Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що згідно укладеного договору № VOXRRХ12170727 від 30.09.2009 року [PERSON] отримала у ПАТ КБ "ПриватБанк" кредит в розмірі 3920,90 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком Договір. Відповідно до умов вказаного договору погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Станом на 25 грудня 2015 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 14120,83 грн., з яких: 3,48 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 68,60 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 12900,14 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також 500 грн. штраф (фіксована частина); 648,61 грн. штраф (процентна складова). На підставі наведеного просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 14120,83 грн. та судовий збір у розмірі 1378 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, однак від нього надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала повністю, не заперечила, що в 2009 році отримала кредит в Горохівському відділенні ПАТ КБ « Приватбанк» з метою покупки електричного бойлера, однак на протязі року всю суму заборгованості повернула банку. Після внесення суми заборгованості працівником банку їй було повідомлено, що заборгованість погашена і кредитний рахунок закрито. Про те, що залишилася яка-небуть заборгованість, їй було невідомо. Враховуючи, що з 2010 року залишилась незначна заборгованість, і вже пройшло біьше, ніж 5 років, просить застосувати строк позовної давності. Суд, заслухавши відповідача, допитавши свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 30.09.2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № VOXRRХ12170727, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 3920,90 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно даного договору, строковий кредит було надано на строк 12 місяців з 30.09.2009 року по 30.09.2010 року на наступні цілі : придбання товару. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 20.10.2009 року щомісяця в період сплати за який приймається період з 20 по 25 число кожного місяця позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 358,47 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. Вказаний кредитний договір складається із заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт). [PERSON] не виконала свої зобовязання належним чином, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 14120,83 грн., яка складається з : 3,48 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 68,60 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 12900,14 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також 500 грн. штраф (фіксована частина); 648,61 грн. штраф (процентна складова). Відповідно до Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) відповідач за порушення будь-якого із зобовязань передбачених Заявою позичальника та п. 3.2.2, п. 3.2.3 вказаних умов зобовязаний сплатити пеню, комісію та штрафи у розмірі визначеному вказаними Умовами. Відповідно до п. 5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Із змісту ч. 1 ст. 626 ЦК України випливає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Статтею 526 ЦК України закріплено, що зобовязання повинне виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно п. 5.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) при порушенні позичальником будь-якого із зобовязань банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 1,25 відсотків від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки платежу. Частиною 3 ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Одночасно в Умовах надання споживчого кредиту зазначено, що терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним Договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Однак, у постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року (справа № 6-240цс14) міститься висновок про те, що у справі, яка переглядалась Верховним Судом України, суди апеляційної й касаційної інстанцій, погоджуючись з доводами позивача щодо застосування пятирічного строку позовної давності, не звернули уваги на те, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови надання споживчого кредиту в редакції, що передбачає збільшення позовної давності, ці Умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачкою вони не підписувались. Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. У статті 207 ЦК України закріплено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як вбачається з матеріалів справи, Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) відповідачем підписані не були. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу) застосовується позовна давність в один рік. Так як у кредитному договорі передбачено, що його виконання здійснюється відповідно до графіків погашення кредиту, то початком перебігу строку позовної давності є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, проте не сплатив його. Як вбачається із розрахунку заборгованості по вказаному кредитному договорі станом на 01.10.2010 року заборгованість за наданим кредитом (тіло кредиту) погашена повністю, станом на 12.08.2011 року залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом стновить 0,00 грн., загальний залишок заборгованості за процентами на день звернення з позовом до суду 3,48 грн. (а.с. 4) За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобовязаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому, початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. ( ст.261 ЦК України). За змістом вказаної норми закону, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. Зазначена правова позиція сформульована у постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року по справі № 6-116цс13. Суд, беручи до уваги клопотання відповідача про застосування строку позовної давності до вказаних позовних вимог, враховуючи спеціальний строк позовної давності, а також те, що саме 01.10.2010 року у позивача виникло право для звернення до суду із вказаним позовом, однак позов було предявлено 29.02.2016 року, то суд вважає, що у стягненні пені у розмірі 12900,14 грн. слід відмовити. Що стосується позовної вимоги про стягнення 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 648,61 грн. штрафу (процентна складова), то суд виходить із наступного. Статтею 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Враховуючи, що відповідач фактично виконала грошове зобовязання і не повинна нести відповідальність за штрафні санкції, а також беручи до уваги, що судом висловлена думка відносно неустойки, то суд вважає, що підстав для стягнення із відповідача на користь позивача штрафів немає. За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed