Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог посилається на те, що 22.08.2015 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] . Вони припинили шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства та проживають окремо. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. Позивач в судовому засіданні підтримала позов, просила його задовольнити, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Зазначила, що разом не проживають з 22.03.2019. Відповідач в судовому засіданні позов відносно розірвання шлюбу не визнав, висловив неузгодженість з позивачкою відносно розподілу спільного майна подружжя. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що 22.08.2015 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вільнянського районного управління юстиції у Запорізькій області про що зроблено відповідний актовий запис №136, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , видане 22.08.2015 року. Встановлено, що сторони разом не проживають з 22.03.2019, спільного господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Згідно зі ст. 109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої\~Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Таким чином, зважаючи, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, а тому вони сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому суд вважає, що збереження сім`ї сторін є неможливим, а шлюб підлягає розірванню. На підставі ст. 113 Сімейного кодексу України, [PERSON] слід залишити прізвище, набуте під час реєстрації шлюбу. Питання розподілу судових витрат вирішити в порядку ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved