Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

До Київського районного суду м. Одеси 10.12.2014 року звернулась [PERSON] з позовними вимогами про встановлення факту проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]) у період з 01 січня 2004 року по 09 листопада 2007 року; визнання за [PERSON] право власності на спільне сумісне майно: 1/2 частину автомобіля марки: Hyndai, модель: Getz,державний номер: ВН 0545 АМ, 2005 року випуску та 1/2 частину автомобіля марки: Міtsubishi, модель: Lancer, державний номер: ВН 6318 СН, 2008 року випуску; визнання за [PERSON] право власності, у порядку спадкування, на: 1/3 частину майна Приватного підприємства «Медфармсервіс»; 1/6 частину автомобіля марки: Hyndai, модель: Getz, державний номер: ВН 0545 АМ, 2005 року випуску в порядку спадкування; 1/6 частину автомобіля марки: Міtsubishi, модель: Lancer, державний номер: ВН 6318 СН, 2009 року випуску; 1/3 частину квартири, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, буд. 112, корп. З, кв. 5. (загальна площа - 65,6 кв.м., житлова площа - 38,8 кв.м.), 1/6 частину будинку та земельного паю, що знаходиться за адресою: Харківська область, Нововодолажський район, с. Нова Мерефа, пров. Жовтневий, буд. 11. Також позивачка, яка заявляє вимоги не тільки в особистих інтересах, а і в інтересах неповнолітнього сина, просить визнати за [PERSON] право власності у порядку спадкування на: 1/3 частину майна Приватного підприємства «Медфармсервіс»; 1/6 частину автомобіля марки: Hyndai, модель: Getz, державний номер: ВН 0545 АМ, 2005 року; 1/6 частину автомобіля марки: Міtsubishi, модель: Lancer, державний номер: ВН 6318 СН, 2009 року випуску; 1/3 частину квартири, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, буд. 112, корп. З, кв. 5. (загальна площа - 65,6 кв.м., житлова площа - 38,8 кв.м.), 1/6 частину будинку та земельного паю, що знаходиться за адресою: Харківська область, Нововодолажський район, с. Нова Мерефа, пров. Жовтневий, буд И; У судовому засіданні позивач, та її представник [PERSON], позовні вимоги підтримали, та просили їх задовольнити в повному обсязі, обґрунтовуючи вимоги тим, що з початку 2004 року [PERSON] та [PERSON] почали проживати однією сімєю, без реєстрації шлюбу, та в період сумісного проживання [PERSON] купував автомобіль марки: Hyndai, модель: Getz,державний номер: ВН 0545 АМ, який є спільною сумісною власністю. Після реєстрації шлюбу у 2007 році, також було набуто право власності на спільне майно у вигляді автомобілю Міtsubishi, модель: Lancer, державний номер: ВН 6318 СН, а після смерті [PERSON] позивач, та [PERSON] син позивачки та [PERSON]С, як спадкоємці першої черги мають право на визнання право власності на частку спадщини. Відповідач [PERSON], та його представник [PERSON], у судовому засіданні вважаючи, що позивач почала спільно проживати із [PERSON] лише з листопаду 2005 року, заперечували проти визнання спільною власністю автомобілю Hyndai, модель: Getz,державний номер: ВН 0545 АМ, та не визнавали вимоги щодо права власності на частку у спадщині. Судом, після аналізу наданих сторонами доказів та пояснень учасників процесу, встановлені наступні обставини: У судовому засіданні доведено факт сумісного проживання [PERSON] та [PERSON] з листопаду 2005 року, після переїзду обох для постійного проживання в місто Іллічівськ, у кв.№53 будинку 2-в, по вул. К.Маркса. Судом приймається до уваги, що «відношення» між зазначеними особами почались раніше, однак вказані взаємовідносини, на думку суду, не були приживанням однією сімєю, у розумінні вимог ст. 74 СК України. За положеннями чч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обовязків подружжя. Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сімєю чоловіка та жинки в період, протягом якого було придбано спірне майно. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязку. Допитані у судовому засіданні свідки з боку позивачки: [PERSON] (а/с 136), [PERSON] (а/с 137), [PERSON]Б.(а/с 171), [PERSON] (а/с 172) фактично розповідали про сумісне проживання [PERSON] та [PERSON] зі слів останній. Іх взаємний побут власно бачили лише у Іллічівську, коли вони там мешкали. Факт сумісної присутності на святах або у гостях, про які розповідали свідки, не може прийматись як підтвердження проживання осіб однією сімєю. Факт народження, від подружніх стосунків, [PERSON] 07 листопаду 2006 року ( свідоцтво про народження а/с 9), також не свідчить про проживання однією сімєю до листопаду 2005 року. В свою чергу свідки з боку відповідача: [PERSON] (а/с 138), [PERSON] (а/с 139), [PERSON] (а/с 150), [PERSON] (а/с 152), [PERSON] (а/с 173), та допитані в якості свідків відповідач [PERSON] (а/с 175), та його представник [PERSON] (а/с 175) підтвердили той факт, що до переїзду у Іллічівськ, у листопаді 2005 року, [PERSON] постійно проживав у квартирі №5 по вул. Ак. Корольова,112, корп. 3 у м. Одесі, сумісно з колишньою дружиною [PERSON], та сімєю свого сина [PERSON], та у зазначеної квартирі позивачка не проживала. Таким чином судом встановлюється факт, що спільне сумісне проживання позивачки та [PERSON] доведене лише з листопаду 2005 року, тому транспортний засіб: автомобіль Hyndai, моделі Getz,державний номер: ВН 0545 АМ, 2005 року випуску, не відноситься до спільного сумісного майна [PERSON] та [PERSON]. В свою чергу транспортний засіб: автомобіль марки: Міtsubishi, модель: Lancer, державний номер: ВН 6318 СН, 2008 року випуску, який був придбаний [PERSON] в період шлюбу з [PERSON] ( шлюб зареєстрований 09.11.2007 року (свідоцтво про шлюб а/с 10)), є спільною сумісною власністю подружжя, і право власності на ? частки вказаного транспортного засобу визнається судом за позивачкою, в силу вимог ст.ст. 60, 70 СК України. Так, згідно вимог ч.1,2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ч.1 ст. 70 СК України \~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Стосовно вимог про визнання права власності на спадкове майно, після смерті 15 вересня 2015 року [PERSON], судом відмовляється у задоволенні позову, з наступних підстав: Право власності, згідно вимог ч.1 ст. 328 ЦК України, набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392\~ЦК). Відповідно до ст. 67\~Закону України "Про нотаріат"\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1298\~ЦК\~свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Як зазначено у \~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7\~"Про судову практику в справах про спадкування"\~без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом.\~ Отже, у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це є підставою для відмови у позові. В даному випадку з боку позивачки не було надано доказів відсутності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину самої відповідачкою або її неповнолітнім сином [PERSON]. На підставі викладеного та

Outcome: partial