Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши у заяві, що з 20.07.2015 р. був прийнятий на роботу в ДП «ММТП» на посаду інженера, в подальшому був переведений на посаду заступника начальника з питань внутришньої безпеки. На підставі заяви з боку засновника ТОВ «Балабан» [PERSON] директором ДП «ММТП» було видано наказ №190 від 10.05.2016 року щодо проведення службового розслідування. Наказом №191 від 10.05.2016 року позивача було відсторонено від виконання повноважень. З наказами він не згоден та просить суд визнати незаконним та скасувати накази №190 та №191 від 10.05.2016 року, негайно допустити [PERSON] до виконання службових обовязків заступника начальника з питань внутришньої безпеки, стягнути з ДП «ММТП» на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 10\~000 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні участь не приймав, надіславши на адресу суду клопотання, в якому просив справу розглянути за участі його представників [PERSON], [PERSON] [PERSON] вимоги підтримав з підстав, зазначених у позові та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Суду пояснила, що строк дії трудового договору між позивачем та підприємством закінчився, позивач був прийнятий на роботу на посаду, не повязану з державною службою. Однак на нього було покладено деякі обовязки, властиві лише державним службовцям. За [PERSON] не було закріплено організаційно розпорядчих функцій, не встановлювався ранг та категорія. [PERSON] не складав присягу. Зазначила, що ДП «ММТП» не є особою публічного права. Також при відстороненні від посади повинен був сплачуватись середній заробіток, однак він не сплачувався та доказів щодо його сплати не має. додатково пояснила, що спір є трудовим, а тому посилання на положення ст. 46 КЗпП є правомірними, просила позовні вимоги задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала. Суду пояснила, що Рішення про проведення службового розслідування було прийнято з метою (наведення перевірки фактів, викладених у заяві засновника ТОВ «Балабан» [PERSON] щодо можливих перешкод діяльності Товариства як учаснику процедур державних закупівель з боку посадових осіб служби морської безпеки порту на підставі Закону країни «Про запобігання корупції» та Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року № 950. Заява [PERSON] містить інформацію щодо можливого тиску на його фірму з боку служби безпеки порту, що може бути розцінене як можливий прояв корупційних діянь з боку посадових осіб порту. Зауважила, що ДП «ММТП» створене на підставі розпорядчого акту органу державної влади - наказу Фонду державного майна України № 81 від 13.11.1991р. та відповідно до загальних положень Статуту ДП «ММТП», Маріупольський порт є державним унітарним підприємством і діє як державне комерційне підприємство, яке засноване на державній власності та належить до сфери управління Міністерства інфраструктури України. Таким чином ДП «ММТП» є юридичною особою публічного права, а посадові особи порту прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. В Розясненнях Міністерства юстиції України від 10.07.2012р. зазначається про випадки неоднозначного трактування окремих положень Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» за відсутності обєктивних для цього підстав. Поширеними є, зокрема, питання щодо віднесення до категорії посадових осіб юридичних осіб публічного права тих чи інших працівників державних чи комунальних установ та організацій. Стосовно цього Мінюст підкреслює, що для вирішення питання щодо визначення поняття «посадова особа» необхідно виходити з правозастосовної практики, яка зазначає, що головним критерієм віднесення особи до кола посадових осіб є наявність в неї організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій. В Постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002р. № 5 та листі Мінюсту України від 18.10.2013р. № 610-0-2- 13/7.2 надаються детальні тлумачення організаційно-розпорядчих та адміністративно - господарських функцій. З огляду на викладене, проведення службового розслідування та відсторонення від виконання повноважень за посадою на підставі Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року № 950 є правомочним. Також зазначила, що [PERSON] був відсторонений від виконання посадових обовязків, а не від роботи, тому посилання позивача на вимоги ст. 312 ЦК України як на підставу для задоволення моральної шкоди вважає необґрунтованими та незаконними оскільки під поняттям "робота" слід розуміти певну працемістку діяльність, яка спрямована на створення чи переробку певного матеріалізованого об'єкту, а також місце конання такої діяльності. Що стосується поняття "посада", то законодавець визначає її, визначену структурою і штатним розписом первинну структурну одиниця юридичної особи, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень, свободою вільного вибору роду занять гарантується також і свободою укладення трудового говору. З 13.06.2016р. після закінчення проведення службового розслідування, Позивач в допущений до виконання службових повноважень за посадою в повному обсязі. Під час проведення службового розслідування оплата позивачу проводилась виходячи з середнього заробітку. Додатково пояснила, що [PERSON] прирівнюється до осіб уповноважених виконувати функції держави, хоча він не є державним службовцем та виконує організаційно розпорядчі функції. На час розгляду справи [PERSON] звільнений згідно вимог трудового законодавства. Враховуючи викладене, на підставі необґрунтованості позовних вимог [PERSON] просила в задоволенні позовних вимог відмовити. В судовому засіданні представниками позивача було заявлено клопотання про витребування посадової інструкції [PERSON], трудового договору, колективного договору, подання голови комісії про відсторонення [PERSON] від виконання обовязків, викликати свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], зобовязання ДП «ММТП» надати супровідний лист та постанову про закриття кримінального провадження. Клопотання представників позивача були частково задоволено, судом вжито заходів по витребуванню в ДП «ММТП» посадової інструкції [PERSON], трудового договору, колективного договору, подання голови комісії про відсторонення [PERSON] від виконання обовязків, супровідного листа та постанови про закриття кримінального провадження. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини: З наказу №217/к від 09.02.2016 року вбачається, що [PERSON] прийнятий на роботу з 10.02.2016 року на посаду заступника директора з безпеки начальника служби морської безпеки ( а. с. 54). Факт проведення перевірки комісією заяви [PERSON] проводилась на підставі Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року № 950, крім письмових матеріалів справи, також підтверджено свідченнями представника відповідача [PERSON] Згідно наказу про припинення трудового договору №827/к від 30.05.2016 року [PERSON] звільнено з посади виконуючого обовязки заступника директор з безпеки, начальника СМБ ДП «ММТП» на підставі ст. 36 КЗпП. Вимоги про поновлення на роботі в своїх позовних вимогах [PERSON] не заявлено, тому суд не може задовольнити позов в частині допущення до виконання обовязків виконуючого обовязки заступника директор з безпеки, начальника СМБ ДП «ММТП». При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами: Відповідно до п.п. 1, 2 Постанови КМ України від 13 червня 2000 р. № 950 «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», відповідно до цього Порядку стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування може бути проведено службове розслідування, зокрема: у разі невиконання або неналежного виконання ними службових обовязків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи обєднанню громадян; у разі недодержання ними законодавства про державну службу, службу в органах місцевого самоврядування, антикорупційного законодавства. Дія цього Порядку не поширюється на уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування осіб, права та обовязки яких в частині додержання службової дисципліни, види заохочення та дисциплінарні стягнення і порядок їх застосування встановлюються дисциплінарними статутами. Рішення щодо проведення службового розслідування приймається вищими посадовими особами України, Першим віце-премєр-міністром України, керівником органу державної влади (посадовою особою), що призначив на посаду особу, уповноважену на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої планується проводитися службове розслідування, керівником органу, в якому працює зазначена особа. Відповідно до положень ч. 4 ст. 81 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, згідно мотивувальної частини ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі від 06 грудня 2017 р. по цивільній справі за позовом [PERSON] №266/1903/16-ц, в якій позивачем заявлено аналогічні позовні вимоги щодо наказів № 190 від 10 травня 2016 р. про проведення службового розслідування, наказу № 191 від 10 травня 2016 р. встановлено, що відповідач ДП «ММТП» функціями здійснення господарсько-правових повноважень і функціями державного органу чи органу місцевого самоврядування не наділений, владних управлінських функцій, як юридична особа публічного права не виконує, і державна форма власності не свідчить щодо належності даної юридичної особи до публічного права. Судове рішення набрало законної сили. Тому вказані обставини доказуванню не підлягають. Враховуючи викладене, суд відкидає твердження представника відповідача про те, що ДП «ММТП» є особою публічного права, та приходить до висновку, що проведення службового розслідування стосовно [PERSON] на підставі Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року № 950 є незаконним. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскільки при винесенні наказів №190 «Про проведення службового розслідування» та №191 «Про відсторонення від виконання повноважень за посадою посадових осіб СМБ», то вказані накази є незаконними та підлягають скасуванню, а позовні вимоги в цій частині задоволенню. Також не підлягають задоволенню вимоги [PERSON] про допущення до виконання обовязків виконуючого обовязки заступника директор з безпеки, начальника СМБ ДП «ММТП» з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як встановлено судом, позивач хоча і був відсторонений від виконання службових повноважень за посадою на строк проведення службового розслідування, але виходив на роботу, йому виплачувався середній заробіток, та ним не доведено, що порушення його прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Тому позов у цій частині задоволенню не підлягає. За вказаних обставин позов підлягає частковому задоволенню. Оскільки рішенням позовні вимоги задоволені частково, а позивач при подачі позову не сплатив судового збору, то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 640,00 гривень (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Outcome: partial