Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Направленим позовом заявник просить суд ухвалити рішення про стягнення аліментів на утримання спільної з відповідачем дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказала, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча в змозі це робити. Враховуючи положення\~ст. 274 ЦПК України, розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності заперечення сторін щодо цього. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні її фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. 10.09.2011 року між сторонами укладено шлюб. 7.01.2012 року від шлюбу народилась дитина [PERSON]. Правовідносини між сторонами у справі врегульовані наступними положеннями норм матеріального права. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3\~ст. 181 СК України). Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2\~ст. 182 СК України). Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1\~ст. 183 СК України). Проаналізував фактичні обставини справи та норми законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. З огляду на вищевикладене, враховуючи той факт, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання спільної з позивачем дитини, заява підлягає до часткового задоволення. При цьому, суд вважає, що заявлена сума аліментів у розмірі понад 100% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку завелика і має бути зменшена. Враховуючи вимоги\~ст. 141 ЦПК України, та з огляду на те, що відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України "Про судовий збір"\~позивач у даній категорії справ має пільги щодо сплати судового збору, з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати, що складаються із судового збору в сумі 704,80 гривень. Водночас, не підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення на її користь з відповідача 400,00 гривень, як вказує, понесених судових витрат на правничу допомогу, виходячи з наступного. За змістом ст.\~133\~ЦПК України склад та розмір витрат, пов'язаних із оплатою правової допомоги, належить до предмета доказування у справі та окремо регулюється відповідним нормативно правовим актом. На підтвердження цих обставин суду слід надавати договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам, наприклад особисті розписки адвоката про одержання грошей або бланк квитанції завірений лише печаткою адвоката. Відповідно до абзацу 4 п. 48 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. В свою чергу, позивачем надано суду документи, яких, на думку суду, недостатньо для підтвердження факту понесення заявником витрат на правову допомогу, зокрема і у заявленому розмірі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial