Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] шляхом зняття відповідачки з реєстрації у цій квартирі. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що відповідно до договору купівлі-продажу від 19.05.2021 року вона придбала у [PERSON] квартиру [ADDRESS] . До часу продажу квартири у ній проживала продавець та до 2009 року також там і проживала її донька [PERSON] , яка зареєстрована в даній квартирі на цей час. На підставі купівлі-продажу від 19.05.2021 року у неї виникло право власності на вищезазначену квартиру, однак, не зважаючи на те, що вона є власником зазначеної квартири, порушуються її права, оскільки в зазначеній квартирі зареєстрована відповідачка [PERSON] , яка не є її членом сім`ї та не проживає у даній квартирі. Тому просить позов задовольнити. Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 17.06.2021 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 08.07.2021 року відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 04.08.2021 року. 04.08.2021р. сторони у підготовче засідання не з`явилися. Представник позивача адвокат Острик С. О. подав заяву про проведення даного підготовчого судового засідання у його відсутності та у відсутності позивача. Відповідач подала заяву про розгляд справи у її відсутності, але за участі її представника, позовні вимоги визнала у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечує. Представник відповідача адвокат Савка Р. І. подав заяву про розгляд справи у відсутності сторони відповідача, заяву [PERSON] про визнання позову підтримав, проти задоволення позову не заперечує. З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ч. 3 ст. 211, ст. 247 ЦПК України судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] перебуває у власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.05.2021 року, що підтверджується копією договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу Львівської області Павликом П. О. 19.05.2021 року та зареєстрованого в реєстрі за № 991 (а. с. 6-9). Даний факт також підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 257248592 від 19.05.2021 року (а. с. 10). Згідно копії довідки про реєстрацію місця проживання відділу реєстрації Червоноградської міської ради Львівської області відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а. с. 18). Позивач стверджує, що з 2009 року відповідач не проживає у будинку позивача, при цьому відповідач не знявся з реєстрації місця проживання за вказаною адресою, що порушує права та інтереси позивача як власника житла, створює йому перешкоди у користуванні своїм майном. З матеріалів справи вбачається, що 02.08.2021р. відповідач подала заяву, у якій позов визнала; адвокат відповідачки її заяву про визнання позову підтримав та зазначив, що діючи за вказівкою [PERSON] не заперечує проти задоволення позову. Проаналізувавши вищевказані заяви суд дійшов висновку, що таке визнання не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наслідки визнання позову відповідачеві відомі та зрозумілі. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. В силу приписів частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з абзацом першим статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Положеннями частини першої статті 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Таким чином, право членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; і з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05.11.2014р. у справі № 6-158цс14, а також у постанові Верховного Суду від 29.01.2018р. у справі № 766/1955/16-ц. Відповідно до частини 4 статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належить особи, зазначені у частині 2 статті 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім`ї власника можуть бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно поживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Отже, права і обов`язки членів сім`ї власника будинку (квартири) регулюються статтями 156, 157 ЖК України, а права і обов`язки наймачів - статтями 158 - 170 ЖК України, а також главою 59 ЦК України. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що реєстрація відповідача, який не є і не був членом сім`ї позивача, у житловому будинку позивача порушує його право власності, створює йому перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому будинком. Враховуючи вищевказані обставини та те, що між сторонами по справі договори найму на проживання у спірному житловому приміщенні не укладались, під час розгляду справи відповідач визнала позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, беручи до уваги те що, відповідач залишаючись зареєстрованим у вказаній квартирі, власником якого є позивач, є сторонньою для неї особою, яка перешкоджає позивачу належним чином користуватися і володіти вказаним житловим приміщенням, чим порушує її права, як власника, а тому суд дійшов висновку, що позов - в частині визнання особи такою, яка втратила право користування житловим приміщенням підлягає до задоволення. В частині зняття відповідача з реєстраційного обліку у спірному житловому будинку суд вважає, що позов не обґрунтовано правовими підставами, оскільки відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", п.3.1. наказу Міністерства внутрішніх справ від 22.11.2012 року № 1077 "Про затвердження Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів" рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням є підставою для зняття відповідача з реєстрації. Відтак, позивач повинен звернутися з рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили, до органу реєстрації, а тоді останній вчиняє всі необхідні дії щодо зняття особи з реєстрації. За вказаних обставин ухвалення судом рішення про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом є самостійною та достатньою правовою підставою для зняття відповідача з реєстрації у відповідному житловому приміщенні. Отже, вимога позивача про примусове зняття відповідача з реєстрації не підтверджена доказами про порушення його права, заявлена передчасно та не обґрунтована правовими підставами, а тому в її задоволенні необхідно відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Проте, положеннями статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма викладена і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, якщо відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви, а інша половина судового збору покладається на відповідача. Оскільки позивачем при поданні позову понесено витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 1816 грн., тому з відповідача належить стягнути понесені позивачем судові витрати (сплачений судовий збір) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 908грн. Однак до початку розгляду справи по суті від відповідача надійшла заява про визнання позову, тому наявні підстави для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 454 грн. та стягнення з відповідача на користь позивача інших 50 відсотків судового збору в сумі 454грн.

Outcome: partial