Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

В квітні 2014 року позивач ПАТ «Родовід Банк» звернулось з позовом до Києво-Святошинського районного суду Київської області, який з врахуванням уточнених позовних вимог, обґрунтовував тим, що між Відкритим акціонерним товариством «РОДОВІД БАНК», найменування якого з 17.06.2009 року у відповідності до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» було змінено на Публічне акціонерне товариство «РОДОВІД БАНК» та [PERSON] (далі - [PERSON] /Позичальник/Відповідач 1) укладено кредитний договір №118/АА-00005.08.2 від 18.07.2008 року. Згідно з п. 1.1. Кредитного договору Банк відкрив не відновлювальну кредитну лінію [PERSON] на загальну суму 17 620,00 доларів США та відповідно до п. 1.2. зобов'язався надати Позичальнику кошти на купівлю автомобіля. Відповідно до п. 3.1.2. позичальник зобов'язувався повернути отриманий кредит не пізніше 18.07.2015 року. Згідно з п. 3.1.1. Кредитного договору Відповідач зобов'язався щомісячно до "10'-го числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитами у сумі 210,00 доларів США. Згідно з п. 1.5. Кредитного договору процентна ставка за користування кредитом була встановлена в розмірі 14,50% процентів річних. Однак, в порушення умов Кредитного договору Позичальником не виконане зобов'язання щодо сплати щомісячних платежів. Станом на 04.06.2014 року в порушення умов кредитного договору позичальником не виконані свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів: сума поточної заборгованості за кредитом складає 2 920,00 доларів США; сума простроченої заборгованості за кредитом складає - 13 019,38 доларів США; сума поточної заборгованості за процентами по кредиту складає - 215,29 доларів США; сума простроченої заборгованості за процентами по кредиту складає - 11 942,95 доларів США. Станом на 04.06.2014 року розмір нарахованої пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом складає - 2 378 303,53 грн., розмір нарахованої пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту складає - 2 151 868,92 гривень. Станом на 04.06.2014 року сума трьох відсотків річних від суми простроченого кредиту складає - 12 210,82 гривень та сума трьох відсотків річних від суми прострочених процентів по кредиту складає - 11 047,35 гривень. Таким чином, загальна сума заборгованості за кредитним договором відповідача перед позичальником станом на 04.06.2014 року становить 28 097,62 доларів США та 4 553 430,63 гривень. 18 липня 2008 року між Банком та [PERSON] був укладений Договір поруки № 118/АА-00005.08.2-3/П до Кредитного договору, з метою забезпечення виконання зобов'язання позичальника по кредитному договору. Відповідно до п. 1.1. Договору поруки поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед банком в повному обсязі за несвоєчасне та повне виконання зобов'язань відповідача перед кредитним договором. В ході судового розгляду стало відомо про те. що [PERSON] помер. Згідно спадкової справи вбачається що після смерті [PERSON] з заявою про прийняття спадщини звернулась [PERSON] та прийняла спадщину. Тому позивач ПАТ «Родовід Банк» просив стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 28 097,62 доларів США та 4 572 403,33 грн. Стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 28 097,62 доларів США та 4 572 403,33 грн. Стягнути з відповідачів на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 3 654,00 грн. Не погоджуючись з даним позовом, 21.05.2014 року [PERSON] подав до суду зустрічний позов до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про визнання недійсним пункту кредитного договору та визнання розірваним кредитного договору, який обґрунтовував, тим що згідно ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції яка діяла на момент укладення договору) Кредитний договір № 118/АА-00005.08.2 є договором про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надав кошти (споживчий кредит) відповідачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а відповідач зобов'язався повернути їх разом з нарахованими відсотками. Позивач, відповідно до п. 23 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» є споживачем за кредитним договором, тому що отримав споживчий кредит, що надається кредитодавцем банківською установою) для задоволення особистих потреб, це підтверджується п 1.2. Кредитного договору. Згідно із п.5 ч.2 ст. 18. Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що діяла на час надання кредитного договору, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Так, Відповідачем (Кредитодавцем) до Кредитного договору було включено пункт, який обмежує права споживача: пунктом 36 Кредитного договору неправомірно встановлено, порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів Позичальник зобов'язується сплачувати пеню у розмірі 1,6% від суми заборгованості, що не відповідає приписам п. 5 ч. З і Закону України «Про захист прав споживачів». Ця умова договору є несправедливою, оскільки встановлена сплата непропорційно суми компенсації - 1,6% в день (що становить 585,6%=1,6%*366) річних, за невиконання зобов'язань за договором, що перевищує вартість кредиту, а саме 14,5% річних, більш ніж в 40 разів. Оскільки оскаржуваним пунктом кредитного договору передбачено стягнення пені за порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів за користування кредитом за кожний день прострочки у розмірі 1,6% від суми простроченого платежу, що становить 585,6% річ доводи Позивача про те, що ця умова договору є несправедливою, заслуговують на увагу. Встановлення пунктом 3.6 договору пені, що набагато перевищує 50% вартості продукції (кредиту) - більше, ніж в 40 разів (порівняно з вартістю кредиту 14,5%, є несправедливим та суперечить принципам розумності та добросовісності, тому на підставі п.5 ч. 3 ст.18 Закону України зазначений пункт слід визнати недійсним. ВАТ "РОДОВІД БАНК", звернувшись 25 квітня 2014 року до суду з первісним позовом [PERSON] про дострокове стягнення з нього кредитних коштів, отриманих на піде кредитного договору № 118/АА-00005.08.2 від 18 липня 2008 р.. строк дії якого був встановлений до 18 липня 2015 року, а також про сплату відсотків та пені, тим самим в односторонньому порядку відмовляється від укладеного правочину та заявляє про припинення зобов'язання за кредитним договором. Банк вимагає дострокового повернення суми кредиту в повному обсязі, а не стягнення поточної суми заборгованості по виконанню договору кредиту. В рахунок погашення заборгованості по кредиту згідно Кредитного договору [PERSON] було здійснено сплати по кредиту в розмірі 1680,62 дол. США. Таким чином, залишок боргу по тілу кредиту становить 15 939,38 дол. США. Сторони в Кредитному договорі врегулювали процедуру дострокового стягнення суми боргу Позичальника одночасно із заявленням Банком вимоги розірвання Кредитного договору: П. 5.2 кредитного договору передбачав право кредитора у разі недотримання позичальником умов Кредитного договору, в односторонньому порядку вимагати дострокового його розірвання, повернення одержаних кредитів, сплати нарахованих за ними процентів, відшкодування збитків заподіяних Банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього Договору. Тобто вимога дострокового стягнення суми боргу диктується розірванням Кредитного договору в односторонньому порядку (п 5.2. Кредитного договору). Заявляючи про стягнення з Позивача достроково всю суму наданого йому кредиту, банк фактично в односторонньому порядку в судовому порядку заявляє про розірвання укладеного між ним та позичальником договору, строк виконання якого повинен був настати лише 18 липня 2015 року. Тому позивач за зустрічним позовом [PERSON] просив визнати недійсним пункт 3.6 Кредитного договору № 118/АА-00005.08.2 укладений між [PERSON] і Відкритим акціонерним товариством «РОДОВІД БАНК» від 18 липня 2008 р. Визнати розірваним Кредитний договір № 118/АА-00005.08.2 укладений між [PERSON] і Відкритим акціонерним товариством «РОДОВІД БАНК» від -18 липня 2008 р. з моменту набрання рішенням суду у справі за первісним позовом ПАТ «РОДОВІД БАНК» до [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення кредитної заборгованості за Кредитним договором, за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ «РОДОВІД БАНК» про визнання недійсним пункту кредитного договору та визнання розірваним кредитного договору. В судовому засіданні представник ПАТ «Родовід Банк» просив первісний позов задоволити, а у вимогах зустрічного позову відмовити та подав до суду заяву про застосування строків позовної давності до вимог зустрічного позову. Представник [PERSON] вимоги зустрічного позову підтримала, первісний позов визначала частково, не погоджуючись з розміром пені та процентів. [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Заслухавши пояснення осіб які брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, суд приходить до висновку що позовні вимоги за первісним позов підлягають задоволенню частково, а у вимогах за зустрічним позовом необхідно відмовити виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Як встановлено судом, між Відкритим акціонерним товариством «РОДОВІД БАНК», (правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №118/АА-00005.08.2 від 18.07.2008 року. Згідно з п. 1.1. Кредитного договору Банк відкрив не відновлювальну кредитну лінію [PERSON] на загальну суму 17 620,00 доларів США та відповідно до п. 1.2. зобов'язався надати Позичальнику кошти на купівлю автомобіля. Відповідно до п. 3.1.2. позичальник зобов'язувався повернути отриманий кредит не пізніше 18.07.2015 року. Згідно з п. 3.1.1. Кредитного договору Відповідач зобов'язався щомісячно до "10'-го числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитами у сумі 210,00 доларів США. Згідно з п. 1.5. Кредитного договору процентна ставка за користування кредитом була встановлена в розмірі 14,50% процентів річних. Відповідно до п. 3.6. Кредитного договору за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, сплачувати Банку за кожен день прострочення пеню у розмірі 1,6 від суми простроченої заборгованості. Відповідно до п. 7.9. Кредитного договору, позичальник підписуючи цей договір, підтверджує, що він отримав в письмовій формі та ознайомився з інформацією, наданою Банком про умови кредитування, вартість супутніх послуг, орієнтовну сукупну вартість кредиту. Так, ПАТ «Родовід Банк» виконав умови кредитного договору, надавши відповідачу [PERSON] в розмірі та на умовах визначених договором, що підтверджується заявою на видачу готівки № 2088_5 від 18.07.2008 року. 18 липня 2008 року між Банком та [PERSON] був укладений Договір поруки № 118/АА-00005.08.2-3/П до Кредитного договору, з метою забезпечення виконання зобов'язання позичальника по кредитному договору. Відповідно до п. 1.1. Договору поруки поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед банком в повному обсязі за несвоєчасне та повне виконання зобов'язань відповідача перед кредитним договором. Відповідно до п. 3.2. Договору поруки передбачено, що поручитель відповідає перед Банком за зобов'язаннями, що випливають з Договором поруки, майном та грошовими коштами, на які може бути звернення стягнення у відповідності до чинного законодавства України. [INFO] [PERSON] помер, і до його майна Вишневою міською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 02-14. Згідно заяви від 12.06.2012 року спадщину після померлого прийняла [PERSON]. В той же час, відповідач [PERSON] умови кредитного договору не виконував неналежним чином, у зв'язку з чим, згідно розрахунків наданих позивачем, станом на 04.06.2014 року в порушення умов кредитного договору у позичальника перед банком існує заборгованість, що складається із: сума поточної заборгованості за кредитом складає 2 920,00 доларів США; сума простроченої заборгованості за кредитом складає - 13 019,38 доларів США; сума поточної заборгованості за процентами по кредиту складає - 215,29 доларів США; сума простроченої заборгованості за процентами по кредиту складає - 11 942,95 доларів США. Станом на 04.06.2014 року розмір нарахованої пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом складає - 2 378 303,53 грн., розмір нарахованої пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту складає - 2 151 868,92 гривень. Станом на 04.06.2014 року сума трьох відсотків річних від суми простроченого кредиту складає - 12 210,82 гривень та сума трьох відсотків річних від суми прострочених процентів по кредиту складає - 11 047,35 гривень. Стаття 553 ЦК України визначає що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Стаття 554 ЦК України передбачає, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Стаття 549 ЦК України визначає що, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Відповідно до п. 25, 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», порука є способом забезпечення виконання зобов'язання (стаття 553 ЦК), договір поруки не створює обов'язків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором. У разі смерті поручителя (крім випадків майнової поруки), враховуючи положення статті 607, частини першої статті 608 ЦК, а також сутності поруки як особистого зобов'язання відповідати за належне виконання основного зобов'язання, спадкоємці поручителя не є солідарними боржниками за кредитним договором. Відповідно до ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. Суд, приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не виконує передбачених кредитним договором обов'язків по поверненню кредиту шляхом внесення щомісячних платежів, має прострочену заборгованість, що у свою чергу порушує права ПАТ «Родовід Банк», і які підлягають до захисту, шляхом стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором, яка складається з суми поточної заборгованості, суми простроченої заборгованості, поточної заборгованості за процентами та суми простроченої заборгованості за процентами, в розмірі 28 097,62 дол. США. Однак, суд не може погодитись з позовними вимогами в частині стягнення з відповідача пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту в загальній сумі 4 530 172,45 грн., оскільки дана сума значно перевищує саму заборгованість по кредиту, тим самим значно перевищує розмір збитків, і є неспівмірною із розміром основного боргу. Отже, суд, знаходить за доцільне зменшити розмір неустойки у вигляді пені до суми простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 13 019,38 дол. США, що у переведенні з долара США на національну валюту по курсу НБУ станом на 04.06.2014 року складає 154 540,04 грн. У вимогах ПАТ «Родовід Банк» що стосується стягнення сум заборгованості з [PERSON], суд вважає за доцільне відмовити, оскільки, у зв'язку із смертю [PERSON], його зобов'язання за договором поруки припинені 27.03.2012 року, і його зобов'язання по договору поруки не допускають правонаступництва, оскільки нерозривно пов'язані з особою спадкодавця і не входять до складу спадщини. Також суд, не знаходить підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про визнання недійсним пункту кредитного договору та визнання розірваним кредитного договору, виходячи з наступного. Стаття 256 ЦК України визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Стаття 257 ЦК України передбачає, що, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки, спірний кредитний договір був укладений між ПАТ «Родовід Банк» та [PERSON] 18.07.2008 року, і позивач за зустрічним був ознайомлений з умовами даного договору належним чином, про що свідчить йог підпис на вищезгаданому договорі, тобто з цієї дати він міг довідатись про порушення своїх прав банком, суд приходить до висновку що позивачем пропущений трирічній строк, у межах якого він міг звертатись до суду із захистом своїх прав, а тому у вимогах зустрічного позову необхідно відмовити в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення первісного позову частково, та відмови у вимогах зустрічного позову. В силу ст. 88 ЦПК України судові витрати, суд покладає на відповідача [PERSON] Відповідно до ст.ст. 15, 16, 256, 257, 261, 267, 525, 526, 530, 549, 551, 553, 554, 572, 575, 589, 608, 611, 625, 1050, 1054 ЦК України, постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» та

Outcome: partial