Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

Позивач 02.10.2017 року звернулась до суду з зазначеним позовом (а.с.2-5). В обґрунтування своїх вимог посилається на наступні обставини. Вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.03.2014 року було розірвано. Від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO]. Після розлучення відповідач проживає окремо, син залишився проживати з нею. З відповідача на утримання сина стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку до повноліття дитини. Проте відповідач ухиляється від виконання батьківського обов'язку щодо належного утримання та забезпечення дитини, має заборгованість по аліментам у розмірі 52285 грн. 68 коп., не бере участі в утриманні та вихованні сина. З 2012 року він жодного разу не відвідав сина, не виявляє бажання спілкуватись з ним, не цікавиться його успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує його харчуванням, одягом, ліками. Викладене негативно впливає на психічний та фізичний розвиток дитини. Все це свідчить про нехтування відповідача своїми батьківськими обов'язками. Будь-яких перешкод для виконання відповідачем своїх батьківських прав та обов'язків вона не чинила. У зв'язку з тим, що відповідач самоусунувся від виховання, навчання та утримання сина, просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Ухвалою суду від 20.10.2017 року (а.с.24), провадження по справі було відкрито у відповідності до ст.122 ЦПК України (в редакції, яка діяла на той час). 15.12.2017 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено у новій редакції. У відповідності до п.9 ч.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України (в новій редакції), справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою суду від 19.02.2018 року (а.с.34,35) підготовче провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] в інтересах малолітнього [PERSON], [INFO], до [PERSON], третя особа - Служба у справах дітей Нікопольської міської ради, про позбавлення батьківських прав було закрито; призначено справу до судового розгляду по суті, в порядку загального позовного провадження на 16.04.2018 року об 11.30 год.; зобов'язано службу у справах дітей Нікопольської міської ради Дніпропетровської області надати висновок щодо доцільності (або недоцільності) позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно його малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Позивач у судовому засіданні обставини, викладені в позові підтримала та просила позов задовольнити. Суду пояснила, що дитина вже близько п'яти років не бачила батька. Востаннє випадково зустріли відповідача на вулиці, син підійшов до батька, але той навіть не вийшов з машини до нього. Відповідач не цікавиться де і як живе його син, який у нього психологічний стан. Вона зверталась до матері відповідача з пропозицією спілкування з онуком, але та не захотіла. Вона повідомила матері відповідача, що збирається звертатися про позбавлення відповідача батьківських прав, на що мати сказала їй, робити як вважає за потрібне. Їй відомо, що у відповідача є борги, декілька років тому їй дзвонили з банку, розшукували його. Де фактично проживає відповідач не знає. Вони з відповідачем до розірвання шлюбу жили однією сім'єю у його батьків та баби. Після розлучення у 2014 році вона з дитиною повернулась жити до її батьків, з того часу відповідач життям дитини не цікавиться. На її прохання взяти дитину, казав, що не має часу. Син батька пам'ятає, бачить його на фотографіях, але про нього не питає. На запитання про батька син відповідає, що пам'ятає як він кричав на матір, пам'ятає як батько не вийшов до нього з машини, коли вони випадково зустрілись у місті. Син ходить до школи, має проблеми з нервовою системою, проходить лікування у невропатолога, тому секції та гуртки поки не відвідує. Сина вона виховує та утримує сама, інколи допомагають її батьки, допомоги від відповідача чи його батьків ніколи не було. Відповідач аліменти на утримання сина не сплачує, рішення суду не виконує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за місцем реєстрації (а.с.23). До суду повернувся конверт з судовою повісткою з викликом на 16.04.2018 року об 11.30 год., як не вручений у зв'язку із закінченням терміну зберігання (а.с.48). Судова повістка у відповідності до ч.8 ст.128 ЦПК України, вважається врученою. Представник служби у справах дітей Нікопольської міської ради - Городничий О.Л. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суду пояснив, що сім'я [PERSON] на обліку в службі не перебуває. З'ясувати причини самоусунення відповідача від батьківських обов'язків виявилося неможливим. Під час виходу представника служби для проведення обстеження умов проживання за адресою відповідача огляд не провели, оскільки до будинку їх не пустили, спілкувалися з матір'ю відповідача [PERSON] на вулиці. Під час розмови мати називала різні міста в Україні, де може знаходитись відповідач, конкретної адреси не вказала. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд на підставі ст.280 ЦПК України розглянув справу заочно. Вислухавши позивача, думку представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов на підставі ст.ст. 150,157,164-166 СК України, Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, Закону України «Про охорону дитинства», підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.09.2009 року, який був розірваний на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.03.2014 року (а.с.6,8). Від даного шлюбу народився [PERSON], [INFO], у свідоцтві про народження якого Серія [NUMBER] батьком дитини записаний [PERSON], матір'ю - [PERSON] (а.с.7). Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як вбачається з довідки КЗ «НСЗШ I-III ступенів №24» № 180 від 15.09.2017 року (а.с.11), характеристики на [PERSON] від 25.09.2017 року(а.с.12), [PERSON] навчається в 1-Б класі, його вихованням займається мати, бабуся та дідусь. Батько до школи не приходив жодного разу. Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментам по виконавчому листу №2/0182/1752 (а.с.9), з [PERSON] на підставі виконавчого листа № 2/0182/1752 виданого 13.05.2013 року Нікопольським міськрайонним судом стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини доходу щомісячно, по якому за боржником рахується заборгованість з 25.02.2013 року. Загальна сума заборгованості станом на 31.08.2017 року складає 52285,68 грн. Державним виконавцем Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Сінченко О.В. була винесена постанова про арешт майна боржника № 38186886 від 06.09.2017 року. Згідно з Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта № 96398768 від 06.09.2017 року, відомості стосовно права власності, заборон відчуження об'єктів, іпотек стосовно боржника [PERSON] РНОКПП [NUMBER] - відсутні (а.с.10). Як вбачаться з довідки від 08.09.2017 року, виданої головою ОСББ «Шевченко-160» Череп А.Е., [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: вул. Шевченко буд. 160 кв. 105. Спільно з нею за вказаною адресою зареєстровані [PERSON], 1958 року народження та [PERSON], 2011 року народження (а.с.15). Згідно характеристики № 397 від 18.09.2017 року, виданої головою ОСББ «Шевченко-160» Череп А.Е., [PERSON] за період проживання зарекомендувала себе позитивно, скарг від сусідів на неї не надходило (а.с.17). Позитивно характеризується позивач і за місцем роботи - ФОП [PERSON], де працює на посаді сортувальника одягу, що підтверджується характеристикою від 25.09.2017 року (а.с.16). Згідно довідки №5 від 31.08.2017 року, [PERSON], яка працювала з 14.03.2017 року по 28.04.2017 року на посаді сортувальника у ФОП [PERSON] за вказаний період була нарахована заробітна плата 10000,00 грн. (а.с.18). Згідно довідки №1 від 31.08.2017 року, [PERSON], яка працює з 04.05.2017 року на посаді сортувальник у ФОП [PERSON] за період з 04.05.2017 року по липень місяць 2017 року включно нарахована заробітна плата 14748,43 грн. (а.с.19). З матеріалів справи вбачається, що службою у справах дітей Нікопольської міської ради на виконання ухвали суду від 19.02.2018 року була відвідана адреса: вул. Сагайдачного, буд. 158 в м. Нікополь, складено акти обстеження житлово-побутових умов та з'ясовано, що відповідач не проживає за вказаною адресою більше трьох років (на підставі пояснень сусідів [PERSON] та [PERSON]) (а.с.42,43); встановлено, що [PERSON] на диспансерному обліку в КЗ «Нікопольський протитуберкульозний диспансер» ДОР» та обліку у нарколога не перебуває (а.с.45,47); за інформацією Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області [PERSON] за вищевказаною адресою на протязі останніх трьох років не мешкає, може проживати та працювати у м. Києві (а.с.41-44). Надати належним чином оформлений висновок про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS], відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], виявилося неможливим, оскільки представнику служби не вдалося встановити обставини та причини ухиляння від виконання батьківських обов'язків [PERSON] (а.с.40,46). Відповідно до ч. ч. 4-6 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновок в даному випадку не є рішенням суб'єкта владних повноважень у сфері управлінської діяльності, а носить рекомендаційний характер для прийняття судового рішення у спорі, який виник між сторонами та є одними із доказів у цивільній справі, оцінка якому має бути надана під час розгляду цивільної справи про позбавлення батьківських прав. З огляду на це, суд розглянув справу за наявними матеріалами, за відсутності письмового висновку про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч.2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.2 ст. 157 Сімейного кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно п.2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх зобов'язань по вихованню дитини. Відповідно до п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Статтею 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. Судом встановлено, що [PERSON] тривалий час не спілкується з дитиною, вихованням не займається, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не цікавиться успіхами та життям дитини, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не намагається дбати про його потреби, належним чином не забезпечує дитину матеріально. Відповідач має заборгованість по аліментам. Доказів протилежного суду не представлено. Інтереси дітей захищаються передусім не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.ч.1,2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд вважає, що [PERSON] свідомо нехтує своїми обов'язками, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Поважних причин щодо неможливості [PERSON] виконувати свої обов'язків по вихованню дитини судом не встановлено. Враховуючи викладене, те, що відповідач самоусунувся від виховання сина, а його відношення до своїх батьківських обов'язків виключає участь у житті малолітньої дитини, суд вважає за можливе позов задовольнити, позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп., сплачений останньою при зверненні до суду з даним позовом (а.с.1).

Outcome: approved