Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

До суду надійшла вищевказана позовна заява. \~\~\~\~ Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що 17.11.2014 року між ним та відповідачем була досягнута усна домовленість про придбання у фінансовий лізинг [PERSON] сільськогосподарський технічний засіб МТЗ 892 вартістю 250000,00 грн та про сплату комісії за організацію та оформлення договору №01/14-00156 в розмірі 10 % вартості предмета лізингу. Згідно досягнутих домовленостей передбачалося здійснити авансовий платіж в розмірі 50 % вартості предмета лізингу, сплатити комісію за організацію та оформлення договору в розмірі 10 % вартості предмета лізингу та укласти відповідний договір строком на 5 років зі сплатою подальших лізингових платежів, що в загальній сумі не перевищують 180000,00 грн. В цей же день позивач сплатив відповідачеві 150000,00 грн, які складаються з 50% вартості предмета лізингу в сумі 125000,00 та 10 % вартості предмета лізингу у вигляді комісії за організацію та оформлення договору в сумі 25000,00 грн. Однак в подальшому при ознайомленні із запропонованим договором фінансового лізингу позивач встановив, що даний договір є несправедливим та не відповідає принципу добросовісності. Тому договір не був укладений по ініціативі позивача. На даний момент з відповідачем відсутні будь-які контакти, відповідач не реагує на запити позивача щодо умов виконання договору та не надає інформацію про наміри надати позивачу предмет лізингу. Крім того, відповідач не реагує на вимоги позивача щодо повернення вже сплачених коштів у сумі 150000,00 грн по договору, який не було укладено. У зв»язку з викладеним позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь безпідставно набуті кошти у сумі 150000,00 грн та визнати дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» по залученню коштів та щодо укладення договору фінансового лізингу незаконними. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], зазначив, що в матеріалах справи міститься ксерокопія договору лізингу № 01/14-00156 від 17.11.2014 року укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс», що на думку позивача, не є допустимим доказом, оскільки відповідач на підтвердження своїх доводів мав надати оригінал документу. Крім того, зазначений договір лізингу [PERSON]\~ не підписував, доручення\~ від свого імені на укладення договору нікому не надавав. Зазначений підпис лізингоодержувача не належать йому, а виконаний іншою особою. Представник відповідача у судове засідання не з»явився. Про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази, вивчивши матеріали справи приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. За приписами\~ст. 1 ЦПК України\~завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтями\~3,\~4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст.\~10,\~11 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтями\~15,\~16 ЦК України\~передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність, у тому числі й у судовому порядку. Відповідно ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору та свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Судом встановлено, що 17.11.2014 року між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» було укладено договір лізингу № 01/14-00156 про придбання у фінансовий лізинг [PERSON] сільськогосподарський технічний засіб МТЗ 892 вартістю 250000,00 грн та про сплату комісії за організацію та оформлення договору №01/14-00156 в розмірі 10 % вартості предмета лізингу. Згідно досягнутих домовленостей [PERSON] сплатив відповідачеві 150000,00 грн, які складаються з 50% вартості предмета лізингу в сумі 125000,00 та 10 % вартості предмета лізингу у вигляді комісії за організацію та оформлення договору в сумі 25000,00 грн. Відповідно до п. 1.7 Договору предмет договору передається в користування Лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 (сто двадцять) робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізенгодавця Авансового платежу(50 % від вартості Предмету Лізингу), Комісії за організацію та оформлення даного договору (10% від вартості Предмету Лізингу) та Комісії за Передачу Предмета Лізингу (3% від вартості Предмета Лізингу). Пунктом 2.1 Договору передбачено, що Лізенгоодержувач зобовязаний до отримання Предмету Лізингу сплатити передбачений Договором Перший Лізинговий платіж, що передбачений також Додатком № 1 до Договору. Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. У вілповідності до ст. 6 ЗУ "Про фінансовий лізінг" договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу;строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Стаття 628 ЦК України вказує, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що сторони укладаючи договір лізингу № 01/14-00156 від 17.11.2014 року досягли згоди щодо змісту та умов договору, зокрема, щодо порядку надання послуг відповідачем та порядком сплати коштів за укладеним договором. Позивач, підписуючи спірний договір, взяв на себе права і обов"язки, передбачені договором, а тому договір є обов"язковим для виконання сторонами. При підписанні договору позивачем була сплачена комісія за організацію в розмірі 25000,00 грн та авансовий платіж у розмірі 125000,00 грн. Таким чином, позивачем не було сплачено комісії за передачу лізингу, в розмірі 3% від вартості предмета лізингу. А відповідно до п.1.7 ст. 1 договору, обчислення строку передачі предмета лізингу розпочинається після сплаи позивачем трьох складових, які чітко визначені в договорі. Щодо заперечень позивача проти того, що він не підписував спірний договір лізингу, то у відповідності до норм чинного ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог. Так, у судовому засіданні представник позивача і з додаткових пояснень наданих через канцелярію суду 19.07.2015 року позивачем (а.с. 37-39) вбачається, що вимогою, з якою сторона звернулася до суду, є лише стягнення сплачених коштів з посиланням на відсутність будь-якого договору, що не відповідає матеріалам справи. У цьому випадку сторона не скористалася своїм правом на зміну позовних вимог й доведеності факту непідписання спірного договору, як на це вказує, шляхом проведення судово-почеркознавчої експертизи, як того вимагає ст. 143 ЦПК України. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed