Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

До суду звернулося з позовом ПАТ «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» Північний РЕМ до [PERSON] про стягнення заборгованості. Від представника позивача надійшла заява в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити позов, проти винесення заочного рішення не заперечував у разі неявки відповідача. Відповідачка в судове засідання не зявилася, про розгляд справи судом повідомлялась належним чином, з заявою про відкладення розгляду справи не зверталась. У звязку з викладеним, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідачки, яка була повідомлена належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що ПАТ "Одесаобленерго" постачає електричну енергію за адресою: м. Одеса, вул. Паустовського, б. 7, кв. 36, споживач [PERSON], відповідно до укладеного договору № 2235036 від 03.07.2006 р. Згідно показань електролічильника № 2025183, НІК 2102 за договором № 2235036 від 03.07.2006 р. боржником спожито електроенергії в кількості 4939кВ/г, за вказаний розрахунковий період з жовтень 2015 року по липень 2016 року згідно деталізації нарахувань за спожиту електричну енергію нараховано заборгованість в розмірі 3941,18 грн. За вказаний розрахунковий період боржником частково сплачена заборгованість в розмірі 1465,07 грн. Отже, несплачений залишок заборгованості відповідача за використану електричну енергію складає 2476,11 грн. з урахуванням поточних періодів згідно з розрахунком, що додається. Нарахування за спірний період відбувалось відповідно до постанови НКРЕ від 29.05.2014 р. № 749 (із змінами та доповненнями відповідно до постанови № 220 від 26.02.2015 р.), за тарифами (цінами) для населення, що діяли в період, за який розраховується розмір заборгованості. Взаємовідносини між громадянами (споживачами електричної енергії) та енергопостачальниками регулюються Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.99 N 1357 (із змінами) (далі - ПКЕЕН). Як передбачено вимогами ПКЕЕН, споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією (Додаток 1 до ПКЕЕН) і укладається на три роки (абзац перший пункту 3 ПКЕЕН). Відповідно до пункту 42 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 р. № 1357 (зі змінами та доповненнями) надалі Правила, які регулюють відносини між громадянами (споживачами електричної енергії) та енергопостачальниками, передбачено, що споживачі електричної енергії зобовязані: дотримуватись вимог нормативно-технічних документів та договору, забезпечувати технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок та побутових електроприладів, забезпечувати збереження приладів обліку і пломб на них у разі розміщення приладу обліку в квартирі або на іншому обєкті споживача, оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та ПКЕЕ, надавати розрахункові документи на вимогу представників енергопостачальника для перевірки правильності оплати та відповідності записів у них показанням приладу обліку та інше. Розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії відповідно до п. 20 Правил є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. В листі від 31.07.2009 р.за N 5146/11/17-09 Національна комісія з регулювання в сфері енергетики надала слідуючі розяснення:.. «пунктом 19 ПКЕЕН зазначено, що розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку. Враховуючи визначення терміну "населення", наведеного у ПКЕЕН, споживач - фізична особа при укладенні договору підтверджує право власності або користування електроустановкою та споживання електричної енергії на власні побутові та господарські потреби». У розумінні приписів п. 1.2 ПКЕЕ Споживачами електричної енергії є фізичні особи, які з метою задоволення власних побутових або господарських потреб споживають електричну енергію для потреб електроустановок, що належать їм за ознакою права власності або користування, за винятком електроустановок, які використовуються для здійснення в установленому законодавством порядку підприємницької діяльності. Таким чином, відповідачем було порушено вимоги ст. 26 Закону України «Про електроенергетику», п. 7, п. 42, п. 48, ПКЕЕН, що призвело до виникнення заборгованості за спожиту електроенергію у розмірі 11 225,51 грн. Так, 26.05.2016 р. ПАТ «Одесаобленерго» звернулось до Суворовського районного суду м. Одеси з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з [PERSON]. Ухвалою суду від 15.06.2016 р. по справі № 523/7433/16-ц на підставі ч.6 ст.100 ЦПК України заявнику було відмовлено у прийнятті заяви, оскільки за результатами отриманої судом інформації з Відділу Адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області, вбачається, що боржник [PERSON], зареєстрованою/знятою з реєстрації не значиться. Вимоги позивача про стягнення нарахувань 3 % річних та інфляційних витрат підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання та зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних за весь період прострочення. Разом з тим, відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Отже, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав та обов'язків сторін, на боржників покладено певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому відповідає право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплати грошей за надані послуги. Отже, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові ВСУ від 16.12.2015 р., за № 6-2023цс15 та Постанові ВСУ від 13.01.2016р., за № 6-931цс15. Оскільки, боржник грошове зобовязання належним чином не виконав, то за період з 11.11.2015 р. по 10.07.2016 р., боржнику було нараховано у відповідності до ст. 625 ЦК України три відсотка річних за весь період прострочення у розмірі 25,98 грн. та інфляційні витрати за період з листопад 2015 р. по травень 2016 р. в розмірі 167,72 грн. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 р. № 14, вимоги за якими може бути видано судовий наказ, передбачені ст. 96 ЦПК, підлягають судовому захисту виключно у порядку наказного провадження, оскільки частиною третьою ст.118 ЦПК передбачено, що позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій ст. 96 цього кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом. Відповідно до пункту 13 Постанови, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, телекомунікаційні послуги, послуги телебачення та радіомовлення, судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання цих послух. Застосування положень частини другої статтті 625 ГК до спірних правовідносин також кореспондується з закріпленими в п. 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК нормами, згідно з якими судовий наказ може бути видано в разі заявлення вимог про стягнення заборгованості по оплаті за житлово-комунальних послуг з урахуванням індекса інфляції і 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір, що передбачено ч.2 та ч.3 ст. 60 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях згідно з ч.4 ст. 60 ЦПК України. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному зясуванню обставин по справі, розяснює їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними позивачем. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає також стягнення на користь позивача понесений ним і документально підтверджений судовий збір у розмірі 1378 грн.

Outcome: approved