Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суду з позовом до відповідача ПАТ «Омега Банк» про захист прав споживачів та визнання недійсним п.1.1 кредитного договору №1907/0507/88-005 від 7 травня 2007 року. При цьому позивач посилається на те, що 7 травня 2007 року між ним та АКБ «ТАС-Комерцбанк» було укладено кредитний договір №1907/0507/88-005, згідно якого банк надав йому грошові кошти в сумі 15000 доларів США строком з 7 травня 2007 року по 6 травня 2017 року. При цьому 8 травня 2007 року між ним та банком було укладено іпотечний договір. В кредитному договорі №1907/0507/88-005 від 7 травня 2007 року не зазначено, що відповідач є уповноваженим банком на здійснення валютних операцій відповідно до ст.5. 11, 13 Декрету КМ України від 19.02.1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та п.6 ч.1 ст.4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». 7 травня 2007 року йому не була надана інформація про те, що відповідач є уповноваженим банком на здійснення валютних операцій. Станом на 7 травня 2007 року АКБ «ТАС-Комерцбанк» не був уповноваженим банком з надання кредиту готівкою іноземною валютою фізичній особі. ПАТ «Сведбанк» згідно генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій мав право виконати кредитний договір лише протягом декількох днів, тобто з 7 травня 2007 року по день укладення іпотечного договору (8 травня 2007 року). В кредитному договорі не зазначено про відкриття банківського (поточного) рахунку, який повинен був відкритий з метою зарахування на нього суми наданого кредиту (відсутня істотна умова кредитного договору). Тому просить визнати недійснимп.1.1. кредитного договору №1907/0507/88-005 від 7 травня 2007 року. В судове засідання позивач [PERSON] не прибув в поданій заяві просить справу слухати у його відсутності за участю його представника по довіреності. Представник позивача [PERSON]Д в судовому засіданні 30.11.2015 року позов підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Після задоволення клопотання про оголошення перерви для надання доказів представник в судове засідання не прибула 30.12.2015 року, 12.01.2016 року і 25.01.2016 року, а тому суд ухвалив розглядати справу у відсутності представника позивача. Представник відповідача ПАТ «Омега Банк» в судове засідання не прибув, в поданому суду листі вказав, що враховуючи скрутне фінансове становище банку, котрий знаходиться у процедурі ліквідації, у ПАТ «Омега Банк» відсутня можливість представляти інтереси у судовому засіданні, а тому просить слухати справу у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що 7 травня 2007 року, між позивачем [PERSON]І та АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Седбанк», правонаступником якого в свою чергу є ПАТ «Омега Банк» (далі - Банк)\~ укладено кредитний договір №1907/0507/88-005 відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит в сумі 15000 доларів США на строк з 07 травня 2007 року по 06 травня 2017 року із сплатою 14% річних. На час укладення договору АКБ «ТАС-Комерцбанк» мав банківську ліцензію № 38 від 11.10.2001 року та письмовий дозвіл № 38-2 від 25.07.2005 року на право здійснення операцій, у тому числі з валютними цінностями, згідно з Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 17.07.2001 N 275, що підтверджується листом Національного Банку України від 03.03.2007 р. N 41-216/428-2296 «Про перелік банків, які мають банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій, у тому числі з валютними цінностями». Виконання зобов'язань позичальника за вказаним договором забезпечувалось іпотекою нерухомості складського приміщення, загальною площею 161,8 кв.м., що знаходиться за адресою с.Вовківці вул.Колонія,1А Борщівського району Тернопільської області, що підтверджується іпотечним договором від 08 травня 2007 року, укладеним між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] Як вбачається з копії листа-повідомлення направленого на ім»я [PERSON] за №40-317/29451/БТ 24.12.2013 року, Станом на 17.12.2013 року у ЄІС «Реєстр позичальників» відображено прострочену заборгованість [PERSON] перед банківською установою ПАТ «Омегабанк» на суму 16563,75 доларів США за договором 1907/0507/88-005 (дата виникнення простроченої заборгованості 28.12.2010). При цьому повідомлено, що ПАТ «Сведбанк» 29.05.2013 року змінило назву на ПАТ «Омега Банк». Вказаний кредитний договір був укладений в письмовій формі, що відповідає вимогам ч.1\~ст.1055 ЦК України. Іпотечний договір нотаріально посвідчений, зареєстрований в реєстрі за №1411. Згідно п. 1.1 кредитного договору банк зобовязується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 15000 доларів США на строк з 07.05.2007 року по 06.05.2017 року на умовах передбачених у цьому Договорі, а позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобовязання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором. Кредит надається лише після підписання іпотечного договору, що забезпечує повернення кредиту, процентів за користування ним, пені за несвоєчасну сплату процентів та несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, а також відшкодування збитків у звязку із порушенням умов цього договору та інших витрат Банку, повязаних з одержанням виконання. Вирішуючи спір, частиною позовних вимог якого є незаконна видача кредиту у валюті доларах США суд виходить з того, що спірні правовідносини регулюються нормами спеціального законодавства України, а саме:\~Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19.02.1993 року,\~Законом України «Про банки і банківську діяльність» № 2121-III від 07.12.2000 року, Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого\~Постановою Правління НБУ № 275 від 17.07.2001 року, якими регулюються правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, з яких вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Дійсно, п.п. «в», п.п. «г» п. 4\~ст. 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», передбачено наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, також у разі використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави. Разом з тим, відповідно до пункту 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України, як засобу платежу, затвердженого\~постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 року № 483, використання іноземної валюти, як засобу платежу, без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). Аналогічне роз'яснення надане й Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 10 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року. Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами\~ст. 5 вказаного Декрету\~є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. Відповідно до\~ст.215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 ЦК України. Статтею 203 ЦК України\~передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зміст правочину не може суперечити\~Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до\~ст.6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Пленум Верховного Суду України в п. п. 2, 12\~Постанови від 28.04.1978 № 3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними"\~роз'яснив, що угода може бути визнана недійсною лише на підставі та з наслідками, передбаченими законом. В кожній справі про визнання угоди недійсною суд має встановити ті обставини, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною, та настання визначених юридичних наслідків. Відповідно до Постанови ПВССУ №5 від 2012 р., при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним необхідно перевіряти додержання ст.\~215,1048-1052,1054-1055 ЦК України, та ст.\~18,19 Закону України "Про захист прав споживачів". Згідно ч.2\~ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Також, відповідно до положень п. п. 2.1., 2.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~Постановою Правління НБУ від 10 травня 2007 року за № 168\~банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу; б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; г) інші умови, передбачені законодавством. Банки розробляють форму (бюлетень, довідка, повідомлення тощо) надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка повинна бути затверджена рішенням уповноваженого органу банку та доведена до відома його відповідних структурних підрозділів. Згідно з п.п. 3.7., 3.8. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~Постановою Правління НБУ від 10 травня 2007 року за №168\~якщо умовами кредитного договору передбачено або допускається використання кількох альтернативних варіантів надання банківських послуг, які є супутніми до кредитної операції (зокрема погашення заборгованості готівковими коштами до банку або шляхом безготівкового розрахунку), банк зобов'язаний надати клієнту вичерпну інформацію про вартість кожного з альтернативних варіантів надання послуг. У разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору: попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач; надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. Позивач був ознайомлений з умовами кредитування, зокрема щодо суми кредиту, строку на який кредит одержаний, мети, для якої кредит може бути використаний, форми та видів його забезпечення, тощо, а також із орієнтованою сукупною вартістю кредиту, відомостей щодо процентної ставки, комісії за надання та обслуговування кредиту, мінімальної щомісячної суми платежу та строку кредитування, про що свідчить підпис позивача на кожній сторінці оспорюваного договору. Дані обставини підтверджуються умовами спірного кредитного Договору. Статтями\~10,\~11,\~60 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Отже, підстави вважати, що кредитний договір укладено в порушення вимог чинного законодавства, в тому числі й положень\~Закону України «Про захист прав споживачів», відсутні, у зв'язку з чим відсутні і підстави для визнання недійсним п.1.1 кредитного договору№1907/0507/88-005 від 7 травня 2007 року. Враховуючи викладене та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд не вбачає правових підстав до задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 3,192,203,215,533,617, 627,638,1054

Outcome: dismissed