Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

В березня 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Кіровської районної у м. Донецьку ради. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 20 вересня 1997 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON] . Від даного шлюбу в них народилась дочка [PERSON] , [INFO] . На теперішній час вона з відповідачем проживають окремо один від одного, їх неповнолітня дочка мешкає разом з нею. Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 25 січня 2018 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. На теперішній час дочка потребує оздоровлення на час канікул, в літніх таборах, які розташовані на підконтрольній території України. У зв`язку з тим, що відповідач не надавав згоди на перетин дочкою лінії зіткнення/без його супроводу, у нею не було можливості вивезти її на оздоровлення на підконтрольну територію. Вона неодноразово зверталась до відповідача, щоб він супроводжував дитину разом з нею, через лінію розмежування, але він відмовляється це робити. Через скрутні обставини, в яких опинилась її сім`я, її дочка не мала можливості перетинати лінію розмежування, оскільки колишній чоловік не надавав нотаріально посвідчений дозвіл на перетин кордону, а також не бажає супроводжувати дочку під час таких поїздок. Дочка навчається у 6 класі загальноосвітньої школи м. Донецька. У зв`язку з цими обставинами в травні 2018 року вона звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини без дозволу батька через лінію зіткнення. Постановою Донецького апеляційного суду від 05 грудня 2018 року рішення Красноармійського міськрайонного суду від 30 липня 2018 року їй надано дозвіл на виїзд дитини без дозволу батька через лінію зіткнення. Таким чином, відповідач зловживав своїм правом батька та не надавав дозвіл на виїзд дитини через лінію зіткнення. У зв`язку, дочка не мала можливості оздоровлюватися в літку. Відповідач протягом семи років не спілкується з дитиною, не цікавиться її життям, навчанням, здоров`ям, не надає матеріальної допомоги на її утримання, має велику заборгованість по аліментам. У зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, вважала за можливе позбавити його батьківських прав у відношенні неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Позивач, представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явились, надали клопотання, в якому підтримали позов, просили справу розглянути за їх відсутності, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, не повідомив про причини неявки, відзиву на позовну заяву не подав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, про дату, час і місце судового розгляду повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилася, не повідомила про причини неявки, пояснень щодо позову не подала. Відповідно до ст.280 ЦПК України справу розглянуто в заочному порядку на підставі наявних в ній доказів. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідна суть спірних правовідносин. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 1997 року по 27 лютого 2018 року, який розірвано заочним рішенням Красноармійського міського суду Донецької області від 25 січня 2018 року, що набрало законної сили 27 лютого 2018 року (а.с.4). Позивач є матір`ю, а відповідач - батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.8). Згідно ч.ч.2, 3 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися по здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Як зазначено у ч.1 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно пунктів 2 частини 1 статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно п.15 постанови Пленуму Верхового Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007р. №3 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п.16 зазначеної постанови під ухиленням батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З довідки ТОВ «Гірник-2015» № 304 від 11.02.2019р. вбачається, що позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , і має склад сім`ї: [PERSON] , 1999р.н. - син, [PERSON] , 2007р.н. - дочка, [PERSON] , 1979р.н. - чоловік проживає без реєстрації. [PERSON] , 1974р.н., колишній чоловік за даною адресою не проживає, знятий з реєстрації за рішенням суду (а.с.11). Згідно довідки Муніципального загальноосвітнього закладу «Школа № 78 міста Донецька» № 01-36/41 від 12.02.2019 року [PERSON] , [INFO] , навчається у 6-Б класі. Батько дитини [PERSON] не поживає в м. Донецьк з 17.02.2017 року (фактично проживає на території України). Не приймає участь у вихованні дочки, школу не відвідує, на батьківських зборах не присутній, успіхами дитини не цікавиться (а.с.9). Постановою Донецького апеляційного суду від 05 грудня 2018 року надано дозвіл [PERSON] на переміщення через лінію зіткнення у супроводі матері [PERSON] без згоди і супроводу батька [PERSON] , строком до виповнення [PERSON] 16 років (а.с. 14-16). Таким чином, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що батько дитини [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по її вихованню. Разом з тим, ухилення відповідача від сплати аліментів не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав, оскільки така підстава не передбачена ст.164 СК України. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що відповідача необхідно позбавити батьківських прав щодо неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно п. 2 ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача. Відповідно до ст. ст. 150, 164, 166 СК України,

Outcome: approved