Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

До суду 26.09.2018 року надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , згідно якого просила витребувати у [PERSON] на її користь належній їй особисті речі, а саме: рідкокристалічний телевізор Sony Bravia kdl - 40R353C чорного кольору; коробочку з різними ювелірними прикрасами, в якій знаходились: ланцюг золотий, вагою 6,35 г., золотий кулон, вагою 1,22 г., золоте кільце, вагою 3,44г., золотий ланцюг, вагою 3,96 г., золоті сережки, вагою 2,26 н., три золотих кільця вагою по 2,78 г., 3,08 г., 2,07 г., золотий ланцюг, вагою 7,38 г.; грошові кошти у сумі 2000 доларів США (20 купюр по 100 доларів); фотоапарат Samsung білого кольору. В обґрунтування позову позивач вказала, що 13.09.2016 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. З 03.01.2017 року вони з чоловіком орендували квартиру ; [ADDRESS] , де проживали разом з малолітньою донькою. У квартирі знаходились спільні речі подружжя та також індивідуальні, придбані до заміжжя. 12.02.2018 року після великої сварки сторони почали проживати окремо. Вночі 17.02.2018 року позивачу зателефонував власник квартири та повідомив, що [PERSON] виїхав з квартири та вивіз всі речі, включають особисті речі позивача. На звернення позивача з проханням повернути речі відповідач не реагує. Кримінальне провадження стосовно таких діянь відповідача було закрито, оскільки сторони перебували у шлюбі. Після розірвання шлюбу, кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Ухвалою суду від 01.10.2018 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано 10-денний термін для усунення недоліків позову. Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою суду від 23.10.2018 року провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 24.01.2019 року. У підготовче засіданні 24.01.2019 року сторони не з`явилися, ухвалою від 24.01.2019 року було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 07.03.2019 року. З метою повторного та належного повідомлення відповідача про час, дату та місце судового розгляду, у судовому засіданні призначеному на 07.03.2019 року розгляд справи було відкладено на 19.04.2019 року. У судове засідання сторони не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Представник позивача [PERSON] . поадал заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13 вересня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. 02.04.2018 року [PERSON] звернулася до Приморського відділу поліції в м. Одесі ГУНП України в Одеській області з заявою про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбачених ч. 3 ст. 185 та ч. 3 ст. 357 КК України. Постановою слідчого СВ Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП України в Одеській області лейтенанта поліції Сербіної В.С. від 29.05.2018 року кримінальне провадження закрито, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. Постановою слідчого СВ Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП України в Одеській області ст. лейтенанта поліції Бура О.В. від 20.05.2018 року було закрите кримінальне провадження, у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України. Шлюб між сторонами розірвано Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16.05.2018 року у справі № 521/7218/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. З тотожною заявою про вчинення [PERSON] кримінального порушення [PERSON] звернулася до Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП України в Одеській області 04.09.2018 року. У відповідь на повторну заяву [PERSON] . листом №36/2 ОП-273 старшим слідчим СВ Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП України в Одеській області Бура О.В. було повідомлено, що провадження у справі було закрите. Відповідно до п.5 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Згідно пункту 21 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню за правилами статей 387,388 ЦК України. Пунктом 19 вказаної постанови передбачено, ще застосовуючи положення ст.387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Майно може бути повернуте за позовом власника про його витребування на підставі ст. 387 ЦК України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених в цій статті, а саме підтвердження право власності позивача на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. За змістом вказаної статті право на витребування майна належить лише власнику та лише у особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, і може мати місце лише за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза його волею. Наявність у діях власника майна волі на передачу майна виключає можливість його витребування і незаконність володіння майном відповідачем повинна бути доведена позивачем у суді, оскільки законодавство презумує добросовісне (правомірне) володіння чужим майном, якщо інше не випливає з закону або не встановлене рішенням суду (ч.3 ст.397 ЦК України). Відповідно до п. 23 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" судам роз`яснено, що відповідно до ст.387 ЦК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. В силу п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати майно від добросовісного набувача у всіх випадках якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати. На підтвердження своїх доводів позивачем було подано до суду три квитанції: копія однієї квитанції є нечитабельною (а.с.12), копію другої квитанції складена іноземною мовою (а.с.13), а з товарного чеку від 22.04.2015 року вбачається, що було здійснено купівлю золотого ланцюжка вагою 5,85 г. (а.с.14). Право власності [PERSON] на золоті прикраси, вказані у позові матеріалами справи не підтверджуються. З приводу телевізора то фотоапарату, які зі слів позивачки, придбані нею до шлюбу, то матеріали справи не містять відомостей про наявність вищевказаних речей взагалі. Згідно з ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна норма міститься ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, позивачем не доказано: факт належності їй на праві власності речей вказаних у позові, відповідно факт вибуття даного майна з її володіння поза її волею та наявність такого майна у володінні відповідача [PERSON] Отже, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази, суд дійшов переконливого висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Повний текст рішення суду складено 03.05.2019 року, у зв`язку з тим, що останній день для складення повного тексту рішення суду припав на вихідний, наступним робочим днем був 02.05.2019 року, проте 02.05.2019 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Бондар В.Я. взяв вихідний день після чергування на чергових виборах Президента України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed