Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулася [PERSON] , посилаючись на те, що приватний будинок в [ADDRESS] , належить їй на праві приватної власності. У вищевказаному будинку зареєстровані вона, її чоловік [PERSON] та двоє його синів від попереднього шлюбу: [PERSON] та [PERSON] .. Відповідачі у 2013 році переїхали та почали проживати разом із матір`ю в м. Києві, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, їх особистих речей в будинку не має, і взагалі оселею не цікавляться та навіть в смт Ставище не приїздять. Перешкод у користуванні житлом вона відповідачам ніколи не чинила. Факт реєстрації відповідачів у її житлі порушує її право як власника будинку на вільне розпорядження і користування майном, тому відсутні підстави для збереження їх реєстрації в вищевказаному будинку та права користуватися ним. Позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, в своїх поясненнях підтвердила обставини, на які посилається в позовній заяві, позовні вимоги просить задовольнит и. Відповідачі в судове засідання не прибули, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши учасників справи, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копій договору дарування житлового будинку та витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно, житловий будинок [ADDRESS] ,належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 7-9). Згідно із актом від 09 серпня 2021 року, [PERSON] та [PERSON] з 2013 року у вищевказаному будинку фактично не проживають (а. с. 10). Відповідно до довідки № 2081 Ставищенської селищної ради від 09.08.2021 року, у будинку [ADDRESS] , зареєстровані та не проживають [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні показали, що [PERSON] та [PERSON] у будинку [ADDRESS] не проживають та туди не приїздять, за вказаною адресою вони відсутні вже не менше восьми років. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Збереження реєстрації відповідачів в будинку без фактичного проживання суперечить вимогам Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та створює позивачу, як власнику, перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Згідно статті 29 Цивільного Кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно статті 405 Цивільного Кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Сервітутні правовідносини виникають в силу закону згідно з ч. 1 статті 402 ЦК України за наявності факту проживання особи разом із власником обтяженого сервітутом житла та спільного з ним користування цим житлом. У Цивільному кодексі України право членів сім`ї власника житла на користування ним визнається сервітутним правом. Це право є особистим сервітутом, оскільки виникає в інтересах певної особи - члена сім`ї власника житла. Таким чином, суб`єктами даного сервітутного правовідношення є, з одного боку, власник житла, а з іншого - член його сім`ї. Згідно з положеннями Житлового кодексу України до членів сім`ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла у подружжя не виникло право спільної власності), їх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство (ч. 2 ст. 64, ч. 3 ст. 156 ЖК України). Об`єктом цього сервітуту є право обмеженого користування частиною житлового приміщення, визначеною власником житла. Відповідно до ст. ст. 2, 3, 6, 7 Закону "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування є юридичною процедурою обліку фізичних осіб за обраним ними місцем проживання, наявність або відсутність якої не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених законами, або підставою для їх обмеження. Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 167 Житлового Кодексу України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що відповідачі в будинку позивача не проживають не менше восьми років та не ведуть спільне з позивачем господарство, суд вважає, що відповідачі втратили право користування належним позивачу вищезазначеним житловим будинком.

Outcome: approved