Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

Направленим позовом [PERSON] просить суд ухвалити рішення, яким збільшити розмір аліментів, що стягуються за рішенням суду з [PERSON] на утримання спільної дитини сторін до її повноліття, з 250 гривень до 1 000 гривень. У судове засідання сторони по справі не з'явились, але до суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позивач позов підтримує. Відповідач позов визнав і не заперечував щодо його задоволення. За таких обставин судом вирішено проводити розгляд справи у відсутність сторін, адже матеріали справи містять достатньо доказів про правовідносини, що склались між ними. Водночас, дослідивши таке безумовне визнання відповідачем позову, яке в свою чергу не суперечить вимогам закону й не порушує права та свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов до переконання про задоволення позову в цій частині без з'ясування і дослідження інших обставин справи - з посиланням лише на правове обґрунтування позову. Правовідносини між сторонами у справі врегульовані наступними положеннями норм матеріального права. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 Сімейного Кодексу України). Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України). Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ст. 192 Сімейного Кодексу України). Водночас, не підлягає вимога позивача про стягнення з відповідача на її користь, як вказує, витрат у сумі 300 гривень, понесених на правову допомогу з наступних міркувань. За змістом ст. 84 ЦПК України склад та розмір витрат, пов'язаних із оплатою правової допомоги, належить до предмета доказування у справі та окремо регулюється відповідним нормативно правовим актом. На підтвердження цих обставин суду слід надавати договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам, наприклад особисті розписки адвоката про одержання грошей або бланк квитанції завірений лише печаткою адвоката. Відповідно до абзацу 4 п. 48 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. В свою чергу, позивачем надано суду лише договір про надання правової допомоги з додатком до нього, яких, на думку суду, не достатньо для підтвердження факту понесення заявником витрат на правову допомогу, зокрема і у заявленому розмірі. Крім цього, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 88 ЦПК України, та з огляду на те, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач у даній категорії справ має пільги щодо сплати судового збору, з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 640,00 гривень. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial