник є громадянином України, зареєстрований та проживає на території України. Його мати [PERSON] також була громадянинкою України, але перебувала на тимчасово окупованій території України - в м. Донецьку Донецької області, де померла 08.02.2016 року, про що було видано лікарське свідоцтва про смерть № 125 від 08.02.2016 року та свідоцтво про смерть серії ДНР № 017393 від 09.02.2016 року, які згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсними, що унеможливлює отримання заявником свідоцтва про смерть в органах державної реєстрації актів цивільного стану України. Встановлення факту смерті [PERSON] має для заявника юридичне значення, так як дозволяє йому реалізувати право на отримання свідоцтва про смерть матері. За таких обставин, заява [PERSON] про встановлення факту смерті підлягає задоволенню.

Outcome: approved