Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER] звернулись 07.08.2018 року в суд з цим позовом, вказуючи, що в 2006 році придбав житловий будинок у [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Який належав їй згідно Свідоцтва про право власності посвідченого державним нотаріусом Котовського районного нотаріального округу Сухарчук Т.Г. р. №708 від 16.08.1989 року на 1/2 частину житлового будинку та Свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого державним нотаріусом Котовського районного нотаріального округу Сухарчук Т.Г. р. №709 від 16.08.1989 року на 1/2 частину житлового будинку. З того ж року він почав проживати в вищевказаному житловому будинку. Документи не виготовляв, так як [PERSON] погано себе почувала та переїхала проживати до сина [PERSON]. Сторони домовились, що через деякий час посвідчать угоду купівлі-продажу будинку, але згодом між позивачем та [PERSON] виникли суперечки з приводу оформлення будинку, оскільки остання відмовлялась нести будь-які витрати. За період свого проживання позивач зробив в будинку ремонт, перекрив кришу, облаштував подвір'я, утримує його і прибудинкову земельну ділянку у належному стані Позивач вважав, що є повноцінним власником будинку. Але в цьому році він вирішив зареєструвати своє місце проживання в будинку та дізнався, що необхідно оформити документи на своє ім'я. При зверненні до КП «Інвентаризатор» для виготовлення технічного паспорту йому пояснили, що необхідно звернутися до суду, оскільки іншої можливості оформити будинок не має. Після пошуків власниці будинку позивач дізналась, що в 2017 році [PERSON] померла. Дана обставина змусила його звернутися до суду. Позивач просив суд визнати за ним, [PERSON],ІПН:[NUMBER] в порядку набувальної давності, право приватної власності на житловий будинок позначений в плані літ. «А», загальною площею 76, 3 кв.м., житловою площею 32,2 кв.м., сараї літ. «Г,Д,З,Л», гараж літ. «Ж», убиральня літ. «К», огорожа №1,№2, вимощення І, колодязь ІІ, що розташований [ADDRESS]. Позивач у підготовчому засіданні позовні вимоги підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у підготовчому засіданні позов визнав та не заперечував у його задоволенні. Відповідно до частини третьої статті 200 ЦПК України, у випадку визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вислухавши сторони та дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім відсутності заперечень з боку відповідача стосовно обставин цієї справи, зазначені обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами. Як вбачається з матеріалів справи, житловий будинок з відповідними господарськими спорудами та будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS], належав на праві приватної власності [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності посвідченого державним нотаріусом Котовського районного нотаріального округу Сухарчук Т. Г., зареєстровано в реєстрі №708 від 16 серпня 1989 року на 1/2 частину житлового будинку та Свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого державним нотаріусом Котовського районного нотаріального округу Сухарчук Т.Г., зареєстровано в реєстрі №709 від 16 серпня 1989 року на 1/2 частину житлового будинку. Згідно копії Технічного паспорту на житловий будинок виготовлений 31.08.1989 року КП «Інвентаризатор» на імя [PERSON] в натурі є: житловий будинок літ. «А», загальною площею 76,3 кв.м., житловою площею 32,2 кв. м., господарськими спорудами та будівлями: сараї літ. «Г, Д, З, Л», гараж літ. «Ж», убиральня «К», огорожа №1, №2, вимощення І, колодязь ІІ, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Вартість цього становить 70480 грн. Відповідач пояснив суду, що дійсно його мати в 2006 році продала будинок позивачу, та переїхала жити до нього. Позивач дійсно з того часу і до нині мешкає в вищевказаному будинку, зробив ремонт утримує його і прибудинкову земельну ділянку у належному стані. Ніхто до них претензій з приводу цього будинку не заявляє. Частиною 1 ст.344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України. Відповідно п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 344ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. - вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Стаття 41 Конституції України зазначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. У відповідності до п. 13 Постанови пленуму ВССУ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Отже, враховуючи те, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно володіти житловим будинком з господарчими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], Одеської області, суд вважає за можливе визнати за ним право власності за набувальною давністю.

Outcome: approved