Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

В листопаді 2014 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], який зареєстрований за адресою: 04205, [ADDRESS] м.т. [NUMBER], та діє як опікун в інтересах недієздатного - [PERSON], треті особи орган опіки та піклування Подільської районної в м. Києві державної адміністрації та Одинадцята київська державна нотаріальна контора з вимогами виділити [PERSON], померлій [INFO] року, ? (одну другу) частку з майна, а саме з квартири [ADDRESS], що набута в період зареєстрованого шлюбу з [PERSON], шляхом визнання за нею права власності на дану частку та визнати за [PERSON], [INFO], картка фізичної особи-платника податків [NUMBER], право власності на ? (одна четверту) частку квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року. В січні 2015 року представник Позивачки подав уточнену позову заяву в якій замість Одинадцятої київської державної нотаріальної контори зазначив Головне управління юстиції у м.Києві. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] року померла її мати [PERSON], про що в книзі реєстрації смертей 16 листопада 2005 року зроблено відповідний актовий запис за № 20820 (свідоцтво про смерть [NUMBER]). На день смерті [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON], батьком Позивача. До моменту своєї смерті [PERSON] заповіт не складала, спадкування майна після її смерті здійснювалося за законом. Після смерті матері тітка Позивача - [PERSON] діючи в інтересах неповнолітньої звернулася до нотаріальної контори з питання оформлення спадщини. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом виданого Четвертою київською державною нотаріальною конторою 18 травня 2006 року [PERSON] отримала у спадщину 58/75 частин квартири під [ADDRESS]. В подальшому, рішенням апеляційного суду м. Києва від 05 лютого 2009 року, свідоцтво про право на спадщину було частково визнане недійсним, і визнано за [PERSON] право власності на 133/600 частин квартири [ADDRESS]. В той же час, Позивачу не було відомо, що на день смерті [PERSON], відповідно до свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 01 серпня 2003 року, власником квартири [ADDRESS], що була набута [PERSON] та [PERSON], є [PERSON], батько Позивача. Згідно ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). За таких обставин квартира [ADDRESS] є об'єктом спільної сумісної власності батьків Позивача. Частина 1 статті 67 СК України зазначає, що дружина, чоловік мають право укласти з іншою особою договір купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання (догляду), застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визначення та виділу в натурі або визначення порядку користування майном. В частині 1 статті 370 ЦК України зазначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. За свого життя [PERSON], мати Позивачки, до органів нотаріату з приводу виділення їй частки майна не зверталася. Частина 1 статті 1261 ЦК України зазначає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частина 3 та 4 статті 1268 ЦК України визначили, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Від спадщини [PERSON] не відмовлялася, на день смерті матері була неповнолітньою особою та проживала разом із матір'ю за однією адресою. Окрім [PERSON] іншим спадкоємцем майна після смерті [PERSON] є [PERSON], чоловік покійної, який успадковує майно разом з Позивачкою в рівних частинах, як спадкоємець першої черги. 07 жовтня 2014 року Позивач звернулася до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою щодо видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] після смерті її матері - гр. [PERSON], для подальшого оформлення спадщини на ? частину квартира [ADDRESS]. Розглянувши зазначену заяву, державний нотаріус Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Ковалевська Н.В. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. В даній постанові зазначено наступне:"... Раніше п. 224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03.03.2004 року (яка втратила свою чинність), передбачав можливість видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя на ім'я померлого, якщо правовстановлюючий документ на майно оформлений на того із подружжя, який є живим, що давало можливість видати спадкоємцям свідоцтва про право на спадщину. На теперішній час Порядком така норма не передбачена. Тобто, для оформлення спадкових справ на частку майна у спільній сумісній власності подружжя, яка належала спадкоємцеві, коли правовстановлюючий документ на майно оформлений на ім'я того з подружжя, хто є живим, спадкоємцям необхідно звертатися до суду для визначення частки, яка належала померлому.". Окрім того нотаріус в своїй постанові, зазначила, що чинне законодавство передбачає, що державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна здійснюється за заявою власника або уповноваженого ним особою, які звертаються особисто. Враховуючи те, що матір Позивача померла, і навіть при виділенні за померлою частки майна у спільній сумісній власності, законодавством відсутній механізм реєстрації за померлою особою права власності, що є перешкодою в оформленні спадщини за [PERSON]. Враховуючи викладене та посилаючись на ст. 16, ст. 1261, ч. 1, 3, 4 ст. 1268 ЦК України представник позивача та позивач просив заявлені позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні відповідач та представник відповідача проти позову заперечували, до позовних вимог просили застосувати строк позовної давності. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, заперечення відповідача дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У зв'язку з чим вимога щодо виділення [PERSON], померлої [INFO] року, ? (однієї другої) частки з майна не підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Померла [PERSON] заповіту не залишила, а тому спадкування має здійснюватися за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до частини 3 та 4 статті 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Враховуючи те, що позивач була зареєстрована та проживала разом із [PERSON] та в іншій спосіб, крім як звернутися з позовом до суду про визнання права власності в порядку спадкування, захистити своє порушене право не може, суд вважає, що позовна вимога про визнання за позивачкою права власності на ? (одну четверту) частку квартири [ADDRESS] у порядку спадкування після померлої [PERSON] ґрунтується на чинному законодавстві, а тому підлягає задоволенню. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених,ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовна вимога щодо визнання права власності ґрунтується на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що позов задовольнити частково.

Outcome: partial