Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 18.05.2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить: - позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , у відношенні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; - стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою від 26.05.2020 року провадження у справі відкрито. Ухвалою суду від 07.08.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. До судового засідання 22.09.2020 року учасники справи не з`явились. 23.07.2020 року позивач до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, та зазначила, що проти заочного рішення по справі не заперечує / а.с.34/. Відповідач по справі до судових засідань не з`являється, належним чином повідомлявся. Правом на подання відзиву або будь-якої іншої заяви щодо розгляду справи відповідач не скористався. Матеріали справи містять нотаріально посвідчену заяву відповідача від 07.02.2020 року щодо згоди на позбавлення його батьківських прав. Вказана заява надана до суду позивачем /а.с.17/. Представник третьої особи - органу опіки та піклування КРА ОМР надала заяву 22.07.2020 року, в якій вказала, що наданий висновок від 04.05.2020 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача підтримує, у вирішенні всіх питань покладається на розсуд суду та просить проводити розгляд справи за відсутності представника третьої особи /а.с.31-33/. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вказаного суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що 15 грудня 2019 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідач [PERSON] покладених законом обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, або будь-якої іншої участі у виховані сина. Аліментів на утримання дитини відповідач не сплачує. Відповідно до висновку служби у справах дітей Одеської міської ради доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] . Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, правом на подання відзиву або будь-якої іншої заяви щодо розгляду справи по суті не скористався. 07.02.2020 року ним надана згода про позбавлення його батьківських прав, яка нотаріально засвідчена. Представник третьої особи органу опіки та піклування КРА ОМР надала заяву 22.07.2020 року, в якій вказала, що наданий по даній справі висновок від 04.05.2020 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача підтримує, у вирішенні всіх питань покладається на розсуд суду та просить проводити розгляд справи за відсутності представника третьої особи. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ Позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою, наданою Департаментом надання адміністративних послуг від 06.03.2020 року, за вказаною адресою також зареєстрований: [PERSON] , [INFO] , /а.с.14/. [PERSON] народився [INFO] (актовий запис про народження №293 від 14.01.2017 року, складений Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області) /а.с.12/. Батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з рішення Київського районного суду м.Одеси справа №947/21485/19 від 15.11.2019 року, яке набрало законної сили 17.12.2019 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Судом досліджено Висновок Київської районної адміністрації Одеської міської ради «Про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , у відношенні малолітнього [PERSON] , [INFO] » від 04.05.2020 року №980/01-11, згідно з яким у відповідності зі ст. 164 СК України, відповідно до «Положення про Київську районну адміністрацію Одеської міської ради», затвердженого рішенням Одеської міської ради №1934-VII від 26.04.2017 р., протоколів засідань комісії з питань захисту прав дітей Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 23.04.2020 р. за №09, діючи в інтересах дитини, Київська районна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] у відношенні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] /а.с.8-10/. В зазначеному висновку, зокрема, встановлено, що батько, [PERSON] , [INFO] , повністю розуміючи значення та правові наслідки своїх дій, без будь-якого тиску зі сторони та відповідно до свого дійсного волевиявлення, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] про що свідчить заява від 07.02.2020 року, зареєстрована в реєстрі за №319, справжність підпису засвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Харитонюк Т.А. Згідно довідки від 07.02.2020 року №01-14\\10 вбачається, що [PERSON] [INFO] відвідує Одеський дошкільний навчальний заклад «Ясла-садок» №267 Одеської міської ради Одеської області з 02.09.2019 року по теперішній час/а.с.16/. За інформацією Одеського дошкільного навчального закладу «Ясла-садок» №267 від 08.04.2020 року №01-14\\21 вбачається, що батько дитини [PERSON] , [INFO] , громадянин [PERSON] , в дошкільному закладі не з`являвся, вихованню та розвитку дитини уваги не приділяв, життям, здоров`ям та успіхами хлопчика ні в усній, ні в письмовій формі не цікавився /а.с.15/. Судом досліджено довідку про доходи позивача [PERSON] , в якій зазначено, що позивач працює у виробничому підрозділі Пасажирське вагонне депо станції Одеса-Головна філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська Залізниця» на посаді інженера з 04.07.2012 року/а.с.5/. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ При прийнятті рішення по справі судом береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону). Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними-установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з п. 16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ Таким чином, в ході судового розгляду справи достеменно встановлено, що [PERSON] ухиляється від утримання та виховання малолітнього сина та свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . За таких обставин, враховуючи перш за все інтереси малолітнього [PERSON] , суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітнього [PERSON] , [INFO] . При цьому суд погоджується з доводами сторони позивача щодо того, що, враховуючи обставини справи, є обґрунтованою вимога про стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved