Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Літинського районного суду Вінницької області із вказаним позовом мотивуючи його тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина. Позивач зазначає, що після смерті матері не подав до нотаріуса заяви про прийняття спадщини, так як вважав, що спадкове майно відсутнє. Тобто на будинок в якому проживала мати, відсутні правовстановлюючі документи, він руйнується та не є придатним для житла. Коли позивач вирішив прибрати речі, які залишились в частково зруйнованому будинку, де проживала мати, то виявив пакет з документами в якому був державний акт на земельну частку (пай) та сертифікат про право власності на майновий пай, про які позивач не знав та не міг знати так як, за життя матері він цим не цікавився, а мати про них йому нічого не повідомляла. Дану причину пропуску строку для заяви про прийняття спадщини вважає поважною, так як на час відкриття спадщини у нього не було підстав для подання такої заяви через відсутність відомостей про наявність спадкового майна. Одночасно позивач зазначає, що у його свідоцтві про народження мати записана як « [PERSON] », а у свідоцтві про смерть з невідомих йому причин мати записана як « [PERSON] ». Такі розбіжності змушують позивача звернутися до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин, зокрема того, що [PERSON] була матір`ю позивачу. Крім цього в державному акті на земельну частку (пай) та майновому сертифікаті посадовими особами, які їх виписували також вчинені помилки про зазначені по-батькові матері, тобто записано « [PERSON] », а в майновому сертифікаті « [PERSON] », що також стане перешкодою у оформленні спадщини належним чином. Зазначена обставина змушує позивача звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Сільченко О.В. позов підтримали та просили його задовольнити. Представник відповідача Малинівської сільської ради Літинського району Вінницької області до судового засідання не з`явився надавши на адресу суду заяву, відповідно до якої Малинівська сільська рада позов [PERSON] визнає в повному обсязі і просить справу розглянути без представника сільської ради (а.с. 28) Допитані у судовому засіданні треті особи [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] впевнено ствердили, що померла [INFO] [PERSON] була їхньою рідною матір`ю. У свою чергу позивач [PERSON] є рідним сином спадкодавця та рідним братом третіх осіб, котрий за життя до дня смерті [PERSON] доглядав за нею. Дослідивши матеріали справи та надані в ній позивачем докази на обґрунтування заявлених вимог, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, відповідно до свідоцтва про смерть (а.с. 7) [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 8) батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до державного акту серії ВН № 145129 (а.с. 9) [PERSON] зазначена власником земельної ділянки розміром 1,2971 га на території Малинівської сільської ради Літинського району Вінницької області. Згідно довідки Малинівської сільської ради Літинського району Вінницької області за № 1069 від 22.11.2019 (а.с. 11) Державний акт про право власності на земельну ділянку площею 1,2971 га серії ВН № 145129 від 22.10.2004 на ім`я [PERSON] належав [PERSON] , яка померла [INFO] , а свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП серії [NUMBER] від 03.06.2001 на ім`я [PERSON] належав [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до довідки Малинівської сільської ради Літинського району Вінницької області за № 1068 від 22.11.2019 (а.с. 12) [PERSON] , [INFO], являється сином [PERSON] , [INFO], яка померла [INFO] . Пунктом 1 ч.1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. У відповідності із п.7 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину або інших спадкових прав. Дослідивши доводи позивача, заслухавши пояснення третіх осіб та враховуючи позицію відповідача, суд приходить до висновку, що позивачем надано достатньо доказів на підтвердження вищезазначених обставин, а відтак заява в частині встановлення факту родинних відносин підлягає до задоволення. У свою чергу п. 6 ч.1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до правових позицій викладених у п. 12 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення "при розгляді справи про встановлення Відповідно до п. 6 ст.256 ЦПК України, факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що причиною невірного зазначення по-батькові спадкодавця у державному акті про право власності на земельну ділянку серії ВН № 145129 послугувала допущена помилка в зазначені по-батькові спадкодавця, а також, враховуючи ідентичність зазначення імені та прізвища, а також подібність зазначення по-батькові " [PERSON] ", суд приходить до висновку про обгрунтованість заявлених вимог і знаходить підстави для задоволення заяви і у цій частині. За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Враховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Правовими положеннями, викладеними у п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30. 05. 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», роз`яснюється, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно роз`яснень Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі № 24-735/0/4-13 від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Стаття 2 ЦПК України закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06. 2000 року вбачається, що при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Виходячи із положень книги 6 Цивільного кодексу України, спадкове право захищає власність фізичних осіб, позивач є спадкоємцем за заповітом, усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивача виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, суб`єктом яких він є. Враховуючи те, що позивач не знав про існування спадкового майна, визнання позову відповідачем та відмови інших спадкоємців - рідних сестер спадкодавця з урахуванням норм європейського законодавства, суд приходить до висновку у необхідності задоволення позову в повному обсязі та визначення [PERSON] додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини визначивши останньому двохмісячний строк з моменту набрання рішенням законної сили для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, оскільки таке рішення, на думку суду, буде відповідати не тільки принципу законності, а і справедливості.

Outcome: approved