Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Згідно позовної заяви, відповідно до укладеного договору № б/н від 07 грудня 2012 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 1800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Як зазначає позивач, щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Позивач вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затвердженими наказом №СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті https://privatbank.uа/terms/pages/70/, складає між ним та банком Договір, що, як зазначає позивач, підтверджується підписом у заяві. Згідно позовної заяви, при укладанні Договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В позовній заяві позивач зазначив, що банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті https://privatbank.uа/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою». При цьому, як зазначено в позовні й заяві, пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п.1.1.2.3 до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операцій по картрахункам. Позивач вказує, що відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. При цьому, як вказано в позовній заяві, відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п.2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг, - У разі невиконання зобов`язань за Договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Позивач зазначає, що власник карти зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг. Також, в позовній заяві зазначено, що відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 0 від суми позову. Як зазначає позивач, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Згідно позовної заяви, відповідно до п.2.1.1.12.9 «Правил користування платіжною карткою», боржник доручає списувати з будь якого рахунку відкритого в Банку зокрема з картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобов`язань. Відповідно до п.1.1.2.4 «Умов та правил надання банківських послуг» за незгодою зі зміною Правил та/або «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті https://privatbank.uа/terms/pages/70/ позичальник зобов`язується надати банку письмову заяву про розірвання цього Договору та погасити виниклу перед Банком заборгованість. Також, позивач зазначає, що на підставі п.1.1.3.2.3 «Умов та правил надання банківських послуг», банк має право на зміну Тарифів, які викладені на банківському сайті https://privatbank.uа/terms/pages/70/, а також інших умов обслуговування рахунків. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно п.2.1.1.3.5 «Умов та правил надання банківських послуг» клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків Клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах сум, підлягаючих сплаті банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами Клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку. Позивач в позовній заяві також вказує, що відповідно до п.2.1.1.12.11 «Правил користування платіжною карткою», банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у встановленої банком частині в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим Договором. Згідно п.1.1.3.2.2 «Умов та правил надання банківських послуг» у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного Договору та/або у разі виникнення овердрафту банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов`язків в цілому або у встановленою банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов`язків та інших обов`язків за цим Договором. При цьому, як зазначено в позовній заяві, у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 31 грудня 2019 року має заборгованість - 361620,61 грн., яка складається з наступного: 1795,95 грн. - заборгованість за кредитом; 352474,66 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7350,00 грн. - заборгованість за пенею; 0,00 грн. - заборгованість за комісією; Позивач зазначає, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. У зв`язку з чим, заборгованість до стягнення становить 134517,66 грн., яка складається з наступного: 1795.95 грн. - заборгованість за кредитом; 132721,71 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 07 грудня 2012 року по 29 червня 2018 року. Як вказано в позовній заяві, на момент звернення позивача до суду відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Позивач зазначає, що пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним договором відповідач порушив норми законодавства та умови кредитного договору, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 134517,66 грн. за кредитним договором № б/н від 07 грудня 2012 року, яка складається з наступного: 1795,95 грн. - заборгованість за кредитом; 132721,71 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 07 грудня 2012 року по 29 червня 2018 року. Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Представником позивача разом з позовною заявою подано, передбачене 1 статті 276 ЦПК України, клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.42) Також, в матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності, в якому представник також зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.43). Ухвалою Ананьївського районного суду Одеської області від 27 лютого 2020 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та надано позивачу та відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву або звернення до суду з зустрічною позовною заявою. Зазначену ухвалу, разом з копією позовної заяви та додатків до неї, було направлено на адресу відповідача з супровідним листом за вихідним №491/152/20/1634/2020 від 27 лютого 2020 року (а.с.50). Відповідачем [PERSON] , ухвалу суду про відкриття провадження у справі разом з копію позовної заяви та додатків до неї було отримано 31 серпня 2020 року, про що свідчить «Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення…» (а.с.63), в якому міститься розписка [PERSON] про отримання листа суду за вихідним №491/152/20/1634/2020. 18 вересня 2020 року на адресу надійшло клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи письмових доказів (а.с.64), в якому представник позивача проси долучити до матеріалів справи: 1) виписку по картковому рахунку (а.с.65-68); 2) витяг з Умов та правил надання банківських послуг в редакції, яка діяла на момент укладення кредитного договору (а.с.69-75); 3) внутрішньобанківський наказ про затвердження Умов та правил надання банківських послуг (а.с.76-77); 4) довідку про зміну умов кредитування (а.с.78); 5) довідку про видані картки клієнту (а.с.79). В подальшому 25 вересня 2020 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву (а.с.89-90), в якому відповідачка зазначила, що позовні вимоги позивача вона не визнає та просить суд відмовити в задоволенні позову, у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Також, 25 вересня 2020 року до суду надійшла заява [PERSON] (а.с.87-88) про застосування у справі наслідків пропуску позивачем строків позовної давності. Суд при розгляді справи не враховує відзив відповідача на позовну заяву, виходячи з наступного. Так, як було зазначено ухвалою Ананьївського районного суду Одеської області від 27 лютого 2020 року було відкрито провадження по справі та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідачем ухвалу про відкриття провадження у справі було отримано 31 серпня 2020 року, що підтверджується розпискою відповідача у «Рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення…» (а.с.63) про отримання листа суду за вихідним №491/152/20/1634/2020 (а.с.50). Частиною 1 статті 123 ЦПК України визначено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тобто, п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву для відповідача почав свій перебіг з 1 вересня 2020 року, закінчення зазначеного строку припадає на 15 вересня 2020 року. Частиною 2 статті 125 ЦПК України визначено, що якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. При цьому, 15 вересня 2020 року припадало на вівторок та не було святковим чи іншим неробочим днем. Відзив на позовну заяву надійшов до суду 25 вересня 2020 року, що підтверджується датою реєстрації відзиву канцелярією суду як вхідного документу, яка міститься в штампі реєстрації вхідної кореспонденції. Відповідно до положень частини 6 статті 125 ЦПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку. При цьому, з відбитку календарного штемпелю, який міститься на поштовому конверті, в якому до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву (а.с.91), вбачається, що відповідачем лист з відзивом на позовну заяву було подано до відділення поштового зв`язку 23 вересня 2020 року, тобто з порушенням визначеного судом п`ятнадцятиденного терміну. Відзив на позовну заяву місить посилання відповідачки на те, що ухвалу суду про відкриття провадження у справі нею отримано лише 14 вересня 2020 року. Проте, зазначене твердження не підтверджено жодними доказами та спростовується розпискою відповідачки у «Рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення…» (а.с.63) про отримання листа суду за вихідним №491/152/20/1634/2020 (а.с.50), яким на її адресу було направлено копію ухвали суду від 27 лютого 2020 року про відкриття провадження у справі. Будь-яких інших пояснень причин несвоєчасного подання до суду відзиву на позовну заяву сам відзив не містить. Частиною 1 статті 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Проте, заяв або клопотань відповідача про поновлення строку подання відзиву до суду не надходило. Частиною 2 статті 126 ЦПК України визначено, що документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. У відповідності до частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з того, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу кредиту, які регулюються Цивільним кодексом України. З приводу заяви відповідача про застосування справі наслідків пропущення позивачем строків позовної давності слід зазначити наступне. Позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 7 грудня 2012 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 1800,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Як зазначає позивач, щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Позивач вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затвердженими наказом №СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті https://privatbank.uа/terms/pages/70/, складає між ним та банком Договір, що, як зазначає позивач, підтверджується підписом у заяві. Згідно позовної заяви, при укладанні Договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В позовній заяві позивач зазначив, що банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті https://privatbank.uа/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою». При цьому, як зазначено в позовні й заяві, пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п.1.1.2.3 до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операцій по картрахункам. Позивач вказує, що відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. При цьому, як вказано в позовній заяві, відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п.2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг, - У разі невиконання зобов`язань за Договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Позивач зазначає, що власник карти зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг. Також, в позовній заяві зазначено, що відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 0 від суми позову. Як зазначає позивач, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Згідно позовної заяви, відповідно до п.2.1.1.12.9 «Правил користування платіжною карткою», боржник доручає списувати з будь якого рахунку відкритого в Банку зокрема з картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобов`язань. Відповідно до п.1.1.2.4 «Умов та правил надання банківських послуг» за незгодою зі зміною Правил та/або «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті https://privatbank.uа/terms/pages/70/ позичальник зобов`язується надати банку письмову заяву про розірвання цього Договору та погасити виниклу перед Банком заборгованість. Також, позивач зазначає, що на підставі п.1.1.3.2.3 «Умов та правил надання банківських послуг», банк має право на зміну Тарифів, які викладені на банківському сайті https://privatbank.uа/terms/pages/70/, а також інших умов обслуговування рахунків. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно п.2.1.1.3.5 «Умов та правил надання банківських послуг» клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків Клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах сум, підлягаючих сплаті банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами Клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку. Позивач в позовній заяві також вказує, що відповідно до п.2.1.1.12.11 «Правил користування платіжною карткою», банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у встановленої банком частині в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим Договором. Згідно п.1.1.3.2.2 «Умов та правил надання банківських послуг» у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного Договору та/або у разі виникнення овердрафту банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов`язків в цілому або у встановленою банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов`язків та інших обов`язків за цим Договором. При цьому, як зазначено в позовній заяві, у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 31 грудня 2019 року має заборгованість - 361620,61 грн., яка складається з наступного: 1795,95 грн. - заборгованість за кредитом; 352474,66 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7350,00 грн. - заборгованість за пенею; 0,00 грн. - заборгованість за комісією; Позивач зазначає, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. У зв`язку з чим, заборгованість до стягнення становить 134517,66 грн., яка складається з наступного: 1795.95 грн. - заборгованість за кредитом; 132721,71 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 07 грудня 2012 року по 29 червня 2018 року. При цьому, відповідно до частини 1 статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільним кодексом України визначено, що позовна давність поділяється на загальну та спеціальну. Так, згідно частини 1 статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 статті 258 ЦК України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено вимоги до яких застосовується загальна позовна давність в три роки, а саме про стягнення заборгованості за кредитом та заборгованості за процентами за користування кредитом. Слід звернути увагу на те, що відповідно до положень частини 1 статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позивач в якості обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 7 грудня 2012 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 1800,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Також, позивач зазначив, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затвердженими наказом №СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті https://privatbank.uа/terms/pages/70/, складає між ним та банком Договір, що, як зазначає позивач, підтверджується підписом у заяві. При цьому, до позовної заяви додано витяг з «Умов та правил надання банківських послуг», затверджених наказом від 6 березня 2010 року №СП-2010-256 (а.с.10-33). Згідно пункту 1.1.7.31 «Умов та правил надання банківських послуг», які, як зазначає позивач, разом з анкетою-заявою (а.с.8), а також «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті https://privatbank.uа/terms/pages/70/, складають договір, укладений між позивачем та відповідачем, сторони домовились про те, що строк позовної давності відносно вимог банку щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, витрат банку, складає 50 років. Проте, відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки «Умови та правила надання банківських послуг», що розміщені на офіційному сайті позивача (https://privatbank.uа/terms/pages/70/) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (12 грудня 2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (19 лютого 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Твердження щодо мінливості «Умов та правил надання банківських послуг» підтверджується також тим, що безпосередньо представником позивача разом з клопотанням про долучення письмових доказів, яке надійшло до суду 18 вересня 2020 року (а.с.64) надано інший витяг з «Умов та правила надання банківських послуг» (а.с.69-75), який значно відрізняється від того витягу з «Умов та правил надання банківських послуг», який було надано позивачем разом з позовною заявою. Так, наприклад, пунктом 1.1.7.12 «Умов та правил надання банківських послуг», наданих разом з позовною заявою (а.с.21), визначено, що договорі діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. При цьому, в «Умовах та правилах надання банківських послуг», наданих представником позивача разом з клопотанням про долучення письмових доказів (а.с.64, 69), пункт 1.1.7.12 взагалі відсутній. Крім того, слід зауважити що перевіркою тексту «Умов та правил надання банківських послуг», які були чинні станом на 1 грудня 2012 року, розміщених на офіційному сайті позивача за адресою в мережі Інтернет https://privatbank.uа/terms/pages/70/ встановлено, що вони не відповідають, а ні тим, що були надані позивачем разом з позовною заявою, ані тим, які були надані разом з клопотанням про долучення письмових доказів. Так, наприклад «Умови та правила надання банківських послуг», які були чинні станом на 1 грудня 2012 року, розміщені на офіційному сайті позивача за адресою в мережі Інтернет https://privatbank.uа/terms/pages/70/ містять пункт 1.1.111, в якому зазначено, що сервіс «Миттєва розстрочка» - це послуга Банку, яка надається держателям платіжних карт "Універсальна" та "Універсальна GOLD" на умовахтерміновості, платності і зворотності. Терміновість кредиту визначається кількістю платежів, яку вибрав Клієнт, але не більше 24 платежів. Платність визначається комісією за користування кредитом, яка сплачується одночасно з погашенням кредиту рівними частинами з кожним платежем. Повернення визначається вимогою погасити кредит не більше, ніж за вибрану Клієнтом кількість платежів. Повернення кредиту з використанням сервісу «Миттєва розстрочка», здійснюється шляхом встановленням Клієнтом регулярного платежу з картки Клієнта в розмірі щомісячного платежу по кредиту і проводиться Банком на підставі договірного списання. В той час, як в «Умовах та правилах надання банківських послуг», наданих представником позивача разом з клопотанням про долучення письмових доказів (а.с.64, 69), а також наданих разом з позовною заявою пункт 1.1.111 взагалі відсутній. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу «Умови та правила надання банківських послуг», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про продовження строків позовної давності за вимогами банку, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем «Умови та Правила надання банківських послуг ПРИВАТБАНКУ», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123). Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36). Суд вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКУ», розміщені на сайті: https://privatbank.uа/terms/pages/70/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються не містять його підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 7 грудня 2012 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді положення щодо збільшення строків позовної давності за вимогами банку. Аналогічні висновки можливо зробити про те, що не може слугувати належним доказом дії тих чи інших «Умов та правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКУ» на момент укладення спірного договору роздруківка внутрішньобанківського наказу про затвердження умов та правил надання банківських послуг (а.с.76-77), оскільки зазначений доказ також є мінливим та його зміст цілком залежить від позивача. Крім того, навіть зазначений наказ не відповідає тому витягу з «Умов та правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКУ», який наданий позивачем разом з клопотанням про долучення письмових доказів, оскільки, наприклад, роздруківка наказу містить положення про доповнення «Умов та правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКУ» пунктом 1.1.110 щодо «Сплячих депозитів» (а.с.77) в той час, як сам наданий позивачем витяг з «Умов та правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКУ» такого пункту взагалі не містить. Також, слід зазначити, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] позивач - АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Аналогічна правова позиція, щодо невизнання витягу «Умов та правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКУ» належним доказом, викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17. Таким чином, суд вважає, що при розгляді справи та, зокрема, вирішення питання про наявності підстав для застосування наслідків пропущення позивачем строків позовної давності слід виходити з того, що в спірних правовідносинах підлягає застосуванню загальна позовна давність, визначена статтею 257 ЦК України. При цьому, відповідно до частини статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Частиною 1 статті 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до частини 5 статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Абзацом 2 частини 5 статті 261 ЦК України визначено, що за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Позивач зазначає, що відповідно до укладеного договору №б/н від 7 грудня 2012 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 1800,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зазначений факт сторонами у справі не оспорювався. Представником позивача разом з клопотанням про долучення письмових доказів надано до суду довідку про видані картки клієнту (а.с.79), відповідно до якої за договором №б/н ,укладеним між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] , остання отримала картку № [NUMBER] з датою відкриття 7 грудня 2012 року та строком дії до серпня 2016 року. Згідно положень ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 2 статті 526 ЦК України визначено, що виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Зі змісту зазначених норм вбачається, що для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Абзацом 2 частини 1 статті 1048 ЦК України визначено, що у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. При цьому, позовна заява будь-яких відомостей про те, в якій строки мають сплачуватись проценти не містить, а як зазначалося вище «Умови та правила надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКУ», не можуть бути визнані належним доказом, у зв`язку з чим положення, які в них містяться, щодо порядку погашення заборгованості за кредитом, в тому числі відсотків за кредитом не можуть бути застосовані. Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З наведеного вбачається, що припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строкукредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу). У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16. При цьому, з урахуванням загального строку кредитування, що відповідає строку дії картки, отриманої відповідачем, тобто серпня 2016 року та положень абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України, останній черговий платіж за кредитним договором №б/н від 7 грудня 2012 року мав бути здійснений відповідачем до кінця серпня 2016 року і саме ця дата є початком перебігу позовної давності, як за останнім з чергових платежів, так за зобов`язанням відповідача за кредитним договором в цілому. Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою 12 лютого 2020 року, про що свідчить інформація, яка міститься на конверті (а.с.44), в якому до суду надійшла позовна заява з додатками. З наведеного вбачається, що позивачем пропущено строки позовної давності. Така позиція узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду зробленими у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18). Слід також, зауважити, що відповідно до частини 1 статті 263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється: 1) якщо пред`явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила); 2) у разі відстрочення виконання зобов`язання (мораторій) на підставах, встановлених законом; 3) у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини; 4) якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан. Проте, позивачем будь-яких обставин, які б свідчили про те, що перебіг позовної давності за його вимогами зупинявся, в позовній заяві не наведено. Крім того, відповідно до частини 1 статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. З цього приводу слід зазначити, що в даному випадку обставинами, які б свідчили про визнання відповідачем свого боргу або іншого обов`язку, слід вважати виконання ним своїх зобов`язань за договором №б/н від 7 грудня 2012 року, зокрема внесення платежів на погашення кредиту та процентів за користування ним. При цьому, з логічного тлумачення змісту ч.1 ст.264 ЦК України вбачається, що переривання строків позовної давності можливо лише в межах таких строків. Позивачем до позовної заяви додано розрахунок заборгованості за кредитним договором №б/н від 7 грудня 2012 року (а.с.5-7), проте суд звертає увагу на те, що зазначений документ не може бути визнаний належним доказом, оскільки складений позивачем та носить суто інформативний характер. При цьому, згідно частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Згідно пункту 62 «Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним в Постанові від 30 січня 2018 року у справі №161/16891/15-ц та Постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18. При цьому, разом з клопотанням про долучення письмових доказів (а.с.64) представником позивача надано суду виписку по рахунку [PERSON] за договором №б/н станом на 7 липня 2020 року (а.с.65-68) З якої вбачається, що 7 грудня 2020 року по рахунку за карткою [NUMBER] [PERSON] було встановлено кредитний ліміт 1800 гривень 00 копійок, того ж дня - 7 грудня [PERSON] було знято готівкою з зазначеного рахунку 1000 гривень 00 копійок кредитних коштів (комісія банку склала 40 гривень 00 копійок). В подільшому [PERSON] знімала з рахунку кошти: 8 грудня 2012 року - 300 гривень 00 копійок (комісія - 15 гривень 00 копійок), 8 грудня 2012 року 100 гривень 00 копійок (комісія - 5 гривень) та 9 грудня 2012 року - 300 гривень 00 копійок (комісія 15 гривень 00 копійок). В подальшому, згідно зазначеної виписки, операції за картковим рахунком здійснювались виключно позивачем, шляхом списання відсотків за користування кредитом, нарахування неустойки, та здійснення інших операцій. У період з 10 грудня 2012 року по 7 липня 2020 року, згідно наданої позивачем виписки (а.с.65-68), відповідачем будь-яких дій за картковим рахунком, зокрема таких, які б свідчили про визнання відповідачем свого боргу, не вчинялося, що вказує на те, що строки позовної давності відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України не переривалась. Також, згідно частини 2 статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Проте, матеріали справи не містять будь-яких відомостей про те, що позивач раніше звертався до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 7 грудня 2012 року. Клопотань про поновлення строків позовної давності від позивача до суду не надходило. Частиною 4 статті 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи викладене, в задоволенні позовних вимог АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості слід відмовити, у зв`язку з спливом строків позовної давності. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: dismissed