Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

Волинська обласна психіатрична лікарня № 1 м. Луцька в особі лікаря психіатра відділення № 2 [PERSON] звернулась до суду з заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO] до психіатричного закладу в примусовому порядку. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON], [INFO], рішенням Луцького міськрайонного суду від 12.04.2005 року визнана недієздатною і над нею призначено опікуна [PERSON], [INFO], який проживає у [INFO]. Була госпіталізована в Волинську обласну психіатричну лікарню №1 м.Луцька 05.09.2016 року о 11.00 год. за рішенням чергового лікаря-психіатра та письмовою заявою опікуна [PERSON]. З заяви опікуна, відомо що, хвора кудись ходить і не знає, що говорить, чує голоси, агресивна, постійно робить зауваження людям, погано спить, дуже збуджена, не визнає себе хворою і відмовляється від лікування, амбулаторно ліків не приймає, постійно відмовляється приймати. Просить суд задовольнити заяву про подальше лікування у психіатричному закладі в примусовому порядку недієздатної [PERSON] терміном на 45 60 днів. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] заяву підтримала з підстав в ній зазначених. Просила суд заяву задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення клопотання не заперечував. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання, оскільки ще не зібрала урожай. Прокурор Іванісік Т.С. в судовому засіданні проти задоволення клопотання не заперечувала. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, думку прокурора, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що заява підставна та підлягає до задоволення. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], [INFO] була госпіталізована в Волинську обласну психіатричну лікарню №1 м.Луцька 05.09.2016 року о 11.00 год. за рішенням чергового лікаря-психіатра та письмовою заявою опікуна [PERSON]. З заяви опікуна, відомо що, хвора кудись ходить і не знає, що говорить, чує голоси, агресивна, постійно робить зауваження людям, погано спить, дуже збуджена, не визнає себе хворою і відмовляється від лікування, амбулаторно ліків не приймає, постійно відмовляється приймати. На обліку у Волинський психіатричній обласній психіатричній лікарні № 1 м. Луцька з 1975 року. Неодноразово лікувалася стаціонарно з 04.05.12р.-23.05.12р.; 10.01.13р.-28.02.13р.; 07.10.14р.-07.11.14р.; 07.08.15р.-08.09.15р.; 04.07.16р.-05.07.16р. При поступленні мовному контакту доступна, напружена, орієнтована в часі, просторі і у власній особі, вважає себе здоровою. На запитання відповідає вибірково «Я живу з Богом». Пацієнтка в світі свої хворобливих переживань, які приховує, сон поверхневий. На період огляду веде себе спокійно з елементами поведінкової демонстрації, емоційно не стійка, увага розсіяна, критика часткова. Оглянута психологом 05.09.2016р.: контакт малопродуктивний, емоційнонапружена, недовірлива. Відповідає неохоче, буває запитання на запитання, інструкції виконує вибірково, схильна до дратівливості. Увага знижена, не стійка. Мнестичні процеси ослаблені. До виконання основних логічних операцій та методик на момент консультації не спроможна. Критичні здібності порушені. При огляді лікарською-комісією 05.09.2016 р. о 13.00 год.: скарг на здоров'я не висловлює. Контакту доступна, орієнтована, напружена, вважає себе здоровою. На запитання відповідає вибірково. Пацієнтка у світі своїх хворобливих переживань, які приховує. Сон поверхневий. На період огляду веде себе спокійно з елементами поведінкової демонстрації. Критика часткова. Від стаціонарного лікування відмовляється, мотивуючи тим, що суд винесе рішення про місце мого лікування «в амбулаторних умовах чи стаціонарних». На підставі вищевикладеного комісія лікарів - психіатрів дійшла висновку, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад у вигляді «Параноїдної шизофренії, безперервно-прогредієнтного перебігу, параноїдного синдрому, емоційно- вольового дефекту», внаслідок чого вона виявляє реальні наміри вчинити дії, що являє собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих та її лікування можливе лише в стаціонарних умовах (а.с. 4). Згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих. Рішенням Луцького міського місцевого суду від 12.04.2005 року [PERSON] визнана недієздатною та 15 жовтня 2006 року Рішенням Луцького міського місцевого суду призначено [PERSON] її опікуном. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 1 червня 2016 року у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу", визнано таким, що не відає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" від 22 лютого 2000 року N 1489-III з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що наявні підстави для госпіталізації в умовах психіатричного стаціонару у примусовому порядку [PERSON], а тому заяву слід задовольнити. На підставі наведеного та

Outcome: approved