Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

Головний лікар Хмельницької обласної психіатричної лікарні № 1 (далі - ХОПЛ №1) звернувся до суду з заявою про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку [PERSON], посилаючись на те, що він страждає на психічний розлад, а його лікування та обстеження можливе тільки в умовах стаціонару. На обґрунтування заяви головний лікар ХОПЛ №1 зазначив, що [PERSON] страждає на важку розумову відсталість з вираженими поведінковими розладами потребуючими догляду та лікування, судомний синдром, через що він неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, а також виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих. 29.06.2017 [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів ХОПЛ №1, яка підтвердила обґрунтованість рішення про необхідність госпіталізації хворого та його лікування в умовах стаціонару, однак під час обстеження [PERSON] не дав усвідомленої згоди на госпіталізацію до психіатричного закладу. В судовому засіданні представник лікарні заяву підтримав пославшись на обставини, викладені в заяві та пояснив, що у [PERSON] встановлений тяжкий психічний розлад, а тому його лікування можливе лише в стаціонарних умовах. Законний представник хворого - [PERSON] в судовому засіданні підтримав заяву головного лікаря та просив госпіталізувати до психіатричного закладу його сина [PERSON] [PERSON] в судове засідання не доставлений у зв'язку з важким станом здоров'я. Прокурор не заперечує проти задоволення заяви про госпіталізацію хворого. Заслухавши пояснення представника лікарні, вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Судом встановлено, що 29.06.2017 [PERSON] був доставлений в ХОПЛ №1 у супроводі матері. Комісія лікарів-психіатрів, яка оглянула хворого того ж дня, прийшла до висновку про необхідність його госпіталізації у психіатричний стаціонар, оскільки встановлено, що [PERSON] страждає на важку розумову відсталість з вираженими поведінковими розладами потребуючими догляду та лікування, судомний синдром, що проявляється у агресивній поведінці хворого по відношенню до батьків, збудженості, на зауваження не реагує, внаслідок чого він неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, а також виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих. Дані обставини підтверджуються: висновком комісії лікарів психіатрів ХОПЛ №1 від 29.06.2017, згідно якого [PERSON] страждає на психічний розлад, не здатний критично оцінювати свій стан, а тому потребує госпіталізації в психіатричний стаціонар в примусовому порядку; медичною картою стаціонарного хворого №4103 від 29.06.2017. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви головного лікаря ХОПЛ № 1 та госпіталізації [PERSON] в психіатричний стаціонар в примусовому порядку. На підставі ст. 14, 17, 22 Закону України "Про психіатричну допомогу",

Outcome: approved