Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

До Малиновського районного суду м.Одеси звернулась представник [PERSON] - [PERSON] з позовом заявою до [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька та надання дозволу на оформлення документів для тимчасового виїзду за кордон без згоди батька. Позов обґрунтований тим, що сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , відповідач участь у вихованні та забезпеченні дитини не бере, з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не спілкується з дитиною, участі у житті сина свідомо не приймає, матеріально не допомагає. Позивачка зазначила, що працює в Акціонерному товаристві "Ласелла Міміарлик" у м. Стамбул, на посаді керівника з 05.09.2014 року. Зазначила, що син сторін - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в школі за номером 69 та продовжує навчання у 8 С класі середній школі Шехіт Ер Ерсін Гюнер (Стамбул / Бейкоз). Персональний номер [PERSON] [NUMBER] , що підтверджується довідкою про навчання в початковій школі від 02.08.2021 року. Син сторін - [PERSON] мешкає разом із матір`ю [PERSON] проживають у Стамбулі за адресою: повіт- [ADDRESS] , що підтверджується договором оренди від 23.04.2021 року, який пролонгується кожний рік. Також зазначила, що [PERSON] неодноразово надавав дозвіл на виїзд дитини до Туреччини на постійне місце проживання за кордон, що підтверджується заявами від 14.04.2011 року, 24.11.2011 року, 08.02.2012 року, 17.04.2014 року, 31.10.2014 року, 11.08.2016 року, 28.01.2018 року, 09.08.2018 року, 20.08.2019 року, 21.08.2020 року. На теперішній час стороні позивача невідомо де саме знаходиться батько дитини, а дитині необхідно терміново виїхати до Республіки Туреччині для навчання у середній школі у м. Стамбул. Зважаючи на вищевикладене, позивачка вимушена звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 02.09.2021 року по справі було відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, актовий запис № 454, виданий Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, 20.07.2010 року шлюб між сторонами було розірвано. (а.с.20) Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.01.2012 року. (а.с.21) З довідки про навчання в початковій школі за номером 69 вбачається, що [PERSON] продовжує навчання у 8 С класі, школа Шехіт Ер Ерсін Гюнер (Стамбул / Бейкоз). Персональний номер [PERSON] [NUMBER] . (а.с.29) Також, з довідки від 04.08.2021 року вбачається, що [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , починаючи з 09.09.2017 року займається Кікбоксингом в спортзалі у середу, четвер, п`ятницю, суботу та неділю в період з 20.00 до 21.00 години вечора. (а.с.32) [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , працює в Акціонерному Товаристві "Ласелла Міміарлик" за адресою: район Карлик, вулиця Шанли, буд. 2-3, каптал/Стамбул, на посаді керівника з 05.09.2014 року. що підтверджується довідкою від 04.08.2021 року. (а.с.41) [PERSON] та неповнолітній син сторін - [PERSON] мешкають у Стамбулі за адресою: повіт- [ADDRESS] , що підтверджується договором оренди від 23.04.2021 року. (а.с.37) З матеріалів справи також вбачається, що батько дитини неодноразово надавав дозвіл на виїзд [PERSON] до Туреччини на постійне місце проживання за кордон, що підтверджується заявами від 14.04.2011 року, 24.11.2011 року, 08.02.2012 року, 31.10.2014 року, 11.08.2016 року, 28.01.2018 року, 09.08.2018 року, 20.08.2019 року, 21.08.2020 року. (а.с.53-62) Також, в матеріалах справи наявна заява [PERSON] , яка посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Комісаровою С.О. 17.04.2014 р., за реєстровим номером 234, відповідно до якої, [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] . (а.с.56) Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч.2 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Згідно з п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Частинами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20.11.1989 та яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Положеннями ч.7 ст.7, ч.2 ст.155 СК України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Особа, яка досягла шістнадцяти років, відповідно до частини третьої статті 313 ЦК України має право на вільний самостійний виїзд за межі України, а до досягнення шістнадцяти років має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно із статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Відповідно до частини другої пункту 7 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 2014 року №152 (у редакції постанови Кабінету Міністрів Українивід 16 листопада 2016 року №1001, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюються особі, яка не досягла 16-річного віку, особі, яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників. У разі оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта для виїзду за кордон у закордонній дипломатичній установі - на підставі заяви-анкети одного з батьків/законних представників та письмової згоди другого з батьків/законних представників, яка надається під час подання документів (заява від другого з батьків/законних представників не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства чи за наявності виданої органом державної виконавчої служби довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців). У разі відсутності другого з батьків під час подання документів така заява подається нотаріально засвідченою. Якщо батьки не перебувають у шлюбі, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюється на підставі заяви-анкети того з них, з ким проживає особа. Отже, встановивши те, що [PERSON] має намір оформити проїзні документи своєму малолітньому сину для виїзду за кордон України, а батько дитини - [PERSON] , який мешкає окремо від них, не надає відповідного дозволу та ураховуючи те, що у разі оформлення проїзних документів для виїзду за кордон у закордонній установі тим із батьків, з ким проживає дитина, необхідна письмова згода другого з батьків, суд дійшов висновку про задоволення вимог щодо надання відповідного дозволу без згоди батька. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про задоволення позову в частині вимог про надання дозволу на виїзд малолітньому [PERSON] за кордон до Турецької Республіки на навчання без згоди батька у період з дати винесення рішення суду по 01 липня 2022 року та на надання позивачу дозволу на оформлення відповідних необхідних документів, в т.ч. оформлювати посвідку на тимчасове проживання в Республіці Туреччині або супроводу малолітнього [PERSON] . Водночас суд не вбачає правових підстав для надання згоди на виїзд [PERSON] без згоди батька до Республіки Туреччина на періоди з 01 серпня 2022 року по 01 липня 2023 року з 01 серпня 2023 року по 01 липня 2024 року, з 01 серпня 2024 року по 04 листопада 2024 року, з огляду на відсутність достовірних відомостей про продовження навчання ним в Республіці Туреччина протягом вказаних періодів, відповідності такого виїзду інтересам дитини. Враховуючи необхідність термінового виїзду малолітнього [PERSON] на навчання, в інтересах дитини суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення.

Outcome: partial