Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] з позовною заявою до ПАТ "Мостбуд" про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. В обґрунтування поданої заяви позивач [PERSON] зазначив, що з 01.08.2002 року по 27.10.2014 року він працював у відокремленому підрозділі ПАТ «Мостобуд» - Мостобудівельному загоні № 12 Публічного акціонерного товариства «Мостобуд» на посаді монтажника з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій 6 розряду, що підтверджується записами в трудовій книжці. Починаючи з січня 2013 року відповідач не здійснював виплати йому заробітної плати, посилаючись на фінансові труднощі. У грудні 2013 року з метою захисту своїх трудових прав, він звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу та 23 грудня 2013 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська був виданий судовий наказ про стягнення на його користь нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 36 981 грн. 56 коп. 28 жовтня 2014 року він звільнився за власним бажанням, однак відповідач при звільненні не виплатив йому заборгованість по заробітній платі. Згідно довідки відповідача від 24 листопада 2014 року № 198 розмір заборгованості по заробітній платі за період з листопада 2013 року по жовтень 2014 року становить 3 825,69 грн., яку і просить стягнути на його користь. Надає розрахунок його середньоденного заробітку, який становить 171,09 грн., виходячи з цієї суми вважає необхідним розраховувати розмір відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Наголошував, що невиплата заробітної плати призвела до моральних страждань, які були викликані хвилюванням стосовно неможливості прогодувати себе та свою сім'ю, напруженими стосунками в сім'ї, що виникли з підстав його неспроможності забезпечити її матеріально, що вимагало від нього вжиття додаткових заходів та зусиль для організації свого життя, зокрема, він змушений був позичати гроші у родичів, друзів та сторонніх осіб, що для нього було вкрай принизливо. Просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 3 825 грн. 69 коп., відповідно до заяви про збільшення позовних вимог просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в сумі 16 596 грн. 73 коп. та в якості відшкодування моральної шкоди стягнути з відповідача на його користь 30 000 грн. В судове засідання позивач не з'явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій просив суд розглядати справу без його участі, позовну заяву та викладені в ній обставини підтримує в повному обсязі та просить суд позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання також не з'явився, через канцелярію суду подав заперечення на позовну заяву та просив суд розглянути справу без його участі. В запереченнях наголошував на невідповідність розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні вимогам законодавства та фактичним обставинам. Вказував, що наявність моральної шкоди, завданої позивачу діями підприємства - роботодавця є недоведеною, жодних фактичних даних на підставі яких можна встановити наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовуються викладені вимоги, позивачем не доведено. Крім цього, звертають увагу, що Публічне акціонерне товариство «Мостобуд» є підприємством з будівництва, реконструкції та ремонту мостів, шляхопроводів, естакад та інших об'єктів, серед яких є такі, які мають важливе стратегічне значення для держави. Замовниками з будівництва цих об'єктів є держава та органи місцевого самоврядування. Тривалий час державні та комунальні підприємства не розраховувались з відповідачем за окремі етапи вже виконаних робіт, тому обставини несвоєчасної виплати заробітної плати не залежали від підприємства. Запевняють, що після отримання коштів від замовників будівництва за вже виконані підприємством роботи, ПАТ «Мостобуд» першочергово направить їх на погашення заробітної плати. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно матеріалів справи [PERSON] працював в Публічному акціонерному товаристві «Мостобуд» на посаді монтажника по монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій з 01 червня 2007 року по 27 жовтня 2014 року. Матеріали справи містять заяву позивача [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати з січня 2013 року по жовтень 2013 року, за результатами розгляду якої був виданий 23 грудня 2013 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська судовий наказ по справі № 202/38540/13-ц (№ 2-н/0202/1262/2013), згідно якого підлягає стягненню з ПАТ «Мостобуд» на користь [PERSON] 36 981,56 грн. Згідно довідки № 198, виданої Публічним акціонерним товариством «Мостобуд» від 24 листопада 2014 року заборгованість по заробітній платі та відрядженнях станом на 24 листопада 2014 року складає 3 825 грн. 69 коп. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Заробітна плата працівнику повинна виплачуватися регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць, що передбачено ст. 24 Закону України "Про оплату праці" та ст.115 КЗпП України. Статтею 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк, з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати підлягають задоволенню. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час розрахунку по день фактичного розрахунку. Як роз'яснено в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. При цьому відсутність фінансування та грошових коштів у підприємства, установи, організації не позбавляє його обов'язку з виплати належних працівникові грошових коштів та не звільняє від відповідальності за невиконання цього обов'язку. Тому доводи відповідача щодо неможливості виплати заробітної плати у зв'язку зі скрутним матеріальним становищем, відсутністю коштів у підприємства, суд не може прийняти до уваги. Позивачем був наданий розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який зроблений, виходячи з середньоденного заробітку в розмірі 171 грн. 09 коп., однак з зазначеним розрахунком суд не погоджується з наступних підстав. Правила обчислення середнього заробітку передбачені ч. 2 ст. 235 КЗпП України, ст.27 Закону України «Про оплату праці» та Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100(з наступними змінами і доповненнями). Згідно положень п.п. 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100(з наступними змінами і доповненнями), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, тобто, передують дню звільнення працівника з роботи. Нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі(календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 розділу ІV Порядку). Згідно матеріалів справи заробітна плата позивача у вересні та жовтні 2014 року, тобто за два місяці, що передували дню звільнення, відповідно становила: вересень 2014 року - 34 грн. 19 коп.; жовтень 2014 року - 688 грн. 95 коп., що підтверджується довідкою, виданою Публічним акціонерним товариством «Мостобуд» № 198 від 24 листопада 2014 року. Відповідно до інформації, наданої відповідачем кількість робочих днів у вересні 2014 року - 3 дні; у жовтні - 2 дні, а відтак середньоденна заробітна плата складає 144,63 грн. (34,19 + 688,95=723,14 : 5=144,63), та відповідно розмір виплати за час затримки розрахунку становить 16 198 грн. 56 коп. (144,63*112 робочих днів). Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного суду «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.1995, передбачено, що у відповідності до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Заробітна плата була джерелом доходу позивача, та внаслідок її невиплати позивач втратив засоби до існування, що відповідно завдавало останньому душевних страждань та хвилювань. Захищаючи свої порушені права позивач був вимушений звернутися до суду, що також викликало в нього негативні переживання, втрату можливості вести звичний для нього спосіб життя. Враховуючи вищевикладене, інші обставини зазначені в позовній заяві в обґрунтування завдання моральної шкоди відповідачем позивачу, а також

Outcome: partial