Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом. Просив визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, за адресою [ADDRESS] в цілому в порядку спадкування після смерті матері - [PERSON], яка померла [INFO] та після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] Свої вимоги мотивує тим, що вказане домоволодіння побудоване його батьками під час перебування в шлюбі, відносилось до господарств „ колгоспний двір" в якому постійно проживали його батьки. Після смерті батьків він є єдиним спадкоємцем належної їм частки в ? частин кожному домоволодіння за вищезазначеною адресою, фактично прийняв спадщину, так як вступив в управління та володіння спадковим майном і вжив заходи щодо його збереження. Оскільки звернувся до державного нотаріуса для оформлення права на спадщину, але йому було відмовлено і рекомендовано звернутися до суду, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на будинок., у зв'язку з чим він звернувся з даним позовом до суду. Представник позивача , яка діяла в судовому засіданні на підставі довіреності, позовні вимоги, підтримала при судовому розгляді справи Відповідач представник Завалівської сільської ради в судове засідання не зявилися, до суду надіслали заяву про розгляд справи у їх відсутність та вказали, що не заперечують щодо задоволення позову . Суд вирішив за можливе розглянути справу в судовому засіданні у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням норм ч.4 ст.169 ЦПК України Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до довідки виконкому Завалівської сільської ради Підгаєцького району №801 від 13.07.2016р. житловий будинок з господарськими будівлями за адресою [ADDRESS] по погосподарській книзі № 8 (за 1986-1990 рр) побудований в 1946 році, відносилось до господарств „ колгоспний двір" і станом на 01 липня 1990 року та на 15.04.91 року у ньому проживали [PERSON] та [PERSON], які були членами колгоспного двору. За правилами ст.ст. 120, 121, 123 ЦК УРСР у редакції, чинній до 16 грудня 1993 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної вланості. 15 квітня 1991 року введено в дію Закон України „Про власність", яким передбачено право спільної сумісної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном. Згідно із абзацом першим п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). Відповідно до п.п. «б» п. 6 цієї постанови розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Станом на 15 квітня 1991 року, коли з набранням чинності Закону України «Про власність» припинила існування така окрема форма власності, як власність колгоспного двору, членами колгоспного двору, якими були мати та батько позивача, кожному з них, виходячи з рівності їх часток (ст. 123 Української РСР 1963 року в редакції до 16.12.93 року), на той час належало на праві власності по 1/2 частці в частині спірного жилого будинку, яка перебувала у власності цього колгоспного двору. Таким чином на час припинення колгоспного двору частка матері та батька позивача в домоволодінні розташованому [ADDRESS] становила ? частки кожного. [INFO] [PERSON] померла. У встановлений законодавством строк спадщину після смерті [PERSON] прийняв її чоловік [PERSON], який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, , але не одержав свідоцтво про право на спадщину, тобто спадкоємець встиг прийняти спадщину, але не встиг її оформити. В матеріалах справи відсутні докази тому, що позивач, як спадкоємець першої черги , син [PERSON], звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері Батько позивача [PERSON] померла [INFO] (а.с.10). Відповідно до ст.524 ЦК 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Встановлено, що заповіт померлими не складалися. Суд не встановив інших спадкоємців першої черги та спадкоємців, які мають право на обов'язкову частку і виявили бажання прийняти спадщину. По матеріалам справи встановлено, що позивач [PERSON],як спадкоємець першої черги по закону, звертався з заяво про прийняття спадщини до нотаріальної контори, але у видачі свідоцтва про правона спадщину по закону, після смерті батьків йому було відмовлено з посиланням на те, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно , зокрема на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями у кожного із спадкодавців. Вказане підтверджено листом Підгаєцької державної нотаріальної кнтори за № 860/01-16 від 04.08.2016 р. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до змісту ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Предметом спору по даній справі є нерухоме майно. Судовим розглядом встановлено, що ніхто із членів двору не оформили за життя право власності на вказаний житловий будинок, який станом на 15 квітня 1991 року належав до майна колишнього колгоспного двору за чинним раніш законодавством (ст. 120 ЦК УРСР). Згідно з п. 4 постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Відповідно до п. 6 Інструкції ЦСУ СРСР від 15.05.1985 року № 5-24/26, жилі будинки, господарські, побутові будівлі у сільській місцевості, включені у господарські книги, до категорії самовільних відноситися не можуть. Відповідно до чинного на той час законодавства ( в редакції яка діяла станом на час смерті спадкодавців) будівлі у сільській місцевості не підлягали державній реєстрації, оскільки дія Інструкції „Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР" від 31.01.1966 року не поширювалась на сільську місцевість. Тобто у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося шляхом проведення у господарській книзі сільської ради відповідного запису та відкриття особистого рахунку на ім'я забудовника. Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачалось. Згідно даних технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] рахується 1946 року забудови та відомості стосовно вказаного будинку внесено в по господарську книгу с. Середнє Підгаєцького району. Відсутність державної реєстрації права власності спадкодавців[PERSON] та [PERSON] на частки в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами не дає підстав для висновку про те, що останні не були власниками даного житлового будинку. Ця позиція повністю відповідає практиці Верховного Суду України. Так, постановою ВСУ від 15 січня 2014 року у справі № 6-145цс13 сформована єдина правова позиція по даній категорії справ. Відповідно до Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.1998 р. № 121 обов'язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об'єкти нерухомості введено лише з 29.06.1998 р. - дня набрання чинності Інструкції. Таким чином, права, набуті у власність до 29.06.1998 р. з дотриманням установленого порядку набуття, однак без держреєстрації, є такими, що набуті в установленому законом порядку. Враховуючи, що померлим[PERSON] та [PERSON],належить право власності на 1/2 частини вказаного будинку кожному, яка входить до складу спадщини після їх смерті, а позивач є єдиним спадкоємцем першої черги спадкування, який прийняв спадщину після померлих батьків, але не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом через органи нотаріату у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, суд приходить до висновку, що за [PERSON] необхідно визнати в порядку спадкування за законом право власності на 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, які належала на праві власності [PERSON], померлим його батькам, а тому позов позивача про визнання права власності в порядку спадкування за законом підлягає задоволенню На підставі викладеного та

Outcome: approved