Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся 04 липня 2016 року до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства АрселорМіттал [PERSON] Ріг (далі ПАТ АМКР) про відшкодування моральної шкоди, в якій просить стягнути з відповідача на його користь 275000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, судові витрати у справі. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що він працював у ПАТ «АМКР підземним гірничим робітником. Під час виконання трудових обовязків 24 грудня 2013 року з ним стався нещасний випадок: впав з трапику для пересування людей , який веде до підйомної клітини та травмував праву ногу в гомілковостопному суглобі. За висновком МСЕК від 09.04.2014 року йому первинно встановлено 20% втрати професійної працездатності , МСЕК від 08.04.2015 р. повторно підтверджено 20 % втрати працездатності в звязку з виробничою травмою. В звязку з травмою змушений був змінити ритм та організацію свого життя, постійно приймати знеболювальні ліки, відвідувати медичні заклади, лікуватися. Вважає винним в нещасному випадку відповідача, тому звернувся до суду з цим позовом. В судовому засіданні позивач присутнім не був, скориставшись правом представництва відповідно до ст..38 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] (довіреність від 12.04.2016 р.. дійна до 12.07.2017 року) підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на ті самі підстави, та зазначив, що вини позивача у нещасному випадку за результатами розслідування не встановлено, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ АМКР - [PERSON] (довіреність №14-320юр від 19.08.2016 року, дійсна по 20.11.2016 р.), заперечувала проти позову, посилаючись на те, що причиною нещасного випадку є те, що позивач повною мірою не забезпечив свою особисту безпеку, при пересуванні не був уважним та обережним, порушив інструкцію з охорони праці, супутні причини нещасного випадку - відсутні. З боку відповідача відсутні будь-які неправомірні дії чи бездіяльність, тобто вина підприємства у нещасному випадку. Крім того, не надано належних доказів на підтвердження факту спричинення моральної шкоди, розмір якої завищений та необґрунтований. Вислухавши в судовому засіданні пояснення позивача, представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] працював з 08.04.2008 року - ВАТ «Міттал Стіл [PERSON] Ріг» (правонаступником являється ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг») - підземним гірничим робітником, 29.07.2015 року звільнений за власним бажанням, що підтверджується записами в трудовій книжці ( а.с.7,8). Відповідно до акту проведення розслідування нещасного випадку (аварії), що сталася 24 грудня 2013 року о 06 годині 30 хвилин, складеного 26 лютого 2014 року , основною причиною нещасного випадку (аварії) визнано психофізіологічна не турбувався про особисту безпеку, при пересуванні не був уважним та обережним, чим порушив п.п.1.13,2.6 Інструкції з охорони праці «загальні вимоги безпеки для робітників підприємства» ОП.228.01.12, затвердженої наказом голови адміністрації з охорони праці і екології від 25.01.2012 року №90 , статтею 14 закону України «про охорону праці»; супутні причини відсутні ( а.с.9-12) Особами , діяльність або бездіяльність яких призвела до нещасного випадку, встановлено: [PERSON] Нещасний випадок визнано таким, що повязаний з виробництвом ( а.с.12). Про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом складено акт №6 від 26.02.2014 року (Форма Н-1), відповідно до п.7 якого встановлено, що основною причиною нещасного випадку є - основна причина: особиста необережність потерпілого , супутні причини відсутні (а.с. 30,31). Згідно виписки із медичної карти №220/58 від 30.01.2015р. в звязку з травмою [PERSON] був госпіталізований в КЗ «Міська клінічна лікарня № 8», де проходив лікування, за основним діагнозом: наслідки виробничої травми (24.12.2013р.), у вигляді: посттравматично згибаюче-розгибаючої контактури правого гомілковостопного суглобу, больовий синдром. Виписаний був в задовільному стані (а.с.32). Згідно виписки із медичної карти №901/98 від 14.03.2016р. в звязку з травмою [PERSON] був госпіталізований в КЗ «Міська клінічна лікарня № 8», де проходив лікування, за основним діагнозом: наслідки виробничої травми (24.12.2013р.), у вигляді: посттравматичного деформуючого артрозу правого гомілковостопного суставу, змішаної контактури правого гомілковостопного суставу, ахіллобурсита справа, больовий синдром. Виписаний без покращення. Лікарями встановлено лікувальні та трудові рекомендації нагляд лікаря травматолога, фізіотерапевтичні процедури, санаторно курортне лікування (а.с.33). Відповідно до висновку МСЕК 09.04.2014 року позивачу первинно встановлено 20 відсотків втрати професійної працездатності в звязку з виробничою травмою, при наступному огляді 08.04.2015 року підтверджено 20% втрати професійної працездатності, наступний переогляд 01.03.2016 року. Противопоказано важка фізична праця, робота з нагрузками. Лікарями встановлено рекомендації нагляд лікаря травматолога, фізіотерапевтичні процедури, санаторно курортне лікування. ( а.с.14,15). Із виписки із протоколу засідання комісії по охороні праці ПАТ «АреслорМіттал [PERSON] Ріг» встановлено, що комісією була зменшена позивачу одноразова допомога в розмірі 10% в звязку із його виною в нещасному випадку (а.с.16). Як вбачається із трудової книжки позивача потерпілий є досвідченим працівником, стаж його роботи за професією підземного гірничого робітника на ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» становить майже 7 років. Судом при розгляді справи не встановлено, а відповідачем не доведено, що [PERSON] раніше допускав порушення Інструкції з охорони праці. Доводи відповідача про те, що травмування позивача відбулося саме внаслідок його дій, а також щодо відсутності правових підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди, безпідставні, оскільки нещасний випадок з позивачем стався під час виконання ним трудових обовязків, а ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобовязаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець- ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» несе безпосередньо відповідальність за порушення зазначених вимог. Суд вважає, що в даному випадку саме відповідач ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» - повинен виплатити позивачеві моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Статею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом (ч.3 ст.1166 ЦК України). Згідно 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. У відповідності до ст. 4 Закону України "Про охорону праці", державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до\~ст.237-1 КЗпП України\~ за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Враховуючи, що виконання трудових обовязків [PERSON] являються такими, що виконувалися в інтересах відповідача, суд розцінює їх як такі, що виконувалися потерпілим внаслідок сумлінного ставлення до своєї роботи та вчинювалися внаслідок добросовісної помилки, щодо сприймання потерпілим в першу чергу інтересів виробництва та своїх обов'язків, ніж своєї безпеки. З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди незалежно від наявності з цього приводу висновку МСЕК, яку повинен відшкодувати саме відповідач, як власник підприємства, який не створив працівнику безпечні умови праці, що призвело до ушкодження його здоров'я на виробництві, та моральних страждань потерпілого. За таких обставин, вимоги позивача до ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству. Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд враховує роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості . З огляду на встановлені фактичні дані у їх сукупності, враховуючи психологічний та моральний стан позивача, який при виконанні трудових обов'язків був тяжко травмований, внаслідок нещасного випадку, в результаті втратив працездатність в розмірі 20 відсотків, позивачу на час травмування було 33 роки, на теперішній час позивач постійно відчуває болі і обтічність в області правого гомілковостопного суглобу, обмеження об`ємів рухів у цьому суглобі (не може стовідсотково згинати та розгинати цей суглоб), ходить за допомогою палиці, для позивача це не лише фізичні щоденні болі, а також нервовий стрес та потрясіння, отже беручи до уваги обставини характеру спричиненої шкоди, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на його користь 18000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переживав протягом тривалого часу та які переносить на теперішній час. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial