Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить визнати її право власності на земельну ділянку кадастровий номер 6524455100:06:009:0002 площею 12,6223 га, яка знаходиться на території Новотроїцької селищної ради Новотроїцького району Херсонської області, та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане відповідачу [PERSON] 17 грудня 2010 року державним нотаріусом Новотроїцької державної нотаріальної контори Шиман Н.Л. та зареєстроване в реєстрі за №1441 щодо спадщини після [PERSON] , 1922 року народження у вигляді земельної ділянки, розташованої на території Новотроїцької селищної ради Новотроїцького району Херсонської області розміром 12,6223 га кадастровий номер 6524455100:06:009:0002. Зазначила, що вона є власником земельної ділянки площею 12,6223 га, кадастровий номер 6524455100:06:009:0002, яка знаходиться на території Новотроїцької селищної ради Новотроїцького району Херсонської області та належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.08.2017 р. виданого державним нотаріусом Шиман Н.Л. та зареєстрованим в реєстрі за №752. Також зазначає, що її право власності на земельну ділянку зареєстроване 30.08.2017 року, що підтверджується копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.09.2017 року. індексний номер 96432495. Вказує, що на момент смерті її чоловіка проживала разом з ним, тому вступила в фактичне володіння спадковим майном. Також за рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 07.06.2017 року у справі №662/708/17 був встановлений факт спільного проживання її та її чоловіка [PERSON] по день його смерті та встановлений факт відкриття спадщини за місцем його постійного проживання. Проте, брат її чоловіка відповідач [PERSON] оскаржив зазначене рішення суду, оскільки вважає, що земельна ділянка площею 12,6223 га, кадастровий номер 6524455100:06:009:0002, належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину від 17.12.2010 року. Але позивач вважає, що земельна ділянка була об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому не могла бути успадкована відповідачем [PERSON] в повному обсязі, навіть якщо припустити правомірність його спадкування. Крім того, вважає, що її право власності на земельну ділянку належним чином зареєстроване, а отже виникло, тоді як відповідач [PERSON] не зареєстрував свого права власності, а тому воно в нього не виникло. Крім того, свідоцтво про право на спадщину на ім`я відповідача видано неправомірно та підлягає визнанню недійсним оскільки за життя мати її чоловіка [PERSON] не набула права власності на спадкове майно, а отже не могла його передати у спадщину іншому сину відповідачу [PERSON] , а останній її прийняти. З огляду на зазначене вище, позивач просила позов задовольнити. До початку розгляду справи по суті відповідачем [PERSON] подана зустрічна позовна заява, в якій позивач за зустрічним позовом з урахуванням уточнень просить встановити факт постійного проживання прмерлого брата [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] , встановити факт відкриття спадщини за місцем постійного проживання [PERSON] , встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті свого сина [PERSON] , визнати за ним право власності на спадкове майно, визнати недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, що видане [PERSON] 30.08.2017 року та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки за [PERSON] на підставі вказаного свідоцтва. В обґрунтування позовних вимог зустрічної позовної заяви зазначив, що факт постійного проживання [PERSON] з спадкодавцем [PERSON] та факт відкриття спадщини за місцем постійного проживання на момент його смерті спростовується тим, що з 1982 року спадкодавець не проживав з [PERSON] , останні 17 років перед своєю смертю постійно проживав разом зі своєю матір`ю [PERSON] , яка його і хоронила. Після смерті [PERSON] його мати прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Мати померла [INFO] і після її смерті він успадкував все її майно. В тому числі і спірну земельну ділянку, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 17.12.2010 року. З огляду на зазначене вище, позивач за зустрічним позовом просив позов задовольнити. Представник позивача за первісним позовом (представник відповідача за зустрічним позовом) у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позові, просив первісний позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити. Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] та його представник - адвокат Калімбет Т.А. у судовому засіданні позовні вимоги позивача за первісним позовом не визнали в повному обсязі, просили відмовити в його задоволенні, при цьому зустрічний позов просили задовольнити. Представники третіх осіб ПОСП Агрофірма "Тепло-Огарьовське", Новотроїцька державна нотаріальна контора, ГУ Держгеокадастру у Херсонській області до судового засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, повідомлені завчасно, належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Крім того, допитаний в судовому засіданні як свідок позивач за зустрічним позовом [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] є його рідним братом. Приблизно з 1973-1975 р.р. брат проживав разом з матір`ю [PERSON] по день його смерті [INFO] . Мати займалась його похороном, свідок, як брат померлого, допомагав. На похоронах був присутній син померлого [PERSON] [PERSON] , але участі в організації похорону не приймав. [PERSON] за життя не встигла оформити своїх спадкових прав, після померлого сина, так [INFO] померла, але оригінал державного акту на земельну діялнку площею 12 га був у неї, ним вона розпоряджалася на власний розсуд. За рік до смерті [PERSON] свідок забрав матір проживати до себе в м. Кривий Ріг, де доглядав за нею до її смерті, після чого привіз поховати її в с. Захарівка, Новотроїцького району, Херсонської області. Після смерті матері державний акт брата знаходився у нього, але спадщину він не оформлював на протязі трьох років. Потім звернувся до нотаріуса за прийняттям спадщини та отримав свідоцтво про право на спадщину після смерті матері. Яким чином з`явився ще один оригінал державного акту, який належав братові він не знає. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що її покійний батько [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , товаришував з [PERSON] та з його слів вона знає, що у [PERSON] була дружина та двоє синів, з якими він проживав разом до моменту смерті. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що його батько [PERSON] пішов з їхньої сім`ї в 1982-1985 роках, потім неодноразово повертався, але знову йшов від них, тому що він зловживав спиртними напоями. В 1985 році батько пішов жити до своєї матері (бабусі свідка), за адресою [ADDRESS] де і проживав до смерті. Свідок зі своєю матір`ю [PERSON] (первісним позивачем) проживали за адресою [ADDRESS] . В 2002 році батько захворів, на яку хворобу він не знає, мати його не доглядала, доглядав за ним він та бабуся. Витрати на поховання батька несла бабуся [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є дружиною [PERSON] . Брат чоловіка [PERSON] до 1982-1984 р. проживав з дружиною [PERSON] та синами, потім він пішов з сім`ї та став проживати разом з матір`ю [PERSON] . Пізніше він зійшовся з іншою жінкою, але потім знову повернувся до матері, де й прожив до останнього дня свого життя. Державний акт на земельну ділянку отримав в 2001-2002 р.р., про що казав їм. Всі правовстановчі документи зберігались у його матері [PERSON] , яку наприкінці її життя, вона та її чоловік, забрали до себе в м. Кривий Ріг, де доглядали до її смерті. Дружина померлого [PERSON] на похорони до нього не приходила та ним не цікавилась. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він проживає на одній вулиці, де раніше разом проживали [PERSON] та [PERSON] . У 2002 році вони підходили до нього, для того, щоб він обробив їхні земельні ділянки. Після смерті сина, [PERSON] підходила до нього сама за обидві земельні ділянки для обробітку. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що з 1997 року він проживає в с. Захарівка та знав [PERSON] , який проживав разом з батьками [PERSON] та [PERSON] . Спершу помер батько, потім [PERSON] , пізніше [PERSON] . Про те, що [PERSON] та [PERSON] є подружжя, він нічого не знає, так як [PERSON] проживав по вул. Генічеська, а [PERSON] по іншій вулиці в с. Захарівка, спільного господарства вони не вели, разом не проживали. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає в с. Захарівка з 1988 року і була сусідкою [PERSON] та [PERSON] [PERSON] проживав разом з батьками. Деякий час спів мешкав з іншою жінкою, але потім знову повернувся до батьків, де прожив до смерті. З [PERSON] він не проживав, спільного господарства не вів. Його мати [PERSON] приходила до її чоловіка та пропонувала обробляти земельні ділянки її та її сина [PERSON] , але він відмовився. Після чого ці земельні ділянки обробляв [PERSON] . Заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, відповідача [PERSON] , свідків, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет як первісного, так і зустрічного позову, характер спірних правовідносин, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що у задоволенні вимог позивача за первісним позовом слід відмовити, а зустрічний позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (повторно) серії [NUMBER] , виданим відділом РАЦС Новотроїцького районного управління юстиції Херсонської області від 06.12.2007 року (т.1 а.с. 10) . Померлий [PERSON] був чоловіком позивача за первісним позовом [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , що видане Новотроїцьким райбюро РАГС Новотроїцького району Херсонської області 08.01.1968 р., відповідно якого шлюб між нею та померлим був укладений 08 січня 1968 року (т.1 а.с. 8). Крім того, померлий [PERSON] був рідним братом відповідача за первісним позовом [PERSON] , що підтверджується їх свідоцтвами про народження, де в графі мати зазначено [PERSON] , в графі батько зазначено [PERSON] (т.1, а.с.215, 216) Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 12,6223 га, що розташована на території Новотроїцької селищної ради Новотроїцького району Херсонської області, що належала померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ХС №020521, виданого Новотроїцькою селищною радою 03.10.2002 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №824 (т.1 а.с.9). За доводами первісної позовної заяви позивач [PERSON] вважає, що зазначена земельна ділянка була об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому не могла бути успадкованою відповідачем у повному обсязі, навіть якщо припустити правомірність його спадкування. Проте, відповідно до положень статей 6, 17 ЗК України 1992 року, Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15 «Про приватизацію земельних ділянок», Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадян (затверджений наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 лютого 1993 року № 10) і ст. 22 КпШС України, які були чинними на час приватизації [PERSON] земельної ділянки, земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства, садівництва, дачного і гаражного будівництва, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку у земельному фонді. Також згідно пункту 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 06 квітня 2004 року N 7 відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Крім того, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , який є сином позивача за первісним позовом та померлого [PERSON] , пояснив суду, що його батьки разом не проживали з 1985 року, не вели спільного господарства і в шлюбі не жили, батько з цього часу і до моменту своєї смерті проживав зі своєю матір`ю [PERSON] . Цей факт також підтвердили свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Таким чином, земельна ділянка, набута [PERSON] 03 жовтня 2002 року, була його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, відповідно жодних прав на підставі державного акта на землю у позивача за первісним позовом не виникло. Також, за доводами первісної позовної заяви позивач [PERSON] вважає, що право власності на Ѕ частину спірної земельної ділянки, успадкованої після смерті її чоловіка, вона набула з 30.08.2017 року (дата отримання нею свідоцтва про право на спадщину), а відтак з цієї дати спірна земельна ділянка належить їй в повному обсязі. Судом відзначається, що для прийняття спадщини відповідно до вимог ст. 549 ЦК Української РСР (що був чинний станом на момент смерті [PERSON] ) визнається,\~що спадкоємець\~прийняв спадщину: 1)\~якщо він\~фактично вступив\~в управління\~або володіння\~спадковим майном; 2)\~якщо він\~подав державній\~нотаріальній конторі\~за місцем\~відкриття спадщини\~заяву про\~прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до матеріалів спадкової справи №294/2017 заява [PERSON] про прийняття спадщини після смерті її чоловіка [PERSON] була подана нотаріусу лише 30.08.2017 року (т.1 а.с. 191), тобто з пропуском шестимісячного строку встановленого ст.549 ЦК Української РСР. Також позивачем за первісним позовом не надано суду доказів, що вона втупила в управління та володіння земельною ділянкою. Таким чином, жодних дій які б свідчили про прийняття [PERSON] спадщини після смерті свого чоловіка [PERSON] не вчинила, тому вона не може бути визнана такою, що прийняла спадщину, відповідно, позовна вимога первісної позовної заяви про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку, задоволенню не підлягає. Також позивач за первісним позовом просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане [PERSON] , мотивуючи ці вимоги тим, що він отримав у спадщину земельну ділянку після смерті його матері (та матері чоловіка позивача) [PERSON] , яка нібито прийняла спадщину після смерті свого сина та її чоловіка, але не оформила своїх спадкових прав. Проте, на її думку, [PERSON] за життя не набула права власності на спадкове майно, а отже не могла передати його у спадщину відповідачу [PERSON] , а останній прийняти її. Оцінюючи такі доводи позивача за первісним позовом суд зазначає наступне. Відповідно до п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. N 18/5 N (яка була чинна станом на момент смерті [PERSON] ) доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] пояснили, що померлий [PERSON] до моменту смерті проживав з матір`ю [PERSON] , яка після смерті сина отримала у володіння оригінал державного акта про право приватної власності на землю, протягом двох років передавала землю в оренду та отримувала орендну плату. [INFO] [PERSON] Фомівна померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Довгинцівським відділом РАЦС Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області від 13.11.2006 року (т.1 а.с. 206). Відповідно до п.187 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України N 20/5 від 03.03.2004 року (яка була чинна станом на момент смерті [PERSON] ) місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до вимог ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. \~ \~ \~ \~Відповідно до довідки Новотроїцької селищної ради №2113 від 23.09.2010 року, яка перебуває в матеріалах спадкової справи після смерті [PERSON] , остання проживала та була зареєстрована за адресою с.Захарівка, Новотроїцького району з 1956 року по день смерті. \~ \~ \~ \~ Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 06.12.2010 року по справі №2-11 [PERSON] визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] (т.1 а.с.206). \~ \~ \~ \~Після чого, 17.12.2010 року [PERSON] звернувся до Новотроїцької державної нотаріальної контори Херсонської області з заявою про прийняття спадщини та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.12.2010 року. Свідоцтво про право на спадщину лише посвідчує наявність відповідного права, і не породжує, не змінює і не припиняє певні права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак, свідоцтво видається на підтвердження існування права і такий посвідчувальний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. Таким чином, на підставі вищевикладеного суд вважає, що [PERSON] правомірно успадкував земельну ділянку, а тому підстави для визнання недійсним виданого йому свідоцтва про право на спадщину за законом відсутні. В свою чергу, відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] , звернувся до суду з зустрічним позовом про встановлення факту постійного проживання, встановлення місця відкриття спадщини, встановлення факту прийняття спадщини, визнання дійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на спадкове майно, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та скасування державної реєстрації. \~ \~ \~ \~Суд зауважує, що відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Разом з тим, позивач за зустрічним позовом [PERSON] просить суд встановити факти, які не породжують для нього юридичні наслідки, тобто від них не залежить виникнення, зміна або припинення його особистих чи майнових прав, оскільки судом встановлено, що він правомірно і у законний спосіб успадкував земельну ділянку після смерті своєї матері. Щодо позовної вимоги про визнання дійсним виданого [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом, то такий спосіб захисту не передбачений ст.16 ЦК України та не відповідає можливим способам захисту судом цивільних прав та інтересів. Свідоцтво про право на спадщину видане [PERSON] є дійсним і без визнання цієї обставини судом. \~ \~ \~ \~Також не підлягає задоволенню і позовна вимога зустрічної позовної заяви про визнання права власності на земельну ділянку, оскільки [PERSON] вже є власником такої земельної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Таким чином, у викладеній вище частині вимоги зустрічної позовної заяви задоволенню не підлягають. Разом з тим, позивач за зустрічною позовною заявою просить суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, що видане [PERSON] 30 серпня 2017 року після смерті її чоловіка [PERSON] на належну йому земельну ділянку та скасувати державну реєстрацію на підставі зазначеного свідоцтва. Суд вважає, що такі вимоги зустрічної позовної заяви підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вже встановлено судом, що для прийняття спадщини відповідно до вимог ст. 549 ЦК Української РСР, що був чинний станом на момент смерті [PERSON] , відповідач за зустрічним позовом [PERSON] мала фактично вступити в управління або володіння спадковим майном або в шестимісячний строк подати державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Проте, [PERSON] подала таку заяву з пропуском шестимісячного строку встановленого ст.549 ЦК Української РСР, а доказів вступу в управління та володіння земельною ділянкою не надала, тому вона вважається такою, що спадщину після смерті свого чоловіка не прийняла. Таким чином, суд вважає, що державний нотаріус Новотроїцької державної нотаріальної контори Шиман Н.Л. безпідставно видала [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом від 30 серпня 2017 року, що зареєстроване в реєстрі за №752, спадкова справа №294/2017 щодо спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у вигляді земельної ділянки. Крім того, на момент видачі вказаного свідоцтва вже було видане інше свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме 17.12.2010 року таке свідоцтво видане [PERSON] . Листом Відділу у Новотроїцькому районі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області №0-21-0.32-123/115-18 від 21.02.2018 року повідомлено, що відповідно до Порядку здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №439 від 06.05.2009 року «Про деякі питання посвідчення права власності на земельну ділянку», на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №1441 від 17.12.2010р. (спадкоємець [PERSON] ), державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ХС №020521 від 03.10.2002 року з відміткою нотаріуса про перехід права власності на земельну ділянку до [PERSON] Відділом Держкомзему у Новотроїцькому районі Херсонської області 20.05.2011 р. за №6524455100060090002:3:2 було здійснено реєстрацію переходу права власності на земельну ділянку до [PERSON] шляхом проставлення відповідної відмітки. Оригінал державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ХС №020521 від 03.10.2002 року з відміткою нотаріуса про перехід права власності на земельну ділянку до [PERSON] та відміткою Відділу Держкомзему у Новотроїцькому районі Херсонської області про реєстрацію в Поземельні й книзі 20.05.2011 р. за №6524455100060090002:3:2 був наданий позивачем за зустрічним позовом та оглянутий в судовому засіданні. Таким чином, суд вважає, що реєстрація права власності на земельну ділянку за [PERSON] була проведена згідно вимог діючого на той час законодавства та на даний час є дійсною. Одночасне існування державної реєстрації кількох прав власності на одну земельну ділянку суперечить засадам офіційного визнання і підтвердження державою фактів виникнення прав на нерухоме майно, є порушенням чинного законодавства та інтересів позивача за зустрічним позовом, за яким право власності на земельну ділянку зареєстровано первинно та не припинялося. \~ \~ \~ \~Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 823/378/16, провадження № 11-374апп18 \~ \~ \~ \~Таким чином, суд вважає, що позовна вимога зустрічної позовної заяви про скасування державної реєстрації земельної ділянки за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.08.2017 року також підлягає задоволенню. Відповідно до ст.ст.12, 81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене вище, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та підстав як первісного, так і зустрічного позову, наданих учасниками справи доказів, та оцінивши наявні докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності, суд прийшов до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог первісного позову [PERSON] , які слід залишити без задоволення, та про часткове задоволення зустрічного позову [PERSON] . Відповідно до ч. 1ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до вимог ч.1 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial