Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. У позові вказала, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] з 05.04.2005 року, від якого [INFO] року народився син - [PERSON]. Шлюб між ними розірвано 16.06. 2010 року. Ще у період перебування у шлюбі, з відповідача [PERSON], за рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя 03.05.2006 року було стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини заробітку, а також аліменти на її утримання до досягнення дитиною віку 3 років. В той час, відповідач хоч і проживав разом з ними, але про дитину не піклувався. [PERSON] постійно ухиляється від сплати аліментів, від виконання своїх батьківських обов'язків, не цікавиться життям дитини, його розвитком. Станом на 01.07.2016 року має заборгованість по сплаті аліментів у сумі 47 462 грн. 15 коп. Оскільки [PERSON] не піклується про дитину, просила позбавити його батьківських прав відносно неповнолітнього сина. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позов. Суду пояснила, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого мають неповнолітнього сина, [INFO]. Шлюб між нею та [PERSON] розірвано 16.06.2010 року за рішенням суду, у той час відповідач перебував у місцях позбавлення волі і звільнився приблизно 3 роки тому. Вона надавала [PERSON] можливість спілкуватися з дитиною, але в останній раз він відвідував сина 8 місяців тому. Останні три роки батько та син бачилися приблизно 1 раз на місяць. Аліменти на утримання дитини [PERSON] не сплачує, має велику заборгованість по аліментам. З метою уникнення в майбутньому матеріальних претензій з боку [PERSON] до сина у частині стягнення на його користь аліментів, через невиконання [PERSON] батьківських обов'язків, вона звернулася до суду з даним позовом та просить позбавити [PERSON] батьківських прав. Представник [PERSON]- [PERSON] підтримала її позов та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] заперечує проти задоволення позову. Суду пояснив, що він перебував у місцях позбавлення волі до 27.12.2013 року, звільнився і приблизно через місяць він з [PERSON] та сином почали проживати разом у неї в квартирі і жили разом до вересня 2015 року. З колишньою дружиною у нього непрості стосунки, а коли вона дізналася про те, що він має іншу жінку, почалися неприємності- вона не давала спілкуватися з сином, настроювала проти нього сина, коли він телефонував синові, той не брав слухавку, не бажав з ним спілкуватися. Він хоче спілкуватися з сином, вважає, що дитина не повинна страждати через їх стосунки. Аліменти на утримання сина виплачував з колонії, потом працював, але зараз потребує операції на нирці, не може пройти медичну комісію з приводу працевлаштування, тому не працює. Він не відмовляється сплачувати аліменти, спілкуватися з дитиною, категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав, тому просив позов залишити без задоволення. Представник третьої особи Служби ( управління) у справах дітей пояснив суду, що орган опіки та піклування на засіданні комісії, заслухавши обох батьків, дослідивши умови проживання позивача та відповідача, поспілкувавшись з неповнолітнім, який не бажав на той час спілкуватися з батьком, прийшов до висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітнього сина. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є сусідкою [PERSON] та дружила з дочкою [PERSON] [PERSON], часто бувала у них в квартирі. [PERSON] бачила там кілька разів влітку 2015 року. Кілька разів чула як [PERSON] кричав на сина. Вона не чула щоб [PERSON] забороняла сину спілкуватися з батьком. Зі слів [PERSON] їй відомо, що той не бажає спілкуватися з батьком. У грудні 2016 року вона з [PERSON] бачили [PERSON] на вулиці, той пройшов повз них навіть не привітався. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є подругою [PERSON] та бувала у неї у квартирі, приблизно 3-4 рази на тиждень, але батька дитини не бачила там жодного разу. [PERSON] казав її дочці, що батько його ображає, принижує. На її думку [PERSON] не заперечує проти спілкування сина з батьком. Також один чи два рази вона бачила, як [PERSON] і [PERSON] приходили разом за сином після курсів англійської мови. Свідок [PERSON] пояснила суду, що після того, як [PERSON] звільнився з місць позбавлення волі і до 20.05.2015 року, вона неодноразово бачила як він та [PERSON] гуляли з сином. Також бачила на вулиці, як батько гуляв з сином десь два рази на тиждень. Після 20.05.2015 року вона просто не виходила на вулицю та нікого не бачила. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, її представника, відповідача, третьої особи, пояснення свідків, суд вважає позовні вимоги [PERSON] не підлягаючими задоволенню у зв'язку з наступним. Згідно зі ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають Із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.. 212 ЦПК України,, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність і допустимість, достовірність кожного доказу, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст.ст.10, 11, 27, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 05.04.2005 року ( а.с. 6), який розірвано рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя 16.06.2010 року, що не оспорюється сторонами, підтверджено у судовому засіданні як позивачем так і відповідачем, також підтверджено копією паспорту [PERSON] ( а.с.5). Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину- сина [PERSON], [INFO] ( а.с.7). Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 03.05.2006 року було стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку ( а.с 8). Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментам, станом на 01.02.2017 року [PERSON] має заборгованість по аліментам у сумі 52 623 грн. 25 коп. У судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснював, що він потребує операції бо має опущення нирки і не може пройти комісію при оформленні на роботу, тому не може працевлаштуватися. Від сплати аліментів не ухиляється, не відмовляється від сина, бажає з ним спілкуватися, але через втручання у їх взаємовідносини колишньої дружини, син не бажає з ним спілкуватися. Згідно з положеннями ст. 14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. При цьому, вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав встановлено ч. 1 ст. 164 СК України, за змістом якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно з п. 15 постанови Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно зазначених норм права, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків стосовно дитини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, спілкування з дитиною, що підтверджено показаннями свідка [PERSON], яка неодноразово бачила, як [PERSON], [PERSON] та їх син гуляли разом, як батько гуляв з сином, приблизно 2 рази на тиждень. Наявність у [PERSON] заборгованості по аліментам, не є підставою для позбавлення його батьківських прав. У судовому засіданні [PERSON], [INFO], спілкування з яким відбувалося у присутності психолога [PERSON], пояснив, що батько минулої зими приходив до них у квартиру, приблизно один раз на тиждень, також запрошував його у кафе, де був він, батько та жінка батька, пригощав коктейлем та піцею. Іноді батько через свою матір, а його бабусю [PERSON], передавав для нього гроші, від 100 грн. до 500 грн., частину яких він віддавав матері, а частину витрачав на свої потреби. Його мати спочатку хотіла щоб він спілкувався з батьком, а потім передумала і сама перестала з ним спілкуватися з березня 2016 року. Він востаннє спілкувався з батьком по телефону 18.06.2016 року. Він не бажає спілкуватися з батьком, у нього є мама, та виказував до батька претензії, які аналогічні претензіям до відповідача, які озвучувала у судовому засіданні позивачка [PERSON] та такими ж словами. Також додав, що не бажає у майбутньому, коли виросте, сплачувати батькові аліменти. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району № 03/01-11/0078 від 30.01.2017 року, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулося 18.01.2017 року, на якому були присутні [PERSON], [PERSON], розглядалося питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина. Орган опіки та піклування дійшов до висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, у тому числі і коли ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України, роз'яснює, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою впливу на осіб, які порушують батьківські обов'язки. Враховуючи вказані вище обставини, те, що батько дитини не ухиляється від виконання своїх обов'язків, які не може здійснювати через стосунки між ним та колишньою дружиною, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав, необхідно відмовити. Пояснення свідків [PERSON], [PERSON], суд не бере до уваги, оскільки свідок [PERSON] є дочкою позивачки [PERSON], а свідок [PERSON] рідною сестрою позивачки [PERSON] та аони зацікавлені у розгляді справи.

Outcome: dismissed