Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просив позбавити відповідача права користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідно договору купівлі продажу квартири від 29.07.1992 року він є власником квартири [ADDRESS]. [PERSON] разом з позивачем та [PERSON] зареєстрований у будинку, але з січня 2014 року за місцем реєстрації не проживає, добровільно знятися з реєстрації не бажає. Позивач просить суд визнати [PERSON] особою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] [PERSON] в судове засідання не з"явився, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності. Не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Про стягнення судових витрат не клопотав. Відповідач [PERSON] до суду не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Заяв про відкладання розгляду справи від нього не надходило. Третя особа- [PERSON] в судове засідання не прибула, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. З письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини: позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], Харківської області на підставі договору купівлі-продажу від 29.07.1992 року. Його право власності зареєстровано в Красноградському БТІ за № 3511 29.07.1992 року. Згідно довідки наданої депутатом Красноградської міської ради [PERSON]. 14.06.2018 року, за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], 1950 р.н., [PERSON], 1960 р.н., [PERSON] 1984 р.н., але фактично [PERSON], 1984 року народження, за вказаною адресою не проживає з січня 2014 року. Відповідно до положень ч.1 ст.383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В правових позиціях, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від.12.04.1985 року з наступними змінами "Про деякі питання,що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або членів його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, тощо) суд може продовжити пропущений строк. Таким чином, обов'язковою умовою для визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є її відсутність в житловому приміщенні протягом року без поважних причин . Із змісту позову вбачається, що [PERSON] не проживає в спірній квартирі більше року з власної волі, його речі за місцем проживання відсутні, а позов пред'явлено до суду у червні 2018 року. Відповідач не проживає у квартирі позивача тривалий час з власної волі, а своєю реєстрацією у житлі порушує права позивача як власника на користування та розпорядження майном, захист, якого передбачений ст. 391 ЦК України. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання [PERSON] особою, яка втратила право користування житловим приміщенням, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved