Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. Свої вимоги до суду позивач обґрунтував тим, що він перерахував на банківську карту відповідача грошові кошти в загальній сумі 14671,35 грн. При цьому жодних угод з відповідачем не укладалось, будь-які інші правові підстави для перерахування коштів на картковий рахунок відповідача відсутні. На адресу відповідача була направлена письмова вимога від 15.03.2018 щодо повернення грошових коштів, яка залишена без відповіді та виконання. Тому, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь безпідставно набуті грошові кошти в сумі 14671,35 грн. та 704,80 грн. понесених судових витрат. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, наполягали на його задоволенні. На запитання представника відповідача [PERSON] пояснив, що [PERSON] охороняв його ставок, за що він заплатив йому грошову винагороду. Гроші були перераховані на банківську карту за реквізитами, наданими [PERSON] Відповідач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позов не визнали, заперечували проти його задоволення. Відповідач суду пояснила, що вона дійсно отримала вказані кошти на свою банківську карточку. Вважає їх заробітною платою свого співмешканця [PERSON], який охороняв ставок позивача. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, вважає, що позов доведений та обґрунтований i його слід задовольнити повністю. До такого висновку суд дійшов з наступного. Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. Отже, суд констатує той факт, що позивачем надано суду належні, допустимі, достовірні та достатні докази, які проаналізовані судом у їх сукупності та взаємозвязку. Згідно до ч. ч. 1,2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Згідно з ч.1 ст. 177 ЦК України обєктами цивільних прав є, зокрема речі, у тому числі гроші. Позивачем [PERSON] на банківську картку відповідача №4149497856130077, відкриту в ПАТ КБ «Приватбанк», були перераховані грошові кошті в загальній сумі 14671,35 грн., а саме: відповідно \~ \~ \~ \~до платіжного доручення №67381610031454706030 від 25.04.2017- 502,51 грн.; відповідно до платіжного доручення №67381610032944489432 від 27.04.2017-1206,03 грн.; відповідно до квитанції №ВАSS_5725866688 від 14.05.2017 - 4020,10 грн.; відповідно \~ \~ \~ \~до платіжного доручення №67381610054380096163 від 22.05.2017- 502,51 грн.; відповідно до платіжного доручення №67381610067488243577 від 06.06.2017 - 400 грн.; відповідно до платіжного доручення №67381610072823382886 від 12.06.2017 - 4020,10 грн.; відповідно до платіжного доручення №67381610027716441841 від 15.08.2017 \~ \~ \~ \~ - 2010,05 грн.; відповідно \~ \~ \~ \~до платіжного доручення №67381610054882007199 від 15.09.2017 - 2010,05 грн. \~ \~ \~ \~ Між позивачем та відповідачем жодних цивільно-правових угод не укладалось, будь-які інші правові підстави для перерахування коштів на картковий рахунок відповідача відсутні. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Згідно ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Суд ставиться критично до показань відповідача [PERSON] про отримання нею від позивача спірних коштів в рахунок заробітної плати її співмешканця [PERSON], оскільки відповідач не надала жодного доказу, який підтвердив вказані обставини, зокрема доказів спільного проживання з [PERSON] доказів перебування [PERSON] у трудових відносинах з позивачем, тощо. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved