Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

В квітні 2017 року до суду звернувся [PERSON] з позовом про стягнення одноразової допомоги та середнього заробітку за час затримки при розрахунку до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі ПрАТ « ЦГЗК»). В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказав, що з 15.08.1979 р. по 27.02.1981 р. та з 19.04.1983 р. по день звільнення працював підземним прохідником в підземних умовах праці на шахті " Орджонікідзе" ПрАТ " ЦГЗК". 06.05.2008 р. звільнений у звязку із виходом на пенсію по ст.38 КЗпП. В 1999р. шахта «Орджонікідзе» була передана до складу ВАТ «Центрального гірничо-збагачувального комбінату». Зазначає, що за часйого роботи на підприємстві неодноразово проходила реорганізація - в 1999р. шахта була передана в оренду ВАТ «Центральному гірничо-збагачувальному комбінату», в наступному шахта «Орджонікідзе» стала структурним підрозділом ВАТ «Центрального гірничо-збагачувального комбінату», в 2011р. ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» перейменований в ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат».На підприємстві він пропрацював більше 26 років. В квітні цьогороку він дізнався, що відповідно до [PERSON] угоди йому при звільненні із підприємства відповідач зобовязаний був виплатити одноразову допомогу в розмірі трьохмісячної заробітної плати. Враховуючи, що вказані виплати не були проведені, просить стягнути з ПрАТ «ЦГЗК» одноразову допомогу в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат 17\~441 грн. 88 коп., в звязку із порушенням строку виплати вихідної допомоги стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.05.2008р. по 07.09.2008р. в сумі 33\~402 гривень 70 копійок. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні\~\~вимоги підтримав в повному обсязі, при цьому послався на обставини викладені в позовній заяві.\~\~ Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, проти задоволення позову заперечувала та зазначила, що позивач посилається на [PERSON] угоду Гірничо-металургійного комплексу України на 2007-2008 р.р., зокрема п.6.1 [PERSON] угоди, однак не зазначає при цьому, яке відношення має ПрАТ «ЦГЗК» до цієї угоди, тому як підприємство не належала до ТОВ «МЕТІВЕСТ ХОЛДІНГ», та не підписувала [PERSON] угоду, а тому нести відповідальність по вказаному документу не може. Крім того представник відповідача зазначила, що позивач звільнився із підприємства 06.05.2008 року, тому передбачений ст. 233 КЗпП України\~строк сплинув. Зазначає, що днем коли позивач дізнався, або повинен був дізнатись про порушення свого права є день звільнення та проведення кінцевого розрахунку 06.05.2008 року тому з цього дня й має відраховуватись строк позовної давності. Більш детально позицію викладено в письмових запереченнях. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] у період з 15.08.1979р. по 27.02.1981р., а потім з 19.04.1983р. по день звільнення працював прохідником в підземних умовах праці на шахті «Орджонікідзе» Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат». 06.05.2008 року позивач був звільнений із підприємства відповідача за власним бажанням в звязку із виходом на пенсію згідно ст. 38 КЗпП України. Згідно розрахункового листа за травень 2008 рік [PERSON] при звільненні із підприємства ПрАТ «ЦГЗК» виплаченанадбавка за певні умови праці, компенсація за невикористанні відпустки та оплата по окладу допомога при виході на пенсію. Відповідно до довідки № 432 від 20.03.2017р., наданої відповідачем, про середньомісячну заробітну плату [PERSON] за останні 2 місяці перед звільненням, середньомісячна заробітна позивача становила 5 813 грн. 96 коп.; середньогодинна заробітна плата становить 39 грн. 39 коп. [PERSON] Угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2007-2008рр. встановлено (п.1.13), що Угода набирає чинності\~\~ з 1 січня 2007р. і діє до укладення нової або перегляду цієї Угоди. Угода була підписана Головою Центрального комітету профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України та власниками підприємств, включаючи генерального директора ТОВ «Метінвест холдінг» [PERSON], до складу холдінга входить ПрАТ «ЦГЗК». Відповідно до розяснення Центрального комітету профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості від 16.02.2016 року №03/07, [PERSON] угода гірничо-металургійного комплексу України на 2007-2008 роки поширюється на ПАТ «Центральний-металургійний комплекс України». Статтею 5 Закону України « Про колективні договори та угоди» від 1 липня 1993 року № 3356-ХІІ\~передбачено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод. З врахуванням зазначеного право на отримання [PERSON] при виході на пенсію одноразової допомоги у розмірі тримісячної середньої заробітної плати - є наявність в нього стажу від 20 років і більше. Заперечення представника відповідача відносно того, що ПАТ «ЦГЗК» безпосередньо не брало участі у підписанні Генеральної угоди, а отже не є\~її стороною, не може бути взята до уваги, оскільки відповідно до роз'яснення Центрального комітету профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості від 16.02.2016р. [PERSON] угода гірничо-металургійного комплексу України на 2007-2008 роки поширюються на ПрАТ «ЦГЗК». Суд вважає, що ПрАТ «ЦГЗК» у відповідності до п. 7.5 Колективного договору та п. 6.1 [PERSON] угоди гірничо металургійного комплексу України на 2007-2008рр. зобовязаний був виплатити позивачу вихідну допомогу в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат, оскільки позивач пропрацював на одному і тому ж робочому місці більше 20 років. Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 ( із змінами та доповненнями) затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати. Пунктом 2 Порядку передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Відповідно до довідки № 432 від 20.03.2017р. наданої відповідачем, про середньомісячну заробітну плату [PERSON] за останні 2 місяці перед звільненням, середньомісячна заробітна позивача становила - 5 813 грн. 96 коп., так в березні - квітні 2008р. заробітна плата позивача становила 5 813грн. 96коп., відпрацьовано було 165,6 годин, при середній нормі робочого часу 144,0 години, середньогодинна заробітна плата становить 39 грн. 39 коп. Сторони по справі не оспорюють визначену відповідачем середньомісячну та середньогодинну заробітну плату позивача. Оскільки позивач відпрацював на одному і тому ж робочому місці більше 20 років, та у відповідності до Колективного договору підприємства на 2007-2008рр та [PERSON] угоди на 2007-2008 рр. відповідач зобовязаний був виплатити позивачу одноразову допомогу в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат, що становить 17 441 грн. 88 коп., із розрахунку: середньомісячна заробітна плата позивача за два остнанні місяці перед звільненням станговила 5\~813 грн. 96 коп., йому належало виплатити одноразову допомогу при звільненні в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат 17\~441 грн. 88коп., недоплата становила - 17\~441 грн. 88 коп. Позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню. Ст. 47КЗпП України встановлений обовязок для власника або уповноваженого ним органу, в день звільнення видати працівникові, належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Ст.116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Ст.117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», у разі якщо працівникові не були виплачені належні йому суми при звільнені, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а не при проведенні його до розгляду справи, по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому його вини. Суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь позивача середній заробіток за період затримки розрахунку з 07.05.2008р. по 07.09.2008р., за який просить позивач. Так відповідно до довідки № 432 від 20.03.2017р, наданої відповідачем, про середньомісячну заробітну плату [PERSON] за останні 2 місяці перед звільненням, середнього динна заробітна плата позивача становила 39грн. 39коп., а при 8 часовому робочому дні середньоденна заробітна плата становить 315 грн. 12 коп., а при 106 днях не проведення повного розрахунку за який просить позивач (07.05.2008р. 07.09.2008р.), середній заробіток становить - 33\~402 грн. 72 коп. Як встановлено матеріалами справи, непроведенням повного розрахунку при звільненні, порушено права позивача, передбачені ст.ст.47, 116 КЗпП України. Доводи представника відповідача про застосування позовної давності в три місяці, як то передбачено ст.233 КЗпП не є обґрунтованими, в судовому засіданні встановлено, що позивач в січні 2017р. дізнався про його порушене право недоплату одноразової допомоги при звільненні. Судом при розгляді справи не було встановлено, а відповідачем не доведено, що позивач раніше ніж за три місяця до звернення до суду знав про порушене його право. Окрім того, ч.1 ст.233 КЗпП України передбачено скорочені строки позовної давності для звернення працівника до суду: один місяць - у справах про звільнення; три місяці - щодо вирішення інших трудових спорів. Однак, відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Так, Конституційний Суд України у рішенні №8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у системному зв'язку із положеннями статей 1,12 Закону України «Про оплату праці» дійшов висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема і за час простою, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Відповідно до ст.2 «Структура заробітної плати» Закону України «Про оплату праці», заробітна плата включає інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Враховуючи, що одноразова допомога, яка мала бути виплачена [PERSON] у зв'язку з виходом на пенсію за власним бажанням, входить до виплат на які працівник має право згідно з умовами колективного договору при звільненні на пенсію, суд приходить до висновку, що в даному випадку право працівника на звернення до суду за захистом своїх прав не обмежено будь-яким строком в силу ч.2 ст.233 КЗпП України, тому доводи представника відповідача про застосування до вимог [PERSON] про стягнення одноразової допомоги наслідків пропуску ним строків позовної давності - є безпідставними. Відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved