Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

До суду із позовом звернувся прокурор Новомиргородського району Кіровоградської області в інтересах [PERSON] до фермерського господарства «Інсайт», треті особи відділ Держземагенства в Новомиргородському районі Кіровоградської області, реєстраційна служба Новомиргородського районного управління юстиції Кіровоградської області, головне територіальне управління юстиції в Кіровоградській області про визнання недійсним договору оренди землі та повернення земельної ділянки вказавши, що 28.11.2012 розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12012090240000012 за фактом підроблення [PERSON] договорів оренди земельних ділянок, розташованих на території Рубаномостівської сільської ради Новомиргородського району, що належать [PERSON], та якого залучено до провадження в якості потерпілого, оскільки внаслідок вчинення даного кримінального правопорушення останньому завдано шкоди. Згідно з вироком Новомиргородського районного суду від 06.02.2015, який набрав законної сили, [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 90 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014, [PERSON] звільнено від відбування покарання. Згідно з вищевказаним вироком встановлено, що [PERSON] не являючись з 27.01.2012 ні керівником, ні підписантом фермерського господарства «Інсайт», не будучи офіційно уповноваженою на підписання договору особою, від імені ФГ «Інсайт», а також від імені [PERSON], підписав договір оренди земельної ділянки № 3, укладений ніби то між орендодавцем [PERSON] та ФГ «Інсайт», на земельну ділянку загальною площею 6,53 га, розташовану на території Рубаномостівської сільської ради Новомиргородського району за межами с. Трояново. Даний договір оренди земельної ділянки зареєстровано у Відділі Держкомзему у Новомиргородському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 21.06.2012 за №352380004001480. Позивач [PERSON] оспорюваний договір не підписував, волевиявлення на вчинення даного договору не виявляв, що суперечить вимогам ч. З ст. 203 ЦК України та є підставою для визнання такого договору недійсними. Посилаючись на норми чинного законодавства просив суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки № 3, укладений між [PERSON] та Фермерським господарством «Інсайт», який зареєстрований Відділом Держкомзему у Новомиргородському районі 21.06.2012, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис № 352380004001480 та скасувати його державну реєстрацію та зобовязати ФГ «Інсайт» звільнити і повернути шляхом укладення акту прийому - передачі [PERSON] земельну ділянку розміром 6,53 га вартістю 100225 грн., що розташована за адресою Кіровоградська область, Новомиргородський район, Рубаномостівська сільська рада, за межами населеного пункту с. Трояново. Прокурор та представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні підтримали позов та просили його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позову не визнав, вказавши, що на даний час укладений договір оренди земельної ділянки між [PERSON] та ФГ «Інсайт» та виконується обома сторонами, позивачем систематично починаючи з 2013 року по даний час отримується орендна плата від відповідача тому вказаний договір визнаний позивачем, просив суд відмовити у задоволенні позову. Позивач та представники третіх осіб в судове засідання не зявилися. Про місце та час розгляду у справі були повідомлені належним чином, раніше направили до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. За таких обставин, суд вважає за можливе слухати справу без участі позивача, та без участі представників третіх осіб на що інші учасники судового розгляду у ході судового засідання не заперечували. Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши надані до суду докази, оглянувши письмові докази та інші матеріали справи в тому числі матеріали кримінального провадження № 1кп\\395\\5\\2015, суд вважає за необхідне відмовити у позові повністю з таких міркувань. В судовому засіданні беззаперечно встановлено, що [PERSON] починаючи з 16 березня 2011 року набув право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 6,5319 га., розташованої на території Рубаномостівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 жовтня 2008 року № 2588 Новомиргородської державної нотаріальної контори, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку за № 146163. Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно ч.1 ст.13 вищевказаного Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. 14 травня 2012 року між [PERSON] та ФГ «Інсайт» було укладено договір оренди земельної ділянки, зареєстрованого у відділі Держкомзему у Новомиргородському районі Кіровоградської області 21 червня 2012 р. за № 352380004001480, строком на десять років. Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі підлягає державній реєстрації та на підставі ч. 1 ст. 210 , ч. 3 ст. 640 ЦК України, ч. 2 ст. 125 ЗК України, ст. 18 Закону України "Про оренду землі" та є укладеним з моменту його державної реєстрації (згідно вимог законодавства, що діяло на дату 14.05.2012 р. - дата підписання оспорюваного договору).\~ Вироком Новомиргородського районного суду від 06.02.2015, який набрав законної сили, [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 90 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014, [PERSON] звільнено від відбування покарання. Згідно з вищевказаним вироком встановлено, що [PERSON] не являючись з 27.01.2012 ні керівником, ні підписантом фермерського господарства «Інсайт», не будучи офіційно уповноваженою на підписання договору особою, від імені ФГ «Інсайт», а також від імені [PERSON], підписав договір оренди земельної ділянки № 3, укладений ніби то між орендодавцем [PERSON] та ФГ «Інсайт», на земельну ділянку загальною площею 6,53 га, розташовану на території Рубаномостівської сільської ради Новомиргородського району за межами с. Трояново. Даний договір оренди земельної ділянки зареєстровано у Відділі Держкомзему у Новомиргородському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 21.06.2012 за №352380004001480, що підтверджується вищевказаним вироком суду. Згідно з висновком експерта судово-почеркознавчої експертизи №689 від 18.04.2014 року, який міститься в матеріалах вищевказаного кримінального провадження, підпис від імені [PERSON] у договорі оренди земельної ділянки №3, зареєстрованого 21.06.2012, виконаний не [PERSON], а іншою особою - [PERSON] У відповідності до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. [PERSON] оспорюваний договір не підписував, зі слів прокурора та представника позивача волевиявлення на вчинення даного договору не виявляв. Разом з тим, у відповідності письмових матеріалів справи з часу укладення вказаного договору оренди земельної ділянки позивач [PERSON] у відповідності до видаткового касового ордеру від 01 листопада 2013 року через свого представника [PERSON], який діяв на підставі нотаріально посвідченого доручення від імені [PERSON] отримав орендну плату за оренду його земельної ділянки на виконання умов договору оренди № 3 у розмірі 4425,80 гривень за 2012 рік, у відповідності до видаткового касового ордеру від 01 листопада 2013 року через [PERSON] 4425,80 гривень за 2013 рік, що не заперечувалося представником позивача [PERSON] в ході судового розгляду у справі. Крім того, на виконання умов вищевказаного договору оренди за № 3 [PERSON] сам особисто отримував орендну плату за 2014 рік, що підтверджується платіжним дорученням № 325 від 24.09.2015 року щодо сплати орендної плати за 2014 рік, реєстром на відправку поштових переказів від 24 липня 2015 року та довідкою Українського ДП поштового звязку «Укрпошта» за № 216\\26-04 від 15.10.2015 року у відповідності до якої електронний переказ № 1435 на суму 13000 гривень відправлений ФГ «Інсайт» 25.09.2015 року на імя [PERSON], за адресою: вул. І.Франка с. Прибилів, Тлумацького району , Івано Франківської області виплачений 08.10.2015 року особисто адресату. Та у відповідності до платіжного доручення № 374 від 17.02.2016 року щодо сплати орендної плати за 2015 рік, реєстру на відправку поштових переказів від 18.02.2016 року, довідки Кіровоградської дирекції Українського ДП поштового звязку «Укрпошта» за № 47\\26-04 від 29.02.2016 року у відповідності до якої електронний переказ № 1544 на суму 12300 гривень відправлений ФГ «Інсайт» 18.02.2016 року на імя [PERSON], за адресою: вул.. І.Франка с. Прибилів, Тлумацького району, Івано Франківської області виплачений 27.02.2016 року особисто адресату чим підтверджено, що [PERSON] отримав орендну плату по договору оренди земельної ділянки за № 3 за 2015 рік. У відповідності до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обовязки особи, яку він представляє лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим лише у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обовязки з моменту вчинення цього правочину. Позивач посилається у позові на порушення положення ч.3 ст. 203 ЦК України як на норму матеріального права, що підлягає застосуванню при вирішенні спору. Проте такий висновок позивача не узгоджується з положенням ст. 241 ЦК України щодо наслідків укладання угоди особою, не уповноваженою на це, або з перевищенням повноважень. Настання таких наслідків закон ставить в залежність від того, чи було схвалено у подальшому угоду особою, від імен якої її укладено. Зважаючи, що [PERSON] у подальшому було схвалено оспорюваний договір, то й положення ч. 3 ст. 203 ЦК України не підлягає застосуванню. Отже, договір оренди земельної ділянки за № 3 від 14.05.2012 року, украдений між [PERSON] та ФГ «Інсайт» є дійсним, оскільки зі сторони [PERSON] на момент розгляду справи існує схвалення оспорюваного договору оренди земельної ділянки, що виявилось в отриманні за зазначеним вище договором орендної плати від відповідача за 2012-2013 роки через свого представника та за 2014-2015 роки особисто [PERSON] Вказані обставини повністю узгоджується з правовими позиціями Верховного суду України, викладених в ухвалі від 09 лютого 2011 року за № 6-22928св10, постанові від 10 квітня 2012 року за № 3-16гс12 та постанові від 19 серпня 2014 року за № 3-38гс14. Повний аналіз вищевикладеного безсумнівно переконує суд у необхідності відмови у задоволенні вказаного позову. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: approved