Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що на теперішній час правовстановлюючі документи на нерухоме майно втрачені і відновити їх у позивача немає можливості. [INFO] помер [PERSON], єдині спадкоємці після його смерті [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Позивач звернувся у встановленому порядку до державного нотаріуса Мар'їнського районного нотаріального округу із заявою про відкриття спадкової справи. Для отримання відповідного свідоцтва на право власності на спадкове майно йому необхідно було надати оригінали правовстановлюючих документів про належність [PERSON] спадкового майна, але оригінали правовстановлюючих документів були втрачені. У свою чергу, це стало підставою для державного нотаріуса Мар'їнського районного нотаріального округу для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину та пропуск шестимісячного строку для звернення до нотаріальної контори після смерті батька. Спадкодавець на момент смерті без реєстраційного обліку проживав разом зі сторонами у справі (дружиною та дітьми) за адресою: [ADDRESS]. Місце реєстраційного обліку [PERSON] [ADDRESS]. Право власності на будинок розташований за адресою: [ADDRESS] за [PERSON], померлим [INFO], про що Виконавчим комітетом Олександрівської селищної ради Мар'їнського району Донецькї області складено відповідний актовий запис за № 37. В позасудовому порядку оформити право власності на спадкове майно неможливо з тих причин, що з 1 січня 2013 року набули чинності зміни до ЗК України, зокрема, ст.126, згідно якої право власності на земельну ділянку посвідчується не державним актом, а оформлюється свідоцтвом відповідно до Закону України "Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", яке підтверджує реєстрацію права власності на нерухомість та містить кадастровий номер, тобто отримати дублікати державних актів неможливо. Враховуючи, що він єдиний спадкоємець після смерті батька, та іншого способу набуття права власності аніж через рішення суду на підставі ст.328 ЦК України немає, позивач встановити факт проживання [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS] та просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO], на: земельну ділянку призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,522 га. за кадастровим номером [NUMBER], розташованою на території Саварської сільської ради Богуславського району Київської області, право власності зареєстровано на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданого 9 серпня 2006 року на ім'я [PERSON]; нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS], зареєстроване за [PERSON], померлим [INFO]. Позивача у судове засідання не з'явивсь, надіслав на адресу суду листа в якому позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, на фіксуванні судового засідання за допомогою звукозаписувального пристрою не наполягав. Відповідачі у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідачі надали до суду заяву про визнання позовних вимог [PERSON], просить розглядати справу у їх відсутність. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Підсудність справ про спадкування визначається за правилами ст. 109 ЦПК. Позови щодо права спадкування за загальними правилами підсудності подаються до суду за місцем проживання (знаходження) відповідача, за винятком позовів щодо нерухомого спадкового майна, які подаються до суду за місцезнаходженням цього майна. Відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Місце проживання відповідачів та розташування більшої частини майна Мар'їнський район Донецької області. Місце відкриття спадщини смт. Олександрівка Мар'їнського району Донецької області. [PERSON], помер [INFO], про що Виконавчим комітетом Олександрівської селищної ради Мар'їнського району Донецькї області складено відповідний актовий запис за № 37, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. [INFO] помер [PERSON],про що в книзі реєстрації актів про смерть 12 липня 2013 року зроблено запис за №41 виконкомом Олександрівської селищної ради Мар'їнського району Донецької області та видано свідоцтво про смерть [NUMBER]. Зі свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 10 жовтня 1994 року Саварською сільською радою Богуславського району Київської області вбачається, що [PERSON] народився [INFO], про що в книзі реєстрації актів громадянського стану про народження 10 жовтня 1994 року зроблено відповідний актовий запис за № 3 , його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Зі свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 10 жовтня 1994 року Саварською сільською радою Богуславського району Київської області вбачається, що [PERSON] [INFO], про що в книзі реєстрації актів громадянського стану про народження 10 жовтня 1994 року зроблено відповідний актовий запис за №2, її батьками є [PERSON] та [PERSON]. Зі свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого Саварською Сільською радою Богуславського району Київської області вбачається, що відповідач та спадкодавець уклали шлюб 12 березня 1994 року про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №4. Нотаріусом Мар'їнської державної нотаріальної контори Позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, внаслідок того, відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно та пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини. Статтею 1218 Цивільного кодексу України, визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідачі та позивач фактично проживали разом зі спадкодавцем на день відкриття спадщини. Про те жоден з них до нотаріальної контори, у встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу України строк, не звернулися. Відповідно до ч.2 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають справи У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У відповідності з вимогами ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право подати заяву про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника. Заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. На підставі ст.1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкодавець на момент смерті без реєстраційного обліку проживав разом зі сторонами у справі (дружиною та дітьми) за адресою: [ADDRESS]. Місце реєстраційного обліку [PERSON] [ADDRESS]. Право власності на будинок розташований за адресою: [ADDRESS] за [PERSON], померлим [INFO], про що Виконавчим комітетом Олександрівської селищної ради Мар'їнського району Донецькї області складено відповідний актовий запис за № 37. Відповідно до вимог ст. 529 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Статтею 549 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; Відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України, визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1297 Цивільного кодексу України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 Цивільного кодексу України) та не здійснив його державної реєстрації (ст.1299 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Позивач звертався до нотаріальної контори після смерті батька. Відповідно до ч. 1 ст. 1298 Цивільного кодексу України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. В п.3.3 Листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 зазначено: «У випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв'язку з їх втратою та відсутності реєстрації об'єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім'я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно…» Відповідачами у справах про визнання права власності в порядку спадкування на будинки та садиби, щодо яких відсутні правовстановлюючі документи у зв'язку з їх втратою, є спадкоємці, які прийняли спадщину, а також органи, які уповноважені видавати правовстановлюючі документи на нерухомемайно, або ж органи, до яких перейшли такі повноваження, та органи, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Відповідно до вимог п. п. 1, 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 6 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності. Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Так на підставі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідностііз ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Враховуючи обставини справи, те що позивач на теперішній час позбавлений можливості відновити оригіналів правовстановлюючих документів на належне йому нерухоме майно, місце відкриття спадщини, та проживання сторін, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. ст.78, 80, 126, 152 ЗК України, ст.ст.328, 373, 392, 1225, 1261 ЦК України,

Outcome: approved