Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті батька - [PERSON], [INFO]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що її батько, [PERSON], раптово помер [INFO], в с. Високе, Томаківського району Дніпропетровської області. Після смерті батька відкрилася спадщина на належне йому майно. До дня смерті батька вона з ним постійно підтримувала родинні стосунки. В січні 2018 року вона приїздила до Приватного нотаріуса Томаківського нотаріального округу Дніпропетровської області Рудого М.Є., щоб подати заяву про прийняття спадщини, але в цей час його не було на місці. Далі в кінці місяця вона захворіла і не змогла звернутись до нотаріуса. На початку лютого 2018 року вона звернулася до нотаріуса з наміром прийняти спадщину. Однак з'ясувалося, що нею було пропущено строки для прийняття спадщини, передбачені ч. 1 ст. 1270 ЦК, а саме шість місяців від моменту відкриття спадщини. У зв'язку з чим листом за вих. № 228/02-14 від 30.03.2018 року, нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначене нерухоме майно. Позивач вважає, що строк для прийняття спадщини пропущено нею з поважних, незалежних від її волі та її волевиявлення причин, а саме: як вбачається з інформації наданої КЗ "Томаківський ЦПМСД" від 10.04.2018 р. № 114, вона хворіла в період з 25 січня 2018 року по 02 лютого 2018 року і відповідно пропустила строк звернення із заявою про прийняття спадщини. Відповідач по справі є її мати [PERSON], яка проживала на день смерті разом з батьком і відповідно вважається такою, що прийняла спадщину. До розгляду справи по суті, згідно ухвали Томаківського районного суду від 04.05.2018 року, було залучено в якості співвідповідача [PERSON], який доводиться позивачу рідним братом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та суду пояснив, що строк для прийняття спадщини позивачем пропущено з поважних, незалежних від її волі та її волевиявлення причин, а зверталася вона саме до приватного нотаріуса Рудого М.Є., а не до іншого нотаріуса, оскільки від своєї матері [PERSON] дізналася, що спадкова справа була заведена за заявою останньої саме у приватного нотаріуса Рудого М.Є. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, при цьому зазначила, що проти позовних вимог не заперечує. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечує проти позовних вимог та посилається на те, що позивач не надала ніяких доказів, що вона дійсно на протязі шести місяців після смерті батька [PERSON] мала бажання прийняти спадщину та подати заяву про прийняття спадщини, але не мала можливості подати таку заяву до нотаріуса. Відповідач також вказує на те, що в матеріалах справи відсутня виписка з реєстраційних документів, що позивач дійсно зверталася для оформлення заяви про прийняття спадщини до територіальних органів місцевого самоврядування в с.Високе чи до нотаріуса Рудого М.Є. або до іншого нотаріуса на території України до 31.01.2018 р. Крім того, відповідач вказує на те, що в матеріалах справи також відсутні відомості експерта-лікаря, що в період хвороби в січні місяці 2018 р. позивач була в такому стані, що не змогла поїхати до приватного нотаріуса Рудого М.Є. чи до іншого нотаріуса на території України. В судовому засіданні, за клопотанням представника позивача, допитано в якості свідків позивача у даній справі [PERSON] та відповідача [PERSON] Свідок [PERSON], яка працює вчителем у Володимирівській філії Томаківського НВК суду пояснила, що вона відразу не подала заяву про прийняття спадщини, так як після смерті батька і вона, і мати дуже себе погано почували, їм було не до оформлення спадщини, а потім не подала через хворобу, а коли поїхала подавати відповідну заяву про прийняття спадщини, то з'ясувалося, що приватний нотаріус Рудий М.Є. перебуває у відпустці, при цьому пояснила, що хотіла звернутися з такою заявою саме до нього, тому що знала, що її мати [PERSON] подавала заяву про прийняття спадщини саме до цього нотаріуса. Свідок [PERSON], яка є пенсіонеркою, суду пояснила, що сторони у даній справі є її діти. Їй відомо, що донька [PERSON] бажала подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Про те, що син [PERSON], який є відповідачем у справі подавав заяву про прийняття спадщини вона не знала, він їй нічого не говорив. Крім того, вона підтвердила всі пояснення надані в судовому засіданні її донькою [PERSON] Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані позивачем докази в їх сукупності, заслухавши представника позивача та відповідача [PERSON], суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження матеріалами справи, що підтверджують вказані факти та викладені правовідносини. Зі свідоцтва про смерть спадкодавця [PERSON], серії [NUMBER], виданого Томаківським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області вбачається, що останній дійсно помер 31.07.2017 р., актовий запис № 206 від 02.08.2017 р. Ступінь родинного зв'язку позивача у справі зі спадкодавцем [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], де вона змінила прізвище з «Тарасенко» на «Мажара». Зі смертю [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому на праві приватної власності майно. Приватний нотаріус відмовив позивачу у прийнятті заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], оскільки нею пропущений строк для її подачі, передбачений ч.1 ст. 1272 ЦК України, що підтверджується доданим роз'ясненням приватного нотаріуса Томаківського районного нотаріального округу Рудого М.Є. вих. № 228/02-14 від 30.03.2018 року. Як зазначає позивач, строк для прийняття спадщини пропущено нею з поважних, незалежних від її волі та її волевиявлення причин, а саме: як вбачається з інформації наданої КЗ "Томаківський ЦПМСД" від 10.04.2018 р. № 114, вона хворіла в період з 25 січня 2018 року по 02 лютого 2018 року, з 2016 троку знаходиться на обліку у сімейного лікаря з гіпертонічною хворобою, і відповідно пропустила строк звернення із заявою про прийняття спадщини. Крім того, в січні 2018 року, до своєї хвороби, вона приїздила до Приватного нотаріуса Томаківського нотаріального округу Дніпропетровської області Рудого\~М.Є., щоб подати заяву про прийняття спадщини, але в цей час його не було на місці. Як стало з'ясовано в судовому засіданні приватний нотаріус Рудий М.Є. дійсно перебував у відпустці у період з 22 січня по 26 січня 2018 року. Тобто суду надано докази того факту, що позивач бажала подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини у встановлений законодавством строк, що також підтвердила свідок [PERSON] З повідомлення приватного нотаріуса Томаківського районного нотаріального округу Рудого М.Є. від 24.04.2018р. № 340/02-14, та з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 51683100 від 24.04.2018 р. вбачається, що після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа № 232/2017, копія якої направлена на адресу суду і знаходиться в матеріалах справи. З копії спадкової справи суд вбачає, що до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON], зверталися в грудні 2017 року відповідачі у даній справі. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). З огляду на вищевикладене, суд вважає причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини поважними і об'єктивними, що підтверджується вищевказаними документами. Виходячи з вищевикладеного можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов'язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і, кінцево, дає відповідь на питання про прийняття спадщини. Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщин, згідно ст.1269 ЦК України. При цьому, такі дії повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк. Пропуск такого строку, позбавляє спадкодавця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору, який пропущено з поважних причин, і потребує пред'явлення нею позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Наведені положення у повній мірі відповідають Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 6 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12, яка за ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Згідно ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Суд вважає доцільним для позивача визначити такий строк для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, терміном два місяці з моменту набрання рішенням законної сили. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просить судовий збір зарахувати до держави, звільнивши відповідачів від сплати судового збору на її користь, тому суд вважає можливим звільнити відповідачів від відшкодування таких витрат. На підставі викладеного, та

Outcome: approved