Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

в позові вказано, що 12/01/2015 р. проведено електронні торги з реалізації арештованого майна та продано майно нежитлові підвальні приміщення відповідача площею 146 кв.м. в м. Івано-Франківськ по вул. Тринітарська 13. 03/11/2015 р. начальником відділу ДВС затверджено акт про проведення електронних торгів. 04/11/2015 р. приватним нотаріусом видано свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів. 04/11/2015 р. зареєстровано речові права на вказане майно у відповідному державному реєстрі. Однак відповідач незаконно користується спірним майном, відмовляється не порушувати права позивача. Тому позивач просив виселити відповідача зі спірного приміщення. Судом повідомлено сторони про час і місце розгляду спору за їх участі. Представник позивача просив суд розглянути справу без його участі. Відповідач просив суд відкласти судове засідання з підстав лікування. Так, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі Пономарьов проти України (Заява № 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі "[PERSON] проти України" (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). Відповідач належним чином повідомлений судом про час і місце розгляду спору за його участі, не забезпечив явку в судове засідання свого представника, не з`явився в судове засідання, не надав суду докази на спростування позову, не надав заперечень по суті позову. Отже відповідач реалізував своє право на безпосередню участь в судовому засіданні. Також у відповідача було достатньо часу для подання суду доказів, їх обґрунтування перед судом, надання суду заперечення щодо спростування позову. Відповідно до п. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Судом встановлено наступні обставини. 12/01/2015 р. проведено електронні торги з реалізації арештованого майна та продано майно нежитлові підвальні приміщення відповідача площею 146 кв.м. в м. Івано-Франківськ по вул. Тринітарська 13. 03/11/2015 р. начальником відділу ДВС затверджено акт про проведення електронних торгів. 04/11/2015 р. приватним нотаріусом видано свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів. 04/11/2015 р. зареєстровано речові права на вказане майно у відповідному державному реєстрі. 02/09/2015 р. ухвалено судове рішення, яким відмовлено в позові відповідачу щодо визнання незаконної та скасування постанови державного виконавця, скасування заявки на реалізації іпотечного майна, визнання дій державного виконавця незаконними, зобов`язання повернути власність. Відповідно до п. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 Про судове рішення у цивільній справі враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Необхідно зазначити, що відповідно до п. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до п. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до п. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Відповідно до п. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В свою чергу відповідно до ст. 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до п. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до п. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. В п. 2 ст. 317 ЦК України встановлено, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. В п. 1 ст. 319 ЦК України вказано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином порушення відповідачем права власності позивача щодо спірного майна є неправомірним, тому позов обґрунтовано належними правовими підставами. Відповідач не спростував підстав позову, а затягування ним цього судового розгляду так само спрямовано на порушення права власності позивача. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд, -

Outcome: approved