Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

із позовною заявою про визнання за законом права власності на спадкове майно, а саме: на земельну ділянку загальною площею 3,7686 га, з яких: рілля 1,9623 га, сіножать 1,1954 га, пасовище 0,6109 га, у межах згідно з планом, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ЧН № 025586, розташовану на території Стависької сільської ради Козелецького району Чернігівської області, у суд звернувся [PERSON] до Стависької сільської ради Козелецького району Чернігівської області. В матеріалах справи міститься: - заява позивача про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог; - заява за підписом сільського голови Стависької сільської ради Козелецького району Чернігівської області про розгляд справи за відсутності представника ради та визнання позовних вимог; - заява Відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі Чернігівської області за відсутності представника та не заперечення щодо задоволення вимог позивача. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання позовних вимог відповідачем суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України з причин неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, суд дійшов наступних висновків. При судовому розгляді цивільної справи встановлено, що [PERSON] померла 01 травня 2006 року, згідно копії свідоцтва про смерть 1-ЕЛ № 035045. Після померлої [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме вищевказані земельні ділянки. Після смерті [PERSON] [PERSON] районною державною нотаріальною конторою спадкова справа не заводилась. Відповідно до довідки, виданої виконкомом Стависької сільської ради Козелецького району Чернігівської області від 17 листопада 2015 року вбачається, що [PERSON] на день смерті (01.05.2006 року) проживала та була зареєстрована з 26.07.1976 року за адресою: вул. Українська, 108, с. Ставиське, Козелецького району Чернігівської області, та мала слідуючий склад сім'ї: [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу 23 вересня 1978 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Баришполець». Тобто, [PERSON] є єдиним, хто прийняв спадщину після смерті [PERSON] /так як проживав разом зі спадкодавецм на день смерті/. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування розяснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. 25 березня 2002 року на імя [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Стависької сільської ради від 15 березня 2001 року № 20 було виготовлено та видано державний акт на право власності на земельну ділянку загальною площею 3,77 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ЧН № 025586. Згідно зі ст. ст. 81, 126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. У відповідності до ст. 152 ч.3 п. "а" ЗК України - "захист прав громадян та юридичних осіб здійснюється шляхом визнання прав". При розробленні технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки та внесенні до автоматизованої системи відомостей про земельні ділянки, належні [PERSON] на підставі: - Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ЧН № 025586, було встановлено, що фактично загальна площа земельної ділянки становить 3,7686 га, з яких: рілля 1,9623 га (кадастровий номер 7422089100:84:058:0086), сіножать 1,1954 га (кадастровий номер 7422089100:84:033:0086), пасовище 0,6109 га (кадастровий номер 7422089100:84:034:0086). Відповідно до п. 2 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17 жовтня 2012 року, відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об'єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом, тому суд вважає, що саме в витягах з Державного земельного кадастру більш повно та достовірно визначено площі земельних ділянок. Згідно з витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 15 грудня 2015 року за земельними ділянками (кадастрові номери: 7422089100:84:058:0086, 7422089100:84:033:0086, 7422089100:84:034:0086) відомості про обмеження у користуванні не зареєстровані. Таким чином, суд дійшов висновку, що за позивачем в порядку спадкування підлягає визнанню право власності на згадані вище земельні ділянки, оскільик оригінал правовстановлюючого документа втрачений, на підтвердження чого надано відповідне голошення в пресі.

Outcome: approved