Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі свого представника - адвоката Пропадущего А.В., звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В позові просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 243855, вчинений приватним нотаріусом Остапенко Є.М. від 07.06.2021 про стягнення з нього на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості в сумі 23741,0грн. та судові витрати зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Позовні вимоги мотивує тим, що на адресу його місця роботи, а саме до Черкаської гімназії №9 ім. О. М. Луценка Черкаської міської ради Черкаської області, надійшла постанова начальника відділу Чорнобаївського відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про звернення стягнення на заробітну плату,пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Дана постанова були винесена 27.08.2021 і підставою її винесення є виконавчий напис, виданий приватним нотаріусом Київського МНО Остапенко Є.М., що зареєстрований в реєстрі за №243855 від 07.06.2021. У вказаній постанові зазначено, що [PERSON] є боржником перед ТОВ «Фінансова компанія управління активами» у розмірі 23741,0грн. Державний виконавець постановив звернути стягнення на доходи боржника, що отримує дохід в Черкаській гімназії №9 ім. О.М. Луценка Черкаської міської ради Черкаської області. Позивач вважає, що на час вчинення спірного виконавчого напису, у приватного нотаріуса не було усіх необхідних документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку, а отже нотаріусом не було дотримано вимог чинного законодавства, внаслідок чого було порушено його права, у зв`язку із чим він був вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 09.09.2021 задоволено заяву позивача про забезпечення позову та зупинено стягнення на підставі спірного виконавчого напису № 243855 від 27.06.2021р. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.09.2021 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 21.10.2021 від представника відповідача ТОВ «Фінансова компанія управління активами» надійшла заява про визнання позовних вимог в повному обсязі, в якій також просили задовольнити позовні вимоги позивача та стягнути з них на користь позивача 50% сплаченого ним судового збору та відмовити в задоволення вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. В судове засідання позивач та його представник - адвокат Пропадущий А.В. не з`явились. Разом з тим, представником позивача було подано до суду заяву, в якій він просив проводити розгляд даної справи без участі сторони позивача. Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія управління активами» в судове засідання не з`явився. Причину неявки суду не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомленим належним чином. Третя особа - приватний нотаріус в судове засідання не з`явився. Причину неявки суду не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомленим належним чином. Суд дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 27.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 243855 про стягнення з позивача на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості за кредитним договором № 3288932 від 18.11.2020 за період з 20.06.2021 по 27.06.2021 в розмірі 23741,0грн., а саме: 7000,0грн. - заборгованість за тілом кредиту; 16716,0грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та 25,0грн. плати за вчинення виконавчого напису. Постановою начальника відділу Чорнобаївського ВДВС у Золотоніському районі Черкаської області Центрального МУ МЮ (м. Київ) від 26.08.2021 відкрито виконавче провадження № 66617854 з виконання виконавчого напису від 27.06.2021 №243855. Постановою начальника відділу Чорнобаївського ВДВС у Золотоніському районі Черкаської області Центрального МУ МЮ (м. Київ) від 27.08.2021 звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] . Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] вказував на те, що виконавчий напис нотаріуса є таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений без правових підстав, а заборгованість за кредитним договором не є безспірною. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно із статтею 88 Закону України «Про нотаріат», у редакції, чинній на час вчинення спірних правовідносин, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Процедуру вчинення виконавчого напису врегульовано у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява (підпункт 2.1пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5), а нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172, та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (стаття 88 Закону України "Про нотаріат", підпункти 3.1, 3.2 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5). Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц, Велика Палата вважає, що питання визначення судами безспірності суми заборгованості під час розгляду справ про оскарження законності вчинення нотаріусом виконавчого напису, вже досліджене Верховним Судом України. Зокрема, у постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15 зазначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком № 1172, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. У постанові Верховного Суду України від 04 березня 2015 року у справі № 6-27цс15 зазначено, що наявність спору про розмір заборгованості у суді на час вчинення виконавчого напису спростовує висновок суду про безспірність заборгованості боржника. Аналогічні правові висновки містяться й у постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-141цс14 та від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17. Так, у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 міститься правовий висновок про те, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком № 1172. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У цій постанові також зазначено, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17). При цьому лише та обставина, що у виконавчому написі зазначено більшу суму заборгованості за кредитом, ніж у повідомленні, не свідчить про наявність спору про розмір заборгованості (постанова Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15). Під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову. Враховуючи, що відповідачем у визначений ухвалою суду від 13.09.2021 не надано суду відзив на позову заяву із будь-які докази на спростування обставин викладених позивачем у позовній заяві, зокрема, документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, тому суд не має можливості встановити вказану обставину. Разом з тим, суд враховує, що стороною відповідача 21.10.2021 подано суду заяву про визнання позовних вимог, а також те, що відповідач просив задовольнити позовні вимоги в частині визнання виконавчого напису таким що не підлягає виконанню. Відповідно до положень ст. 206 ЦПК України відповідач на будь-якій стадії провадження у справі може визнати позов, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи викладене вище, а також те, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у цій частині. Щодо вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та слід зазначити наступне. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в п.95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26 лютого 2015 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30 березня 2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведе, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір є обґрунтованим. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначив, що розмір судових витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді першої інстанції, які він очікує понести, становлять 10000грн. З матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано договір про надання професійної правничої допомоги №026 від 03.09.2021, Додаткову угоду №1 до Договору про надання правової допомоги №026 від 03.09.2021, Акт виконаних робіт від 15.09.2021 (на суму 4000,0грн.) та квитанцію до прибуткового касового ордера №27 від 15.09.2021 про сплату 4000,0грн. [PERSON] адвокату Пропадущему А.В. за договором про надання правової допомоги №026 від 03.09.2021. Враховуючи надані стороною позивача докази на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, суд, з врахуванням заперечень відповідача щодо розміру витрат на правову допомогу вважає що з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн. З урахуванням задоволення позову, на підставі ч.1 ст. 142 ЦПК України, стягненню з відповідача ТОВ «Фінансова компанія управління активами» на користь позивача підлягає 454 гривень 00 копійок судового збору за подання позову до суду та 227,0грн. судового збору за подання заяви про забезпечення позову. Крім того, слід відшкодувати позивачу за рахунок коштів державного бюджету України 454 гривень 00 копійок судового збору за подання позову до суду та 227,0грн. судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

Outcome: partial