Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

В травні 2017 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Добропільської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його дочки [PERSON], [INFO], та призначити позивачку опікуном [PERSON] і просить стягнути з [PERSON] аліменти в її користь на утримання малолітньої [PERSON] у розмірі ? частин з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є бабусею неповнолітньої [PERSON], [INFO], з якою з 2013 року проживає разом, піклується і виховує її. Мати дитини - [PERSON] померла [INFO] року, батько дитини [PERSON] проживає окремо від дитини. На даний час відповідач не займається і не бере участі у вихованні та піклуванні своєї доньки, ухиляється від обов'язку утримувати свою дочку, він має іншу родину, в якій у нього народилась дитина. В судовому засіданні позивач позовні вимоги про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів підтримала з мотивів викладених у позовній заяві, а позовну вимогу про встановлення опіки просить залишити без розгляду. Представник третьої особи орган опіки та піклування Добропільської районної державної адміністрації позовні вимоги підтримали частково, щодо вимог про встановлення опіки над неповнолітньою, то вважає, що спір передчасний, та пояснила, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків по відношенню до своєї дитини згідно висновку Органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, відповідача доцільно позбавити батьківських прав по відношенню до [PERSON], [INFO]. Неповнолітня [PERSON] не заперечила проти того, щоб батько був позбавлений батьківських прав, оскільки він з нею не спілкується, уникає її при зустрічах, не цікавиться її життям, коли вона проживала з ним, він часто її бив, зачиняв в дома саму, ставив її в кут, де вона мала стояти цілий день, вішав на шию ремінь, та брав її з собою вечорами в бари, коли з своїми друзями вживав алкогольні напої, крім того часто зі своїми знайомими відповідач вживав алкогольні напої в дома у її присутності. Через часті побої, вона часто тікала від нього до бабусі [PERSON] Не бажає разом з батьком проживати. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомленний належним чином, про що свідчать розписки. Із заявою про розгляд справи у відсутність відповідача, до суду не звертався. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечив проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ст. 225 ЦПК України суд, вважає за можливе, провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення учасників процесу, свідків. встановив такі обставини. Позивачка [PERSON] є бабусею [PERSON], [INFO], в інтересах якої заявлено позов, що підтверджується свідоцтвами про її народження та її матері [PERSON] (а.с.9, 10) [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний в 2006 році. Від даного шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13 вересня 2002 року. (а.с. 9) [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від [INFO] року (а.с.12) [PERSON] за життя, у зв'язку з укладенням шлюбів неодноразово змінювала прізвище, зокрема з [PERSON] на [PERSON] та з [PERSON] на [PERSON], що підтверджується витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя. (а.с.11-12) Судом встановлено, та підверджується показаннями свідка [PERSON], [INFO], що неповнолітня [PERSON] та її батько [PERSON] проживають окремо. Після смерті матері дитина приблизно 1 рік та 10 міс. проживала з батьком за адресою: [ADDRESS]. На даний час дитина проживає з бабою [PERSON] та дідом [PERSON] та своєю сестрою по матері за адресою [ADDRESS], та перебуває на її утриманні і вступила до Павлоградського медичного коледжу Дніпропетровської області. Батько дитини [PERSON] мешкає за адресою [ADDRESS] , працює горно робітникомв шахті. Як вбачається з побутової характеристики [PERSON], відповідач характеризується з позитивної сторони. З дочкою [PERSON] відносин не підтримує. (а.с.22) З актів обстеження матеріально-побутових умов родини, що мешкають за адресою [ADDRESS] вбачається, що родина складається з чотирьох осіб, а саме [PERSON], [INFO], пенсіонер; [PERSON], [INFO], бабуся, пенсіонер, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Умови для проживання дитини приватному будинку створено належним чином. (а.с.17-18) Звертаючись до суду із позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав, позивач посилалася на те, що відповідач покладених на нього батьківських обов'язків не виконує; не бере участі у вихованні дитин. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року. № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Як роз'яснено у п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст.152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Пленум Верховного Суду України в пп. 15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Як вбачається з клопотання директора Водянської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №11 Добропільського району, що батько [PERSON] не бере участі у вихованні доньки [PERSON], вона проживає в родині [PERSON] та [PERSON] , що є рідними бабусею та дідусем з боку матері, та знаходяться на її повному забезпеченні. Тому адміністрація навчального закладу порушувала клопотання перед начальником служби у справах дітей Добропільської міської ради про встановлення опіки над [PERSON] її бабусею [PERSON] (а.с.15) Крім того, факт ухилення від спілкування батька з дитиною підтвердив допитаний в судовому засідання свідок [PERSON], який є рідним дідом по матері, який пояснив, що вже чотири роки дівчинка проживає в їхній сім'ї. За весь цей час батько дитини жодного разу не прийшов її навідати, не дзвонить до неї, не бажає спілкуватись з нею, при їх зустрічах її уникає, не говорить з нею, не цікавився успіхами в школі і її вступом у коледж. Коли вона проживала разом з батьком, то вона часто від нього втікала, як вона говорила, через жорстоке поводження з нею, прибігала вона вся в синяках. Також, факт ухилення від спілкування батька з дитиною підтверджують також допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які ствердили, що неодноразово були очевидцями, як при випадкових зустрічах відповідача [PERSON] з дочкою [PERSON] на вулиці чи в магазині, він розвертався і йшов у іншу сторону, щоб з дівчинкою не говорити, не промовляючи до неї ні слова, це дуже засмучувало [PERSON]. Крім того, всі вони ствердили, що бачили як [PERSON] неодноразово втікала від батька, коли вони ще проживали разом до [PERSON] і була вся в синяках. Крім того, як ствердила позивач відповідач попереджався на засіданні органу опіки та піклування щодо необхідності змінити ставлення до дитини, проте до теперішнього часу ніяких змін по відношень своєї дочки не відбулося. Таким чином судом встановлено, що відповідач самоусунувся від виховання і утримання своєї дочки [PERSON], [INFO], та не має наміру і бажання вчиняти будь-яких дій на виправлення цієї ситуації. Доказів, які б свідчили про те, що відповідач в силу певних поважних причин або інших обставин не може здійснювати свої батьківські обв'язки щодо своєї дочки [PERSON], в судовому засіданні судом не встановлено. Крім цього, суд зазначає, що судом достовірно встановлено, що дитиною вже чотири роки опікуються рідні дід та баба [PERSON]. Тобто суд приходить до висновку про те, що відповідач свідомо нехтує своїм батьківськими обов'язками, свідомо не вчиняє дій, спрямованих на відновлення повноцінного спілкування з дочкою, яка потребує батьківської уваги та виховання. Проаналізувавши викладені обставини, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач не виявляє до своєї неповнолітньої дитини батьківського піклування, оскільки не піклується про її фізичний і духовний розвиток , її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідним харчуванням, медичний догляд, лікування, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги позивача про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його дочки [PERSON] підставними та підлягають до задоволення. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав, не звільняє від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, яка перебуває на утриманні бабусі, також враховує стан здоров'я відповідача, та матеріальне становище відповідача, який є працездатним, працює гірноробочим на шахті, має робочу спеціальність, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу дитині. Також судом враховано, що відповідач, згідно рішення Добропільського міськрайонного суду від 30 липня 2012 року, вже сплачує аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітної дитини у розмірі 1/4 частки доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. З врахуванням всіх цих обставин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частки доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня звернення з позовною заявою до суду і до досягнення [PERSON] повноліття. Суд вважає, що такий розмір аліментів на утримання дитини забезпечить належний фізичний та моральний розвиток дитини, та відповідатиме потребам дитини, при цьому не порушить права відповідача. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно вимог п.5ч.1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду. Позивач під час судового засідання звернувся в суд з письмовою заявою про залишення без розгляду позовну вимогу про призначення опікуна, так як на їх думку спір передчасний. Суд, враховуючи вищенаведене, вважає за необхідне залишити позовну вимогу про призначення опікуна без розгулу.

Outcome: approved