Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

Позивач - [PERSON], звернулася до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до [PERSON], третя особа - Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області, про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав, в якому просила суд, збільшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO], на утримання неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], з 1/4 частини до 1/3 частини з усіх видів доходу щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, та позбавити його батьківських прав відносно неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 2004 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу вони мають сина [PERSON]. 30 липня 2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу їх син залишився проживати разом з Позивачем і перебуває на її утриманні. З моменту розірвання шлюбу [PERSON] зовсім не цікавився життям свого рідного сина, не кажучи вже про надання матеріальної допомоги на його утримання. Починаючи з липня 2009 року та по теперішній час [PERSON] аліменти на утримання дитини взагалі не сплачує. Зазначені обставини є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Крім того протягом останніх років в сім'ї позивача склалось складне матеріальне становище, внаслідок чого виникла необхідність в збільшенні розміру аліментів. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, та просила суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, від нього надійшла нотаріально завірена заява від 02.03.2015 року, реєстровий № 243, про слухання справи без його участі, в якій він проти задоволення позовних вимог не заперечував та підтверджує свою згоду на позбавлення його батьківських прав (а.с. 27). Представник третьої особи Лисенко К.О., діюча за довіреністю від 10.07.2014 року (а.с. 26) в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала та представила суду рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області № 3/1 від 31.03.2015 року - «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON], [INFO]» (а.с. 24, 25). Прокурор Чугуївської міжрайонної прокуратури Харківської області Романов Р.В. проти позовних вимог не заперечував та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача за наявними доказами справи. Вислухавши сторони, дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З 2004 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Чугуївського міського управління юстиції 17 серпня 2004 року (а.с. 8). 30 липня 2008 року шлюб між [PERSON] та Відповідачем, [PERSON], було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 9). Після розірвання шлюбу їх син, [PERSON], залишився проживати разом з позивачем перебуває на її утриманні і в подальшому також буде проживати разом з нею. Факт того, що [PERSON] проживає разом з позивачем підтверджується довідкою від 19.02.2015 №212 (а.с. 13). Відповідно до ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Законодавство України, а саме Сімейний кодекс України в ст. 150, визначає, що батьки зобов'язані виховувати дитину у дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, зобов'язані поважати дитину, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування про неї. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 141 Сімейного кодексу України, встановлює рівність прав та обов'язків батьків щодо дитини та стверджує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. З моменту розірвання шлюбу [PERSON] зовсім не цікавився життям свого рідного сина, не кажучи вже про надання матеріальної допомоги на його утримання. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 27 червня 2008 року було вирішено: стягнути з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів, починаючи з 13.02.2008 року та до часу повноліття дитини, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 10). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам Центрально-міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції від 02.02.2015 року заборгованість по виплаті аліментів [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] станом на 31.01.2015 складає 55477,55грн. (а.с. 11). Починаючи з липня 2009 року та по теперішній час [PERSON] аліменти на утримання дитини взагалі не сплачує. Як вбачається зі свідчень сусідів - [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини, протягом останніх семи років [PERSON] жодного разу не з'являвся до місця проживання свого сина, вихованням сина займається мати, дідусь та бабуся, що підтверджується Довідкою №4 від 26.02.2015 року, виданою Громадською організацією військового містечка Башкирівка «Житловою радою» (а.с. 15). Відповідно до довідки зі школи від 18.02.2015 №27 [PERSON] виховує сина [PERSON] самостійно. Батько, [PERSON], у школі не з'являється, навчанням та здобутками сина не цікавиться, участі у його вихованні не бере (а.с. 12). Окрім невиконання обов'язків, покладених на [PERSON] судом та законом, він не виконує і інші батьківські зобов'язання: не піклується про духовний і фізичний розвиток [PERSON], нічого не знає про його стан здоров'я, інтереси. [PERSON] не тільки не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, а й не спілкуються з дитиною взагалі; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. З довідки з лікарні від 25.02.2015 року вбачається, що здоров'ям сина [PERSON] займається повністю мати (а.с. 14). Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову вихованні; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Зазначені обставини у відповідності з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Окрім того, Відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, орган опіки та піклування, а також другі особи. На підставі ст. 192 СК України, розмір алiментiв, визначений за рішенням суду або домовленістю мiж батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача алiментiв у разi змiни матерiального або сiмейного стану, погiршення або полiпшення здоров'я когось iз них. Верховний суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про застосування судом окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за №3 роз'яснив, що відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. До того ж, відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України таЗакону України "Про охорону дитинства", особа, позбавлена батьківських прав не звільняється від обов'язку щодо утримання дітей і тому, одночасно із позбавленням батьківських прав, суд на вимогу позивача може вирішити питання про стягнення аліментів на дітей. Протягом останніх років в сім'ї Позивача склалось складне матеріальне становище. Останнім часом значно зросли витрати на харчування, купівлю одягу та взуття, медичний догляд та лікування дитини. Внаслідок чого виникла необхідність в збільшенні розміру аліментів. Проте на підтвердження наведених доводів ніяких доказів позивачем надано не було, отже, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в цій частині позовних вимог. На підставі викладеного й у відповідності з ч. 4, 5 ст. 19, ст.ст. 150, 152, 155, 164, 165, 192 СК України,ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 60, 169, 209, 213, 214, 215, 223 ЦПК України, суд -

Outcome: partial