Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк»\~ звернулось до суду з позовом, посилаючись на те, що 18.11.2009 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання банківських послуг, відповідно до якого відповідач отримав\~ кредит у розмірі 4800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.\~ Відповідач\~ підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає\~ між ним та банком договір про надання банківських послуг. Банк свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме відкрив позичальнику картковий рахунок, видав кредитну картку із встановленим на ній кредитним лімітом у розмірі, встановленому у договорі. В порушення умов договору, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконує,\~\~внаслідок чого станом на 31.01.2017 року має заборгованість в загальній сумі 58284,26 грн., яка складається з наступного: 4770,56 грн. заборгованість за кредитом,\~ 46672,86 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3589,21 грн. заборгованість за комісією, а також штрафи 500,00 грн. (фіксована частина); 2751,63 грн. (процентна складова). Посилаючись на ст. 526,527,530,1050,1054 ЦК України, Банк просив стягнути з відповідача вказану вище заборгованість та понесені судові витрати у розмірі 1600,00 грн. Відповідно до Закону України №2147-УІІІ від 03.10.2017 року були внесені зміни до Цивільного процесуального кодексу України, які набрали чинності 15.12.2017 року. Згідно з підпунктом 9 пункту 1 Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої\~ та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією. Представник позивача [PERSON] ( за довіреністю) позовні вимоги підтримала. Суду пояснила, що 18.11.2009 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання банківських послуг, відповідно до якого відповідач отримав\~ кредитну картку із встановленим на ній кредитним лімітом у розмірі 4800,00 грн. За умовами договору позичальник мала щомісяця здійснювати погашення кредиту і сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості. Термін дії кредитної картки закінчився у листопаді 2013 року. 24.12.2013 року відповідач на дому отримала нову кредитну картку із встановленим терміном її дії - серпень 2017 року. Отримання нової кредитної картки було зафіксовано шляхом фотографування відповідача під час її отримання. Останній платіж на погашення кредиту відповідач здійснила у листопаді 2013 року. Станом на 31.01.2017 року [PERSON] має заборгованість за кредитом в загальній сумі 58284,26 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 4770,56 грн.,\~ заборгованості по процентам за користування кредитом - 46672,86 грн., заборгованості за пенею 3589,21 грн., штрафів 500,00 грн. (фіксована частина); 2751,63 грн. (процентна складова). Представник відповідача [PERSON] (за довіреністю) проти задоволення позову заперечує. В обґрунтування заперечень посилається на те, що відповідач дійсно у 2009 році уклала з Приватбанком договір, за яким отримала кредитну картку «Універсальна 55 днів кредитування» з кредитним лімітом 4800,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом 30% річних. [PERSON] відповідно до п.5.4 Умов та правил надання банківських послуг повинна була сплатити кредит в повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, який вказаний на картці, а саме 30 листопада 2013 року. Відповідач є інвалідом 1 групи, самостійно не пересувається, тому кредитною карткою вона самостійно користуватися не могла і передала її своїй дочці. Як вбачається з розрахунку заборгованості 30.11.2013 року на погашення кредиту була внесена сума в 200 грн., після цього погашення кредиту не здійснювалося. Дія картки закінчилася 30.11.2013 року і після цього відповідач нову кредитну картку не отримувала. Зауважує на тому, що позивач звернувся з цим позовом до суду поза межами загальної (три роки) і спеціальної позовної давності (один рік). Посилаючись на ч.4 ст. 267 ЦК України представник позивача подав заяву про застосування позовної давність до вимог позивача (а.с.46) і просить відмовити в задоволенні позову повністю за пропуском позовної давності. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази у їх сукупності, суд встановив таке. 18.11.2009 року\~ між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання банківських послуг, за яким остання отримала кредит\~у розмірі 4800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. З Анкети-заяви позичальника\~ про приєднання до Умов\~ та Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 18.11.2009 року вбачається, що\~ позичальник надав свою згоду на те, що ця Заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до 3.1.1, 3.1.2 договору строк дії картки вказаний на лицьовому боці картки. Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Після закінчення строку дії картки вона продовжується банком на новий строк ( шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше ( до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява держателя про закриття картрахунку. При цьому, п.2.3 визначено, що карткою має право користуватися тільки держатель картки. За користування кредитом банк нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік ( п.5.5). Пунктом 5.5.1 Правил користування платіжною карткою встановлено за несвоєчасне виконання боргових зобовязань ( користування простроченим кредитом і овердрафтом) держатель сплачує проценти по підвищеній процентній ставці або додаткову комісію, розмір яких визначається Тарифами. Згідно з п 6.5 Умов та правил клієнт зобовязався погашати заборгованість по кредиту, процентам за його користування, по перевитратам платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Пунктом 5.4 Умов та правил встановлено, що строк погашення кредиту в повному обємі здійснюється не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці ( в полі MONTH). Відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що при порушенні позичальником строків платежів більш ніж на 120 днів, він зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми позову. Тарифами Банку встановлена базова процентна ставка за користування\~ кредитом 2,5% на місяць. Процентна ставка ( в місяць) на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування становить 3,75%. Клієнт має вносити щомісячно до 25 числа місяця наступного за звітним щомісячний платіж у розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку боргу. Пеня за несвоєчасне погашення заборгованості: пеня (1) = (базова процентна ставка)/30 нараховується за кожний день прострочки кредиту; пеня (2)= 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. на місяць, нараховується один раз в місяць, за наявності прострочки по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму більше 50 грн. Тарифами також визначена сума штрафу при порушенні строків за будь-яким грошовим зобовязанням , передбаченим договором, більш ніж на 30 днів, у розмірі 500 грн. та 5% від суми позову. Відповідно до довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.114) на виконання договору позичальнику була видана кредитна картка зі строком дії - листопад 2013 року. Після закінчення строку дії цієї картки [PERSON] була видана 24 грудня 2013 року нова картка зі строком дії серпень 2017 року. Твердження представника відповідача про те, що нову картку позичальник не отримувала спростовуються фотознімком із зображенням відповідача в момент отримання нею кредитної картки вдома 24.12.2013 року (а.с.122). Крім цього, з виписки по рахунку (а.с.90-93) вбачається, що після отримання останньої кредитної картки було здійснено зняття готівкових коштів у розмірі 150 грн. в банкоматі. Останній платіж по погашенню кредиту був внесений відповідачем 30.11.2013 року в сумі 200 грн., після цього погашення кредиту не здійснювалося. З розрахунку заборгованості станом на 31.01.2017р. видно, що заборгованість відповідача за договором від 18.11.2009 року нарахована позивачем в загальній сумі 58284,26 грн., з яких, заборгованість за кредитом - 4770,56 грн.,\~ заборгованість по процентам за користування кредитом - 46672,86 грн., заборгованість за пенею 3589,21 грн., штрафи 500,00 грн. (фіксована частина) і 2751,63 грн. (процентна складова). Відповідачем не оспорюється правильність розрахунку заборгованості. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України, згідно з якою зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як "строк договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до умов кредитного договору від 18.11.2009 року сторони встановили строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів у розмірі 7% від суми заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше суми заборгованості, які підлягали сплаті до 25 числа місяця, наступного за звітним. Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 цього Кодексу). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог ( стягнення неустойки пені, штрафу) законом встановлена спеціальна позовна давність в один рік (стаття 258 ЦК України). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Так, судом встановлено, що позичальник зобовязався здійснювати погашення кредиту шляхом внесення щомісячного платежу до 25 числа місяця наступного за звітним. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення ( правова позиція Верховного Суду України від 19 березня 2014р. у справі N 6-20цс14). Відповідачем подана заява про застосування загальної і спеціальної позовної давності до вимог позивача. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Судом встановлено і підтверджено обома сторонами у справі, що останній платіж був здійснений відповідачем у розмірі 200 грн. 30 листопада 2013 року. Позивач звернувся до суду з позовом 28.02.2017 року, тобто за межами загальної позовної давності (три роки), встановленої ст. 257 ЦК України, до позовних вимог про стягнення простроченої заборгованості по кредиту, процентам, які нараховані позивачем станом до 28.02.2014 рік, а також за межами спеціальної позовної давності (один рік), встановленої ст. 258 ЦК України, до позовних вимог про стягнення пені, нарахованої станом до 28.02.2016 рік. Таким чином, вимоги банку про стягнення простроченої заборгованості по тілу кредиту у розмірі 319,98 грн. і процентам у розмірі 353,86грн., яка виникла станом на 28.02.2014 рік і пені у розмірі 2389,21грн., нарахованої станом на 28.02.2016 рік, задоволенню не підлягають за спливом строку позовної давності. За підрахунком суду стягненню підлягає заборгованість за тілом кредиту 4450,58 грн. (4770,56 -319,98=4450,58), проценти 46319,00 грн. ( 46672,86- 353,86= 46319,00), пеня -1200,00 грн. ( 3589,21- 2389,21=1200), всього 51969,58 грн. Щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) суд керується наступним. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України ). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Тарифами банку передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час,Тарифами банку і п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів, як виду цивільно-правової відповідальності, у розмірі 500 грн. і 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих процентів і комісій, ( від суми позову). Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (правова позиція Верховним Судом України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15). За таких підстав, у задоволенні позову про стягнення штрафів 500 грн. і 2751,63 грн. необхідно відмовити. Відповідно до вимог частини 1 статті 141 ЦПК України, розяснень, викладених у п.36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду\~ з розгляду цивільних та кримінальних справ\~ «Про\~ застосування судами\~ законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від\~ 17 жовтня 2014 року, судові витрати підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. За цим позовом судові витрати, які підлягають компенсації становлять \~1426,72 грн. (89,72% від суми позову). Відповідач у справі є інвалідом 1 групи (а.с.97), відповідно до ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. За таких підстав судові витрати підлягають компенсації за рахунок держави.

Outcome: partial