Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] Нематжон Ісломдон угли, [PERSON], [PERSON] Акмалбек Нематжон угли, [PERSON], [PERSON], треті особи: Гришинська сільська рада та Головне Управління Державної Міграційної Служби про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що вона є власником будинку № 28 пров.Веселий (Димитрова), с.Гришине Покровського району Донецької області. В будинку також зареєстровані [PERSON] Нематжон Ісломдон угли, [PERSON] разом зі своїми дітьми: [PERSON] Акмалбек Нематжон угли, [PERSON], [PERSON].З 2012 року відповідачі за вищевказаною адресою не проживають, що підтверджено актом, витрат, пов»язаних з утриманням будинку, та комунальних послуг не несуть. В теперешній час вони проживають в [INFO]. Вона неодноразово зверталася до відповідачів з проханням знятися з реєстрації з її будинку, їх реєстрація тягне за собою додаткові витрати на комунальні платежі, що порушує її права, як власниці будинку. Просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування будинком № 28 пров.Веселий (Димитрова), с.Гришине Покровського району Донецької області. В судове засідання позивачка надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні, просить розглядати справу без її участі (а.с.34). Відповідачі в судове засідання не з»явилися, про день і час слухання справи повідомлялися належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили. 3 особа представник Гришинської сільської ради не з»явився, надав заяву, в якій просить розглядати справу без їх участі, згодні з позовними вимогами (а.с.38). 3 особа Представник Головного Управління Державної Міграційної Службив судове засідання не з»явився, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Суд на підставі ст.. 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення, оскільки належним чином повідомлені про день і час слухання справи відповідачі не повідомили про причини своєї неявки, а позивачка не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачка є власником будинку № 28 пров.Веселий (Димитрова), с.Гришине Покровського району Донецької області на підставі договору купівлі-продажу будинку від 24.07.2008 року, зареєстрованого в Красноармійському БТІ 29.09.2008 року ( а. с. 4-6). Як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки Гришинської сільської ради від 29.1.1.2016 року, у вказаному будинку значаться зареєстрованими: [PERSON],[INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON],07.01.2001р.н.; [PERSON], 17.12.2005р.н., [PERSON],23.01.1985р.н., [PERSON],13.12.1988р.н., [PERSON]Н, [INFO], [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO], [PERSON], 10.05.1977р.н., [PERSON], 22.06.1992р.н. ( а. с. 7). Згідно акту про не проживання від 26.12.2016 року, складеним Гришинською сільською радою, відповідачі [PERSON],23.01.1985р.н., [PERSON],13.12.1988р.н., [PERSON]Н, [INFO], [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] зареєстровані, але фактично не проживають в квартирі з березня 2012 року по теперішній час, акт підписаний свідками та затверджений сільським головою (а. с. 8). Відповідно до п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України,\~статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116\~Житлового кодексу Української РСР\~(далі - ЖК УРСР). У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК\~та\~ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 346 ЦК України однією із підстав припинення права власності є припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених ч.1 п.1 і 5 ч. 3 і ч. 4 ст. 71 ЖК України. Відповідно до ст.. 71,72 ЖК України наймач або члени його сім"ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зокрема якщо вони не проживають в ньому без поважних причин понад шість місяців. Відповідно до положень норм стст.16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка, з метою захисту свого права власності, зокрема усунення перешкод у користуванні своїм майном, просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням ,оскільки останні не проживають в спірному житлі з 2012 року, що, як вважає суд, відповідає нормам чинного законодавства, зокрема ст. 346 ЦК України. Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved