Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, виділивши у власність відповідача [PERSON] та їй по Ѕ частці квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 05.11.2011 р. вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Шлюб було розірвано рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 24.12.2015 р. За час перебування у шлюбі 28.05.2014 р. за спільні кошти вони придбали двокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] , яку за взаємною згодою подружжя було оформлено на відповідача [PERSON] Відповідач за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] , в якому просить визнати за ним право особистої приватної власності на вказану спірну квартиру. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що спірна квартира була придбана за особисті кошти, які він заробив до укладення шлюбу з [PERSON] , працюючи моряком на іноземних суднах. Заощаджені кошти поклав на депозитний рахунок. Частину коштів, в розмірі $5000 йому повернув його брат в погашення заборгованості за договором позики. Крім того вказує на те, що [PERSON] до укладення шлюбу з ним та в період перебування у шлюбі не мала доходів, не працювала, тому власних коштів чи спільно нажитих не вклала на придбання даної нерухомості. Ухвалою суду від 13.02.2018 року Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя і об`єднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження (а. с. 37 - 38). Позивач за первісним позовом [PERSON] подала до суду заперечення проти зустрічного позову, у якому просить суд відмовити у задоволенні вимог за зустрічним позовом, оскільки відповідачем [PERSON] не доведено розмір його доходу від праці моряком, не доведено, той факт, що саме зароблені ним кошти не були витрачені на проживання в період між морськими рейсами. Не заперечує той факт, що на ім`я [PERSON] був відкритий депозитний рахунок в банку, але вона була довіреною особою по даному вкладу. Договір, за яким [PERSON] набув у власність спірку квартиру був укладений за її згодою, як його дружиною. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] позов підтримала, в своїх поясненнях посилався на обставини, викладені у позові. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним - адвокат Харченко Д. М. в судовому засіданні в задоволенні первісного позову просив суд відмовити та задовольнити зустрічний позов, визнавши за [PERSON] право особистої приватної власності на спірну квартиру. В судовому засіданні допитана в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона продала належну їй квартиру [PERSON] за договором куплі-продажу 28.05.2014 року, який був посвідчений у нотаріуса. До укладення договору [PERSON] передала їй завдаток за дану квартиру та повідомила, що коли її чоловік повернеться з морського рейсу, їй передадуть всю суму коштів. Перед укладенням договору огляд квартири проводили [PERSON] зі своїм чоловіком [PERSON] Коли чоловік [PERSON] повернувся з рейсу, договір у нотаріуса здійснювався за її присутності та присутності [PERSON] та її чоловіка [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона знає [PERSON] . У неї були нормальні шлюбні відносини з її чоловіком [PERSON] Повідомила, що вони разом збирали гроші на покупку квартири. Після покупки квартири вони там проживали разом, вона до них часто заходила в гості. Після розлучення у квартирі залишилася проживати сама [PERSON] разом з спільною дитиною. До покупки квартири [PERSON] ходив в морські рейси. [PERSON] була працевлаштована, але не офіційно. Розмір її доходу свідку невідомий. Зі слів [PERSON] їй відомо, що [PERSON] передавала продавцю квартири завдаток. Походження коштів завдатку свідку не відоме. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є братом [PERSON] , який ходив в морські рейси у 2010-11 роках та відкладав гроші. Йому відомо, що брат у 2014 р. купив спірну квартиру, кошти на яку він заощадив на депозитному рахунку і зняв їх перед покупкою квартири. До купівлі цієї квартири його брат та [PERSON] проживали у його батьків. Повідомив, що [PERSON] нігде не працювала та доходів не мала, а його брат ходив в морські рейси та заробляв гроші. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, приходить до наступного висновку. Згідно ст. ст.4,5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. ст.13,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 05 листопада 2011 року між сторонами по справі укладено шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб (а. с. 4) та сторонами не оспорюється та не спростовується. Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 15.01.2016 р. (а. с. 5) Згідно договору купівлі-продажу від 28.05.2014 року (а.с. 6), тобто за час перебування у шлюбі сторони придбали у власність квартиру [ADDRESS] ), яка оформлена на ім`я [PERSON] , про що також свідчить копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 29). Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, квартира придбана в період перебування сторін у шлюбі, тобто вона є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Оскільки спірне майно є спільною сумісною власністю сторін по справі, то частки кожного з них є рівними. За роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69, 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Таким чином, частки майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є їх спільною сумісною власністю, є рівними. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними), та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.63, ч. 1 ст.65 СК (п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"). За змістом ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким чином, враховуючи, що набута сторонами в період шлюбу квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, суд дійшов висновку про її поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, по 1/2 частині. Суд критично ставиться до заперечень сторони відповідача за первісним позовом, про те, що спірна квартира була придбана за його особисті кошти, які ним отримані до реєстрації шлюбу, виходячи з наступного. Відповідачем за первісним позовом не доведено походження коштів, за рахунок яких було відкрито депозитні рахунки в банку. Депозитні рахунки в банку були відкриті на ім`я [PERSON] в період його перебування у шлюбі, а саме 15.11.2011 р., 16.05.2012 р. та 18.09.2013 р. (а. с. 20, 21, 24). Суд також не погоджується з твердженням сторони [PERSON] про те, що $ 5000 були повернуті його братом [PERSON] як позика, оскільки наявна в матеріалах справи копія розписки про отримання даних коштів в борг (а. с. 25) не підтверджує самого факту повернення даних особистих коштів, а квитанція від 18.09.2013 року (а. с. 23) свідчить про те, що [PERSON] лише поповнив депозитний рахунок рахунок [PERSON] (призначення платежу: поповнення банківського вкладу [PERSON] № SAMDN80000737742794). Судом свстановлено, що у 2010 - 2011 роках [PERSON] поповнював свої депозитні рахунки, поряд з тим, з даних рахунків кошти були зняті матір`ю відповідача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] , подальша доля даних коштів невідома. В період шлюбу відповідач за первісним позовом [PERSON] виїздив за кордон на роботу на суднах, і отримував за це кошти, про що сторони в судовому засіданні не заперечували. Сторони по справі мають спілього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з матір`ю за адресою спірної квартири. З даним фактом сторони погоджуються та його не оспорюють. Також суд звертає увагу, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з 02.07.21014 року мають спільне зареєстроване місце проживання за адресою спірного нерухомого майна (а. с. 8, 9). Доводи, які б свідчили про те, що [PERSON] втратила право користування даною квартирою учасники справи суду не надали. Сторони по справі не посилались на наявність фактів зі сторони будь-кого з них щодо не дбання про матеріальне забезпечення сім`ї, приховування, знищення чи пошкодження спільного майна, в тому числі спірного, витрачаня його на шкоду інтересам сім`ї, що могло б зменшити частику одного з них у спірному майні в контексті ч. 2 ст. 70 СК України. Відповідно до посвідченої нотаріально заяви [PERSON] (а. с. 61) вона дає згоду на укладення її чоловіком [PERSON] договору про купівлю спірної квартири, підтверджує, що гроші, які витрачаються на її придбання є спільною сумісною власністю, зміст договору про купівлю квартири їй відомий та укладається її чоловіком в інтересах сім`ї та відповідає їх спільному волевиявленню. Відповідно до договору купівлі-продажу спірної квартири (п. 9), за яким [PERSON] набув її у власність, даний правочин вчинений за згодою його дружини та засвідчений його підписом. (а. с. 59). Інших доказів, які б мали істотне значення для вирішення спору, сторонами не надано. З урахуванням встановлених обставин справи, суд прийшов до висновку про можливість задоволення позову [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, набутого за час перебування у шлюбі та відмову у задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання за ним права особистої приватної власності на спірну квартиру.

Outcome: approved