Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

Заявник звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з заявою, в якій просив: встановити факт розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], [INFO], з 01.06.2015 року. В обґрунтуванні заяви зазначено, що заявник, який проживав на тимчасово окупованій території України - у м. Севастополі звернувся до Гагаринського районного суду м. Севастополя з позовом про розірвання шлюбу між ним та [PERSON], [INFO], і рішенням від 01.06.2015 року Гагаринського районного суду м. Севастополя вказаний шлюб було розірвано. Крім того, заявником зокрема надані копії: його паспорту громадянина України; довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи - [PERSON] за адресою: [ADDRESS]; рішення від 01.06.2015 року Гагаринського районного суду м. Севастополя, винесене ІМЕНЕМ РОСІЙСЬКОЇ ФЕДЕРАЦІЇ (в якому зокрема вказано про наявність у подружжя [PERSON] та [PERSON] від шлюбу дитини - [PERSON], [INFO]) та виданого на підставі цього рішення суду свідоцтва про розірвання шлюбу від 19 серпня 2015 року. У судовому засіданні представник [PERSON] підтримала вимоги заяви, на запитання суду визнала обставину наявності у [PERSON] та [PERSON] від шлюбу дитини - [PERSON], [INFO], при цьому, відповідно до положень ст.61 ЦПК України - обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З імперативних положень ст.258 ЦК України вбачається: що у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення повинні бути зазначені докази, що підтверджують факт; до такої заяви мають бути додані докази, що підтверджують викладені в заяві обставини. Крім того, відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Також, відповідно до положень ст.61 ЦПК України - обставини, визнані судом загальновідомими не потребують доказування. З положень ст.ст.106-110 СК України вбачається, що виключно за рішенням суду може бути розірвано шлюб подружжя, яке має дітей (в тому числі неповнолітніх). В тому числі ст.ст.106, 107СК України передбачено: розірвання шлюбу органом державної реєстрації актів цивільного стану виключно за заявою подружжя, яке не має дітей; шлюб розривається органом державної реєстрації актів цивільного стану за заявою одного із подружжя, якщо другий із подружжя визнаний безвісно відсутнім або визнаний недієздатним. Згідно з п.п.1, 2, 3 ст.9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" (на який послався сам заявник) імперативно визначено: державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноваженьта у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом; будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до імперативних вимог статті 129-1 Конституції України -Суд ухвалює ріш ення іменем України. Враховуючи викладене, суд вважає, що належить відмовити в задоволенні вимог вказаної заяви, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів, що існує дійсне рішення суду (відповідно до законодавства України), яким розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], [INFO] (які мають дитину), в тому числі з 01.06.2015 року, при цьому, судом враховано, що вимога вказаної заяви фактично заявлена як похідна від визнання легітимним (дійсним) рішення від 01.06.2015 року Гагаринського районного суду м. Севастополя, яке винесене ІМЕНЕМ РОСІЙСЬКОЇ ФЕДЕРАЦІЇ на території України всупереч вимогам діючому законодавства України, в тому числі, вищевказаним положенням Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України". Враховуючи положення ст.88 ЦПК України, суд вважає, що судові витрати по справі у виді судового збору належить зарахувати в доход держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed