Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

Виклад позиції позивача Сторони проживали у зареєстрованому шлюбі. Подружнє життя не склалося, а тому на даний час сторони припинили подружні стосунки і примирення між ними не можливе. В даний час в провадженні Немирівського районного суду Вінницької області перебуває позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. За час проживанні у шлюбі сторони мають двоє дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , батьком яких у їх свідоцтвах про народження записаний відповідач. Діти знаходяться на повному утриманні позивача. Відповідач офіційно не працює та не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, участь у їх фізичному та духовному вихованні не приймає. Син [PERSON] є інвалідом дитинства віком до 18 років та відповідно до індивідуальної програми реабілітації від 30.08.2017 року потребує постійного нагляду 24 години на добу, ортопедичного взуття, масажу , соціального педагогу, індивідуальної форми навчання, постійного лікування в лікарні ім. Ющенка та навчання у ЗОШ І-ІІІ ступенів для РВД РЦ «Промінь». За таких обставин позивач [PERSON] просить суд стягнути на її користь аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень, а саме по 1500 гривень на кожну дитину, а також просить стягнути з відповідача [PERSON] додаткові витрати на утримання сина [PERSON] в розмірі 500 гривень щомісячно. Виклад позиції відповідача. Відповідач [PERSON] відзив на позов із викладенням своїх заперечень щодо заявлених позовних вимог не подав не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі суду про відкриття провадження у справі від 02.07.2019 року. Заяви, клопотання позивача, відповідача До початку підготовчого судового засідання від позивача [PERSON] надійшла письмова заява про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Від відповідача [PERSON] заяв та клопотань пов`язаних із розглядом справи до суду не надходило. Процесуальні дії у справі. Відповідно до ухвали суду від 02.07.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] в порядку загального позовного провадження та призначено розгляд справи на 05.08.2019 року на 10:45 год. 20.06.2019 року судом здійснювався запит до відділу УДМС України у Вінницькій області з метою встановлення місця проживання відповідача, а тому ухвалу суду від 02.07.2019 року було направлено на адресу відповідача разом з копією позовної заяви, додатками до неї та повісткою про виклик до суду було направлено на адресу відповідача. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подавав. Таким чином, судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів. Ухвалою судді від 17.09.2019 року підготовче провадження було закрито, а справу призначено до судового розгляду на 23.10.2019 року на 15.15.год Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судові засідання 05.08.2019 року, 17.09.2019 року та 23.10.2019 року не з`являвся, а тому справа розглядом відкладалася. З метою повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів, 23.09.2019 року на веб - порталі "Судова влада" судом розміщено оголошення про відкладення справи розглядом. Таким чином, судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів. Відповідно до ч.3ст. 131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлені належним чином . Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Тому, суд за згодою позивача, наданою нею у письмовій заяві про розгляд справи без її участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Суд встановив, за час перебування у шлюбі сторони мають двоє дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , батьком яких у їх свідоцтвах про народження записаний відповідач, що підтверджується відповідними свідоцтвами серії [NUMBER] від 07.11.2003 року та серії [NUMBER] від 24.12.2014 року (а.с.6,7). Відповідно до довідки про надані реабілітаційні послуги та результати реабілітації [PERSON] проходив курс реабілітації за період 23.01.2017 року по 28.07.2017 року в ВЦСРДІ « Промінь» МНСПУ (а.с.11). З довідки виданої лікарсько-консультативною комісією комунального закладу Вінницької обласної лікарні ім. Ющенка № 36 від 30.08.2017 року вбачається, що згідно наказу МОЗ України, МП і СП України, мінфіну України № 454/471, 516 від 08.11.01 року [PERSON] підлягає оформленню на державну соціальну допомогу строком на два роки (а.с.12) Відповідно до довідки № 396 від 23.04.2019 року виданої Капустянською сільською радою Тростянецького району Вінницької області підтверджується, що на діти проживають разом із матір`ю (а.с.8) Судом встановлено, що позивач на даний час є непрацюючою та діти перебувають на її утриманні. Як зазначає позивач, відповідач має нерегулярний мінливий дохід, а тому свої позовні вимоги обґрунтовує у стягненні аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 гривень на кожну дитину, а також просить суд стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину в розмірі 500 гривень щомісячно посилаючись на те, що її старший син є інвалідом дитинства, а тому відповідно до реабілітаційної програми він потребує постійного догляду, купівлі ортопедичного взуття, масажу та постійного лікування. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву із викладенням своїх заперечень до суду не подавав. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] потребує матеріальної допомоги, оскільки її доходи не забезпечують їй належно утримувати дітей, а відповідач є фізично здоровим, працездатним, працює та отримує заробітну плату, тому може надавати допомогу на утримання власних дітей, оскільки ним не надано суду доказів того, що він непрацездатний, або є обмеження, визначені лікарською комісією, щодо неможливості працювати, отримувати дохід та утримувати дружину. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо способу виконання батьками обов`язку утримувати дітей, зокрема, спірні правовідносини регулюються ч. ч. 2,4 ст. 84, 150,180,181,182 Сімейного Кодексу України, відповідно до яких дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Статтею 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Згідно із ст.8 ЗУ "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. За змістомст.180 СК Українибатьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1ст.181 СК України). За приписами ч. 3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2ст.182 СК України). Відповідно до ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно. Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Разом з тим, додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Згідно з частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Висновки суду За таких обставин, враховуючи фактичні взаємини сторін, причини позову про стягнення аліментів на утримання дитини, матеріальне не забезпечення дітей з боку батька відповідача по справі та інші обставини справи, суд вбачає підстави для часткового задоволення позову і приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний утримувати власних дітей. Що стосується вимоги позивача про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, то суд приходить до висновку, що у цій частині позову необхідно відмовити, оскільки така вимога не закріплена належними доказами, відповідними чеками, платіжними квитанціями, які б підтверджували суму витрат. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 768,40 грн. відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. Решту судових витрат залишити за позивачем.

Outcome: partial