Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся до суду із позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою судді Барського районного суду Вінницької області від 15.02.2018 року відкрито провадження у справі та призначено її до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 15.02.2018 року витребувано у приватного нотаріуса документи, що стали підставою для виконавчого напису. Позивач в обґрунтування своїх позивних вимог зазначив, що від державного виконавця Барського відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області, він дізнався про те, що 24.09.2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис за № 8354, про стягнення з нього заборгованість у сумі 82479 (вісімдесят дві тисячі чотириста сімдесят дев'ять) гривень 69 копійок, з яких залишок заборгованості за кредитом - 15 955,24 гривень; залишок заборгованості за відсотками - 59 060,29 гривень; Пеня та комісія - 1 917,51 гривень; Штраф - 3 846,65 гривень, що всього становить 80 779 (вісімдесят тисяч сімсот сімдесят дев'ять) гривень 69 копійок. Витрати, пов'язані із вчиненням виконавчого напису - 1700,00 гривень, що є його боргом за Кредитним договором № б/н від 14.08.2012 року, укладеним між ним та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк». Позивач вважає, що виконавчий напис №8354 від 24 вересня 2016 року вчинено з порушенням Закону України «Про нотаріат», постанови КМУ від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки банком не поданий повний перелік документів для стягнення заборгованості у безспірному порядку, зокрема не надано договір а лише його заяву-анкету, також у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що суми штрафних санкцій, комісії, пені та процентів є безспірними, оскільки на безспірності вимог про стягнення вказаних суми грошового зобов'язання банком був наданий арифметичний розрахунок боргу зроблений представником стягувача, який не є первинним бухгалтерським документом і не може свідчити про безспірність вимог, крім того сам розрахунок містить посилання на іншу дату укладення кредитного договору. Крім того, зазначив, що за виконавчим написом стягнута заборгованість після спливу майже п'яти років з дня виникнення у стягувача права вимоги, що, на думку позивача є грубим порушенням порядку вчинення нотаріальних дій. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити позов, з мотивів викладених в ньому, надавши при цьому свої доводи і обґрунтування, опираючись на представлені суду належні і допустимі докази. В судовому засіданні представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» Ткач Ю.А. проти позову заперечував, просив суд відмовити у його задоволенні за безпідставністю. Третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. в судове засідання не з'явилась про дату та час була повідомлена завчасно, надала суду письмові пояснення в яких вказала на законність видачі виконавчого напису, та наявності всіх правових підстав та документів для його вчинення. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. Згідно із частиною першою ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (надалі за текстом - Порядок), передбачено, що про стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. (надалі за текстом - Перелік). Відповідно до п.1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку перелік документів, на підстав яких стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. п. 3.1-3.2. 3.4 глави 16 розділу ІІ Порядку - нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабміну України від 29.06.1999р.№ 1172. Пунктами 2 Переліку для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка із рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення із відміткою стягувача про погашення заборгованості. У постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за №6-887цс17 викладено наступний правовий висновок: З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. З аналізу наявних у справі доказів і пояснень позивача і представника відповідача суд дійшов таких висновків. З наданих на вимогу суду копії документів на підставі яких приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М вчинила виконавчий лист вбачається, що відповідачем в доказ безспірності вимог до позивача надано нотаріусу письмову вимогу від 06.09.2016 року, фіскальний чек Укрпошти № 4950100882704 як доказ направлення вимоги на адресу позивача поштовий індекс 02094 Київ, опис цінного листа на адресу позивача: [ADDRESS], фіскальний чек Укрпошти № 4950100882674 в доказ направлення вимоги на адресу позивача поштовий індекс 02094 Київ, опис цінного листа на адресу позивача : 02094 [ADDRESS], анкета-заява [PERSON] на оформлення платіжної картки «Універсальна» від 14.08.2012 року, виписка з рахунку боржника за договором б/н від 08.07.2013 року укладеного між позивачем та відповідачем. Однак, серед перелічених документів відсутня заява банку на вчинення виконавчого напису, наявність якої є обов'язковою з огляду на положення п.2.1. Глави 16 розділу ІІ Порядку, де зазначено що для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява. Що стосується безпосередньо заяви-анкети, суд вважає що даний документ не містить інформації як про суму кредиту, проценти, так і розмір штрафних санкцій. Більш того як слідує із самої заяви-анкети в ній чітко зазначено, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг становить між позивачем та відповідачем договір про надання банківських послуг, відповідно для вчинення виконавчого напису нотаріусу мало бути надано як заяву - анкету, Пам'ятка клієнта, Умови та Правилами надання банківських послуг, інакше яким чином нотаріус мала б переконатися в безпірності вимог ПАТ КБ "ПриватБанк". Доказів зворотного ані нотаріусом, ані ПАТ КБ «Приватбанк» суду не подано. Суд зазначає, ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред'явлених до нього вимог і визнання їх. В порушення викладеного нотаріус не переконалась в одержанні позивачем адресованої йому ПАТ КБ «Приватбанк» письмової вимоги від 06.09.2016 року, адже як слідує з інформації яка міститься в анкеті-заяві в ній вказано як адресу місця проживання : 02094 [ADDRESS], так і місце реєстрації: [ADDRESS], натомість як слідує з фіскальних чеків Укрпошти № 4950100882704 , № 4950100882674 обидва поштові відправлення спрямовані на адресу : 02094 [ADDRESS]. тоді як на адресу місця реєстрації де позивач фактично проживав жодної кореспонденції не надходило. Щодо подання кредитором нотаріусу документів на підтвердження суми заборгованості та строків її погашення із відміткою стягувача про погашення заборгованості, то суд зазначає наступне: Представник ПАТ КБ «Приватбанк» у судовому засіданні зазначив, що на підтвердження суми заборгованості та строків її погашення із відміткою стягувача про погашення заборгованості, банком подана виписка з рахунку боржника за договором б/н від 08.07.2013 року. Підпунктом б п.2 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за якими боржником допущено прострочення платежів за зобов'язанням, додається засвідчена стягувачем виписка із рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення із відміткою стягувача про погашення заборгованості. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 10 листа «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року визначив, що належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, є первинні бухгалтерські документи (документи первинного бухгалтерського обліку), такими документами є документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Як слідує з приписів п. 1.10 Положення про організацію операційної діяльності в банках України затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 N 254 ( діючої на момент звернення відповідача до нотаріуса про видачу виконавчого напису) зазначено, що особовий рахунок - рахунок аналітичного обліку операцій з клієнтами банку, що здійснюються відповідно до укладених між банком і клієнтами договорів; первинний документ - документ, який містить відомості про операцію та підтверджує її здійснення. Згідно п. 5.5. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов'язкові реквізити. номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком;код банку-кореспондента;номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. З урахуванням викладеного суд вважає що наявна в матеріалах справи виписка з рахунку боржника за договором б/н від 08.07.2013 року не є таким документом в розумінні п.2 Переліку, оскільки в ній відсутні як дані про номер особового рахунку Позичальника так і код банку, у якому відкрито рахунок, код валюти. Більш того як слідує із самої виписка від 19.09.2016 року в ній чітко зазначено що вона видана по договору б/н від 08.07.2013 року натомість виконавчий напис видано за Кредитним договором № б/н від 14.08.2012 року. Як зазначалось вище, нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Відповідно до ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Проте стягнення заборгованості по кредиту здійснено виконавчим написом поза межами трирічного та річного строків позовної давності для вимог щодо стягнення заборгованості за кредитом, відсотками та комісією, пенею, штрафом. Верховний суд України у постанові від 3 червня 2015 року по справі № 6-31цс15 та постанові від 30 вересня 2015 року по справі № 6-154 цс15 прийшов наступного правового висновку: «У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.» У порушення вимог п. 3.1. пункту 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ст. 88 Закону України «Про нотаріат» приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. при вчиненні виконавчого напису не було перевірено додержання відповідачем строків позовної давності щодо кожного щомісячного платежу, відсотків, неустойки по кредитному договору № б/н від 14.08.2012 року, про що свідчить сам текст напису де нотаріусом вказано, що строк, за який провадиться стягнення - три роки десять місяців шістнадцять днів, а саме з 14.08.2012 року по 30.06.2016 року. З приводу пояснення нотаріуса з посиланням на висновок науково-правової експертизи виконаної Інститутом держави та права ім.. В.М. Корецького Національної академії наук України № 126/581 від 12.12.2016 року про те, що оскільки в кредитному договорі не передбачений строк його дії то в кредитора виникає право вимагати виконання обов'язків боржника, передбачених договором, в тому числі - й право на примусове стягнення боргу - у будь який час, то це право виникає в нього кожного наступного дня протягом дії договору суд вважає їх юридично неспроможними до правовідносин , що склалися по даній справі, з огляду на те, що в заява-анкета Позивача від 14.08.2012 року яку нотаріус розцінила як кредитний договір без витребування у ПАТ КБ «Приватбанк» Пам'ятки клієнта, Умови та Правилами надання банківських послуг не міститься жодної інформації про умови кредитування не кажучи власне про сам строк дії договору, відповідно на підставі чого нотаріус встановила що кредитний договір б/н від 14.08.2012 року укладений на невизначений строк для суду не зрозуміло, як і та обставина що взята нею до уваги виписка від 19.09.2016 року де вказано періоди нарахування стосується кредитного договору б/н від 08.07.2013 року про існування якого представник банку в судовому засіданні не зміг нічого пояснити. Про те, що ПАТ КБ «Приватбанк» знав про існування боргу та реалізував своє право на дострокове його стягнення свідчить наявна в матеріалах справи позовна заява банку до позивача від 28.12.2014 року про стягнення 25772,66 грн., по якій в провадженні Барського районного суду Вінницької області було порушено провадження у справі № 125/223/15-ц , що в подальшому 20 квітня 2017 року було закрите у зв'язку з відмовою ПАТ КБ «Приватбанк» від позову. З викладено вбачається що станом на день прийняття виконавчого напису №8354 від 24 вересня 2016 року між позивачем та відповідачем існував спір стосовно заборгованості а відповідно суми визначенні у виконавчому листі не є безспірною. З огляду на викладене суд констатує про відсутність в приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна будь-яких правових підстав для видачі виконавчого напису за № 8354 від 24.09.2016 року При наведеній вище обставинах, встановлених судом, і при сукупності тих порушеннях, які допущені при вчиненні виконавчого напису, він визнається судом таким, що вчинений незаконно, і тому такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Таким чином, право позивача у даному випадку порушене і воно підлягає судовому захисту у спосіб, визначений позивачем, який відповідає закону. Виходячи з правової природи виконавчого напису, який є виконавчим документом, суд відповідно до заявлених позовних вимог, з метою ефективного захисту порушеного права позивача, вважає за можливе застосувати такий спосіб захисту прав позивача, як визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved