Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" звернувся до Білокуракинського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що зараз банк перебуває у процесі ліквідації на підставі постанови правління НБУ від 19.03.2015 року № 188. 09.11.2006 року між відповідачкою та ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» було укладено кредитний договір, згідно умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 9810,00 гривень під 20 відсотків річних. 18.05.2010 року було змінено назву позивача із ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» на ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», яке є правонаступником попереднього товариства. Відповідач свої зобовязання за договором у повному обсязі не виконав, у звязку з чим станом на 17.01.2018 року утворилася заборгованість, яка становить 10178,15 грн. і складається з: заборгованість за тілом кредиту 3338,19 грн.; проценти 6706,44 грн.; штраф 133,52 грн. У звязку з цим позивач просить суд стягнути з відповідачки заборгованість у сумі 10178,15 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, попередньо надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, наполягав на задоволенні позовних вимог та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заперечення проти позову, в яких вказав, що нею було сплачено усі платежі за вказаним кредитом, оригінали квитанцій залишилися у місті Луганську. Окрім того, просила застосувати строки позовної давності у в звязку з пропуском позивачем цих строків відмовити у задоволенні позову. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази кожен окремо та в їх сукупності, вважає, що позов Публічного акціонерного\~товариства "Всеукраїнський\~акціонерний банк" не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.11.2006 року між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 375 за яким відповідачка отримала кредит у розмірі 9810 грн. по 08.11.2007 року зі сплатою 20 відсотків річних за користування кредитом (а.с.12-15). Згідно розрахунку розміру заборгованості за кредитним договором № 2/06 відповідач має заборгованість за тілом кредиту 3338,19 грн.; проценти 6706,44 грн.; штраф 133,52 грн., всього 10178,15 грн. (а.с.16-17). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (частина друга статті 1067 ЦК України). Таким чином, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем існували договірні зобов'язання, які випливають з кредитного договору. Договір у встановленому законом порядку недійсним не визнаний. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України) Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Згідно ч. 1 ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Одночасно, відповідно до п.1 ч, 2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Аналіз норм ст. 266. ч. 2 ст. 258 ЦК дає підстави для висновку про те. що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Саме така правова позиція була неодноразово висловлена Верховним Судом України починаючи із висловлення її у постанові від 06.11.2013р. при розгляді справ № 6-116цс13. Верховний Суд України у постанові від 10 червня 2015 року по справі № 6-698цс15 висловив наступну правову позицію: «Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог. Згідно із частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність. Установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. За змістом, статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Суди апеляційної й касаційної інстанцій, погоджуючись із доводами позивача щодо застосування п'ятирічної позовної давності, не звернули увагу на те, що позивач не надав належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що під час підписання сторонами кредитного договору діяли Умови надання споживчого кредиту в редакції, що передбачає збільшення позовної давності, ці Умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, позичальником вони не підписані». Отже, є підстави для відмови у задоволенні позову позивача про стягнення заборгованості за кредитом у виді основної суми та нарахованих процентів та штрафу у звязку із пропуском строків позовної давності. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed