Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

позивач 07 жовтня 2016 року звернулася до суду з позовом вказавши, що 25 лютого 2016 року помер її чоловік [PERSON]. За життя чоловіка вони з ним набули у сумісну власність на підставі договору міни нерухомого майна від 21.05.1999 р. квартиру [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] вона звернулася до приватного нотаріуса з питання оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого чоловіка, однак їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у спадкоємця відсутній правовстановлюючий документ на вищевказане нерухоме майно. Відповідачем по справі є їх донька [PERSON] як інший спадкоємець першої черги за законом. Вона не має оригіналу документу, який підтверджує право власності на квартиру: договір який було посвідчено на товарній біржі. Отримати його дублікат вона також не має можливості, оскільки договір було посвідчено на товарній біржі, жодної інформації та контактів товарної біржі не збереглося. Тому позивач просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 2,3). 16 грудня 2016 року позивач заявлені вимоги уточнила, просить суд визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 26.02.2016 р. та визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS] як частку в спільній сумісній власності (а.с. 36-37). Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, наполягає на позові. Відповідач [PERSON] звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позов визнає. Відповідно до частини другої статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 02 листопада 1966 року перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с. 8 копія свідоцтва про одруження), від якого мають доньку [PERSON] (а.с. 12, 13 копії свідоцтв про народження, одруження). 25 лютого 2016 року [PERSON] помер (а.с. 7 копія свідоцтва про смерть). Відповідно до пункту 4.15 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого наказом Мін'юсту від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно пункту 4.20 зазначеного Наказу видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього. Після смерті чоловіка позивач [PERSON] подала у встановлений строк до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, однак постановою приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] від 30.09.2016 р. їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно (а.с.6 копія постанови). Згідно договору міни нерухомого майна від 21 травня 1999 року, укладеного на товарній біржі «Новий Вєк», [PERSON] та [PERSON] обміняли з [PERSON] квартиру [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS] та стали власниками останньої (а.с. 14-15 копія договору). Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 травня 2011 року визнано дійсним договір міни нерухомого майна у вигляді квартири № 67, яка розташована в будинку № 71 по проспекту Гагаріна в м. Кривому Розі на квартиру № 301, яка розташована у будинку № 33 на пр. Миру в м. Кривому Розі, укладений між [PERSON], який помер 05.09.2010 р. та [PERSON], [PERSON], укладений у виконання біржової угоди та зареєстрований 21.05.1999 року на товарній біржі «Новий Вєк» за номером 1-212 (а.с. 42 копія рішення). Згідно пункту першого частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме … право власності на нерухоме майно. Відповідно до відомостей Комунального підприємства Дніпропетровської обласної Ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» станом на 31.12.2012 року право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] зареєстровано в КП ДОР «Криворізьке БТІ» в реєстровій книзі № 31П сторінка 109 запис 109 на імя [PERSON] та [PERSON] на підставі договору обміну нерухомого майна, зареєстрованого 21.05.1999 р. на товарній біржі «Нове століття» за № 1-212 (а.с. 19 копія довідки). Відповідно до статтей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1 ст. 368 ЦК України). Частиною третьою статті 368 ЦК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно частини другої статті 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Квартира [ADDRESS] придбана [PERSON] та [PERSON] згідно договору міни від 21.05.1999 р., тому на підставі ст. 370 ЦК України суд вважає їх частки рівними, а отже вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на ? частку вказаної квартири. Відповідно до листа Вищого Спеціалізованого суду України в16.05.2013 № 4753/0/4-13 «\~\~Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Статтею 1218 ЦК України\~передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до норм частини 5 статті 1268 ЦК\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із частиною 3 статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктом 9 частини 1статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV, передбачено, що однією із підстав державної реєстрація права власності та інших речових прав є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Оскільки спадкодавець за життя набув права власності на ? квартири, однак не зареєстрував його належним чином, позивач позбавлена можливості оформити свої спадкові права після смерті чоловіка, тому суд вважає можливим задовольнити вимоги щодо визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на ? частини квартири [ADDRESS], оскільки вказані обставини підтверджені матеріалами справи.

Outcome: approved