overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

В квітні 2015 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача, просила стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно до закінчення навчання. На підтвердження вимог вказала, що [PERSON] є її рідним батьком, зазначила, що навчається в Національному університеті "Львівська політехніка" на першому курсі денної форми навчання. Зазначила, що до повноліття відповідач сплачував аліменти, на її утримання, а на теперішній час матеріальної допомоги не надає. Позивачка ніде не працює, не одружена, мешкає у гуртожитку у м. Львів, стипендію не отримує, інших джерел для існування не має, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги. Батько працює, отримує стабільну заробітну платню, тому може сплачувати аліменти на утримання своєї дитини. Позивачка підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила розглядати справу за її відсутності, про що надала заяву. Відповідач визнав позовні вимоги частково, не заперечував проти стягнення з нього аліментів в розмірі 1/6 частини доходу на утримання доньки, просив також розглядати справу за його відсутності. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що відповідач по справі [PERSON] є рідним батьком [PERSON], [INFO], яка навчається в Національному університеті "Львівська політехніка" на першому курсі денної форми навчання. Повнолітня [PERSON] не працює, стипендію не отримує, інших джерел для існування не має, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги, однак батько матеріальної допомоги не надає. Відповідач працює, отримує щомісячну заробітну плату та має змогу сплачувати аліменти на утримання своєї доньки на період її навчання. Відповідно до ч.1 ст.199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд враховує, що відповідач працює, утримує, крім того, іншу неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], у зв'язку з чим дійшов висновку, що відповідач має можливість виплачувати аліменти на час навчання повнолітньої доньки в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) на термін її навчання, і аліменти у вказаному розмірі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на час його навчання, але не більше, ніж до досягнення донькою віку 23 років. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір - 243 грн. 60 коп. Згідно ст. 367 ч.1 п.1 ЦПК України зазначене рішення суду підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного і

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

В квітні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 25 в будинку № 9-Б по пров. Парусному в м. Миколаєві. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на ті обставини, що відповідач втратив право користування спірним житлом, оскільки не проживає в квартирі понад один рік без поважних причин. В судове засідання сторони не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином. Позивач, згідно наданої заяви, просив розглядати справу без його участі, позов підтримує, на заочний розгляд справи згоден. Причини неявки в судове засідання відповідача матеріали справи не містять. Суд ухвалив про заочний розгляд справи в порядку ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних в ній даних та доказів. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 3147 від 24 квітня 2015 року . З довідки форми № 3, виданої ТОВ "Соляні" 12 квітня 2016 року за вих. № 2285, вбачається, що за адресою: [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], [PERSON] Разом з цим, відповідно до акту від 07 квітня 2016 року, посвідченого ТОВ "Соляні", [PERSON] за вищевказаною адресою не проживає з дня реєстрації, тобто з липня 2014 року. Згідно ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відомості про поважність причин відсутності відповідача за місцем постійного проживання не надані, суд вважає, що [PERSON] втратив право користування квартирою № 25 в будинку № 9-Б по пров. Парусному в м. Миколаєві. За таких обставин позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

В квітні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування квартирою № 13 в будинку № 21 по вул. Фалеєвській в м. Миколаєві. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на ті обставини, що відповідач втратив право користування спірним житлом, оскільки не проживає в квартирі понад шість місяців без поважних причин. В судове засідання сторони не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином. Позивач, згідно наданої заяви, просила розглядати справу без її участі, позов підтримує, на заочний розгляд справи згодна. Причини неявки в судове засідання відповідача матеріали справи не містять. Суд ухвалив про заочний розгляд справи в порядку ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних в ній даних та доказів. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є власником квартири № 13, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Фалеєвська, 21 на підставі договору купівлі-продажу № 3-116, укладеного 01 серпня 2001 року на Універсальній товарній біржі "Миколаївська нерухомість 2000". Згідно довідки форми № 3, виданої 01 березня 2016 року ТОВ "Добробут" за вих. № 812, за вказаною адресою зареєстровані: [PERSON] (основний квартиронаймач), [PERSON] (син). Відповідно до акту від 14 березня 2016 року, відповідач [PERSON] не проживає за адресою: [INFO] з 2006 року. В силу ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки відомості про поважність причин відсутності відповідача за місцем постійного проживання не надані, суд вважає, що він втратив право користування квартирою № 13, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Фалеєвська, 21. Вказані обставини в повному обсязі підтверджуються матеріалами цивільної справи. Таким чином, позов підлягає задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

В квітні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати [PERSON] та її сина [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на ті обставини, що відповідач та її син втратили право користування спірним житлом, оскільки не проживають в квартирі понад один рік без поважних причин. В судове засідання сторони не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином. Позивач, згідно наданої заяви, просила розглядати справу без її участі, позов підтримує, на заочний розгляд справи згодна. Причини неявки в судове засідання відповідача матеріали справи не містять. Представник третьої особи Служби у справах дітей Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради надав суду заяву, в якій заперечує проти задоволення позовних вимог в частині визнання малолітнього [PERSON], 2011 року народження, таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Суд ухвалив про заочний розгляд справи в порядку ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних в ній даних та доказів. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна № 9091, укладеного на Південній товарній біржі 29 лютого 1998 року. З довідки форми № 3, виданої ТОВ "Соляні" 05 лютого 2016 року за вих. № 100, вбачається, що за адресою: [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], 1991 року народження, (син власника), [PERSON], 1977 року народження, (дочка власника), [PERSON], 2011 року народження, (онук власника). Разом з цим, відповідно до акту від 05 лютого 2016 року, посвідченого ТОВ "Соляні", [PERSON] та [PERSON] за вищевказаною адресою не проживають з моменту реєстрації. Згідно ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відомості про поважність причин відсутності відповідача [PERSON] за місцем постійного проживання не надані, суд вважає, що [PERSON] втратила право користування квартирою [ADDRESS]. Разом з цим, враховуючи заяву представника Служби у справах дітей Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, суд не може задовольнити вимоги поповича щодо визнання малолітнього [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки таке суперечить правам та інтересам дитини. За таких обставин позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

В квітні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати договір купівлі-продажу квартири № 24, яка знаходиться за адресою: місто Миколаїв, вул. Чкалова, 62, , укладений між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстрований 17 липня 2001 року на Товарній біржі "Українська біржа нерухомості", дійсним. Сторони в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Позивач, згідно наданої заяви, просила розглядати справу без її участі, позов підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Про причини неявки в судове засідання відповідачів суду не відомо. Суд ухвалив про заочний розгляд справи в порядку ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних в ній даних та доказів. Дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 17 липня 2001 року на Товарній біржі "Українська біржа нерухомості" між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] укладено договір № 501 купівлі-продажу квартири № 24, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Чкалова, 62. Раніше спірна квартира належала [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням майном комунальної власності Миколаївської міської ради від 05 липня 2001 року, № 2076-р, зареєстрованого в Миколаївському БТІ 13 липня 2001 року № 17737. Сторони за угодою повністю виконали умови договору, продавці передали зазначену квартиру покупцям у власність, а покупці передали продавцям обумовлену договором суму. До теперішнього часу договір ніким із сторін не оспорений. Відповідно до частини 2 статті 47 ЦК Української РСР за такого вказаний договір слід визнати дійсним, а поданий позов задовольнити. В силу ст. 88 ЦПК України судові витрати сплачені при зверненні до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

В квітні 2016 року заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності документу. Заява обґрунтована тим, що у відповідності з Указом Президента України від 17 лютого 1997 року № 152/97 Про присвоєння почесних звань України працівникам культури і мистецтв та на підставі «Почесного звання» №2236 від 17 лютого 1997 року заявнику було присвоєно почесне звання «Заслужений працівник культури України». Однак, при оформленні документів, у прізвищі допущено помилку замість «Беспальку» написано «Безпальку». Разом з тим в трудовій книжці заявника, виписаній на прізвище «Беспалько» зазначено про присвоєння заявнику цього почесного звання «Заслужений працівник культури України». Паспорт громадянина України та інші документи належні заявнику виписані на прізвище [PERSON]. В судове засідання сторони по справі не з'явились. Надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Заінтересована особа проти задоволення заявлених вимог не заперечує. Оскільки в судове засідання сторони по справі не з'явились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, заінтересована особа проти задоволення позовних вимог не заперечує, відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, врахувавши заяву заявника, яка підтримує свої вимоги, думку заінтересованої особи, дослідивши матеріли справи, вважає що заява про встановлення факту, що має юридичне значення підлягає задоволенню. В паспорті серії АА 829213 виданому Хмільницьким МРВ УМВС України у Вінницькій області, 5 квітня 2007 року, вказано прізвище [PERSON]В.Ю, [INFO].(а.с.4-6) Почесне звання «Заслужений працівник культури України» присвоєно [PERSON] підтверджується документом № 2236 від 17 лютого 1997 року та Указом Президента України від 17 лютого 1997 року № 152/97. (а.с.7-9) Факт, належності документу про присвоєння почесного звання "Заслужений працівник культури України" [PERSON], присвоєного Указом Президента від 17 лютого 1997 року підтверджується записом в його трудовій книжці в розділі "відомості про заохочення і нагородження" (а.с.10-16) Оскільки задоволення заяви не суперечить правам та інтересам заявника, відповідає чинному законодавству України, не порушує прав, свобод, та законних інтересів заінтересованих осіб, є можливим встановити факт належності документу.\~\~\~\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

В квітні 2017р. [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій вказав, що в даний час має намір оформити отримання пенсії по віку, однак зробити цього не може, так як в його трудовій книжці, яка підтверджує стаж роботи, невірно вказано його прізвище - [PERSON] замість [PERSON], як зазначено в його паспорті Оскільки підприємства, яке видало цю трудову книжку, на даний час не існує, тому [PERSON] просить встановити факт належності йому правовстановлюючого документу - трудової книжки. В суді заявник свою заяву підтримав. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, заперечень відносно задоволення заяви до суду не подав. Суд, вислухавши пояснення заявника, свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. З свідоцтва про народження заявника вбачається, що він народився [INFO]. в с.Ревуха (на даний час с.Зоряне) Ружинського району Житомирської області і його прізвище - [PERSON] (а.с.15). Однак, в паспорті заявника серії [NUMBER], виданому 08.06.2007р. Ружинським РВ УМВС України в Житомирській області, його прізвище зазначено як "[PERSON]" (а.с.4). З оригіналу трудової книжки, наданого заявником, вбачається, що вказана книжка є трудовою книжкою без номера, видана 09.07.1974р. (графа щодо органу, який видав книжку, відсутня) на ім'я "[PERSON]" ( на російській мові) ,1957 року народження (а.с.5-7). 2 У вказаній трудовій книжці перший запис за 1974 р. - навчання в міському ПТУ №40 м.Донецьк, запис за №2 - №3 робота в Донецьком будівельному заводі, запис №4-№5 -служба в рядах Радянської армії в період з 02.11.1975р. по 07.12.1977р., а з 18.01.2000р. - запис про роботу в СФГ ім.Мічуріна с.Зоряне Ружинського району Житомирської області. Свідки [PERSON] та [PERSON] в суді підтвердили, що тривалий час знають заявника, який в молодості працював в м.Донецьку, а в останній період часу працює разом з ними в місцевому СФГ ім.Мічуріна в с.Зоряне Ружинського району Житомирської області. Належність вищевказаної трудової книжки заявнику крім показів зазначених свідків та його свідоцтва про народження, підтверджується також і військовим квитком, виданим на ім'я [PERSON], зазначений в якому час служби в Радянській армії збігається із датами, вказаними в трудовій книжці (а.с.18-19). Також заявником надано на підтвердження зазначеного факту оригінал атестату № [NUMBER], виданого на ім'я [PERSON], про те, що останній в 1974 році закінчив міське ПТУ №40 м.Донецьк, про навчання в якому також внесено запис у вищевказану трудову книжку (а.с.17). На підставі викладеного, суд приходить до впевненості, що трудова книжка, надана заявником, належить йому, а в ній написано прізвище заявника, яке вказане в його свідоцтві про народження, однак зазначене прізвище не співпадає з прізвищем заявника, зазначеним в його паспорті. А тому заява останнього підлягає задоволенню, оскільки встановлення факту належності йому вказаної трудової книжки, дозволяє заявнику реалізувати своє право на пенсійне забезпечення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

В квітні 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" та [PERSON] було укладено договір про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку в рамках зарплатного проекту №0002031288ЕК/2007-11 від 08 листопада 2007. Згідно з умовами якого позивачем відкрито відповідачці кредитну лінію для проведення нею операцій з використанням платіжної картки з лімітом заборгованості по кредиту не більше 6463,68 грн. Відповідачка зобов'язалася сплачувати щомісяця позивачу проценти за користування кредитом у розмірі 22,00% річних. Станом на 01 лютого 2017 року зобов'язання відповідачки в частині погашення кредиту та процентів залишаються невиконаними, в зв'язку з чим вона має заборгованість у розмірі 6463,68 грн.. Тому просив стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості. Представник позивача в судове засідання не з'явився, відповідно до заяви просив слухати справу без його участі, позов підтримав. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 08 листопада 2007 року між ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" та [PERSON] укладений договір про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку в рамках зарплатного проекту №0002031288ЕК/2007-11, що підтверджується копіями вказаного договору (а.с.5-6) клопотання (а.с.14). Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.7-10) за період з 01 лютого 2016 року по 31 січня 2017 року включно заборгованість відповідачки по кредитному договору становить 64631,68 грн. з яких 4580,22 грн. заборгованість за процентами, 1369,10 грн. пеня, нарахована на прострочену заборгованість за процентами, 514,36 грн. пеня, нарахована на прострочену заборгованість за кредитом (основним боргом). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити та стягнути з відповідачки зазначену суму заборгованості. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також необхідно\~стягнути понесені судові витрати в сумі 1600,00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

В квітні 2017 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем по справі перебуває в зареєстрованому шлюбі з 14 листопада 2015 року. Мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Їх шлюб фактично розпався внаслідок різних поглядів на сімейне життя. Протягом останніх чотирьох років проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини не підтримують. Вважає, що шлюб існує формально, тому просила його розірвати. Сторони в судове засідання не з'явились, відповідно до заяв просили слухати справу без їх участі, позивачка позов підтримала, відповідач позов визнав, на примирення не згодні. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 14 листопада 2015 року перебувають в шлюбі, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бородянського районного управління юстиції у Київській області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.6). Мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.7). Відповідно до ст.105, 112 Сімейного кодексу України даний шлюб може бути розірвано за позовом одного з подружжя. Оскільки позивачка позов підтримала, проти примирення заперечувала, відповідач позов визнав, то суд вважає за необхідне позов задовольнити і шлюб між сторонами розірвати. За заявою позивачки після реєстрації розірвання шлюбу прізвище позивачки "Прокопенко" змінити на дошлюбне "Черненко". Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути понесені судові витрати в сумі 640,00 гривень.

Outcome: approved