Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування майном, визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку. Позов обґрунтований тим, що 7 липня 1999 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] придбали за договором купівлі-продажу кожний по 1/3 частки квартири [ADDRESS]. 19 лютого 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до договору міни [PERSON] передав [PERSON] 1/3 частку вказаної квартири в обмін на 9/25 частки квартири [ADDRESS], які належали [PERSON] 30.09.2017 року відповідач виїхав з особистими речами зі спірної квартири, але з реєстрації не знявся. Просять визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою №24 по вул. Звенигородській, 3 у м. Запоріжжя; усунути позивачам перешкоди в здійсненні права користування вказаної квартири, шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку за даною адресою. Позивачі в судове засідання не зявилися, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи. До суду надійшла заяви позивачів щодо слухання справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. В справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, тому суд ухвалив на підставі ст.ст.169,224 ЦПК України розглянути справу заочно. На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу від 7.07.1999 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] придбали у власність в [PERSON] кожний по 1/3 частки квартири [ADDRESS]. Згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу 19.02.2011 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] Відповідно до договору міни від 13.09.2013 року [PERSON] передав [PERSON] у власність 1/3 частку квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Тому право члена сімї власника квартири користування цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це житло. Таким чином, лише члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим власником. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом позивачі є співвласниками квартири [ADDRESS]. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідач є батьком позивача [PERSON], тобто є членом його сімї, і відсутній за місцем реєстрації більш 1 року, в звязку із чим втратив право на користування 1/3 частки вказаної квартири, що належить [PERSON] [PERSON] за договором міни від 13.09.2013 року передав [PERSON] 1/3 частки квартири [ADDRESS], що йому належала на праві приватної власності, і таким чином свідомо відмовився від права власності на неї, отже втратив право користування зазначеною часткою квартири. Судом встановлено, що відповідач після розірвання шлюбу з [PERSON] у 2011 році перестав бути членом її сім'ї - позивача у справі, тому правовідносини між ними стосовно 1/3 частки вказаної квартири, що належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 7.07.1999 року, не регулюються ст. 156 ЖК України. Відповідач з позивачем не вирішував питання про користування цією жилою площею, а відтак між ними не виникли житлові правовідносини. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою чи оголошення фізичної особи померлою. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із зазначених вище вимог. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156, ЖК України, ст. 405 ЦК України). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги щодо усунення перешкоди у здійсненні права власності на жиле приміщення шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, та зняття його з реєстраційного обліку, є законними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати мають бути покладені на відповідача.

Outcome: approved