Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

Направленою заявою позивач просить суд визнати за собою право власності на земельну ділянку загальною площею 0,3150 га, яка розміщується на території [ADDRESS] та призначена для обслуговування жилого будинку і господарсько-побутових приміщень. В судове засідання сторони не з'явились. Проте, від позивача надійшла заява про слухання даної справи у її відсутність. Також, остання зазначила, що позов підтримує та не заперечує проти заочного порядку його розгляду. Причини неявки відповідачів суду не відомі, хоча останні були, завчасно та належним чином повідомлені про день, час та місце проведення розгляду справи. Дослідив матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи і відповідно ним правовідносини. 23 серпня 1994 року рішенням виконавчого комітету Левківської сільської ради Житомирського району Житомирської області № 22, батьку позивача [PERSON] було передано у власність земельну ділянку розміром 0,26 га, яка розташована на території с. Левків Житомирського району Житомирської області та призначена для обслуговування жилого будинку і господарсько-побутових приміщень. 20 листопада 1994 року на вказану спірну земельну ділянку було видано державний акт на право приватної власності (а.с.7). [INFO] року [PERSON] помер (а.с.11). Задля приведення правовстановлюючого документу на спірну земельну ділянку до вимог законодавства, а саме присвоєння їй кадастрового номеру та внесення відомостей до автоматизованої системи земельного кадастру, позивач за дорученням [PERSON], звернулась до Житомирської регіональної філії ДП "Центр державного земельного кадастру" та уклала договір про виготовлення технічної документації із землеустрою. При проведенні вказаних робіт по виготовленню технічної документації виконавцем цих робіт було повідомлено позивачу про виявлену різницю фактичної площі земельної ділянки та площі, що зазначена в державному акті, яка складає 0,26 га, а відповідно до розрахунків виконавця робіт 0,315 га. Позивач вказує, що за поясненнями одного з відповідачів, а саме Житомирської регіональної філії ДП "Центр державного земельного кадастру", невідповідність площі земельної ділянки з'явилась внаслідок помилки при складанні державного акта. Після звернення позивача до управління Держземагенства у Житомирському районі, одного з відповідачів по справі, про вирішення вказаного питання відносно невідповідності площі земельної ділянки, їй було порекомендовано звернутись до Левківської сільської ради Житомирського району Житомирської області та отримати новий розпорядчий документ на право власності на спірну земельну ділянку відповідно до її фактичних розмірів. Також позивач зазначає, що фактично має право на отримання у власність земельної ділянки розміром 0,315 га, так як остання вважається сформованою, а звернення до суду є єдиним можливим способом визнання за нею права власності. В свою чергу, в направлених до суду запереченнях на позовну заяву представник управління Держземагенства у Житомирському районі Житомирської області вказує, що позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам закону, оскільки в позовній заяві не вказано яким чином управління Держземагенства у Житомирському районі Житомирської області як відповідач порушило, не визнає або оспорює права власності позивача. Водночас, звертає увагу на той факт, що заявником не надано жодних доказів на підтвердження права на земельну ділянку саме площею 0,315 га. Зазначені правовідносини врегульовані наступними нормативними актами. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців)( ст. 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. (ч. 1, ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Змістовний аналіз вищенаведених обставин дає підстави суду дійти до висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Спадкодавець [PERSON] за життя був фактичним власником спірної земельної ділянки, однак за життя останнього кадастровий номер на належну йому земельну ділянку присвоєний не був. Водночас, судом встановлено, що спадкоємець має законне право на отримання у власність даної земельної ділянки і не може бути позбавлена цього права, оскільки набуття права власності, позивача, як спадкоємця після смерті батька, чітко передбачено ЦК України. Однак, доводи позивача про визнання права власності на земельну ділянку саме розміром 0,315 га в процесі розгляду справи об'єктивного підтвердження не знайшли та доведені не були. Позивач жодним чином не надав доказів того, чому і на якій підставі за нею має бути визнано право власності на земельну ділянку розміром 0,315 га, а не 0,26 га, як зазначено в державному акті на право приватної власності на земельну ділянку. Водночас, розглядаючи питання щодо судових витрат по справі, суд, відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, вирішує його шляхом стягнення з відповідачів ву солідарному порядку витрат сплачених та документально підтверджених позивачем в розмірі 249,26 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial