Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~ ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" звернувся до Білокуракинського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. Представник позивача вказав, що відповідно до укладеного договору № 4184 від 15.06.2010 року відповідач [PERSON] отримала грошові кошти у розмірі 140000 грн. зі сплатою відсотків за користування у розмірі 25 % на рік з терміном погашення не пізніше 15.06.2020 року. Кошти надавалися на придбання квартири. В якості забезпечення позовних вимог між Позивачем та [PERSON] був укладений Договір поруки від 15.06.2010 року, відповідно до п.2.1 якого Поручитель зобов`язався перед Кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником зобов`язання за Кредитним договором, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. Відповідно до п. п. 3.1, 3.2 Договорів поруки Поручитель відповідає по зобов`язаннях за Кредитним договором перед Кредитором в тому же обсязі, що і боржник. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними перед Кредитором до тих пір, поки всі зобов`язання за Кредитним договором не будуть виконані повністю. У зв`язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору позивач й звернувся з дійсним позовом до суду та просить стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором, так як станом на подачу позову до суду в результаті невжиття відповідачами заходів погашення боргу наявна заборгованість складає 215791,41 грн., яка складається: борг за кредитом - 85673,21 грн.; відсотки за користування кредитом за період з 02.07.2014р. по 21.01.2018р. - 78053,32 грн.; інфляційні втрати банку за прострочення боргу за кредитом за період з вересня 2013р. по грудень 2017р. - 18446,01 грн.; інфляційні втрати банку за прострочення відсотків за період з грудня 2013р. по грудень 2017р. - 25935,63 грн.; три проценти річних за прострочення сплати кредиту за період з 23.09.2011р. по 21.01.2018р. - 2875,05 грн.; три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 23.09.2011р. по 21.01.2018р. - 4190,42 грн.; пеня за прострочення сплати кредиту за період з 03.09.2013р. по 13.04.2014р. - 246,32 грн.; пеня за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 02.09.2013р. по 13.04.2014р. - 371,45 грн. \~ \~ \~ \~ Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив позовні вимоги задовольнити. Відповідачі та їх представник в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, надали поштою відзив на позовну заяву, в якому вказали, що позов є необґрунтованим і безпідставним, заявленим за межами строку позовної давності, тому в його задоволенні просять відмовити. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази кожен окремо та в їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № 4184 від 15.06.2010 року відповідач [PERSON] отримала грошові кошти у розмірі 140000 грн. зі сплатою відсотків за користування у розмірі 25 % на рік з терміном погашення не пізніше 15.06.2020 року. Кошти надавалися на придбання квартири. В якості забезпечення позовних вимог між Позивачем та [PERSON] був укладений Договір поруки від 15.06.2010 року, відповідно до п.2.1 якого Поручитель зобов`язався перед Кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником зобов`язання за Кредитним договором, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. Відповідно до п. п. 3.1, 3.2 Договорів поруки Поручитель відповідає по зобов`язаннях за Кредитним договором перед Кредитором в тому же обсязі, що і боржник. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними перед Кредитором до тих пір, поки всі зобов`язання за Кредитним договором не будуть виконані повністю. Відповідачі сплатили частину заборгованості, останній платіж датовано 05.06.2014 року. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Частиною 1 ст. 612 ЦК України, передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно приписів ст. ст. 1054, 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцеві кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. За загальними правилами, встановленими ст. ст. 526, 530, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України та у встановлений строк, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно п. п. 1.5, 1.6, 1.3 договору про іпотечний кредит № 4184, строк дії даного договору встановлено до 15.06.2020 року. Між тим, виходячи з наданого банком розрахунку заборгованості, відповідачем за вказаним договором останній платіж був здійснений 05.06.2014 року. Наступний платіж мав бути здійснений не пізніше останнього робочого дня липня 2014 року, проте відповідачами до теперішнього часу погашення заборгованості не здійснювалося. Відповідач заявляє про необхідність застосування строку позовної давності. Згідно ЦК України загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідачів повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного місячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Така правова позиція, сформульована Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, а також Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6- 167цс14, від З червня 2015 року у справі № 6-31 цс 15, від ЗО вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16. Отже, оскільки за умовами договору відповідачі мали виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до останнього робочого дня кожного місяця впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування. Позивач звернувся до суду з позовом 09.02.2018 року, тобто більше ніж через три роки після здійснення останнього платежу за кредитним договором (поза межами строку позовної давності), відповідач заявив клопотання про застосування строків позовної давності і про відмову на цій підставі в задоволенні позову, яке є обґрунтованим, підтвердженим матеріалами справи і підлягає задоволенню. Таким чином суд вважає, що в задоволенні позову має бути відмовлено. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed