Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

Згідно позовної заяви та усних пояснень позивача в судовому засіданні, він та відповідачка з 04.09.2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі від якого мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачкою не склалося, у зв'язку з чим з червня 2015 року вони не підтримують подружні стосунки, не ведуть спільне господарство та проживають окремо. Відповідачка фактично проживає у м.Львів, має іншого чоловіка, який проживає в Ізраїлі, у зв'язку з чим часто відвідує цю країну. Ним до суду подано позов про розірвання шлюбу. З часу припинення подружніх стосунків дочка [PERSON] проживає разом з ним. Він одноосібно займається вихованням дочки, дбає про її фізичний та духовний розвиток, дитина має глибшу прив'язаність до нього, як батька, а ніж до відповідачки, як матері. [PERSON] фактично не займається вихованням дитини та не приділяє їй достатньої уваги. Спору щодо участі у вихованні дитини між ними немає. На підставі наведеного, позивач просить визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO], місце проживання її батька [PERSON]. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю, не заперечила аби її малолітня дочка [PERSON] проживала з батьком. Зазначила, що проживає та працює у м.Львів де забезпечена житлом, однак вважає за доцільне проживання дитини з батьком. Крім того, відповідачкою подано до суду заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради - Карназей А.І. підтримала позовні вимоги [PERSON] Зазначила, що з часу припинення подружніх стосунків між сторонами їх малолітня дочка [PERSON], залишилася проживати з батьком. Відповідачка не виявила бажання аби її дочка залишилася проживати з нею, а тому в інтересах дитини необхідно визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO] з її батьком [PERSON] Заслухавши пояснення позивача та його представника, пояснення відповідачки та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що з 04.09.2011 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі і від спільного проживання мають дочку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя сторін не склалося, з червня 2015 року вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. Відповідачка залишила позивача з малолітньою дочкою та на даний час проживає та працює в м.Львів. У відповідності до актів обстеження житлово-побутових умов від 21.03.2017 року, 27.04.2017 року складених комісією служби справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради, [PERSON] не приділяє належної уваги дочці - [PERSON], рідко цікавиться її життям та здоров'ям, батьком малолітньої за місцем свого проживання в кв. [ADDRESS] створені всі умови для розвитку, виховання та проживання дитини. Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.155 СК України). Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ч.ч. 1-3 ст.157 СК України). Згідно ст. 18 Конвенції «Про права дитини», яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Задовольняючи вимоги позову про визначення місця проживання дитини з батьком, суд враховує, що позивач має житло в якому проживає спільно з малолітньою дочкою, займає посаду генерального директор ТОВ «Єдина Європейська енергетична компанія» та отримує стабільний дохід, за місцем проживання для дитини створені всі необхідні умови. Відповідачка працює та проживає у м.Львів, можливості проживати разом з дитиною та належним чином здійснювати свої обов'язки по її вихованню наразі не має, про що підтвердила в судовому засіданні. При цьому, на переконання суду, Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так і зі змісту Конвенції про права дитини. Тим більш, що поняття "розлучення" не співпадає з поняттям "визначення місця проживання", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, проявляти турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Спору щодо участі у вихованні дитини між сторонами немає, про що останні підтвердили суду. За таких обставин суд прийшов до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити і визначити місце проживання малолітньої [PERSON] з позивачем. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 640 гривень.

Outcome: approved