Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

В жовтні 2013 року позивач ПАТ «Акцент-Банк» звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на його користь заборгованості за кредитним договором №AN3JCC9FHN0003 від 05 листопада 2010 року у сумі 100863 грн. 26 коп. та судових витрат. Свої вимоги мотивував тим, що відповідач отримав кредитні кошти, проте умови договору не виконував, кошти не повертав, внаслідок чого виникла заборгованість. Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 18 листопада 2013 року повністю задоволено позов ПАТ «Акцент-Банк», стягнуто з [PERSON], на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 100863 грн. 26 коп. та судові витрати в розмірі 1008 грн. 63 коп. Не погоджуючись з даним рішенням [PERSON] 19 квітня 2017 року звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати, прийняти відповідне рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ «Акцент-Банк» в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач достовірно знаючи дійсну фактичну адресу проживання відповідача ввів в оману суд, зазначивши в позовній заяві адресу реєстрації, де він фактично не мешкає та не отримує жодної кореспонденції вже більше 15 років. Також апелянт зазначає, що договором між ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] було узгоджено договірну підсудність розгляду спорів щодо отримання кредиту, а саме: всі спори з приводу даних правовідносин розглядаються за вибором позивача в Бабушкінському районному суді м.Дніпропетровська, Жовтневому районному суді м.Дніпропетровська, Васильківському районному суді м.Дніпропетровська. Крім того, апелянт звертає увагу, що в рішенні не зазначено за який термін та на підставі якої формули розраховано заборгованість по кредиту та не відображено розрахунок такої заборгованості згідно графіку, помісячно прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення, що вказує також на його незаконність та необґрунтованість. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Акцент-Банк» суд першої інстанції виходив з того, що з розрахунку заборгованості по кредитному договору від 18 липня 2013 року вбачається, що відповідач [PERSON] порушив умови даного договору, не в повному обсязі сплачує кредит, а тому загальна сума заборгованості по кредитному договору становить 100863 грн. 26 коп., в тому числі заборгованість по кредиту - 22083 грн. 43 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 18 грн. 47 коп., заборгованість по комісії - 12000 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 61482 грн. 16 коп., а також штрафи: фіксована частина - 500 грн. та процентна складова - 4779 грн. 20 коп. З таким висновком не може повністю погодитися колегія суддів апеляційного суду з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 листопада 2010 року між ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №AN3JCC9FHN0003 строком на 36 місяців, який складається з Заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, згідно якого останньому було надано кредит в розмірі 50000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.7-14). Відповідно до п.3.2.2 та п.3.2.3 даного договору відповідач зобов'язувався погашати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитом відповідно до Заяви позичальника, умов і тарифів. Пункт 3.2.7 кредитного договору передбачає обов'язок позичальника погасити заборгованість по кредиту в повній сумі, сплатити нараховані за весь період користування кредитом відсотки, винагороду і неустойку (штраф, пеню). При порушенні позичальником строків платежу по будь-якому з грошових зобов'язань більш ніж на тридцять днів, останній зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 гривень + 5% від суми заборгованості (п.5.4 Договору). Крім того, у випадку невиконання позичальником зобов'язань, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити пеню в розмірі 1,25 % від суми простроченого платежу (п.5.1 Договору). З розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] порушив умови даного договору, не в повному обсязі сплачує кредит, а тому загальна сума заборгованості по кредитному договору становить 100863 грн. 26 коп. (а.с.4-5). Відповідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст.530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України). Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Підписуючи заяву позичальника [PERSON] погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг. Даною заявою передбачено, що позичальник взяв строковий кредит у сумі 50000 грн. на строк 36 місяців по 04 листопада 2013 року включно. Позичальник зобов'язувався сплачувати кошти по 2391 грн. 50 коп. щомісячно. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. З наданих позивачем у справі довідки по рахунку позичальника [PERSON] (а.с.43-46), розрахунку заборгованості за договором №AN3JCC9FHN0003 станом на 18 липня 2013 року вбачається, що позичальник отримав кошти, які в межах визначеного строку не повернув та кредит не погашає, у зв'язку з чим утворилась заборгованість в сумі 100863 грн. 26 коп., в тому числі заборгованість по кредиту - 22083 грн. 43 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 18 грн. 47 коп., заборгованість по комісії - 12000 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 61482 грн. 16 коп., а також штрафи: фіксована частина - 500 грн. та процентна складова - 4779 грн. 20 коп. (а.с.4-5). Також з наданих доказів вбачається, що відповідач хоча й сплачував по кредиту, проте неналежним чином. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, подаючи позов 21 жовтня 2013 року, позивач не пропустив строк позовної давності, визначений договором. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, що відповідач неналежним чином виконував умови договору, внаслідок чого й виникла заборгованість. Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором, однак апеляційний суд не може погодитись з висновками суду першої інстанції щодо розміру стягнутої пені, виходячи з наступного. Матеріалами справи підтверджено, що станом на 18 липня 2013 року наявна загальна заборгованість [PERSON] за кредитним договором у розмірі 100863 грн. 26 коп., а саме: заборгованість по кредиту - 22083 грн. 43 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 18 грн. 47 коп., заборгованість по комісії - 12000 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 61482 грн. 16 коп., а також штрафи: фіксована частина - 500 грн. та процентна складова - 4779 грн. 20 коп. (а.с.4-5). Але щодо визначення позивачем розміру пені погодитись не можна, оскільки позивач не врахував всіх обставин у справі та вимог законодавства, а також свої дії. За правилами ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). Частиною 3 ст.551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Окрім того, ст.616 ЦК України передбачено, якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Заявлений позивачем розмір пені перевищує загальну суму боргу за кредитом, відсотками та комісією. Будучи обізнаним, що позичальник фактично сплачував кошти у значно меншій сумі, у зв'язку із чим зростала сума заборгованості, банк протягом значного періоду часу не вживав ніяких заходів щодо зменшення розміру збитків, хоча ніяких перешкод для цього не існувало, що свідчить про те, що своїми діями позивач сприяв збільшенню розміру пені. Знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги, що він вказав свою фактичну адресу в заяві позичальника, проте позивач не зазначив дану адресу в позовній заяві, тому колегія суддів вважає, що слід прийняти до розгляду доводи апелянта про його матеріальний стан. Так, в судовому засіданні в апеляційному суді [PERSON] надав копію трудової книжки, з якої вбачається, що на даний момент він не працює. Працював в КП «Зеленбуд» ЧМР з 16 квітня 2013 року по 31 жовтня 2013 року, з 02 квітня 2014 року по 31 жовтня 2014 року на посаді охоронця зелених зон, а з 03 листопада 2014 року по 27 лютого 2015 року на посаді прибиральника зелених зон. За останнім місцем роботи характеризувався, як висококваліфікований, дисциплінований, сумлінний працівник, що підтверджується відповідною характеристикою. Згідно довідки про доходи, виданою КП «Зеленбуд» в 2013 році [PERSON] отримав заробітну плату в сумі 9574 грн. 31 коп., з яких 1729 грн. 12 коп., що підтверджується довідкою від 16 травня 2017 року. Також вбачається, що на утриманні у [PERSON] перебувають доньки [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], а також мати [PERSON], пенсіонер. Крім того, [PERSON] надав довідки, що не має заборгованості по сплаті кредитних коштів в ПАТ КБ «Приват Банк» та ПАТ «Кредобанк». Із врахуванням цих обставин у справі - розміру збитків та дій позивача, суд вважає за можливе зменшити розмір стягнутої місцевим судом пені з 61482 грн. 16 коп. до 2000 грн., відповідно до загальних засад цивільного законодавства, а саме передбачених п.6 ч.1 ст.3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності. Щодо доводів [PERSON] про існування погодження між сторонами договірної підсудності, зокрема щодо того, що умовами укладеного між ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] кредитного договору від 05 листопада 2010 року визначено, що спірні питання, які можуть виникнути між Банком та позичальником у зв'язку з виконанням цього договору, вирішуються в Бабушкінському районному суді м.Дніпропетровська, Жовтневому районному суді м.Дніпропетровська, Васильківському районному суді м.Дніпропетровська, є безпідставними, оскільки на час підписання самого договору, а саме 05 листопада 2010 року, ст.112 ЦПК України, якою передбачено, що сторони мають право письмово визначити територіальну підсудність справи, крім справ, для яких встановлена виключна підсудність, виключена з ЦПК України. Крім того, ні в самому договорі, чим є Заява Позичальника, ні в Умовах та правилах, дана умова не визначена. Посилання [PERSON] на незрозумілість рішення щодо термінів та формули розрахунку заборгованості по кредиту не позбавляє його права звернутися до суду з заявою про роз'яснення рішення в порядку ст.221 ЦПК України. Інші доводи апелянта зводяться до цитування правових норм матеріального та процесуального права. Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України суд розглядає справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень. Вказані обставини, враховуючи положення ч.1 п.4 ст.309 ЦПК України, дають суду апеляційної інстанції підстави для зміни оскаржуваного рішення в частині розміру стягнутої неустойки, шляхом її зменшення до 2000 (двох тисяч) грн. та стягнення на користь ПАТ «Акцент-Банк» 36101 грн. 90 коп. заборгованості по кредитному договору, яка складається з заборгованість по кредиту - 22083 грн. 43 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 18 грн. 47 коп., заборгованість по комісії - 12000 грн., зменшена неустойка - 2000 грн. (яка складається з пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, штрафів: фіксованої частини та процентної складової), яка підлягає задоволенню. В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін. На підставі ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з ПАТ «Акцент-Банк» на користь [PERSON] судові витрати у сумі 712 грн. 41 коп. сплачених при поданні апеляційної скарги.

Outcome: partial