Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

Заявник [PERSON] через представника - адвоката Пацулу В.О. звернулась до суду із заявою, у якій просить суд видати обмежувальний припис щодо [PERSON] , на строк 6 місяців, яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покладення на нього обов`язків, а саме: заборонити наближення на 100 м до місця проживання заявниці, яке розташоване за адресою [ADDRESS] ; заборонити у будь-який час заходити до кімнати заявниці, у якій вона проживає згідно досягнутої раніше домовленості між ними про порядок користування житлом; заборонити чинити перешкоди у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; заборонити переслідувати заявницю та в будь-який спосіб спілкуватися з нею без її згоди; заборонити вести телефонні переговори, надсилати повідомлення в соціальних мережах або контактувати із заявницею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування заяви зазначає, що вона є уповноваженим власником житлового будинку [ADDRESS] . [PERSON] , колишній чоловік заявниці, із яким заявниця розірвала шлюб згідно рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 15 серпня 2019 року, зареєстрований і проживає у житловому будинку заявниці разом з нею. [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, чинить на неї психологічне насильство, висловлюється нецензурною лайкою, ображає її, погрожує фізичною розправою. Про вчинення систематичного насильства над [PERSON] свідчать численні звернення за останній час до органів нацполіції, за наслідками яких [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 606/1729/20), ч.2 ст.173-2 КУпАП (справи 606/675/21, 606/248/21). Ухвалою суду від 05 квітня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 06 квітня 2021 року. У судовому засіданні заявниця [PERSON] та її представник - адвокат Пацула В.О. заяву підтримали з підстав викладених у ній. У судовому засіданні заінтересована особа [PERSON] щодо задоволення заявних вимог [PERSON] заперечив, вказав, що він проживає за адресою: [ADDRESS] , іншого місця проживання немає, а тому просить не застосовувати до нього заборону наближатися на 100 м до спільного із заявницею місця проживання. У судове засідання представник заінтересованої особи відділення поліції №3 (м.Теребовля) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце справи. Згідно частини першої статті 350-5 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Враховуючи вказане, розгляд справи проведено за відсутності представника відділення поліції №3 (м.Теребовля) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив наступні обставини. В матеріалах справи міститься копія паспорта громадянина України на ім`я [PERSON] , [INFO] , № [NUMBER] . Згідно копії довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої Кобиловолоцькою сільською радою Теребовлянського району Тернопільської області від 24.02.2020 за № 214, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Заявник [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , як уповноважений власник, разом з нею зареєстровані Колишній чоловік [PERSON] , син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , вказане підтверджується довідкою Теребовлянської міської ради №09-04/21/178 від 26.03.2021. Відповідно до постанови Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 21 серпня 2020 року [PERSON] визнано винним в вчинені правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн. Згідно постанов Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 26 березня 2021 року та 03 лютого 2021 року [PERSON] визнано винним в вчинені правопорушень передбачених ч.2 ст. 173-2 КУпАП. До даних правовідносин суд застосовує наступні правові норми. Відповідно до пункту третього частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Пунктом 6 частини першої статті 1 зазначеного Закону передбачено, що кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Згідно з положеннями пункту 2 частини другої статті 3 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема, колишнє подружжя. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», однією із засад запобігання та протидії домашньому насильству є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Положеннями статті 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 та пункту 1 частини першої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа або її представник. Відповідно до пунктів сьомого та восьмого частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. В силу вимог частини другої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом прав спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкуватися з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Частиною третьою даної статті визначено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. За пунктом дев`ятим частини першої статті 1 цього ж Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявника [PERSON] , а тому заяву слід задовольнити частково та видати обмежувальний припис строком 6 місяців щодо [PERSON] шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, встановлених частиною другою статті 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Приймаючи до уваги, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом із заявником [PERSON] , суд вважає, що в задоволенні вимоги заборони наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання слід відмовити, оскільки у випадку її задоволення особа буде позбавлена права на житло. На підставі наведеного,

Outcome: partial