Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі - позивач) в особі представника [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовав тим, що 01 квітня 2010 року Відповідачем [PERSON] із [PERSON] був укладений Договір позики, за яким відповідач отримала валютні цінності в сумі - 85 000 доларів США та зобов'язалась їх повернути [PERSON] не пізніше 01 жовтня 2010 року. 09.07.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір відступлення права вимоги, за яким право вимоги за цим договором позики перейшло до позивача, що стало підставо звернення його до суду у зв»язку з невиконанням зобов»язань відповідачем. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 07.02.2014 року та додатковим рішенням від 17.02.2014 року, які набрали законної сили, позовні вимоги [PERSON] були задоволені та стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивача грошові кошти в розмірі суми боргу - 986 790,56 грн., судовий збір - 3441 грн. та неустойку за прострочення виконання зобов»язання в сумі - 22 860 000 грн., а всього в розмірі - 23 850 231,56 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором позики між первісним кредитором [PERSON] та відповідачем [PERSON] 01.04.2010 року був укладений договір іпотеки, відповідно до якого предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира [ADDRESS] яка належить відповідачу. Оскільки, відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за договором позики та визначеному рішенням суду розмірі боргу в сумі - 23 850 231,56 грн. - звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 01.04.2010 року, а саме на нерухоме майно: квартира [ADDRESS] шляхом його продажу [PERSON] із застосуванням процедури продажу, передбаченої ст.. 38 Закону України «Про іпотеку» шляхом надання іпотекодержателю [PERSON] права на продаж предмета шотеки будь-якій третій особі - покупцю на його власний розсуд за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на виставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу, для чого надати [PERSON] право пред'являти правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, усно та письмово звертатися, подавати, одержувати і відписувати необхідні довідки та документи, заяви (в тому числі стосовно сімейного стану іпотекодавця [PERSON]), до Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», Державної міграційної служби України, Державної реєстраційної служби України та інших державних органів, установ, підприємств, організацій, з питань отримання Витягів та інших документів, довідок про склад сім'ї, а також вчиняти всі інші дії, пов'язані з виконанням цих питань. Також, позивач просив суд виселити Відповідача [PERSON] з Вказаної квартири та передати предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] в управління Позивача [PERSON] на період до його реалізації за визначеною ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедурою продажу. В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав з викладених у позові підстав, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечення на позовну заяву не надав. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З урахуванням викладених вимог, рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 07.02.2014 року та додатковим рішенням від 17.02.2014 року, які набрали законної сили, позовні вимоги [PERSON] були задоволені та стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивача грошові кошти в розмірі суми боргу - 986 790,56 грн., судовий збір - 3441 грн. та неустойку за прострочення виконання зобов»язання в сумі - 22 860 000 грн., а всього в розмірі - 23 850 231,56 грн. (а.с.9-12) Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з вказаного судового рішення та матеріалів справи, 01 квітня 2010 року Відповідачем [PERSON] із [PERSON] був укладений Договір позики, за яким відповідач отримала валютні цінності в сумі - 85 000 доларів США та зобов'язалась їх повернути [PERSON] не пізніше 01 жовтня 2010 року. 09.07.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір відступлення права вимоги, за яким право вимоги за цим договором позики перейшло до позивача, що стало підставою звернення його до суду у зв»язку з невиконанням зобов»язань відповідачем. Крім того, у відповідності до вимог п.3.4 вказаного договору відступлення права вимоги новий кредитор, тобто позивач має право вимагати від відповідача [PERSON] виконання усіх зобов»язань за Основним договором та Договором іпотеки, а також усіх витрат щодо неналежного виконання вказаних договорів. Також, згідно п.3.5 вказаного договору новий кредитор має право звернути стягнення на предмет іпотечного договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Пунктом 2.16 іпотечного договору від 01.04.2010 року передбачено, що він зберігає силу у тоді, коли у встановленому законом порядку відбувається відступлення Іпотекодержателем забезпеченої іпотекою права вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої Іпотекою вимоги. Таким чином, позивач [PERSON] у відповідності до укладеного 01.04.2010 року між [PERSON] та відповідачем договір про задоволення вимог іпотекодержателя (надалі - іпотечний договір) вправі звернути стягнення на предметом іпотеки за цим договором на нерухоме майно: квартира [ADDRESS] яка належить відповідачу. Відповідно до п.3 договору позики від 01.04.2010 року, сторони визначили, що зобов'язання позичальника за договором при простроченні терміну повернення позики мають бути виконані шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що зазначено у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно п.1, 2.1 Іпотечного договору, сторони домовились, що у разі невиконання зобов»язань по договору позики від 01.04.2010 року, іпотекодежатель набуває право власності на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] яка надана в забезпечення зобюов»іязань по договору позики. Як встановлено рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 07.02.2014 року та додатковим рішенням від 17.02.2014 року про стягнення з відповідача на користь позивачу коштів в сумі - 23 850 231,56 грн., відповідач [PERSON] після отримання коштів не виконало зобов»язань, визначених договором позики, та кошти із відповідними нарахування не повернула. Згідно п.2.3 іпотечного договору сторони оцінюють предмет іпотеки в сумі - 674 446,50 грн. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п.2.5 договору іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити із вартості предмета іпотеки свої вимоги в повному обсязі. Згідно ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо), належить виключно позивачеві. Статтею 39 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи те, що відповідач зобов'язання за договором позики належним чином не виконала, а договором іпотеки передбачено право нового кредитора - позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки у разі, якщо на день настання строку виконання забезпеченої заставою вимоги, вона не буде виконана в повному обсязі, суд дійшов висновку, що в рахунок погашення заборгованості необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки, належний відповідачу. Між тим, суд не знаходить правових підстав для задоволення вимог позивача в частині передачі предмета іпотеки в управління позивачу на період його реалізації, оскільки Іпотечним договором від 01.04.2010 року такий спосіб користування предметом іпотеки не передбачено, а задоволення позовних вимог в частині звернення стягнення на предмет іпотеки передбачає вчинення дій на проведення процедури продажу предмету іпотеки. Також, суд не вбачає підстав для виселення відповідача з квартири [ADDRESS] з огляду на наступне. Відповідно до ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Згідно зі ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно. їх примусове виселення здійснюється па підставі рішення суду. Неотримання мешканцями письмової вимоги про виселення виключає можливість задоволення позовних вимог про виселення (п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»). В обгрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що на адресу відповідача 22.07.2014 року [ADDRESS] було направлено та вручено [PERSON] вимогу-повідомлення про звільнення квартири, що є предметом іпотеки. Проте, дане твердження представника позивача в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження, оскільки при огляді наданих доказів - вимога лист та поштове повідомлення і квитанція не вбачається про фактичне отримання вказаної вимоги відповідачем, а також ніяких доказів фактичного проживання або реєстрації відповідача у вказаній квартирі суду надано не було, а тому позовна вимога про виселення відповідача є передчасною. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги про виселення відповідача є необґрунтованими, оскільки позивачем не було дотримано процедури щодо належного повідомлення про обов'язок [PERSON] протягом місяця з дня отримання вимоги звільнити квартиру [ADDRESS] як це передбачено правилами ст. 40 ЗУ «Про іпотеку», а тому правових підстав для виселення відповідача з вказаної квартири немає. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі - 243,60 грн.

Outcome: partial