Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

До Київського районного суду м. Одеси 16.05.2017 року звернулось Публічне акціонерне товариство « УкрСиббанк» з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартири [ADDRESS], в рахунок погашення заборгованості [PERSON] ( помер [INFO]) за кредитним договором №11039715000 від 13.09.2006 року у розмірі 14808,88 дол. США, з спадкоємців [PERSON], [PERSON], [PERSON], в інтересах якого діє його мати [PERSON]. Свої вимоги представник позивача - [PERSON], у судовому засіданні обґрунтовував тим, що після смерті боржника [PERSON], право власності на іпотечне майно отримали спадкоємці - [PERSON] у розмірі 2/5 частки , [PERSON] у розмірі 2/5 частки та неповнолітній [PERSON] у розмірі 1/5 частки. Відповідачі до судових засідань не з'являлись, повідомлялись належним чином за місцем їх реєстрації , а тому суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутністю відповідачів на підставі доказів, які містяться у матеріалах справи. Правовідносини яки виникли між сторонами і стосуються звернення стягнення на предмет іпотеки по кредитному договору врегульовані Цивільним кодексом України ( далі - ЦК) та законом України . від 5 червня 2003 р. № 898-IV «Про іпотеку». Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. . Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Змістом чч. 1, 2 ст. 590 ЦК України визначено порядок дій заставодержателя (іпотекодержателя) щодо захисту свого права у разі, коли основне зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін). У такому разі заставодержатель набуває право звернення до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави. Також, відповідно до ч. 1 ст. 33 ЗУ « Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. Як встановлено судом 13.09.2006 року між АКІБ « УкрСиббанк ( у 2008 році змінена назва на ПАТ « УкрСиббанк») та [PERSON] укладений договір про надання споживчого кредиту №11039715000, згідно якого [PERSON] отримав у кредит 40000 ( сорок тисяч) доларів США та зобов'язався повернути кредит, проценти за користування грошима та комісії до 13 вересня 2027 року, шляхом сплати щомісячних платежів (а/с 5). У розділі 11 договору сторони визначили, що у випадку невиконання Позичальником умов договору у Банку виникає право на дострокове повернення кредиту шляхом застосування процедури направлення повідомлення, після чого термін повернення кредиту вважається таким що настав ( у випадку отримання повідомлення на 32 день, а при неотриманні повідомлення на 42 день з дня направлення). В забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором 13.09.2006 року між Банком та Позичальником був укладений іпотечний договір , посвідчений приватним нотаріусом Главацької В.А. за реєстровим №2306, яким було передано в іпотеку нерухоме майно: трьохкімнатна квартира [ADDRESS] (а/с 15). З довідці-розрахунку наданого Банков у підтвердження невиконання боржником грошових зобов'язань ( а/с 19) вбачається, що останній платіж за кредитом було здійснено 10.11.2008 року а останній платіж по сплаті процентів за користування кредитом зараховано 02.04.2010 року, у зв'язку із чим виникла заборгованість у загальному розмірі 14808,88 доларів США. [INFO] позичальник - [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] виданий 10.03.2010 року ( а/с 23). Відповідно до витягу з прав власності на нерухоме майно від 13.04.2017 року квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності: [PERSON] у розмірі 2/5 частки власності на підставі свідоцтво на право на спадщину від 27.10.2010 року; [PERSON] у розмірі 2/5 частки власності на підставі свідоцтво на право на спадщину від 27.10.2010 року та [PERSON] у розмірі 2/5 частки власності на підставі свідоцтво на право на спадщину від 17.02.2011 року ( а/с24). За змістом ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені ч.ч. 2, 3 цієї статті, позбавляється права вимоги. Статтею 17 Закону України від 5 червня 2003 р. № 898-IV «Про іпотеку» передбачено підстави припинення іпотеки, однак такої підстави, як смерть іпотекодавця, положення зазначеної норми не містять. Відповідно до ст. 23 цього Закону у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом України : якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Таким чином, якщо боржник та іпотекодавець - одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця в разі порушення боржником своїх зобов'язань переходять обов'язки іпотекодавця у межах вартості предмета іпотеки. Аналізуючи вищезазначені цивільно-правові норми слід дійти висновку про те, що правила ст. 1281 ЦК України регулюють порядок пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців щодо виконання зобов'язань спадкодавця перед своїм кредитором, а не порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Строк, в межах якого іпотекодержатель може звернутися з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлюється загальними положеннями про позовну давність (глава 19 ЦК України) (постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 17 лютого 2016 р. у справі № 6-31цс16; та від 2 березня 2016 р. у справі № 6-1286цс16). Пунктом 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Зазначене роз'яснення стосується і позасудового порядку вирішення спорів, і в разі звернення з відповідним позовом до суду. Офіційне тлумачення статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" надано також і в Рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 (справа про захист прав споживачів кредитних послуг). Таким чином, в даному випадку при застосування до правовідносин положень норм Цивільного кодексу України та Закону України « Про іпотеку» суд не враховує наявність порушення терміну звернення боржника до спадкоємців, яка передбачена ст.. 1281 ЦК, а застосовує загальні норми відповідальності спадкоємців визначені у положеннях ст.. 1282 ЦК. Одночасно з цим суд, застосовує до даних правовідносин пов'язаних із зверненням стягнення на предмет іпотеки як наслідок порушення грошового зобов'язання по споживчому кредитному договору, загальний строк позовної давності, який у відповідності до вимог ч. 1 ст. 257 ЦК визначена у три роки ( договором не встановлений пролонгований строк позовної давності). Враховуючи, що право дострокового стягнення заборгованості у Банку виникло з грудня 2008 року ( перший місяць після невиконання умов договору з боку позичальника) та враховуючи встановлений договором порядок дострокового повернення несплаченої частини кредиту ( зазначений максимум у 42 дні з дня відправлення повідомлення), суд приходить до висновку, що на момент звернення до суду - 16.05.2017 року, сплив строк позовної давності стягнення простроченої заборгованості по кредитному договору договором №11039715000 від 13.09.2006 року. Зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки ( як забезпечення основного зобов'язання). На підставі викладеного та

Outcome: dismissed