Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області із вказаним позовом до відповідача Територіальної громади в особі Великомитницької сільської ради Хмільницького району Вінницької області, відповідно до якого просить визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме на садибний житловий будинок з господатськими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS], посилаючись на те, що [INFO] року помер спадкодавець - [PERSON]. З приводу оформлення спадщини, у визначений законом термін позивач звернувся до нотаріуса, однак йому було рекомендовано питання щодо визнання права власності на житловий будинок вирішувати в судовому порядку у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів. Сторони в судове засідання не з'явились, надіслали суду заяви у яких просили справу розглянути у їх відсутність. При цьому позивач зазначив, що повністю підтримує позовні вимоги, викладені у позовній заяві, відповідач не заперечує проти їх задоволення, а треті особі заперечень щодо заявленних позовних вимог не мають. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про ухвалення рішення виходячи з наступного: Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 18 серпня 2006 року підтверджується, що [INFO] року у віці 77 років, в с. Малий Митник Хмільницького району Вінницької області помер [PERSON], про що 18 серпня 2006 року складено відповідний актовий запис № 36. Після його смерті залишилось спадкове майно, до складу якого входить: садибний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, вартістю 12 570 грн., який розташований в [ADDRESS], та належав покійні - [PERSON] Право на спадкування за заповітом, відповідно до ст. 1223 ЦК України, після смерті [PERSON], виникло в позивача по справі - [PERSON], так як 02 березня 1993 року в Великомитницькій сільській раді був посвідчений заповіт та зареєстрований в реєстрі за № 230, відповідно якого [PERSON] зробила особисте розпорядження, яким усе своє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося, а також все те що буде належати їй на день смерті і на що він за законом матиме право, в тому числі житловий будинок з відповідними господарчими будівлями заповіла - [PERSON]. З моменту відкриття спадщини, в встановлений законом строк, позивач по справі, звернувся до Хмільницької нотаріальної контори, про прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Вказане підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкової справи №41697485. Одночасно, спадкоємець за заповітом [PERSON], після смерті спадкодавці [PERSON], подав до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини, на користь позивача у справі, що підтверджено інформацією витребуваною з нотаріальної контори. Нотаріусом позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно - земельну ділянку площею 3.1328 га. У видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями, нотаріусом відмовлено в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування", судам роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на новостворене нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року N 1952-ІV, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На час виникнення спірних правовідносин пов'язаних із набуттям спадкодавцем права на житловий будинок, діяла Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56, згідно із ст. 1, ст. 6 якої встановлено, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР проводять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Вказана інструкція передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Відповідно до пп. 6-7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. А згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Зважаючи на вищезазначене, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги, оскільки матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні, доведено, що позивач являється спадкоємцем за заповітом, інші спадкоємці на спадщину не претендують, відповідач визнав позовні вимоги повністю, задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, не порушує прав та інтересів третіх осіб, позивачем доведено викладені в позовній заяві обставини, що підтверджує його право як спадкоємця за заповітом на успадкування майна спадкодавця, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Оскільки питання про розподіл судових витрат позивачами не ставиться, понесені судові витрати по оплаті судового збору необхідно залишити за останніми.

Outcome: approved