Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним вище позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації. Посилався на те, що 21.06.2017 року, згідно розписки, [PERSON] взяла у його сина, [PERSON] 650 000 гривень, залишила документи на житловий будинок, який знаходиться за адресою м, Кіцмань, вул. Садова, 100 А та зобов'язувалась переоформити його до 01.09.2017 року. Проте, свої зобов'язання [PERSON] не виконала і по сьогоднішній день, в звязку з чим, він звертався в Шевченківський відділ поліції Чернівецького ВП ГУНП в Чернівецькій області, де відкрито кримінальне провадження. Вказує, що 23.03.2018 року ним була подана заява в Кіцманський відділ поліції ГУНП в Чернівецькій області про кримінальне правопорушення,\~так як\~він вбачає\~в діях\~[PERSON]\~вчинення злочину\~за ч.1 ст.190 та ч.1,4 ст. 358 КК України. Стверджує, що, щоб не повертати борг та не нести жодної відповідальності за свої шахрайські дії, щодо нього та його сина, [PERSON] почала йому всіляко погрожувати, разом із [PERSON], писати на нього заяви в поліцію та прокуратуру звинувачуючи його в неіснуючих злочинах. Крім того, вказував на те, що згідно заяви про вчинення злочину від 20.12.2017 року [PERSON] представляючи інтереси за довіреністю [PERSON] звинувачує його в примушуванні до виконання цивільно-правових відносин, так як, нібито, протягом вересня-грудня 2017 року, він з двома невідомими, неодноразово приходили за місцем проживання [PERSON], дзвонили їй з різних телефонів та примушували повернути гроші. Стверджує, що згідно заяви про злочин від 21.03.2018 року, він зберігає майно завідомо одержане злочинним шляхом, а саме майно [PERSON], яке нібито було вкрадене [PERSON], про що йому достеменно відомо. Вказує, що дані заяви, як йому відомо, не підтверджені жодним доказом. Таким чином, на його думку, [PERSON] та [PERSON] постійно та систематично порочать його ім'я, псують ділову репутацію перед його працівниками. Вважає, що відомості, які викладені відповідачами у заяві принижують його авторитет перед широким колом громадян, а отже відносяться до категорії тих,\~що порочать\~честь,\~гідність та\~ділову репутацію,\~як з\~точки зору\~дотримання законів,\~так із\~точки зору\~принципів людської\~моралі,\~та оскільки відповідачами було висловлено субєктивні твердження, що не відповідають дійсності, чим принижено його гідність, честь та ділову репутацію, останніми спричинено і моральну шкоду, яка знаходиться в причинному зв'язку між протиправним діянням відповідачів та позначилася на загальному психологічному стані та призвело до душевних страждань, негативно вплинуло на звичайний життєвий ритм. На підставі вищевикладеного, просить суд визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порушує його права та свободи, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію інформацію про його причетність до примушування виконання будь-яких цивільно-правових відносин [PERSON] та у зберіганні майна завідомо одержаного злочинним шляхом, яке належить [PERSON]. Стягнути з [PERSON] та [PERSON] на його\~користь солідарно 10000 гривень моральної шкоди. Стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно на його\~користь суму судових витрат. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та підтвердив, викладені в ньому обставини. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. Позов не визнає та просив суд у задоволення позову відмовити за безпідставністю та необгрунтованістю. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, хоча своєчасно та належним чином була повідомлена судом про час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомила. [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації необґрунтований та задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема, і права на недоторканність ділової репутації належить позивачеві. Зокрема, до спеціальних способів захисту відносяться і спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 Цивільного кодексу України). Так, судом встановлено, що [PERSON] представляючи інтереси за довіреністю [PERSON], 20.12.2017 року звернувся із заявою до органів поліції про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення. (а.с.11). Крім того, [PERSON] 21.03.2018 року звернувся до органів поліції про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, яке полягає у зберіганні майна, яке завідомо одержане злочинним шляхом, а саме майна [PERSON], яке було вкрадене [PERSON], про що [PERSON] достеменно відомо. (а.с.12). Як було встановлено судом, позивач вважає, що відповідачі розповсюдили неправдиву інформацію про нього, яка принижує його ділову репутацію. Разом з тим, чинне законодавство не містить визначення поняття ділової репутації. При вирішенні даного спору суд зауважує, що необхідною умовою для задоволення позову є встановлення судом юридичного складу правопорушення, що являє собою сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені) (пункт 15 Постанови №1). Аналізуючи викладені факти, суд враховує розяснення надані у п.9, п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року, відповідно до яких відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~За змістом ст.34 Конституції України, ст.10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір, в тому числі право поширювати інформацію без втручання органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну і достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушують їх прав. Таким чином, вирішуючи питання про визнання інформації недостовірною, суди повинні визначитися з характером такої інформації, та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Аналізуючи наведені позивачем конкретні факти порушення його права на недоторканість ділової репутації, суд вважає за необхідне зазначити наступне: Щодо фактів, викладених у заявах [PERSON], який представляв інтереси [PERSON] про злочин до органів поліції та прокуратури від 20.12.2017 року та від 21.03.2018 року суд вважає, що дані факти не можуть розглядатися судом як поширення недостовірної інформації, оскільки: Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 1997 року ( n0024700-97 ) за змістом ст. 7 ЦК України ( 1540-06 ) та згідно з роз'ясненнями, даними у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 вересня 1990 р. N 7 (v0007700-90) "Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій", звернення громадянина до правоохоронних органів про захист своїх прав від неправомірних дій інших осіб, у тому числі показання свідка під час попереднього слідства, не може вважатись поширенням неправдивих відомостей. Крім того, згідно з роз'ясненнями, даними у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 вересня 1990 р. N 7 (v0007700-90) "Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій" (зі змінами, внесеними до цього пункту постановою від 4 червня 1993 р. N 3 (v0003700-93), при розгляді справ, порушених у порядку ст. 7 ЦК України (1540-06), суди повинні з'ясовувати, чи поширені відомості, про спростування яких пред'явлений позов, чи порочать вони честь, гідність і ділову репутацію позивача та чи відповідають дійсності. Під поширенням відомостей слід розуміти опублікування їх у пресі, передачу по радіо, телебаченню, використання інших засобів масової інформації, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, а також в іншій формі невизначеному числу осіб або хоча б одній людині. Поширенням відомостей є також вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, лозунгів, інших творів, а так само розповсюдження серед людей листівок, які за своїм змістом або формою порочать честь і гідність громадянина чи організації. Таким чином, на думку суду, факти, викладені у заявах [PERSON], який представляв інтереси [PERSON] про злочин до органів поліції та прокуратури від 20.12.2017 року та від 21.03.2018 року суд вважає, що дані факти не можуть розглядатися судом як поширення недостовірної інформації. \~ \~ Оцінюючи ці факти, суд дійшов висновку, що в даному випадку не мало місце поширення неправдивих відомостей, про спростування яких був пред'явлений позов, оскільки за змістом ст. 7 ЦК України та виходячи із зазначених вище роз'яснень Пленуму Верховного Суду України звернення громадянина до правоохоронних органів про захист своїх прав від неправомірних дій інших осіб, у тому числі показання свідка під час попереднього слідства, не може вважатись поширенням неправдивих відомостей. Згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі внаслідок приниження ділової репутації юридичної особи. Враховуючи те, що судом не було встановлено порушення прав позивача, а тому підстави для покладення на відповідачів обовязку відшкодувати моральну шкоду позивачу [PERSON] відсутні. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації необґрунтований та задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed