Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

В листопаді 2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у сумі 14426,92 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що між банківською установою та відповідачем 31 січня 2008 року був укладений кредитний договір, відповідно до якого останній отримала кредитні кошти 1100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою 36 % на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Умовами укладеного договору передбачено право банківської установи збільшувати кредитний ліміт. Відповідач належним чином зобов'язань за кредитним договором не виконував, внаслідок чого станом на 30 вересня 2015 року виникла заборгованість в сумі 14426,92 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 1909,71 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 8892,12 грн., заборгованість по пені та комісії - 2700 грн., штраф (фіксована частина) - 250 грн., штраф (процентна складова) - 675,09 грн. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 січня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції невірно прийшов до висновку щодо пропуску позивачем строку позовної давності. На думку представника позивача, судом не було враховано тієї обставини, що строк дії договору, у відповідності до п. 9.12 умов та правил надання банківських послуг, щорічно автоматично лонгувався на 12 місяців та на даний час договір діє, оскільки жодна зі сторін не заявляла про свій намір його розірвати. Заявник вказує, що до виниклих правовідносин підлягають застосуванню положення ч. 5 ст. 261 ЦК України, оскільки перебіг строку позовної давності для звернення з вимогами до відповідача за даним позовом ще не розпочався, а відтак, і не може бути пропущеним. Крім того, посилається на те, що суд не врахував приписів ст.ст. 549-552, 1054 ЦК України щодо права банку на отримання процентів та комісії за весь час користування кредитом та стягнення неустойки у вигляді штрафу, нарахованого в межах річного строку, який передував зверненню банку до суду. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів того, що строк дії виданої банківською установою кредитної картки було продовжено на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії) у відповідності до п.3.1.3. Умов і правил надання банківських послуг. В заяві [PERSON] про отримання кредитного ліміту відсутні відомості про строк дії картки, строк дії кредитного ліміту та порядок погашення заборгованості. З даним позовом банківська установа звернулась у листопаді 2015 року, а під час розгляду справи представником відповідача заявлено клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності. З таким висновком суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, виходячи з такого. Як вбачається з матеріалів справи, 31 січня 2008 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та [PERSON] був укладений договір на відкриття та обслуговування кредитної картки з кредитним лімітом 1100 грн., з базовою процентною ставкою по кредиту у розмірі 3 % на місяць, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписання вказаного договору підтверджується заявою [PERSON] разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", що є умовами договору на відкриття та обслуговування кредитної картки, та з якими відповідач був ознайомлений і погодився (а.с. 6-12). Відповідно до п. 5.4 Правил користування платіжною карткою строк погашення відсотків по кредиту - щомісячно за попередній місяць. Крім того, даний пункт передбачає обов'язок боржника погасити кредит в повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці. Строк дії платіжної картки визначений п.п. 3.1.1 Правил та вказаний на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Відповідно до п. 3.1.3 Правил, по закінченню строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява держателя про закриття картрахунку. В ході розгляду справи сторонами не оспорювалось, що [PERSON] до банківської установи з заявою про закриття карткового рахунку не звертався. Кредитний ліміт по картковому рахунку відповідача банківською установою неодноразово змінювався, зокрема, останній раз 17 грудня 2010 року - 3000 грн. 12 березня 2011 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно з якою вказана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банківською установою договір про надання банківських послуг. Відповідач отримав перевипущену платіжну картку зі строком дії до червня 2015 року (а.с. 167-171). Стороною відповідача на спростування даних обставин жодних доказів не надано. Відповідачем умови укладеного договору щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків не виконувались, у зв'язку з чим станом на 30 вересня 2015 року утворилась заборгованість в сумі 14426,92 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 1909,71 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 8892,12 грн., заборгованість по пені та комісії - 2700 грн., штраф (фіксована частина) - 250 грн., штраф (процентна складова) - 675,09 грн., що підтверджується наданим банком розрахунком (а.с. 4-5). Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. П. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність в один рік для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). В своїй постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, предметом якої був спір за позовом банківської установи про стягнення заборгованості за кредитним договором, Верховний Суд України, рішення якого в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України, зазначив, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Аналізуючи наведені норми та обставини справи, колегія суддів приходить до переконання, що висновок районного суду про відмову в задоволенні позовних вимог за пропуском строку позовної давності не ґрунтується на матеріалах справи та не відповідає вимогам закону. З наданого банком розрахунку вбачається, що датою сплати останнього щомісячного платежу є 17 грудня 2012 року (а.с. 4). ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом 02 листопада 2015 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності за період з 17 грудня 2012 року по 30 вересня 2015 року та в межах встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання. Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, зокрема, борг по кредиту в сумі 1909,71 грн. підлягає стягненню в повному обсязі. В межах трирічного строку позовної давності за період з 17 грудня 2012 року по 30 вересня 2015 року підлягає стягненню заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 8892,12 грн. Наказами № СП-2013-6500941 від 28 січня 2013 року «Про внесення змін в тарифи по карткам «Універсальна» і «Універсальна COLD» та № СП-2013-6776448 від 19 вересня 2013 року «Про внесення змін в тарифи по картках «Універсальна» і «Універсальна GOLD» були внесені зміни в тарифи банку щодо розміру штрафу за прострочення зобов'язань за договором, а саме, при порушенні зобов'язань на протязі одного місяця - нараховується штраф у розмірі 50 грн., на протязі двох місяців підряд і більше - штраф 100 грн. З письмових пояснень представника позивача, наданих під час апеляційного розгляду, вбачається, що суму 2700 грн., яка відображена у розрахунку заборгованості як «Сума комісії та пені», починаючи з березня 2013 року, є штрафом за прострочення сплати щомісячних платежів (а.с. 108). Відповідно до умов укладеного 31 січня 2008 року договору, у разі порушення позичальником строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більше ніж на 120 днів, у зв'язку з чим банк змушений буде звернутися до суду, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що позивачем за одне й те саме порушення двічі нарахований штраф: в сумі 2700 грн. та в сумі 925,09 грн. Беручи до уваги, що особа не може бути двічі притягнута до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, та враховуючи, що відповідач з грудня 2012 року по вересень 2015 року взагалі не сплачував заборгованість за кредитним договором, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь банківської установи слід стягнути лише один вид визначеного позивачем штрафу, зменшивши його розмір з 2700 грн. до 1100 грн. у межах річного строку позовної давності. Враховуючи невідповідність висновків районного суду обставинам справи, допущення порушень у застосуванні норм матеріального права, апеляційний суд вважає необхідним скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та стягнути з [PERSON] на користь позивача, крім суми боргу за кредитом та відсотками, 1100 грн. неустойки за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Оскільки апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції і частково задовольняє позов, відповідно до правил п. 5 ст. 88 ЦПК України належить провести розподіл судових витрат, понесених позивачем, пропорційно задоволеним вимогам, а саме стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 1006,61 грн. в рахунок відшкодування судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 1107,27 грн. за розгляд справи апеляційним судом.

Outcome: partial