Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 12 червня 1999 року Комінтернівським відділом реєстрації актів цивільного стану місто Харків, актовий запис №270 та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повнолітнього віку. Позивач в обґрунтування своїх вимог за позовом зазначила, що вони знаходяться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі 12 червня 1999 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та знаходиться на її забезпеченні. Підставою для розірвання шлюбу позивач зазначила, що спільне життя між ними не склалося у звязку із різними поглядами на життя, ведення сумісного господарства. Шлюбно-сімейні відносини припинені з жовтня 2016 року, сторони не ведуть спільне господарство, у них відсутній єдиний сімейний бюджет. Позивач вважає, що збереження родини не є можливим, на примирення вона не згодна. Крім того, відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, періодично приймає участь у її вихованні. Відповідач не має стягнень за виконавчими документами. Позивачка просить стягнути аліменти на утримання дитини, оскільки вона не має можливості сама її повністю забезпечувати. У судове засідання представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, не з`явилась, про дату та час слухання справи повідомлялась своєчасно та належним чином, надала суду заяву, з якої вбачається, що вона просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище «Зміївська». Відповідач у судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, надав до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутністю, при цьому зазначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі (вх.. №14863 від 10.07.2017 р.). Враховуючи, що розгляд справи відбувся у відсутність позивача та відповідача, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову, з наступних підстав: Згідно ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 12 червня 1999 року Комінтернівським відділом реєстрації актів цивільного стану місто Харків, актовий запис №270 (свідоцтво про одруження серії І-ВЛ №093768 від 12.06.1999 року) (а.с.7). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії 1-ВЛ №137749 від 27.09.2008 року, видане повторно Комінтернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції), батьками якого є сторони по справі (а.с. 8). Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. У ході судового розгляду встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені з жовтня 2016 року, сторони не ведуть спільне господарство, у них відсутній єдиний сімейний бюджет, з того ж часу проживають окремо. Позивач вважає, що збереження родини не є можливим, на примирення вона не згодна. Суд, зясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємовідносини подружжя, вважає подальше сімейне життя подружжя і зберігання сімї неможливим. При таких обставинах, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню. Згідно зі ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року\~«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3\~ст. 181 СК\~аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Суд не вбачає підстав для звільнення відповідача від обовязку утримувати дитину. Згідно зі ст.183 Сімейного Кодексу України частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2\~ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3\~ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV "Про виконавче провадження"\~він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Порядок стягнення аліментів визначено у\~ст. 74 Закону "Про виконавче провадження",а також у статтях\~194 - 197,\~274 СК. Положення ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини та приписи ч .ч. 7, 8ст. 7 СК України зобов'язують суд при вирішенні будь - яких питань щодо дітей виходити із якнайкращого забезпечення їх інтересів. Суд, з урахуванням вимог позивача та письмової заяви відповідача, який позов визнає в повному обсязі, вважає необхідним визначити розмір аліментів у виді 1/3 частини доходу відповідача, але не менше мінімального розміру, встановленого ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан сторін, стан здоровя дітей, наявність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та інших непрацездатних членів сімї. Даних про наявність на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сімї суду не надано. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежів за один місяць підлягає негайному виконанню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України. Судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп. в дохід держави суд стягує з відповідача, а також суд стягує з відповідача на корить позивача понесені нею судові витрати в розмірі 640 грн. 00 копійок. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved