Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Держави Україна в особі Державної Казначейської служби України про компенсацію матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що 12 листопада 2014 року посадовою особою ДАІ складено протокол про адміністративне правопорушення серії АП1 №717166 за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно [PERSON] Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 05.02.2015 року провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрито за відсутністю в його діях події адміністративного правопорушення. Вказує, що дії інспектора ДАІ щодо складання вказаного протоколу про адміністративне правопорушення є незаконними, неправомірними та суперечать вимогам ст. 265-2 КУпАП, що завдало позивачу матеріальної та моральної шкоди. У зв'язку із чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року адміністративну справу за позовом [PERSON] до Держави Україна в особі Державної Казначейської служби України, третя особа: Головне управління МВС України в м. Києві, інспектор ДПС ДАІ ГУ ВМС України в м. Києві Куделя В.П. про компенсацію матеріальної та моральної шкоди передано на розгляд до Дарницького районного суду м. Києва. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26.02.2016 р. справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити позовні вимоги з підстав викладених в позові. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки в судове засідання не відомі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 12 листопада 2014 року посадовою особою ДАІ, Куделею В.П. складено протокол про адміністративне правопорушення серії АП1 №717166 за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно [PERSON] Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 05.02.2015 року провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрито за відсутністю в його діях події адміністративного правопорушення. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи , а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК необхідно довести такі факти: а) Протиправність діяння її заподіювача. б) Наявність шкоди. в) Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. г) Вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди (Ухвала Верховного Суду України (судова колегія з цивільних справ) від 21.12.2005 р.) Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992р., з наступними змінами і доповненнями "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", шкода заподіяна майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла за умови, що дії останньої були неправомірними й між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та вина заподіювача шкоди. При цьому, ч.2 ст.1166 ЦК саме на особу, яка заподіяла шкоду покладено обов'язок доведення відсутності своєї вини у її заподіянні, тобто діє презумпція вини заподіювача шкоди, тоді як розмір заподіяної шкоди, якщо відповідач його оспорює, повинен довести позивач. Заперечуючи проти позову Куделя В.П. пояснив, що відповідно до п.1.4, п.2.9, 2.10 спільного наказу МВС України та МОЗ України № 400/666 від 09.09.2009 року «Про затвердження інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу швидкість реакції» виявивши ознаки наркотичного сп'яніння на протязі 2-х годин забезпечив доставку позивача до закладу охорони здоров'я і результати огляду зазначив в протоколі про адміністративне правопорушення. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 05.02.2015 року провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрито на підставі п.1.ч1.ст. 247 КУпАП, на позивача не накладався вид стягнення арешт або виправні роботи, а тому не має підстав для стягнення матеріальної та моральної шкоди. Відповідно до положень ст.11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 57, 59 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, та інших обставин, що мають значення для справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Виходячи із вищевикладеного суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що в матеріалах справи не має належних і допустимих доказів, які підтверджують вину співробітника ДАІ в заподіянні шкоди позивачу, що є підставою для відмови позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди. Що стосується заявленої позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушення нормальних життєвих зв'язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Таким чином, відповідальність за шкоду вимагає встановлення складу правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди і умовою цивільно-правової відповідальності. Враховуючи те, що позивачем не доведено втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, інших негативних явищ, заподіяних їй незаконними діями відповідача, а відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог в частині стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed