Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

В липні 2018 року [PERSON] звернулась до Волочиського районного суду Хмельницької області із позовною заявою до [PERSON], третя особа - орган опіки та піклування Олександрівської районної державної адміністрації в Кіровоградській області про визначення місця проживання дітей. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що з липня 2006 року по січень 2018 року вона перебувала у незареєстрованому шлюбі із відповідачем. Вони проживали по [ADDRESS]. За час спільного проживання у них народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. [PERSON] дитину відповідач не бажав визнати як сина, а тому позивач записала в свідоцтві про його народження своє прізвище. Після народження дітей відношення [PERSON] до [PERSON] погіршилось. Він її ображав та рукоприкладствував, що і стало причиною втечі позивача у січні 2018 року до будинку її матері у Кіровоградську область. Дітей відповідач постійно тримав біля себе, а тому забрати їх [PERSON] не могла. За період проживання в [ADDRESS] позивач спілкується з дітьми лише по телефону. Декілька разів приїжджала до дітей в Волочиський район, проте могла спілкуватися з ними виключно в присутності відповідача. [PERSON] категорично відмовив віддати дітей на проживання із матір'ю. Позивач вказує, що вона працює, здорова, характеризується позитивно, має усі необхідні умови проживання для дітей, а тому просить суд визначити їхнє місце проживання із нею. Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 07.08.2018 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 671/1379/18. Розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження. 16.08.2019 відповідач [PERSON] подав відзив, у якому просить в позові відмовити. 22.08.2018 [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, яка була залишена без руху ухвалою від 27.08.2018. 07.09.2019 [PERSON] усунув недоліки, встановлені судом і подав зустрічний позов до [PERSON], треті особи: служба у справах дітей Волочиської районної державної адміністрації, Волочиський районний відділ ДРАЦС ГТУЮ у Хмельницькій області про визнання [PERSON] батьком [PERSON] та визначення місця проживання обох дітей разом із батьком. Зустрічний позов обґрунтований тим, що з липня 2006 року по жовтень 2017 року вони з [PERSON] проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. У них народилось двоє дітей: [PERSON] та [PERSON], і цей факт ніким не оспорюється. Син [PERSON] був записаний у свідоцтві про народження на прізвище матері, тому що шлюб між сторонами не був зареєстрований. Своє батьківство [PERSON] завжди визнавав і виховував сина як свого, а тому твердження позивача за первісним позовом, на його думку, не відповідають дійсності. Після народження першого сина [PERSON] у поведінці жінки почались зміни, що проявлялись у неконтролюванні її сили. Після народження [PERSON], ці зміни стали ще помітнішими. [PERSON] в 2009 році вибила зуби старшому сину, а в січні 2013 пробила ватною палочкою барабанну перепонку. Матері [PERSON] стало відомо про проблеми зі здоров'ям доньки і вона приїхала із сестрою [PERSON], щоб завезти у лікарню [PERSON] Саме проблеми із психічним здоров'ям стали причиною втечі останньої в жовтні 2017 року у Кіровоградську область. Позивач за зустрічним позовом вказує, що він володіє всім для повноцінного розвитку і виховання дітей, сумлінно виконує батьківські обов'язки, повністю забезпечує дітей. [PERSON] зазначає, що мати не зможе забезпечити дітям повноцінний розвиток та належні матеріально-побутові умови. Вона проживає в одноповерховому двокімнатному будинку, де крім неї ще проживають мати і двоє братів (чотири особи). В будинку пічне опалення, що створює дискомфорт у зимовий період. Брат [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за психологічне насильство в сім'ї за ст. 173-2 КУпАП та до кримінальної відповідальності за ст. 125 КК України. Така поведінка одного з членів сім'ї негативно вплине на психологічний та моральний стан дітей. Проживання дітей з відповідачем [PERSON] у Кіровоградській області призведе до розірвання усіх соціальних зв'язків дітей, що завдасть їм стресу. Ухвалою від 24.09.2018 зустрічний позов об'єднано із первісним. 10.10.2018 підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду. 17.10.2018 до суду надійшов відзив [PERSON], в якому вона не заперечує проти визнання [PERSON] батьком дитини, однак проти задоволення позовної вимоги про визначення місця проживання дітей з [PERSON] - заперечує. В судовому засіданні [PERSON] та її представник первісний позов підтримали з підстав, зазначених у ньому та просили заявлену вимогу задовольнити. Проти зустрічного позову - заперечують. Позивач вказала, що вона втікла від чоловіка через її побиття. Жодних проблем з психічним здоров'ям вона немає, що підтверджується довідкою з лікарні. Визнає, що [PERSON] є батьком їх сина - [PERSON]. Крім того, позивач зазначила, що під час спільного проживання з відповідачем вона не працювала. Забезпечував сім'ю [PERSON]. З того часу, як вона поїхала приїжджала в с. Авратин до дітей кілька разів, і залишалась у їх будинку. Перешкод у спілкуванні з дітьми відповідач не вчиняв. Матеріальної допомоги дітям вона не надає. Спілкується з ними по телефону, однак батько обмежує це спілкування. В Кіровоградській області позивач проживає лише з матір'ю. Брати зареєстровані в помешканні останньої, однак там не проживають. Притягнення брата до адміністративної і кримінальної відповідальності ніяк не вплине на дітей, якщо вони будуть проживати з нею. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та його представник в судовому засіданні проти позову [PERSON] заперечили. Просили задовольнити їх зустрічний позов. Допитаний в якості свідка [PERSON] дав суду покази, згідно яких [PERSON] в жовтні 2017 року без будь-яких пояснень покинула сім'ю, поїхавши до матері в Кіровоградську область. Ніякого насилля по відношенню до неї він ніколи не вчиняв. Вважає, що така поведінка спричинена розладами її психологічного здоров'я. [PERSON] неодноразово відвідувала лікаря у Волочиській лікарні, і їй призначали відповідні препарати, однак документального підтвердження цього у нього не має. Мати і сестра [PERSON] за його проханням приїжджали для того, щоб завезти її до лікаря. Були випадки коли [PERSON] дитині пробила барабанну перетинку та вибила зуби. Ніякої матеріальної допомоги мати дітям не надає. Перешкод у спілкуванні з дітьми він не вчиняє, навпаки, коли [PERSON] двічі приїжджала до них, то залишалась у його житлі і була на одинці з синами. Діти дзвонять до мами коли хочуть. Вони бажають жити із ним, мають все необхідне, навчаються. [PERSON] матеріально не допомагає, він забезпечує дітей сам. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Олександрівської районної державної адміністрації в Кіровоградській області в судовому засіданні підтримав первісний позов [PERSON]. Представник служби у справах дітей Волочиської районної державної адміністрації просив задовольнити зустрічний позов [PERSON], вважаючи що саме з батьком будуть задоволені усі потреби та інтереси дітей. Представник Волочиського районного відділу ДРАЦС ГТУЮ у Хмельницькій області в судове засідання не з'явився. Направив заяву про розгляд справи без його участі. Суд, заслухавши пояснення сторін і їх представників, третіх осіб, заслухавши пояснення неповнолітнього [PERSON], допитавши свідків, дослідивши всі докази, приходить до висновків про необхідність задовольнити зустрічний позов [PERSON] з огляду на таке. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали спільно без реєстрації шлюбу з липня 2006 року до жовтня 2017 року. Вони є батьками двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей, показами свідків та іншими письмовими доказами, наявними в справі (а.с. 6, 7, 49, 50, 192, 193, 224, 225). Сторони також визнають, що вони являються батьками дітей. Прізвище [PERSON] в свідоцтві про його народження було записано зі слів матері в силу вимог ст. 135 СК України. Враховуючи положення ч. 4 ст. 206 та ч. 1 ст. 82 ЦПК України суд вважає, що позовна вимога [PERSON] про визнання батьківства підлягає задоволенню, оскільки її було визнано відповідачем за зустрічним позовом і таке визнання не суперечить закону. Щодо визначення місця проживання дітей з батьком суд виходить з наступного. Під час розгляду справи судом встановлено, що раніше сторони спільно проживали по [ADDRESS]. У вказаному житлі створені усі належні умови для дітей, які продовжують там проживати з батьком та бабусею (а.с. 49, 50, 192, 193). [PERSON] повністю забезпечував сім'ю матеріально і продовжує це робити, що не заперечувалось учасниками справи і підтверджується, як показами свідків, так і висновком органу опіки та піклування Волочиської РДА. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї [PERSON] від 21.05.2018 житловий будинок загальною площею 84 кв.м., житлової - 62.2 кв.м. знаходиться у належному стані. У ньому проживають голова двору - [PERSON], [PERSON] і двоє дітей. Є газопостачання, електропостачання, автономне водопостачання. Сім'я утримує худобу, свиней, птицю, обробляє земельну ділянку 1,72 га. Діти мають усе необхідне для проживання і навчання (а.с. 50). Згідно з актом обстеження умов проживання [PERSON] від 08.06.2018 позивач зареєстрована та проживає зі своєю матір'ю та братом в с. Михайлівка у двокімнатному будинку з пічним опаленням на присадибній земельній ділянці 0,30 га. Умови проживання - добрі. Для дітей створені умови: є ліжка, місце для приготування уроків, шафа для одягу (а.с. 8). Також судом встановлено, що діти є учнями Яхновецького НВК Волочиської міської ради. Згідно з характеристиками: [PERSON] - активний, добрий, відвертий, дуже любить колективну працю, вболіває за клас і товаришів. [PERSON] - старанний, дисциплінований, товариський. Батько постійно піклується про синів, цікавиться їх успіхами. Діти відвідують школу регулярно, завжди охайні. Батько допомагає при виконанні домашніх завдань, приділяє їм належну увагу. Мати також цікавиться дітьми, неодноразово телефонувала до вчителя, а в жовтні відвідувала школу (а.с. 52, 53). В матеріалах справи наявні характеристики з місця роботи і проживання щодо обох батьків, які позитивно їх характеризують (а.с. 13,14, 47,51). Досліджена судом характеристика від 03.08.2018 № 59, складена старостою с. Авратин - [PERSON] на [PERSON] судом до уваги при винесенні рішення не береться, оскільки допитаний в якості свідка [PERSON] дав суду покази, які відмінні від змісту характеристики. Свідок вказав, що сім'я була хороша. [PERSON] в цілому гарно себе зарекомендувала в селі. Однак, зі слів односельчан застосовувала по відношенню до дітей суворі методи виховання - дуже на них кричала. Проте, він особисто цього не бачив. [PERSON] працює соціальним робітником і її дохід за лютий- травень 2018 року становив 13125,29 грн. [PERSON] з квітня 2018 року зареєстрований як безробітний в Волочиській районній філії Хмельницького ОЦЗ і за травень-червень 2018 року його дохід становив 13641,29 грн. (а.с. 45). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] (староста с. Авратин), [PERSON] (брат [PERSON]), [PERSON] (родичка [PERSON]) та [PERSON] (мати [PERSON]) засвідчили, що [PERSON] виховує своїх дітей один, забезпечує їх всім необхідним. Діти доглянуті і у них все є. [PERSON] переїхала до матері. Фактів фізичного насилля з боку [PERSON] в сім'ї ніколи не було. [PERSON] та [PERSON] також вказали суду на те, що позивач [PERSON] застосовувала фізичну силу до дітей. Часто на них кричала. Допустила недбалість і пробила барабанну перетинку сину вушною палочкою і вибила йому зуби на гойдалці. Свідок [PERSON], яка є лікарем в с. Авратин підтвердила, що [PERSON] телефонувала їй з метою виклику по факту пошкодження барабанної перетинки дитині, однак на виклик поїхала інша медпрацівник. Посилання [PERSON] на психічні розлади [PERSON] суд вважає недоведеними. З довідки від 14.08.2018 та консультативного висновку спеціаліста від 29.05.2018 (а.с. 9, 10) вбачається, що позивач не стоїть на "Д" обліку у психіатра. Допустимих і належних доказів на спростування цієї інформації суд в ході розгляду справи не встановив. При цьому, покази [PERSON] не можуть бути покладені в основу доведеності будь-якого психічного розладу позивача в силу ч. 2 ст. 78 ЦПК України. Також суд вважає недоведеним, що [PERSON] застосовував фізичне насилля по відношенню до [PERSON] Доказів на підтвердження вказаного позивачем факту суду не надано. Свідки [PERSON] (сусідка [PERSON] в Кіровоградській області) та [PERSON] (сестра [PERSON].) вказували на застосування сили [PERSON], проте їм це відомо виключно зі слів позивача. Дані свідки позитивно охарактеризували [PERSON] як маму і вказали про наявність хороших умов для проживання дітей із нею. Суд враховує посилання представника [PERSON] на те, що брат [PERSON] - [PERSON], який зареєстрований за місцем проживання позивача, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за насильство в сім'ї (щодо матері, а також співмешканки) і до кримінальної відповідальності за ст. ст. 125, 309 КК України. Вказане свідчить про негативний психологічний клімат в сім'ї (не благонадійність цього середовища), навіть за умов тимчасового проживання брата в окремому помешканні. Вказане може завдати шкоди інтересам дітей. Враховуючи усе вищевикладене, суд вважає встановленим, що позивач більше року назад покинула свою сім'ю. Матеріальної допомоги на утримання дітей добровільно не надає. [PERSON] не звертався до суду з вимогами про стягнення аліментів. При цьому, забезпечує належний рівень виховання і утримання дітей. Матеріально-побутові умови, яким він забезпечує [PERSON] і [PERSON], на думку суду, кращі ніж ті, що може забезпечити мати - [PERSON]. Надзвичайно велике значення для вирішення даного спору суд надає поясненням [PERSON]. Хлопчик вказав, що з мамою він жити не хоче. Йому подобається жити з батьком і братом в с. Авратин. Маму він любить, однак в Кіровоградську область не бажає їхати, навіть в гості. Також зазначив, що мати на нього кричала і застосовувала фізичне насильство. Батько нікого не б'є. Згідно з висновком психолога від 12.11.2018 ступінь прив'язаності до матері та батька у обох дітей є різною, але для обох хлопчиків більш авторитетною особою є [PERSON]. Існування дружніх стосунків між дітьми позитивно впливає на стабілізацію емоційного стану кожного з них та мінімізує відчуття тривоги. [PERSON] перебуває у молодшому підлітковому віці, а [PERSON] стане молодшим підлітком через рік. У даному віковому періоді для дитини важливим є її соціальне оточення, особливо взаєморозуміння та стабільність у взаємовідносинах з однолітками. І переїзд на нове місце проживання може спричинити проблеми з адаптацією і як наслідок, негативні прояви у поведінці. Молодший підлітковий вік та підлітковий є найнесприятливішими для зміни місця проживання дитини (а.с. 164-165). З висновку органу опіки і піклування Волочиської районної державної адміністрації від 29.11.2018 слідує, що проживання дітей саме з батьком - [PERSON] вважають можливим та доцільним. Даний висновок зроблений, в тому числі, за постійного контролю служби у справах дітей Волочиської РДА за сім'єю (з метою з'ясування обставин, що спричинили спори батьків та можливості батька самостійно виховувати дітей). Орган опіки і піклування Олександрівської районної державної адміністрації у своєму висновку від 18.12.2018 вважав за доцільним визначити місце проживання дітей з матір'ю. В той же час, суд звертає увагу, що висновок даного органу зроблено на підставі усних пояснень [PERSON] та матеріалів цивільної справи. Згідно з частинами 2, 8, 9, 10 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції). Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Статтею 2 Протоколу № 4 Конвенції ООН «Про захист прав і основних свобод людини» передбачено, що кожна людина, що законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно з законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров'я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов'язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, суд встановив наявність кращих матеріально-побутових умов у батька для проживання дітей, і вважає, що саме батько створив всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку синів, задовольняє гармонійний розвиток їх особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Син [PERSON] категорично бажає проживати лише з батьком. Діти мають тісний взаємозв'язок між собою і їх розлучати ні в якому разі не можна. Мати фактично покинула сім'ю. Матеріально не допомагає. Тому, суд приходить до висновку про визначення місця проживання дітей разом з батьком, що буде відповідати найкращим інтересам [PERSON] і [PERSON]. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України, ст. 7 Закону України "Про судові витрати", враховуючи зайво сплачений [PERSON] судовий збір на суму 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved