Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

На розгляді суду перебуває провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про - встановлення факту проживання однією сімєю та ведення спільного господарства з 2001 року по серпень 2016 року, визнання спільною сумісною власністю квартири № 30 в м. Тернополі по вул. Миру 1В та критої стоянки №XXXV за цією ж адресою, поділ квартири № 30 в м. Тернополі по вул. Миру 1В та критої стоянки №XXXV за цією ж адресою в рівних ідеальних частках з визнанням за позивачем права власності на 1\\2 частку В обґрунтування позову [PERSON] посилається на ту обставину, що спірну квартиру та стоянку для автомобілів сторони шлюбу набули за час проживання сімєю без реєстрації шлюбу у період з 2001 року по серпень 2016 року, а тому позивачу справедливо належить половина майна. На підтвердження позовних вимог просить суд взяти до уваги наявність у сторін спору двох дітей, [PERSON], [INFO], та [PERSON] , [INFO], і покази свідків. Позивач та представник позивача в судове засідання зявилися, позовні вимоги підтримали з зазначених в позові підстав. Відповідач та представники відповідача просять відмовити в задоволенні позову за безпідствністю, спростовуючи перебуванння спірного майна в спільній сумісній власності та за недоведеністю проживання сторін спору сімєю без реєстрації шлюбу до листопада 2008 року. Заслухавши пояснення сторін спору та їх представників, дослідивши письмові і речові докази, заслухавши свідків, судом встановлено наступні обставини. 22.11.2002 року народився [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження серії 1-ИД №238698, виданим Тернопільським міським ВДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. 26.09.2008 року народився [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження серії 1-ИД №082120, виданим ВРАЦС Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України. Батьками дітей за текстом свідоцтв про народження зазначені сторони спору. У довідці виданій 19.05.2016 року Тернопільським обєднаним УПФУ Тернопільської області зазначено, що позивач [PERSON] знаходиться на обліку в управлінні та отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання 1 групи в сумі 1074- 1130 гривень на місяць за період грудень 2015 року травень 2016 року. 26.11.2012 року на адресу відповідачки [PERSON], начальником ВДВ УВЗ ПАТ «Фольксбанк» було направлено повідомлення вимогу про те, що остання виступила поручителем перед банком за належне виконання позивачем [PERSON] зобовязань, що випливають з договору кредиту від 12.11.2008 року на суму 57\~960 гривень. Окрім цього позивач надав суду на дослідження копії полісів страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів за 2011, 2012 та 2015 роки , за змістом котрих забезпеченим транспортним засобом є [PERSON] д.н.з. [NUMBER], власником якого є позивач, а особа, чия цивільно правова відповідальність застрахована, відповідачка. Як пояснили в судовому засіданні позивач та його представник, [PERSON] i [PERSON] з 1999 року проживали у м. Хмельницькому, де позивач здійснював торгівлю, а відповідачка пррацювала у нього продавцем. З січня 2001 року [PERSON] проживав сімєю без реєстрації шлюбу з відповідачкою [PERSON] 06.11.2002 року у них народився син [PERSON]. У квітні 2001 року вони вступили в дольову участь з будівельною коміпанією ПМП Тернопільська фірма Будівельник з метою придбання квартири та критої стоянки для автомобіля по вул. Миру в м. Тернополі . На момент придбання квартири позивач був зареєстрований як СПД ФО . Балансова вартість квартири на момент придбання становила 80205 гривень, а критої стоянки 10\~711 гривень, ринкова вартість квартири на дату звернення до суду з цим позовом становила 1750000 гривень, критої стоянки 300000 гривень. Позивач стверджує, що спірне майно було придбане на зароблені ним гроші, оскільки відповідачка не праюцювала, проте титульним власником є саме [PERSON] Окремо [PERSON] стверджує, що у 2005 році вони придбали автомобіль [PERSON] д.н.з. [NUMBER], згодом вантажний автомобіль [NUMBER]. Шлюб між сторонами спору зареєструвати не було обєктивної можливості, оскільки до листопада 2008 році позивач перебував в офіційно зареєстрованому шлюбі з гр. [PERSON] Позивач та його представник пояснили, що 26.09.2008 року у сторін спору народився ще один син [PERSON], і вони ([PERSON] та [PERSON]) жили з обома дітьми сімєю без реєстрації шлюбу в квартирі №30 в будинку по вул. Миру 1в в м. Тернополі, вели спільне господарство, проводили вільний час та турбувалися один про одного. Проте у вересні 2015 року у позивача стався інсульт, 04.11.2015 року повторний інсульт, а в січні 2016 року третій інсульт. Після втрати позивачем здоровя у сторін спору погіршилися стосунки, і відповідачка відмовилася від реєстрації офіційного шлюбу. Позивач відзначає, що необхідність встановлення факту проживання однією сімєю йому необхідне для визнання спірного майна спільною сумісною власністю та поділу майна. Натомість відповідачка та її предствники суду повідомили, що вона з позивачем до листопада 2008 року однією сімєю без реєстрації шлюбу не проживали у 2000 році вони познайомилися в м.Хмельницому, де позивачка займалася підприємницькою діяльністю (торгівлею на ринку), а сама постійно проживала в м. Тернополі з батьками в квартирі по вул. Петлюри, 3. Тісні стосунки ж між сторонами почалися в 2002 році, коли відповідача завагітніла від позивача того року в березні [PERSON] повідомила [PERSON] про вагітність, натомість останній повідомив її, що офіційно одружений і не має наміру розлучатися. Відповідачка зазначає, що завдяки підтримці друзів і батьків наважилася сама народити та виховати дитину й вирішила від продажу батьківської квартири по вул. Петлюри в м. Тернополі, придбати нову квартиру більшої площі. Відтак 18 червня 2002 року [PERSON] уклала договір дольової участі з ПМП ТФ Будівельник на участь в будівництві квартири №30 та гаража №19 в будинку по вул. Миру 1в м. Тернополі з внесенням 107310 гривень в рахунок вартості квартири. Відповідачка стверджує, що ці гроші, це її особисті кошти, кошти її батьків та 10\~000 доларів США позичених на строк до продажу квартири по вул. Петлюри, 3 в м. Тернополі, в тітки відповідачки [PERSON], котра з 1996 року проживає в Сполучених [PERSON]. З 31.08.2002 року по 31.10.2002 року [PERSON] внесено залишок дольового внеску в сумі 8000 доларів США, котрі остання отримала як допомогу від тітки [PERSON], яка мешкає в [PERSON] На підтвердження подальшої фінансової допомоги [PERSON] позивачка надала виписку по рахунку з ПАТ КБ ПРИВАТБАНК. 03 березня 2004 року відповідачкою було продано належну їй квартиру №24 в будинку по вул. Петлюри, 3 в м. Тернополі, й за рахунок отриманих від продажу цієї квартири коштів, [PERSON] стверджує, що повернула позичені в [PERSON] кошти на придбання спірних квартири й гаражу. З метою доказування викладеного в поясненнях, [PERSON] надала копію свідоцтва про державну реєстрацію СПД ФО, копію витягу з власної трудової книжки, копію договору з ПМП ТФ Будівельник від 18.06.2002 року з графіком внесення коштів на будівницво, копію свідоцтв про право власності на квартиру №30 та криту стоянку для автомобіля №ХХХV в м. Тернополі по вул. Миру, 1в, копії квитанцій на сплату дольового внеску, копію угоди від 01.03.2004 року про намір продати квартиру №24 в будинку по вул. Петлюри, 3 в м. Тернополі і договору від 03.03.2004 року про продаж даної квартири, копію будинкової книги квартири [ADDRESS] з відмітками про реєстрацію відпоповідачки, її дитини та батьків в квартирі з липня 2004 року, а позивача з жовтня 2008 року, розписки від гр. [PERSON] про отриманняв червні 2005 року від [PERSON] позичених в 2002 році коштів в сумі 10\~000 доларів США, заяви [PERSON] про передачу в червні 2002 року для сестри [PERSON] 12 000 доларів США допомоги для її доньки ([PERSON]) та ще ненародженої дитини на придбання квартири, довідки ПП «Житломкофорт» та ОСББ «Оберіг». При цьому відповідачкою визнано факт спільного проживання з позивачем з 2008 року по жовтень 2016 року. Щодо вимоги [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю та ведення спільного господарства з 2001 року по серпень 2016 року, суд зазначає наступне. Згідно з положеннями частин 1, 2 ст. 21 СК шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обовязків подружжя. Разом із тим згідно зі ст. 74 СК якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Для визнання осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК , суд повинен встановити факт проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно. За приписами ч. 2 ст. 3 СК сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Подружжя вважається сімєю і тоді, коли дружина та чоловік у звязку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що він проживає в сусідньому підїзді будинку по вул.. Миру 1в м. Тернополі в 13 квартирі. Йому подзвонив [PERSON] ([PERSON]) в запитав, чи може [PERSON] засвідчити в суді, що позивач живе в будинку по вул.. Миру 1в. В цьому будинку свідок проживає з травня 2004 року, з сторонами спору свідок тісно знайомим не був, у гостях їх не відвідував, періодично позивача спостерігав на подвірї, коли останній виносив сміття; достеменно стверджувати, що [PERSON] жив і ночував у спірній квартирі, свідок не може. Показав суду, що з позивачем більше спілкувалася сімя на прізвище [PERSON]. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що він товаришував з [PERSON] з 2004 року, з цього ж року згідно показів свідка сторони спору жили разом по вул.. Миру 1в до 2011-2012 року. Сімя свідка з двома дітьми протягом 2005-08 року часто відвідували квартиру № 30 в будинку та бачили, що сторони спору жили як сімя. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є знайомою сторін спору. З [PERSON] ([PERSON]) познайомилася в 1998 році на ринку в м. Хмельницькому, де сама продавала речі оскільки потрібно було виживати. З позивачем свідка познайомила її мама, котрий на ринку мав «точку» з реалізації промислових товарів. Іван сказав свідку, що може надавати товар на реалізацію з відтермінуванням платежу. З [PERSON] ([PERSON]) свідок познайомилася пізніше - приходила до кіоску, у котрому [PERSON] продавала товар, на перепочинок «перекур» поспілкуватися. [PERSON] розповідала свідку, що приїхала з Тернополя з хлопцем Сашею, з котрим вони в 1998 99 роках жили в м. Хмельницькому і надалі посварилася. Про те, що [PERSON] з [PERSON] зустрічаються, свідка повідомив знайомий чоловік на імя [PERSON] десь у 2003 році. Обставин знайомства та їх ([PERSON] і [PERSON]) проживання свідку невідомо. Свідок [PERSON] суду показав, що він працював у [PERSON] ([PERSON]), останній свідка познайомив з [PERSON] ([PERSON]), повідомив, ще «це його жінка та їй можна довіряти гроші» (касу виручки) . Обставин знайомства з [PERSON], [PERSON] свідку не повідомив. Події відбувалися приблизно в 2004- 2005 роках. Свідок вважав [PERSON] дружиною [PERSON], однак цього переконання свідок дійшов виключно зі слів самого [PERSON] З позивачем свідок поза базаром не зустрічався, про дітей сторін спору йому нічого невідомо. Свідку також було відомо, що [PERSON] був офіційно одружений з [PERSON], котрій він допомагав переїжджати в нову квартиру, вона позивачу готувала їжу, і одного разу випадково сам [PERSON] був свідком їх сварки під час прийому їжі. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала суду, що вона є подругою відповідачки ще зі школи, та хрещеною матірю її дитини. Позивача свідок бачила всього 2-3 рази і першого разу в 2008 році, коли народився [PERSON], в родильному будинку, і [PERSON] ([PERSON]) повідомила, що її з дитиною і речами забере [PERSON]. З [PERSON] свідок спілкується понад 30 років, а познайомилися вони ще у школі. На той час відповідачка проживала в [INFO] разом з батьками. Була єдиною дитиною в сімї. Свідок з відповідачкою дружили, періодично свідок залишалася ночувати в квартирі [PERSON], і в квартирі по вул. Петлюри свідок [PERSON] не бачила взагалі. В 1999 році у свідка народилася донька, й на хрестини дитини до неї приїжджала [PERSON] Л, котру з хрестин забирав її хлопець Саша, з котрим вони з відповідачкою в кінці девяностих поїхали на роботу в м. Хмельницький. Приблизно в 2001 році [PERSON] повернулася з Хмельницького в Тернопіль, її хлопець Саша збирався виїжджати до республіки Італія, і батьки [PERSON] були проти щоб вона залишалася в Хмельницькому. Після народження першої дитини [PERSON] в 2002 році, остання свідку розповіла про біологічного батька дитини, у котрого [PERSON] працювала, і котрий повідомив відповідачку, що він має іншу офіційну сімю, і хоча народилася дитина сторін спору, він має намір залишитися проживати з офіційною дружиною. [PERSON] [PERSON] в 2008 році пообіцяв [PERSON] що після народження другої дитини вони спільно проживатимуть разом сімєю. Свідок [PERSON] суд повідомила, що вона є сусідкою [PERSON] в будинку по вул. Миру, 1в, з того часу коли сімя свідка переїхала в будинок в 2006 році, і вони жили х відповідачкою на одній площадці. Івана бачила дуже рідко, коли запитувала не чоловік, остання спочатку повідомляла, що у відрядженнях, а потім повідомила, що у нього ([PERSON]) сімя в м. Хмельницький. До 2008 року свідок позивача практично не бачила, а після 2008 року спостерігала його дуже часто, в тому числі коли останній гуляв по вулиці з маленькою дитиною. Натомість сам позивач суд повідомив, що з 2001 року по 2004 рік він жив з [PERSON] в м. Тернополі по вул. Петлюри, свідка [PERSON] не впевнений що бачив і чи знайомий з нею; повідомив, що йому відомо, що [PERSON] ([PERSON]) з [PERSON] їздили в Підволочиський район Тернопільської області. Сусідів в будинку по вул. Петлюри, позивач не знає. Як наголошує ВСУ у п. 20 постанови пленуму №11 від 21.12.2007 року «Про судову практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст. 72 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Оскільки відносини між подружжям мають, насамперед, глибоко особистий характер, то й правовому регулюванню особистих немайнових відносин у сімейному праві надається особливе значення. Суспільні зв'язки, що складаються в сім'ї, є глибоко особистими, багато в чому інтимними і ґрунтуються на почуттях любові та взаємної прихильності1. В новому Сімейному кодексі, порівняно з КЗпШС, збільшена кількість норм, які регулюють особисті немайнові відносини подружжя. Проте велика кількість особистих відносин між подружжям знаходиться поза сферою правового регулювання. В силу своєї делікатності та інтимності вони не піддаються зовнішньому впливу, що вказує на їх особливий характер. До особистих немайнових прав подружжя СК відносить ті, які є найбільш важливими та на які можна впливати нормами сімейного права. Це право на материнство та батьківство; право на повагу до своєї індивідуальності; право на духовний розвиток; право на зміну прізвища; право на розподіл обов 'язків та спільне вирішення питань життя сім'ї; право на особисту свободу. Загальними засадами регулювання особистих немайнових відносин між подружжям згідно зі ст. 7 СК є здійснення їх з урахуванням права на таємницю особистого життя подружжя, права кожного з них на особисту свободу та неприпустимість свавільного втручання в сімейне життя; відсутність привілеїв чи обмежень кожного із подружжя за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками; здійснення прав та обов'язків кожним із подружжя на рівних засадах. Цей принцип базується на загальних положеннях ст. 24 Конституції України й означає право кожного з подружжя на особисту свободу; спільне вирішення питань материнства, батьківства, виховання й освіти дітей, інших питань життя сім'ї; право кожного з подружжя на повагу до своєї індивідуальності; обов'язок подружжя щодо побудови сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, спільної турботи про матеріальне забезпечення сім'ї та розвиток дітей. Відтак суд зазначає, що первісним чинником з метою визначення чи перебуваюсь особи у відносинах, тотожних загальновизнаному поняттю «сімї», є встановлення наявності у осіб спільних особистих немайнових прав та обовязків - врегульованих нормами сімейного права відносин стосовно особистих немайнових благ та інтересів осіб, які перебувають у шлюбі. Системний аналіз наданих стороною позивача доказів не дозволяє суду оцінити ствердно «поза розумним сумнівом» (res judicata)наявності у сторін спору [PERSON] та [PERSON] відносин, що за своєю суттю відповідають відносинам сімї, в період з 2001 по листопад 2008 року. Покази свідка [PERSON] носять загальний характер щодо обізнаності про відносини сторін спору періодичне «час від часу» спостереження позивача за адресою вул. 1в в м. Тернополі, коли [PERSON] виносив сміття не може свідчити про наявність між сторонами відносини притаманних подружжю. Як зазначив свідок [PERSON] достеменно стверджувати, що [PERSON] жив і ночував у спірній квартирі, свідок не може. Показав суду, що з позивачем більше спілкувалася сімя на прізвище [PERSON], що може свідчити про швидше про віддалені стосунки свідка з сторонами спору і його загальну необізнаність свідків про дійсні взаємини [PERSON] та [PERSON]. З цієї ж причини судом критично оцінюються покази свідків [PERSON] та [PERSON], свідчення котрих стосуються також лише періодичних спостережень сторін спору, котрих свідки знали, як вбачається з показів, швидше оцінюючи робочі стосунки сторін спору в м. Хмельницькому [PERSON] показала, що з [PERSON] ([PERSON]) свідок познайомилася пізніше - приходила до кіоску, у котрому [PERSON] продавала товар, на перепочинок «перекур» поспілкуватися. [PERSON] розповідала свідку, що приїхала з Тернополя з хлопцем Сашею, з котрим вони в 1998 99 роках жили в м. Хмельницькому і надалі посварилася. Про те, що [PERSON] з [PERSON] зустрічаються, свідка повідомив знайомий чоловік на імя [PERSON] десь у 2003 році. Обставин знайомства та їх ([PERSON] і [PERSON]) проживання свідку невідомо. Свідок [PERSON] суду показав, що він працював у [PERSON] ([PERSON]), останній свідка познайомив з [PERSON] ([PERSON]), повідомив, ще «це його жінка та їй можна довіряти гроші» (касу виручки) . Обставин знайомства з [PERSON], [PERSON] свідку не повідомив. Події відбувалися приблизно в 2004- 2005 роках. Свідок вважав [PERSON] дружиною [PERSON], однак цього переконання свідок дійшов виключно зі слів самого [PERSON] З позивачем свідок поза базаром не зустрічався, про дітей сторін спору йому нічого невідомо. Свідку також було відомо, що [PERSON] був офіційно одружений з [PERSON] , котрій він допомагав переїжджати в нову квартиру, вона позивачу готувала їжу, і одного разу випадково сам [PERSON] був свідком їх сварки під час прийому їжі. [PERSON] та [PERSON] неодноразово заявляли, що відомості стосовно стосунків сторін спору відомі їм зі слів третіх осіб ([PERSON] а [PERSON]В.) Cвідки ж [PERSON] та [PERSON] загалі не підтвердили проживання сторін спору однією сімєю в період з 2001 по 2008 роки. На користь сторони позивача свідчив лише свідок [PERSON], котрий показав суду показав, що він товаришував з [PERSON] з 2004 року, з цього ж року згідно показів свідка сторони спору жили разом по вул.. Миру 1в до 2011-2012 року. Сімя свідка з двома дітьми протягом 2005-08 року часто відвідували квартиру № 30 в будинку та бачили, що сторони спору жили як сімя. Оцінюючи покази свідків в сукупності з іншими доказами у справі, на думку суду слід вважати доведеними обставини періодичного спільного проведення часу сторонами спору в окремі періоди, проте відсутні належні та допустимі докази, котрими стверджується, що [PERSON] та [PERSON] перманентно перебували у відносинах як подружжя, без реєстрації шлюбу з 2001 по серпень 2016 роки, в тому числі станом на конкретні дати внесення коштів забудовнику в рахунок оплати дольової участі в будівництві спірних квартири і критої стоянки для автомобіля та виникнення (в 2004 році) у [PERSON] права власності на дане нерухоме майно. Окрім цього суд наголошує на відсутності доказів спільної праці, ведення спільного господарства та бюджету 2002 році (час повної оплати вартості квартири) між сторонами спору. І тільки в разі встановлення цих фактів положення частини першої статті 17 Закону України "Про власність" вважається правильно застосованим. З такого по суті розуміння закону виходив суд касаційної інстанції в рішенні від 4 липня 2012 року (№ 6-14503св12). Така сама по суті позиція висловлена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-66цс13. Виходячи з викладеного не можна визнати правильним застосування частини першої статті 17 Закону України "Про власність" для визнання за позивачем права власності на половину майна, придбаного до 1 січня 2004 року, без установлення факту створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту та бюджету (Постанова ВСУ від 25 грудня 2013р. у справі № 6 -135цс13). У відповідності до ст. 25 СК України, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі і мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. Відповідно до положення ст.74 СК України, перебування осіб в будь-якому іншому шлюбі виключає можливість визнання спільної сумісної власності.

Outcome: partial