Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, який в ході розгляду справи уточнив, про поновлення порушених житлових прав, визнання приватизації квартири недійсною, скасування рішення органу приватизації, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло та скасування реєстрації права власності на житло. В обґрунтування зазначив, що перебував з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 1984 р. по 1996 р., в цей період їх родині була надана квартира [ADDRESS], де він був зареєстрований основним наймачем. Рішенням суду від 24.11.2008 р. задоволено позов [PERSON] та визнано його втратившим право користування квартирою № 44 в будинку № 4 по вул. Водопянова м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із зобовязанням зняти його з реєстраційного обліку. Після чого [PERSON] подала заяву до органу приватизації щодо приватизації зазначеної квартири на підставі чинного на той час рішення суду від 24.11.2008 р. та за результатами розгляду її заяви з доданими документами було прийнято рішення щодо надання дозволу на приватизацію відповідачами вказаної квартири, на підставі чого було оформлено свідоцтво про право власності на житло № Д 522 від 25.09.2009 р. Однак в подальшому рішення суду від 24.11.2008 р. щодо визнання його втратившим право користування житлом було скасовано рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.06.2014 р. та ухвалено нове, яким в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. На підставі вказаного рішення суду він був зареєстрований в [INFO]. Оскільки він є наймачем квартири, постійно проживав у ній та користувався даною квартирою, тому має право на приватизацію частини спірного житлового приміщення, однак відповідачі позбавили його такого права, приватизувавши квартиру без його відома та згоди, тому просить суд визнати недійсною приватизацію [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] квартири [ADDRESS]; визнати незаконним та скасувати розпорядження [PERSON] житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради № Д232 від 10.08.2009 р. про передачу квартири [ADDRESS] в приватну власність; визнати недійсним свідоцтво про право власності № Д 522 від 25.09.2009 р. на квартиру [ADDRESS] на імя [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], скасувавши реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] Дніпропетровської області;поновити йому право безстрокового користування квартирою та визнати його таки, що має право приватизувати вказану квартиру. В судовому засіданні, яке відбулось 27.10.2017 позивач та його представник [PERSON] заявлені вимоги підтримали з підстав, викладених в уточненому позові, просили задовольнити вимоги в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], всудове засідання не з'вились, повідомлялись про час та місце розгляду справи, заперечень проти вимог позивача не надали. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні 27.10.2017 заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав дотримання під час приватизації прав та законних інтересів сім'ї відповідача [PERSON], при цьому зазначив, що на момент приватизації позивач не був членом сім'ї відповідача, а відтак його права не були порушені. Представник відповідача [PERSON] благоустрою та житлової політики виконавчого комітету Криворізької міської ради в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та заперечення проти вимог позивача. Представник третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР» [PERSON], в судове засідання не зявився, до суду надійшла заява про слухання справи за відсутності представника, заперечень проти позову не мають. Представник третьої особи Служба у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради в судовому засіданні, яке відбулось 27.10.2017, просила вирішити спір на розсуд суду при цьому зауважила на тому, що діти повинні бути зареєстровані. Вислухавши пояснення представника позивача, заперечення відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло. Конституцією також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло. У ст.47 Конституції передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 345 Цивільного кодексу закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені законом "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19.06.92 N 2482-XII. Як встановлено судом, згідно ордеру № 7, виданого на підставі рішення райвиконкому № 85/1 від 04.04.1989 р. [PERSON] та членам його сім'ї [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було надано в користування квартиру [ADDRESS] (а.с. 17 копія ордеру). Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 2008 р. позов [PERSON] задоволено, визнано [PERSON] [INFO], втратившим право користування квартирою №44 в будинку № 4 по вул. Водопянова в м. Кривому Розі (а.с.5 копія рішення). Відповідно до ст. 58 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Згідно ст. 65-1 ЖК УРСР наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з ними, придбати займані ними приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством. Відповідно до ст. 1 Закону України від 19 червня 1992 року «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно з ст. 2 зазначеного Закону до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. 06 серпня 2009 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до керівника органу приватизації УЖКГ Криворізької міської ради з заявою про передачу у приватну спільну сумісну власність квартири, яку вона разом зі всіма членами сім'ї займає на умовах найму з розподілом її в рівних частках між всіма членами її сім'ї (а.с. 42 копія заяви). За умовами п.п. 20, 21 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, із змінами та доповненнями, внесеними наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 серпня 1994 року № 72, при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім'ї та займані приміщення (додатки 4, 5). У довідці вказуються члени сім'ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. У довідці вказуються новонароджені, і на них розраховується норма площі, що передається безкоштовно, незалежно від строку їх народження та введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Згідно довідки про склад сім'ї наймача ізольованої квартири на займані приміщення від 16 серпня 2009 р., виданої директором Комунального житлового підприємства № 45, станом на дату видачі довідки в квартирі [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та неповнолітні [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] (а.с. 43 копія довідки). В силу статей 1, 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність. Розпорядженням [PERSON] житлово-комунального господарства Криворізької міської ради № Д232 від 10.08.2009 р. вирішено передати квартиру № 44 загальною площею 67,26 кв.м., в будинку № 4 по вул. Водопянова в м. Кривому Розі у приватну спільну часткову власність (у рівних частках по 1/5 кожному): [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується свідоцтвом № [NUMBER] право власності на житло від 25.09.2009 р. (а.с. 9 копія свідоцтва). Право власності відповідачів на квартиру зареєстровано у встановлено законом порядку, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 8 - копія витягу). Згідно частини 1 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 № 2482-XII, якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім'ї безоплатно. До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Відповідно до частини 2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 № 2482-XII, передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Відповідно до п. п. 5, 6 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, із змінами та доповненнями, внесеними наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 серпня 1994 року № 72, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56, передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім'ї з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Передача житла у власність громадян здійснюється безоплатно, виходячи з розрахунку санітарної норми (21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю). Статтею 64 Житлового кодексу Української РСР до членів сім'ї наймача віднесено дружину наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2014 року рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 24 листопада 2008 року скасовано та ухвалено нове рішення. В задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], треті особи відділ громадянська, імміграції та реєстрації фізичних осіб Довгинцівського РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області, Комунальне житлове підприємство № 45, [PERSON], [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування житлом відмовлено (а.с. 6-7 копія рішення). Враховуючи викладене на підставі вимог ст.ст. 212, 303, 316 ЦПК України суд вважає, що якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних наслідків з моменту його ухвалення, тому у разі скасування рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 24 листопада 2008 року про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягає відновленню право позивача на користування жилим приміщенням відповідно до ст. 64 УРСР, а відтак в силу положень ст. 65-1 ЖК УРСР наймач жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду може за згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з ним, придбати займані ним приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством. Слід зазначити, що наслідком порушення вимог\~ч.2 ст.8\~закону "Про приватизацію державного житлового фонду" може бути визнання приватизації недійсною. При цьому законодавством не передбачено визнання приватизації частково недійсною, а разом із цим свідоцтва про право власності частково недійсним. Слід також враховувати, що вимога про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житлове приміщення без вимоги скасування розпорядження органу приватизації про передачу житла у приватну власність не вирішує спір по суті. Оскільки приватизація вказаної квартири проведена з порушенням права [PERSON] на приватизацію житла, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про визнання приватизації недійсною, скасування рішення про приватизацію такого житла, та відповідно недійсним свідоцтва про право власності, виданого на підставі такого рішення. Що стосується вимоги про поновлення позивачу право безстрокового користування квартирою та визнання його таким, що має право приватизувати вказану квартиру, суд відмовляє в їх задоволенні з огляду на таке. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Суд зазначає, що визнанням незаконною приватизації фактично відновлюються права позивача, як основного наймача квартири [ADDRESS], на користування даною квартирою, та на участь у приватизації вказаної вище квартири, а тому зазначені позивачем права додаткового захисту не потребують. Згідно частини 2 статті 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Ухвалою суду від 04 грудня 2014 р. позивач як інвалід першої групи, звільнений від сплати судового збору. Тому з відповідачів на користь держави підлягає сплаті судовий збір з врахуванням вимог пункту 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10, відповідно до якого при пред'явленні позову до кількох відповідачів одним або кількома позивачами, звільненими від сплати судового збору, він стягується в дохід держави за рішенням суду окремо з кожного відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено 03.12.2014 р. дві вимоги немайнового характеру, а 23.08.2016 р. уточнивши свої вимоги, додав ще одну вимогу також немайнового характеру, отже загальна сума судового збору, що підлягає стягненню з врахуванням первинного позові від 03.12.2014 р. та уточненого позову від 23.08.2016 р. за ставками судового збору станом на 01.01.2014 р. (0,2 розміру мінімальної заробітної плати 243,60 грн.) та 01.01.2016 р. (0,4 розміру мінімальної заробітної плати - 551,20 грн.) становить 1038,40 грн. (243,60 грн.х2+551,20 грн.). Тобто з кожного з відповідачів підлягає стягненню судовий збір по 259,60 грн. На підставі ст.ст. 15, 16, 345, ЦК України, ст.ст. 64, 65-1 ЖК УРСР,

Outcome: partial