Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум»(надалі-ПАТ « Банк Форум») в якому просить визнати недійсним п.1.1 кредитного договору №231/08/26CLN, укладеного між нею та АКІБ «Банк Форум» 21.07.2008 року. В обґрунтування позову зазначила, що відповідно до умов вказаного кредитного договору відповідно до якого банк надав їй споживчий кредит у розмірі 25000 доларів США на строк до 20.07.2018 року зі сплатою 13,5 відсотків річних. Кредитні кошти всупереч вимог чинного законодавства були надані їй в іноземній валюті. Разом з тим, у кредитному договорі не було зазначено про те, що відповідач є уповноваженим банком на здійснення валютних операцій відповідно до ст.ст.5,11,13 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та п.6 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Частиною 3 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» закріплено, що інформація, яка надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги, без нав»язування її придбання. Згідно п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на достовірну і доступну інформацію. Відповідно до ст.9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» та ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність із надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню. За приписами ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити вимогам цього кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Підставою недійсності правочину відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України є недодержання в момент його вчинення вимог, що встановлені частинами 1-3, 5,6 ст.203 ЦК України. Статтею 227 ЦК України передбачено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу(ліцензії), може бути визнаний судом недійним. Отже, оспорюваний кредитний договір відповідно до ст.ст.203,215,227 ЦК України є недійсним. «Положення про порядок надання банкам і філіям іноземних банків генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій», затверджене Правління Національного Банку України постановою №281 від 15.08.2011 року. Таким чином, ПАТ «Банк Форум» є уповноваженим банком на здійснення валютних операцій з надання коштів в іноземній валюті у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту лише з 07.11.2011 року на підставі генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій №38 від 07.11.2011 року і станом на дату підписання оспорюваного кредитного договору відповідач генеральної ліцензії не мав. Також зазначила, що всупереч вимог ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України у кредитному договорі не зазначено про відкриття банківського(поточного) рахунку, який повинен бути відкритий з метою зарахування на нього суми кредитних коштів, тобто не дотримано вимог щодо особливих істотних умов кредитного договору(предмет і сума), встановлених п.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Всупереч вимог п.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.80, 91, 92 ЦК України, ст.11 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» при підписанні кредитного договору їй не було надано інформації про особу кредитодавця, його право- та дієздатність. Вказала, що відповідачем було допущене істотне порушення її прав, як споживача фінансових послуг через невиконання вимог закону щодо надання повної, своєчасної інформації про послугу, що є предметом договору, у зв»язку із чим вона була позбавлена можливості належним чином оцінити властивості такої послуги та можливі негативні для неї наслідки. Всупереч вимог Постанови Правління НБУ №337 від 14.08.2003 року, №495 від 14.10.2004 року, №168 від 10.05.2007 року «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», ч.2 ст.1067, ч.1 ст.1068 ЦК України банком не було відкрито їй банківського рахунку для зарахування на нього сум наданих кредитних коштів, що є введенням споживача в оману щодо надання кредитних ресурсів в іноземній валюті. Таким чином, відповідач не мав наміру виконувати кредитний договір, який не був спрямований на реальне настання правових наслідків шляхом надання позивачу кредиту іноземною валютою, що є порушенням ч.5 ст.203 ЦК України. У відповідності до ст.236 ЦК України правочин, у випадку визнання його судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Із врахуванням наведеного просить визнати недійсним п.1.1 кредитного договору №231/08/26CLN, укладеного між нею та АКІБ «Банк Форум» 21.07.2008 року. До початку розгляду справи по суті позивач подала заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої просить визнати кредитний договір №231/08/26CLN, укладений між нею та АКІБ «Банк Форум» 21.07.2008 року недійсним в цілому. В обґрунтування поданої заяви зазначила, що з проведеного на її замовлення аудиторського висновку ТОВ «Тер-Аудит» №2042 від 24.04.2018 року вбачається, що перед укладенням кредитного договору всупереч вимог п.2.1, 2.2 Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року №168 та Закону України «Про захист прав споживачів» їй не було надано у письмовій формі усю необхідну інформацію про платежі за кредитом та базу для їх розрахунку, орієнтовну сукупну вартість кредиту(у вигляді процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту) вартості послуг, пов»язаних з укладенням Кредитного договору, які позичальник сплачує на користь третіх осіб. Представник відповідача подав відзив на позов. У задоволенні позовних вимог просить відмовити, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність заявлених позовних вимог. Вказав, що на момент укладення із позивачем кредитного договору №231/08/26CLN від 21.07.2008 року у АКІБ «Банк Форум» були наявні усі правові підстави для надання кредиту у іноземній валюті, що підтверджується копією банківської ліцензії №62 від 03.12.2001 року, копією Дозволу №62-3 від 10.06.2005 року та додатком до нього, виданим Національним Банком України на право здійснення операцій, у іноземній валюті. Відповідно до п.5.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постаново. Правління НБУ №275 від 17.07.2005 року письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом Кабінеті міністрів України №15-93 від 19.02.1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Банком своєчасно по у повному обсязі було надано позивачу інформацію про умови кредитування, що підтверджується п.7.2 Кредитного договору та умовами кредитування. Доводи позивача щодо порушення банком норм Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставними та необґрунтованими. Також вважає, що висновок ТОВ «Тер-Аудит» на який посилається позивач у заяві про зміну предмету позову не може бути взятий судом до уваги в якості належного та допустимого доказу, оскільки у відповідності до Закону України «Про аудиторську діяльність» аудит-це перевірка даних бухгалтерського обліку і показників фінансової звітності суб»єкта господарювання. Аудитори можуть надавати послуги по веденню бухгалтерського обліку у формі консультацій, а також експертизи і оцінки стану фінансово-господарської діяльності суб»єкта господарювання. Разом із тим, у вказаному аудиторському висновку надається оцінка щодо невідповідності вимогам законодавства кредитного договору в частині надання інформації про сукупну вартість кредиту, чим фактично вирішуються правові питання, віднесені до виключної компетенції суду. Також вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, у зв»язку із чим заявлений позов до задоволення не підлягає. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити, з підстав, викладених у заяві про зміну предмету позову. В останнє судове засідання не з»явився, подав заяву про слухання справи у його відсутності. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та просить у його задоволенні відмовити, з мотивів наведених у відзиві. Заслухавши пояснення учасників справи, з'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно з ч.1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено судом, 21.07.2008 року між АКІБ «Форум», яке змінило найменування на ПАТ «Банк Форум» та [PERSON] укладено кредитний договір №231/08/26CLN, відповідно до п.1.1.-1.3 якого, Банк відкрив Позичальнику відновлювальну лінію на споживчі цілі з лімітом кредитування 25000,00 доларів США. Пунктом 1.2 договору передбачено, що Позичальник зобов»язується повернути Банку суму кредиту та сплатити проценти користування кредитом у строки та в порядку, передбачених Кредитним договором в термін до 20.07.2018 року. Відповідно до п.1.3 договору процент за користування кредитом встановлюється в розмірі 13,5% річних. З метою забезпечення своєчасного та повного повернення кредиту, сплати процентів за користування і можливої неустойки (штраф, пеня) 21.07.2008 року між АКІБ «Форум» та [PERSON] укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Бриксою Т.І., за реєстром №2020/99, відповідно до умов якого [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON] передали в іпотеку відповідачу нерухоме майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами загальною площею 93,1 кв.м. та житловою площею 61,3 кв.м., який розташований на земельній ділянці, що знаходиться в процесі приватизації за адресою [ADDRESS], та належить іпотекодавцям на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих Чернелів-Руською сільською радою 25.06.2008 року на підставі рішення виконкому сільської ради від 29.05.2008 року №35. 21.07.2008 року між АКІБ «Форум» та [PERSON] укладено договір поруки №156/26/03 відповідно п.1.1 якого Поручитель зобов»язується відповідати перед Кредитором у повному обсязі за своєчасне виконання зобов»язань [PERSON] за Кредитним договором №231/08/26CLN від 21.07.2008 року. 13.11.2008 року між АКІБ «Форум» та [PERSON] укладено договір №3 про внесення змін до кредитного договору №231/08/26CLN від 21.07.2008 року, яким змінено процентну ставку за користуванням кредиту до 16% річних. 16.08.2013 року між ПАТ «Банк Форум» та [PERSON] укладено додатковий договір №б/н до кредитного договору №231/08/26CLN від 21.07.2008 року, відповідно до п.1 сторони домовились провести реструктуризацію кредитної заборгованості позивача за вказаним кредитним договором та повернути частину основної кредитної заборгованості в сумі 3580 доларів США 07 центів, що підлягала сплаті в період з лютого 2012 року по липень 2013 року з рахунку обліку простроченої заборгованості на рахунок строкової заборгованості за кредитом. Пункти 1.1, 2.1, 2.3, 2.6 кредитного договору викладено у новій редакції, відповідно до якої сума кредиту становить 16040 доларів США 07 центів, повернення основної заборгованості по кредиту здійснюється позичальником частинами, протягом кожного місяця, починаючи з вересня 2013 року в сумі не менше, ніж сума, зазначена в Додатку №2 до Договору, що є невід»ємною частиною Договору на відкритий рахунок для погашення кредиту та процентів. У Додатку №2 до вказаного Додаткового договору викладено Графік сплати позичальником платежів в погашення основної заборгованості по кредиту, починаючи з 31.09.2013 року по 20.07.2018 року. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами, Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позивачу кредит в сумі 25000 доларів США. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Статетю 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Двостороннім правочином є погоджена дія двох сторін. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; істотними умовами цивільно-правового договору є умова про предмет договору; умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду; усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди-ч.1 ст.638 ЦК України. У відповідності до ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 215 ЦК встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Виходячи з положень ст. 215 ЦК України та п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Такими підставами є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч. 1- 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. В свою чергу ст.203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, відповідно до яких: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Суд критично оцінює твердження позивача про те, що під час укладання договору про надання споживчого кредиту їй не було надано повної та достовірної інформації про всі умови договору, додаткові витрати, пов'язані з виконанням договору та про сукупну вартість кредиту, чим порушено її права, як споживача фінансових послуг. Так, зі змісту укладеного кредитного договору №231/08/26CLN від 21.07.2008 року слідує, що сторонами погоджено усі істотні умови договору, зокрема, щодо форми договору, суми кредиту -25000,00 доларів США, строку на який укладається кредитний договір - до 20.07.2018 року, відсоткової ставки за користування коштами -13,5 % річних, мети надання кредитних коштів- для споживчих цілей. В договорі послідовно та докладно викладено всі права та обов'язки сторін, правила нарахування процентів і комісій, наслідки за порушення умов договору. Сторонами погоджено порядок повернення кредиту та сплати відсотків, що зазначено у п.п. 2.4-2.10 кредитного договору. У п.п.7.2 та 7.7 кредитного договору зазначено, що сторони фіксують свою згоду з тим, що ними узгоджені всі істотні умови і зобов»язуються надалі претензій одна до одної з цього приводу не мати. Цей договір відображає повне розуміння сторонами його предмету та інших питань, зазначених у ньому. Умови кредитування відповідно до п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» позичальником отримано до укладення цього договору. Отже, судом встановлено, що відповідачем повністю дотримано вимог щодо оформлення даного правочину, позивачу було надано інформацію щодо всіх істотних умов договору в межах визначених законом і остання своїм підписом у договорі підтвердила отримання повної і достовірної інформації про кредит, що надається в рамках кредитного договору, зокрема про всі витрати, пов»язані з його наданням, а також засвідчила, що вона отримала та ознайомилась із умовами кредитування, які були надані їй до моменту укладення договору, тим самим погодившись із тим, що умови договору їй зрозумілі, відповідають її інтересам, є розумними і справедливими. Пунктом 3.4.1 кредитного договору №231/08/26CLN від 21.07.2008 року передбачено право позичальника достроково припинити дію даного договору шляхом повернення кредиту та сплати процентів за фактичний час користування кредитними коштами, письмово попередивши банк про дострокове повернення за 5 робочих днів до дати повернення. Відповідно до п. 3.4.2 кредитного договору позичальник має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Позивач, будучи ознайомлена із умовами кредитування відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», не висловлювала будь-яких застережень щодо умов договору, не зверталася до банку із вимогою надати їй додаткові роз»яснення щодо природи кредитних правовідносин та їх змісту, не скористалася своїм правом на відкликання згоди на укладення договору чи дострокове припинення дії кредитного договору, тим самим висловивши свою згоду із тим, що їй зрозуміла суть та вартість послуги, яку вона хоче отримати і вона погоджується на її отримання на запропонованих умовах. Таким чином, суд приходить до переконання, що кредитний договір №231/08/26CLN від 21.07.2008 року був укладений із дотриманням належної форми, сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, у договорі зазначено предмет договору, яким є надання кредитних коштів для споживчої мети, визначено розмір кредиту, плату за користування кредитними коштами та строк повернення кредиту. Позивач отримала необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про умови кредитного договору, валюту кредитування, розмір процентної ставки та вартість всіх супутніх послуг, пов»язаних з його обслуговуванням, як того вимагає ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що забезпечило можливість її свідомого і правильного вибору та своїм особистим підписом підтвердила згоду на укладення договору, сторони діяли добровільно, повністю усвідомлюючи наслідки своїх дій, про що свідчать підписи на договорі. З наявної в договорі кредитування інформації не вбачається нечіткості, двозначності чи незрозумілості. та інших ознак використання нечесної підприємницької діяльності. При підписанні вказаного договору позивач діяла добровільно та була вільною у виборі фінансової установи. Крім цього судом встановлено, що з моменту отримання кредитних коштів позивач частково виконувала умови кредитного договору, користувалася кредитними коштами, здійснювала платежі за кредитом та нарахованими відсотками, у добровільному порядку підписала договір №3 від 13.11.2008 року про внесення змін до кредитного договору в частині зміни процентної ставки за користуванням кредитом до 16% річних та додатковий договір №б/н від 16.08.2013 року про реструктуризацію кредитної заборгованості, не висловлюючи ніяких зауважень щодо неправомірності дій відповідача. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що зміст оспорюваного кредитного договору в повному обсязі відповідає вимогам, встановленим в законодавстві, при укладенні договору банком дотримано всіх вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а отже, немає підстав для визнання такого недійсним. Суд не бере до уваги посилання позивача на те, що при укладенні кредитного договору АКІБ «Форум» порушив вимоги ст.203 ЦК України, 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та п.4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «про валютне регулювання та валютний контроль», оскільки отримав генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій лише 07.11.2011 року, з наступних підстав. Як встановлено судом, АКІБ «Форум» 03.12.2001 року отримав Банківську ліцензію №62, зареєстровану Національним банком України за номером 231, з відповідними дозволами №62-3 від 10.06.2005 року, якою надано право на укладення правочинів з використанням іноземної валюти. Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу. Чатиною 2 ст.192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч.2 ст.524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов»язання в іноземній валюті. Відповідно до ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов»язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року, роз»яснено, що у разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт "г" пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України «Про Національний банк України» в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). У зв'язку з цим, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ дійшов до висновку, що суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України, як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. Аналізуючи наведене, суд приходить до переконання, що АКІБ «Форум» на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу НБУ, укладаючи кредитний договір із позивачем та нараховуючи платежі за договором в іноземній валюті, діяв в межах своїх повноважень та згідно вимог чинного законодавства, а тому посилання позивача на те, що кредитний договір укладено з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставними. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не надано суду будь-яких доказів, які б обґрунтовували заявлені нею позовні вимоги в частині визнання недійсним в цілому кредитного договору №231/08/26CLN від 21.07.2008 року, свідчили про допущені порушення з боку фінансової установи при укладенні кредитного договору. Враховуючи вищенаведене, суд на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити за безпідставністю.

Outcome: dismissed