Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

в обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що їй на праві власності належить будинковолодіння [ADDRESS] У вказаному будинку також зареєстроване місце проживання відповідача, зареєструвати яке позивач дозволив на прохання знайомих у вересні 2002 року. Отже, відповідач постійно проживав в будинку позивача до січня 2010 року, а згодом виїхав за межі України, перебуває в Угорщині та не має наміру повертатися до зареєстрованого місця проживання. Відповідач фактично не проживає у вказаному будинку з 2010 року, не бере участі у витратах по його утриманні, не сплачує комунальні послуги, у цьому будинку відсутні будь-які його речі. Проте, добровільно зняти з реєстрації своє місце проживання в цьому житлі відповідач не бажає. Тому позивач просить визнати останнього таким, що втратив право на користування зазначеним будинком. Позивач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, 22.08.2016 року позивач подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати в її відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи був двічі повідомлений належним чином - за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання у спірному будинку. Надіслані на вказану адресу судові виклики в судові засідання 29.08. та 12.09.2016 року відповідачу не вручено в зв'язку з непроживанням за вказаною адресою (а.с.16, 28). Причин своїх неявок відповідач суду не повідомив та не звернувся із заявою про розгляд справи в його відсутності. Тому відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до даних витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17144151, виданого 20.12.2007 року ОКП «Коломийське МБТІ», позивач вказана власником вищевказаного будинку. Підставою виникнення її права власності вказано договір довічного утримання, посвідчений 19.11.2007 року приватним нотаріусом Коломийського нотаріального округу Григорцем В.М. та зареєстрований в реєстрі за № 3155 (а.с.3). Актом, виданим 08.06.2016 року Гвіздецькою селищною радою, стверджується, що у зазначеному будинку відповідач не проживає з січня 2010 року (а.с.5). Довідкою, виданою Коломийським РВ УДМС України в Івано-Франківській області 13.07.2016 року №17/3758, стверджується факт реєстрації місця проживання відповідача в спірному будинку (а.с.14). Довідкою, виданою 27.09.2016 року вищевказаною селищною радою, стверджується, що місце проживання відповідача згідно будинкової книги зареєстроване в зазначеному будинку (а.с. 49). Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання. Ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Ст. 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім'ї не звільняє їх від виконання обов'язків за договором найму жилого приміщення. Згідно з вимогами ч.1 ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. На підставі досліджених доказів суд приходить до висновку, що відповідача слід визнати таким, що втратив право на користування вказаним житловим приміщенням. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі наведеного, ст.ст. 317, 321, 383, 391 ЦК України, ст.ст.71, 72, 163 ЖК України, ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та,

Outcome: approved