Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд: визнати [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ) такими, що втратили право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , з подальшим зняттям [PERSON] та [PERSON] з реєстрації місця проживання за вказаною адресою; зобов`язати Адміністрацію Дніпровського району Кам`янської міської ради внести зміни до Договору найму квартири за адресою: [ADDRESS] , у частині визначення уповноваженим наймачем житла - [PERSON] . На обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] згідно Ордеру № 445 від 31.03.1984 року була виділена квартира під [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] ( [INFO] ) особові рахунки були переоформлені на ім`я [PERSON] (Відповідача 1), який на даний час і є уповноваженим квартиронаймачем. По сьогоднішній день вказана квартира не приватизована. У вказаній квартирі, окрім Відповідача 1, зареєстровано ще троє осіб, а саме: вона, позивач - [PERSON] , її син - [PERSON] та мати Відповідача 1 - [PERSON] (Відповідач 2). Однак, починаючи з 2005-2006 років і по теперішній час відповідачі за вищевказаною адресою не проживають, вже більше 10 років проживають на території Російської Федерації, де мають постійне житло, [PERSON] - роботу, а [PERSON] отримує там пенсію, адже є громадянкою Російської Федерації, паспорт та громадянство вона отримала в 2002 році. Останнє підтверджується згодою [PERSON] , що посвідчена Дємент`євою О.В. , тимчасово виконуючої обов`язки нотаріуса Іванівського міського нотаріального округу, Бабашової О.М., зареєстрованою в реєстрі за № 3-1536, в якій особа [PERSON] встановлена за паспортом громадянина Російської Федерації і вказане постійне місце її реєстрації у Російській Федерації. Одержувати Свідоцтво про право власності на вказану квартиру вони наміру не мають і за спільною домовленістю між зареєстрованими у квартирі особами було вирішено зняти з реєстраційного обліку відповідачів, щоб вона мала змогу переоформити на своє ім`я особовий рахунок та відповідно підписати договір найму жилого приміщення і набути статусу наймача квартири. Між нею, [PERSON] та [PERSON] було погоджено, що вони приїдуть до України та добровільно знімуть себе з реєстраційного обліку місця проживання, але із загостренням політичної ситуації між Україною та Російською Федерацією, поїздки до України стали проблематичними, а враховуючи, що Відповідач 2 є людиною похилого віку, ще й дуже важкими, адже прямих потягів немає, і дорога може зайняти дві-три доби. У зв`язку із вищевказаним 13.06.2018 року [PERSON] було видано Довіреність, що посвідчена нотаріусом Іванівського міського нотаріального округу, Бабашовою О.М., зареєстрована в реєстрі за № 37/2-н/37-2018-1-313. Вказаною Довіреністю [PERSON] уповноважив її, зняти його з реєстраційного обліку місця проживання у квартирі під [ADDRESS] та переоформити особовий рахунок вказаної квартири на її ім`я - [PERSON] Однак, коли вона звернулася до Центру надання адміністративних послуг (Адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради) для зняття Відповідача 1 з місця реєстрації, у неї навіть документи не прийняли і відмовили у вчиненні дій, адже у довіреності не вказано для звернення до якої саме організації [PERSON] надає їй повноваження. Оформити ще одну Довіреність, де прописати усі необхідні інстанції, [PERSON] відмовився, а про те, щоб приїхати і самостійно подати заяву про зняття з реєстраційного обліку місця проживання і мови бути не може. Він вважає, що наданою довіреністю він зняв з себе всі обов`язки по переоформленню документів. А з його матір`ю, [PERSON] , вже протягом року немає зв`язку. Наявність реєстрації відповідачів в даній квартирі змушує її оплачувати і за них кошти за комунальні послуги, а так як можна спостерігати стрімке зростання цін та тарифів на дані послуги, то це ставить її і її малолітнього сина у вкрай скрутне матеріальне становище. Відповідачі не проживають в квартирі і відповідно ніяких коштів на оплату від них не надходить. Крім того, наявність їх реєстрації в квартирі, не дає можливості їй оформити житлову субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, оскільки немає можливості надати інформацію щодо доходів Відповідачів (всіх прописаних осіб у квартирі), як того вимагають норми чинного законодавства. Як зазначено вище [PERSON] видав Довіреність, в якій уповноважив її переоформити особовий рахунок на її ім`я. Цього вона теж не змогла зробити, оскільки при зверненні до Адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради з проханням внести зміни до договору найму також одержала відмову через відсутність вказаної Адміністрації у довіреності, через те, що вона не є членом сім`ї наймача, а також через необхідність надання згоди [PERSON] на переоформлення особового рахунку та внесення змін до договору найму, навіть якщо вона не проживає тривалий час у квартирі. Вона постійно проживає у вказаній квартирі на законних підставах та оплачує комунальні послуги. Таким чином, вона позбавлена можливості зняти з реєстрації місця проживання осіб, які вже давно не проживають у квартирі. Через це і особовий рахунок на квартиру не може переоформити на своє ім`я та стати уповноваженим наймачем квартири. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ст.274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 липня 2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, письмово просила суд провести розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлені шляхом оголошення на офіційному веб-сайті суду. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за їх відсутності не скористалися та не повідомили суд про причини неявки у засідання. Відзив на позовну заяву не подали. Представник Адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явився, надали до суду заяву про розгляд справи за відсутністю представника адміністрації.(а.с.27-28) Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 03 жовтня 2019 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно до позовної заяви [PERSON] (який є батьком відповідача [PERSON] ) згідно Ордеру № 445 від 31.03.1984 року була виділена квартира під [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] ( [INFO] ) особові рахунки були переоформлені на ім`я [PERSON] , який на даний час і є уповноваженим квартиронаймачем. На даний часй день вказана квартира під [ADDRESS] не приватизована, що підтверджується Довідкою № П-767 від 30.10.2018 року, виданою Департаментом комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради. (а.с.13). У квартирі під [ADDRESS] зареєстровані: квартиронаймач - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується Довідкою про реєстрацію та склад сім`ї, виданою ТОВ «ЄРЦ КП» та Випискою з особового рахунку № [NUMBER] .(а.с.10, 12) Відповідно до Акту про не проживання, який виданий Комунальним підприємством Кам`янської міської ради «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду» від 19.04.2019 року [PERSON] та [PERSON] дійсно не мешкають за адресою: [ADDRESS] , протягом п`яти років, що підтверджують сусіди. (а.с.11) 13.06.2018 року [PERSON] було видано Довіреність, яка посвідчена нотаріусом Іванівського міського нотаріального округу, Бабашовою О.М., зареєстрована в реєстрі за № 37/2-н/37-2018-1-313, згідно якої [PERSON] уповноважив [PERSON] , зняти його з реєстраційного обліку місця проживання у квартирі під [ADDRESS] та переоформити особовий рахунок вказаної квартири на ім`я - [PERSON] (а.с.15) Однак, як зазначає позивач в позові, коли вона звернулася до Центру надання адміністративних послуг Адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради для зняття [PERSON] з місця реєстрації, у неї навіть документи не прийняли і відмовили у вчиненні дій, адже у довіреності не вказано для звернення до якої саме організації [PERSON] надає [PERSON] повноваження. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 4 ст. 9 Житлового кодексу Української PCP ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Члени сім"ї наймача, які проживають разом з ним, користуються жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. До членів сім"ї належать дружина наймача, їх діти і батьки. Відповідно до ст. 65 ЖК УРСР, наймач вправі в установленому порядку вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного права з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщення, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Під час вселення [PERSON] до вищезазначеної квартири будь-яких договорів щодо піднайму або тимчасовості її проживання не укладалось. Реєстрація її у спірній квартирі свідчить про те, що вона вселилась у квартиру зі згоди наймача та інших мешканців на законних підставах. Окрім того, на її проживання та проживання її сина у квартирі як членів сім`ї наймача вказує також той факт, що особовий рахунок на квартиру між ними не розподілявся, окремий договір найму не укладався. Отже, позивач [PERSON] вселилась у квартиру для постійного проживання на законних підставах та набула усіх прав та обов`язків, як член сім`ї наймача. За змістом ст. 103 ЖК України договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки зі згоди наймача, членів його сім`ї та наймодавця. Як зазначено позивачем в позові вона з відповідачами дійшли згоди про внесення змін до договору найму квартири та призначення її наймачем житла. Але досягнута домовленість з приводу зміни договору найму житлового приміщення сама по собі правових наслідків не має, доки вона не знайде свого офіційного закріплення у рішенні відповідного органу, до компетенції якого належить вирішення таких питань. Та тільки після рішення відповідного органу зміни до договору найму житлового приміщення набирають юридичної сили. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 106 ЖК України повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму житлового приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Виходячи з принципу рівності прав та обов`язків наймача та членів його сім`ї, визначених у ст. 64 ЖК України, члени сім`ї заміщують наймача в договірних правовідносинах найму, тому право вимагати зміни договору в цих випадках має будь-хто з членів сім`ї наймача, які залишились проживати в приміщенні. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української PCP, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року (із змінами від 25.05.98 р) "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Відповідно до п. 11 вказаної Постанови, відповідно до ст. 107 ЖК УРСР наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про де в листах, розписка, пере адресація кореспонденції. утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в Інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Таким чином, суд дійшов до висновку, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] дійсно відсутні в квартирі за адресою: [ADDRESS] ,понад шість місяців без поважних причин. Відсутність у відповідачів інтересу до спірної квартири, як до приміщення, що потрібне їм для проживання, відсутність фактів створення відповідачам з боку позивача перешкод у проживанні в цій квартирі, достовірно встановлені судом у судовому засіданні. Враховуючи зазначені вище обставини та положення закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та враховуючи волевиявлення позивача щодо відсутності необхідності стягувати з відповідачів сплачений судовий збір, суд приходить до висновку, що судові витрати у справі відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved