Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом, [PERSON] просить стягнути з відповідача 40 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що працював на Шахті "Комсомолець" тривалий час на різних посадах. Актом розслідування професійного захворювання у нього встановлено наявність професійного захворювання -попереково -хресцового радикуліта. Відповідно до акту огляду МСЕК від 28.09.1994 року йому встановлено 40% стійкої втрати працездатності у зв'язку з професійним захворюванням попереково -хресцовий радикуліт та встановлена третя група інвалідності. 18.06.2002 року при черговому огляді МСЕК йому було встановлено 60% втрати працездатності безстроково. У зв'язку з ушкодженням здоров'я, він морально переживає та страждає, відчуває фізичний біль, його турбує слабкість , швидка втомлюваність, що порушує звичний уклад життя. Він не може виконувати домашню роботу, всі турботи по будинку лягли на його сім*ю. Через захворювання почуває свою неповноцінність, що призводить до відчуття безпорадності та пригніченості. Всі ці обставини вимагають від нього додаткових зусиль по організації свого життя. У зв'язку з протипоказаннями він не може влаштуватись на роботу та утримувати свою родину. Заподіяну йому моральну шкоду оцінює в 40 000 грн. та просить стягнути їх з відповідача. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача Шахта "Комсомолець" за довіреністю Кузнецов М.М. в судове засідання не з*явився, про місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, звернувся до суду с заявою, якою з позовом не погодився, просив в позові відмовити, підстави не вказав. Представник третьої особи - Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань України в Микитівському районі м.Горлівки Сазонова М.О. в судовому засіданні з позовом погодилася. Заслухавши позивача, представника третьої особи, дослідивши письмові докази, суд вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач знаходився в трудових відносинах з відповідачем з 1974 року по 02 вересня 2002 року, працював на різних посадах. У зв'язку з роботою в підземних умовах у [PERSON] розвинулося хронічне професійне захворювання - попереково -хресцовий радикуліт , яке було встановлене Актом розслідування хронічного професійного захворювання у другому півріччі 1994 року. Професійне захворювання спричинило йому стійку втрату працездатності і встановлення медико-соціальною експертною комісією від 28.09.1994 року з 28.09.1994 року 40% втрати професійної працездатності за профзахворюванням - попереково -хресцовим радикулітом. З пояснень позивача, наданих позивачем копій медичних документів вбачається, що ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням позивачем трудових обов'язків, заподіює йому фізичні і моральні страждання, обмежує його можливість вести звичний йому спосіб життя, необхідність медикаментозного та санаторного лікування, а також встановлення обмежень щодо важких умов праці. Суд вважає, що обов'язок по відшкодуванню позивачу моральної шкоди слід покласти на відповідача. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з подальшими змінами, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі. Норми ЦК України 2003 року - ст. ст. 23, 1167 ЦК України, на які посилається позивач, не розповсюджуються на виниклі правовідносини, оскільки діють з 1 січня 2004 року. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України (набрала чинності 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на власника або уповноваженого ним органу незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, на час виниклих правовідносин ( МСЕК від 28 вересня 1994 року) жодний нормативний акт не передбачав можливості відшкодування моральної шкоди позивачеві. Разом з тим, на час виникнення спірних відносин діяли Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органам шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаних з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою КМУ від 23 червня 1993 року № 472.( далі Правила) Згідно до п.11 Правил було визначено, що розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. За п.9 ППВС України від 31 березня 1995 року № 4 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованим мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. На час розгляду справи мінімальна заробітна плати встановлена у розмірі з 1 січня 2014 року - 1218 грн.( ЗУ «Про Державний бюджет України на 2014 рік). За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню. Розглядаючи та вирішуючи питання про розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди, суд враховує: ступінь втрати позивачем професійної працездатності, неможливість відновити втрачене здоров'я, наявність для позивача змушених змін у його можливій подальшій професійній діяльності, зв'язаних із забороною на працю в підземних умовах, працю, зв'язану з фізичними навантаженнями, переохолодженням і т.п., того, що позивач став інвалідом і дійшов до висновку про часткове задоволення позову у розмірі 19 488 гривень - 16 мінімальних розмірів заробітної плати.( 1218 грн.*16 )

Outcome: partial