Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 29.08.2013 о 15 год. по вул. Кришталевій в с. Петропавлівська Борщашівка, Києво-Святошинського району, Київської області, було скоєно ДТП, в наслідок якого автомобілю який належить позивачці було завдано пошкоджень автомобілем під керуванням відповідача [PERSON] Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.09.2013 [PERSON] визнано винним в скоєні вказаного ДТП. Цивільно-майнова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПАТ «СК «Україна» згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 15.01.2014 нею було подано до ПАТ «СК «Україна» заяву про страхове відшкодування, проте страхове відшкодування не виплачено. Розмір матеріального збитку становить 23 626, 98 грн. Також нею було сплачено ТОВ «Експертплюс» 800 грн. за проведення експертного дослідження. Розмір франшизи становить - 1000 грн. Тому просила стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Україна», 23426 гр. 98 коп. страхового відшкодування, 1000 гр. франшизи з відповідача [PERSON] В судовому засіданні представник позивача уточнив позов в частині страхового відшкодування , просив стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Україна» 24426 гр. 98 коп. оскільки в тексті позовної заяви наявна описка. Відповідачі в судове засідання, не з»явилися, про день слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлено, що 29.08.2013 о 15 год. по вул. Кришталевій в с. Петропавлівська Борщашівка, Києво-Святошинського району, Київської області, було скоєно ДТП, в наслідок якого автомобілю - марки VOLKSWAGEN, модель GOLF PLUS д/н [NUMBER], який належить позивачу на праві приватної власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 18.02.2011, було завдано пошкоджень автомобілем марки д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.09.2013 відповідача [PERSON] визнано винним в скоєні вказаного ДТП. Цивільно-майнова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована у ПАТ «СК «Україна» згідно полісу [NUMBER] обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 18.11.2012, строком дії до 17.11.2013. 15.01.2014 позивачем було подано до ПАТ «СК «Україна» заяву про страхове відшкодування (вх. № 1502 від 15.01.2014) з зазначенням реквізитів для перерахування страхового відшкодування. Станом на 18.02.2015 страхове відшкодування не виплачено. Відповідно до звіту № 2013-08-29 про визначення вартості матеріального збитку, експертом встановлено, що розмір матеріального збитку, завданого позивачці в наслідок ДТП, становить 23 626, 98 грн. Крім того позивачкою було сплачено ТОВ «Експертплюс» 800 грн. за проведення експертного дослідження розміру майнового збитку, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 2 від 02.02.2015. Відповідно до даних полісу [NUMBER] обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 18.11.2012 розмір франшизи становить - 1000 грн. Загальний розмір страхового відшкодування складає суму матеріальних збитків, спричинених в наслідок ДТП, що згідно висновку експерта становить 23 626, 98 грн. та вартості послуг за проведення експертного дослідження в розмірі 800 грн., а всього 24426 гр. 98 коп. Крім цього розмір франшизи - 1000 грн.,який підлягає стягненню з відповідача [PERSON] При цьому франшиза в розмірі 1000 грн., у відповідності до п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підлягає стягненню з особи, відповідальної за спричинення майнової шкоди в наслідок ДТП, якою згідно постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області є відповідач [PERSON] Згідно ст. 1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки - транспортним засобом, відшкодовується особою, яка володіє транспортним засобом на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо). Постановою Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.92 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" визначено таке (п. 2): розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли не було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно віл наявності вини. П. 9 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 01.03.2013 р. "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" уточнено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не відповідає за шкоду, якщо доведе, що воно вибуло з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, а не його вини. При цьому зазначено, що у разі якщо вчиненню протиправних дій сприяла недбалість власника або володільця ТЗ, то відповідальність може бути покладена судом і на його власника або володільця у частці відповідно до ступеня вини кожного з них, з урахуванням обставин, що мають істотне значення (ч. 4 ст. 1187 ЦК України). Ст. 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Згідно ст. 88 ЦПК України суд судові витрати покладає на відповідачів. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved