Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], у якому просить визнати такою, що не відповідає дійсності та порочить його честь, гідність та ділову репутацію інформацію, яка розповсюджена відповідачем у друкованих листівках під заголовком «Лисиничівський моторола», а саме «»У Лисиничах, на жаль, маємо також прояв такого невігластва»; «Тепер як учасник АТО він «відкриває ногами клуб, сільраду», далі продовжує у публічних місцях робити фізичні самосуди»; «бідака С.[PERSON] … «скиглить про свій статус атошника», всім недругам привозить повістку в АТО або погрожує: «ти більше жити не будеш», зобовязати відповідача спростувати недостовірну інформацію, яка була поширена нею, шляхом виготовлення друкованих листівок, що містять повідомлення про прийняте судом рішення та розповсюдження вказаних листівок серед депутатів на найближчій сесії Лисиничівської сільської ради, стягнути 5000 грн. моральної шкоди. В обгрунтування заявленого позову покликається на те, що з 1995 року постійно проживає в с. Лисиничі, займає активну громадянську позицію щодо вирішення проблем села, з 2010 року по 2015 рік був депутатом Пустомитівської районної ради, а з серпня 2015 року з власної ініціативи підписав контракт та воює в зоні АТО в складі 24 окремої механізованої Залізної бригади ім. Данила Галицького. Повернувшись додому в короткострокову відпустку, 22.10.2016 року близько 17 год. йому повідомили про розповсюдження листівки «Лисиничівський моторола» серед мешканців села, зокрема [PERSON], яка містила вигадані факти з вкрай негативною, наклепницькою інформацією щодо нього. Автор статті проводить паралель між ним, сержантом ЗСУ, який захищає Батьківщину, та одним із керівників терористичного угрупування ДНР-ЛНР, аморальним садистом-вбивцею на прізвисько «Моторола», що є недопустимим, вкрай зневажливим і принизливим, його участь у бойових діях автор листівки виставляє як легковажну подорож в АТО. Автор листівки також зводить на нього наклеп, зазначаючи про участь в АТО з метою уникнення якоїсь відповідальності. Розповсюдження листівок позивач вважає цілеспрямованою його дискредитацією. В судовому засіданні позивача позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. В судовому сторона відповідача проти позову заперечила та пояснила, що інформація, яку позивач вважає неправдивою, міститься у інформаційному виданні комітету громадських представників територіальної громади села Лисиничі від 21.10.2016 року. Дану газету розповсюджували мешканці с.Лисиничі, а не лише відповідачка. Висвітлена у даному засобі інформації інформація є правдивою, а тому просила у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, свідків, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В силу ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено поняття ділової репутації, як сукупність підтвердженої інформації про особу, що дає можливість зробити висновок про професійні та управлінські здібності такої особи, її порядність та відповідність її діяльності вимогам закону. Зазначене поняття застосовується до правовідносин, на які поширюється цей Закон. Статтею 200 ЦК України встановлено, що інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Суб'єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями. Порядок використання інформації та захисту права на неї встановлюється законом. Згідно ст. 2 Закону України Про інформацію визначено, що основними принципами інформаційних відносин є: відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації. В силу ст. 22 Закону України Про інформацію масова інформація - інформація, що поширюється з метою її доведення до необмеженого кола осіб. Засоби масової інформації - засоби, призначені для публічного поширення друкованої або аудіовізуальної інформації. Судом встановлено, що текст публікації статті «Лисиничівський «Моторола» розміщений в інформаційному виданні комітету громадських представників територіальної громади села Лисиничі 21.10.2016 року, без посилання на автора. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що позивач постійно конфліктує з мешканцями села. Листівка видається комітетом громадських спостерігачів, які обрані громадою. Обставини, які викладені у листівці, відомі їй зі слів людей та з телебачення. Як зазначено у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» якщо позов пред'явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції, оскільки згідно зі статтею 21 Закону про пресуредакція або інша установа, яка виконує її функції, здійснює підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації. У разі, коли редакція друкованого засобу масової інформації не має статусу юридичної особи, належним відповідачем є юридична особа, структурним підрозділом якої є редакція. Якщо редакція не є структурним підрозділом юридичної особи, то належним відповідачем виступає засновник друкованого засобу масової інформації. У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем. При опублікуванні чи іншому поширенні оспорюваної інформації без зазначення автора (наприклад, у редакційній статті) відповідачем у справі має бути орган, що здійснив випуск засобу масової інформації. Як зазначили сторони, відповідач була лише однієї з осіб, які розповсюджували інформаційне видання комітету громадських представників територіальної громади села Лисиничі. Дану обставину підтвердили допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] Як показав свідок [PERSON], коли він був у селі йому принесли листівку з негативною інформацією про батька. Вони з колегами проїхалися по селу та побачили, що двоє жінок роздають ці листівки. Аналогічні показання дав і свідок [PERSON] та підтвердив, що він телефонував позивачу та повідомив його про листівку з негативною інформацією. Свідок [PERSON], допитаний у судовому засіданні дав показання, що про обставини роздачі листівок йому відомо зі слів людей біля церкви. Ці листівки поширювали мешканці села і він їх читав, обставини викладені у них є неправдивими. Позивач у судовому засіданні заперечив щодо залучення до участі у справі інших відповідачів. В силу ст. 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Як вбачається з тексту публікації, у такій наводяться біографічні дані позивача, норми КК України з посиланням на інформаційне видання ZAXID.NET, а також містяться оціночні судження. Що стосується відшкодування моральної шкоди, то така може бути стягнута з відповідача в тому випадку, коли оціночні судження викладені в брутальній чи принизливій формі. При цьому розмір моральної шкоди повинен бути обґрунтований позивачем. Враховуючи відсутність будь-яких обґрунтувань розміру моральної шкоди, яку позивач просить стягнути на його користь з відповідача, а також правових підстав для відшкодування такої, така до стягнення не підлягає. Беручи до уваги наведене вище, суд прийшов до переконання про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed