Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася в суд із заявою, заінтересована особа: Чернівецький міський відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про встановлення факту смерті, мотивуючи заяву тим, що вона з червня 2020 року за адресою [ADDRESS] проживала з чоловіком [PERSON] , [INFO] , без реєстрації шлюбу на протязі 17 років в м.Чернівці, як особи, переміщені з тимчасово окупованої території України Луганської області Краснодонського району селище Краснодарський. [PERSON] страждав на серцево-судинні захворювання, в 2012 році переніс інфаркт міокарда та з 2015 року був пенсіонером 3 групи загального захворювання, група інвалідності була встановлена до 01.01.2021 року. Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда №2275 від 14.12.2018 року [PERSON] мав обмеження до самообслуговування, до пересування, до трудової діяльності; не працював, отримував пенсію у зв`язку із інвалідністю. В березні 2020 року вона з [PERSON] поїхали на тимчасово окуповану територію України, в Луганську область, щоб відвідати своїх рідних, близьких, а також подивитися в якому стані їхнє житло в м.Краснодоні та відвідати могили померлих родичів, прибрати могили. У зв`язку із оголошенням карантину, вони затрималися в Луганській області до червня 2020 року . [INFO] вони пішли на кладовище, що знаходься в селі Нижня Герасимовка Краснодонського району Луганської Народної Республіки та на кладовищі [PERSON] стало погано і він помер. Причиною смерті відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №194 від 06.06.2020 року виданого «Государственным учреждением» Луганское областное бюро судебно-медицинской экспертизы Краснодонское городское отделение» (на російській мові) став постінфарктний кардіосклероз, гостра недостатність кровообігу. Поховання [PERSON] вона здійснила в селі Нижня Герасимовка Краснодонського району Луганської Народної Республіки, біля поховання його батьків. Для здійснення поховання їй було видано свідоцтво про смерть 12.06.2020 року серії [NUMBER] «отделом записи актов гражданского состояния Краснодонского горрайонного управления юстиции Министерства юстиции Луганской Народной Республики (на російській мові), оригінал лікарського свідоцтва про смерть № 194 від 06.06.2020 року я здала , щоб отримати свідоцтво про смерть. Оскільки [PERSON] помер на території, яка на даний час непідконтрольна Україні, вона позбавлена можливості надати документи, встановленої законом форми, які необхідні для реєстрації смерті громадянина в органах ДРАЦСУ. У зв`язку із неможливістю провести державну реєстрацію смерті [PERSON] вона не може отримати допомогу на похонання в Управлінні Пенсійного Фонду України в Чернівецькій області, та не може вирішити питання про спадкування майна померлого та отримання пенсії по втраті годувальника. Посилаючись на норми законодавства, просить заяву задовольнити. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, від останньої до суду поступила через канцелярію суду заява з клопотанням справу розглянути в її відсутність, заяву підтримала повністю та просила задовольнити. Заінтересована особа: представник Чернівецький міський відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного Міжрегаонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином; до суду поступила письмова заява з клопотанням справу розглянути в їх відсутність, просили ухвалити рішення згідно чинного законодавства. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів. У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Судом, належними і допустимими доказами, встановлено, що заявник [PERSON] народилася [INFO] в с.Краснодарський м.Краснодона Луганської області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , згідно паспорта громадянина України (а.с.5-6). Громадянин України [PERSON] , народився [INFO] в м.Краснодон Луганської області, зареєстрований [ADDRESS] (а.с.7-8). Заявник [PERSON] та громадянин [PERSON] проживали як особи, переміщені з тимчасово окупованої території України, без реєстрації шлюбу як чоловік та дружина, за адресою [ADDRESS] з червня 2014 року по даний час (а.с.11-12, 15). Громадянин України [PERSON] страждав на серцево-судинні захворювання, з 2015 року був пенсіонером 3 групи загального захворювання, група інвалідності була встановлена до 01.01.2021 року, що підтверджується копією довідки до акту огляду медико-соціальної експертною комісією серії 12 ААБ № 200765 виданої 14.12.2018 року (а.с.13). Згідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда №2275 від 14.12.2018 року [PERSON] мав обмеження до самообслуговування, до пересування, до трудової діяльності, що підтверджується копією форми індивідуальної програми реабілітації інваліда (а.с.14). Перебуваючи тимчасово в селі Нижня Герасимовка Краснодонського району Луганської Народної Республіки, під час відвідування могил рідних на кладовищі, [INFO] в селі Нижня Герасимовка Краснодонського району Луганської Народної Республіки, громадянин [PERSON] помер, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть №194 від 06.06.2020 року виданого «Государственным учреждением «Луганское областное бюро судебно-медицинской экспертизы Краснодонское городское отделение» (на російській мові) (а.с.10). Частиною 4 ст.49 ЦК України передбачено, що реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За ч.1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Для встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості відновити втрачені або знищені документи про це. Як вбачається зі змісту наказу Міністерства юстиції України від 17.06.2014 року №953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, зокрема Державного реєстру актів цивільного стану громадян, на території Донецької області, зокрема м.Макіївки, тимчасово припинено, до закінчення антитерористичної операції на сході України. Тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться, зокрема, на території м.Макіївки, Донецької області. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Статею 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Проте, стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). У відповідності з ч. ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 1 Постанови ПВС України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту смерті [PERSON] , оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати заявницею свідоцтво про смерть чоловіка, виданого державним органом України. На основі всебічно з`ясованих обставин, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення. Судові витрати слід віднести за рахунок держави. На підставі вищевказаного,

Outcome: approved