Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

В липні 2018 року Орган опіки та піклування Пилипчанської сільської ради звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із зазначеною вище позовною заявою, в якій з посиланням на ст. 164 СК України просив позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно доньки [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову вказував, що [PERSON] за спільною заявою з матір`ю [PERSON] записаний батьком малолітньої [PERSON] Державна реєстрація народження проведена у відповідності до ст. 126 СК України. [PERSON] та [PERSON] в шлюбі не перебували, однак деякий час проживали однією сім`єю в будинку за місцем реєстрації [PERSON] Проте, спільне життя в них не склалося, обоє батьків не виконували належним чином своїх батьківських обов'язків щодо виховання та догляду за дітьми, сім`я перебувала на обліку як неблагодійна. Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 03.11.2017 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно її малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. На даний час малолітня [PERSON] перебуває в Комунальному закладі «Дубенська спеціальна загальноосвітня школа -інтернат І-ІІ ступенів» Рівненської обласної ради. Батько дитини жодного разу не цікавився життям дитини, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання та розвитку дитини. Учасники судового розгляду в судове засідання не з`явились. Представник позивача в поданій заяві від 16.10.2018 року позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглянути справу без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач повторно не з`явився в судове засідання, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, а саме отримання 22.09.2018 року позовної заяви з доданими до неї документами та 01.10.2018 року повістки про виклик до суду, однак причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, тому зі згоди позивача суд вважає за можливе провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, пояснення щодо позову не надано. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого виконкомом Пилипчанської сільської ради Білоцерківського району Київської області та копії повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, виданого Дубенським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, [PERSON] народилась [INFO] року в с. Глибочка Білоцерківського району Київської області. Батьками останньої являються [PERSON] та [PERSON]. Державна реєстрація народження проведена відповідно до ст. 126 СК України. Згідно характеристики Пилипчанської сільської ради від 06.06.2018 року [PERSON], [INFO] зареєстрований в [ADDRESS], за місцем реєстрації на даний час не проживає. За час проживання характеризувався неоднозначно, офіційного працевлаштування не мав, проживав за рахунок тимчасових заробітків, періодично зловживав алкогольними напоями. Поведінка в громадських місцях задовільна. Скарг та нарікань на його поведінку від жителів села останнім часом не надходило, до адміністративної відповідальності не притягувався. 24.04.2018 року Опікунською радою виконавчого комітету Пилипчанської сільської ради Білоцерківського району Київської області прийнято рішення № 1 та надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його малолітньої дочки [PERSON]. Висновок обґрунтований тим, що [PERSON] свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до [PERSON], з 2008 року не цікавиться її життям, не допомагає матеріально, не турбується про її фізичний та духовний розвиток, офіційно не працює, житла у власності не має. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. При вирішенні спору суд виходить з наступного. При розгляді справи про позбавлення батьківських прав суд виходить з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України; Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готування її до самостійного життя. Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Однією з підстав позбавлення батьківських прав, передбачених ст.164 СК України, є ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно роз'яснень п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Будь-яких доказів чи заперечень на спростування встановлених судом обставин справи, а також заявлених позивачем вимог відповідач суду не надав. Таким чином, сукупність зібраних по справі доказів свідчить про те, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує необхідного догляду, тому суд дійшов висновку, що в інтересах дитини необхіднім є позбавлення батьківських прав відповідача. На підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору на користь держави, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved