Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

Головний лікар Хмельницької обласної психіатричної лікарні № 1 (далі - ХОПЛ №1) звернувся до суду з заявою про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку, посилаючись на те, що вона страждає на психічний розлад, а її лікування та обстеження можливе тільки в умовах стаціонару. На обґрунтування заяви головний лікар ХОПЛ №1 зазначив, що [PERSON] страждає на гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії, через що вона виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих. 10.12.2015 [PERSON] була оглянута комісією лікарів-психіатрів ХОПЛ №1, яка підтвердила обґрунтованість рішення про необхідність госпіталізації хворої та її лікування в умовах стаціонару, однак під час обстеження [PERSON] не дала усвідомленої згоди на госпіталізацію до психіатричного закладу. В судовому засіданні представник лікарні заяву підтримав пославшись на обставини, викладені в заяві та пояснив, що у [PERSON] встановлений тяжкий психічній розлад, а тому її лікування можливе лише в стаціонарних умовах. Зокрема зазначив, що з направлення районного психіатра відомо, що протягом останніх шести місяців хвора змінилася у поведінці, по ночах не спить, сама до себе сміється, сміх змінюється плачем, відмічається зміна настрою; три тижні не годує дитину, не пускає її до школи, веде себе неадекватно. [PERSON] в судовому засіданні заперечувала відносно своєї госпіталізації до психіатричного закладу, вважає себе психічно здоровою. Відносно того, що дитина не відвідує школу, то [PERSON] пояснила, що дитина хворіла і саме через це знаходилася вдома. Прокурор заперечив проти задоволення заяви про госпіталізацію [PERSON] Заслухавши пояснення представника лікарні, вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 09.12.2015 [PERSON] була доставлена в ХОПЛ №1 швидкою допомогою у супроводі співробітника поліції за направленням Теофіпольської ЦРЛ. Комісія лікарів-психіатрів, яка оглянула хвору 10.12.2015, прийшла до висновку про необхідність її госпіталізації у психіатричний стаціонар, оскільки встановлено, що [PERSON] страждає на гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії, що проявляється у неадекватності емоцій, зміні настрою, наявності слухових галюцинацій, роздвоєнні особистості, внаслідок чого вона виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Отже, виходячи із змісту вказаної статті, обов'язковими умовами для госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, крім наявності в неї тяжкого психічного розладу, є неможливість її лікування, крім як в стаціонарних умовах, а також вчинення особою чи прояв нею реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможність такою особою самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. В той же час, в ході судового розгляду представником ХОПЛ №1 не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували обставини щодо вчинення [PERSON] дій чи прояв нею реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, а також обставини щодо можливості лікування хворої лише в стаціонарних умовах. Так, свідок [PERSON] в суді пояснив, що [PERSON] являється його колишньою дружиною. Зараз він з нею не зустрічається, лише зняв для неї хату, забезпечує її і сплачує комунальні послуги. Підтвердив, що їх дитини три тижні не було в школі, а в хаті побиті вікна. Однак свідок не зміг повідомити обставини щодо невідвідування школи його дочкою. [PERSON], яка є сестрою [PERSON], в суді пояснила, що сестра дійсно страждає на психічний розлад і їй треба лікуватися але амбулаторно. Свідки [PERSON] і [PERSON], які знають [PERSON], так як разом відвідують церкву, підтвердили факт того, що дитина [PERSON] не ходила в школу, але при цьому вказали, що однією із причин того, що донька [PERSON] не пішла до школи, було відсутність в дитини належного одягу. Крім того свідки пояснили, що [PERSON] змінилася в поведінці, і через це, за благословення місцевого священика, вони їздили з нею в м. Тернопіль до лікаря-психіатра і той виписав [PERSON] ліки, однак вона перестала їх приймати. В той же час в ході судового розгляду не встановлено обставин, на які послався представник лікарні, що за станом здоров'я [PERSON] потребує саме примусової госпіталізації до психіатричного закладу. Зокрема, як встановлено судом, районним психіатром [PERSON] взагалі не оглядалася, висновки представника лікарні про погіршення її стану протягом останніх шести місяців нічим не підтверджені, а зроблені зі слів осіб, які з [PERSON] майже не спілкуються. В ході судового розгляду [PERSON] поводила себе адекватно, логічно відповідала на поставлені їй запитання. Таким чином, в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження обставини, викладені в заяві головного лікаря ХОПЛ №1, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку, а тому заява не підлягає задоволенню. На підставі ст. 14, 17, 22 Закону України "Про психіатричну допомогу",

Outcome: dismissed