Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-08 00:00:00

В грудні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Білоцерківська міська рада Київської області про встановлення порядку користування земельною ділянкою, посилаючись на наступні обставини. 23 серпня 2005 року він, [PERSON] придбав 1/3 частину житлового будинку по [ADDRESS] , згідно договору дарування частини житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Шелудченко О.В. Право власності було зареєстровано в установленому порядку в КП КОР "Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації". За вказаним договором у його власність перейшла частина житлового будинку, загальною площею 31,0 кв.м., житловою площею 20,3 кв.м., приміщення виділені в квартиру № 1 , згідно технічного паспорту. Вказані обставини підтверджуються договором дарування частини житлового будинку, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, технічним паспортом на житловий будинок. Співвласниками інших частин зазначеного будинку є відповідачі по справі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 27.11.2019 р. У зв`язку з тим, що його частина будинку була побудована до 1941 року та мала великий відсоток зносу, експлуатувати вказаний будинок в подальшому стало неможливим, а тому ним було повністю реконструйовано належну йому частину будинку. 11 червня 2013 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своїм рішенням у справі № 357/4858/13-ц визнав за [PERSON] право власності на 82/100 частини житлового будинку, а саме на: 1. тамбур, площею 1,60 кв.м, 2. убиральню, площею 0,90 кв.м., 3. ванну, площею 3,30 кв.м., 4. кухню, площею 8,60 кв.м., 5. коридор, площею 2,90 кв.м, 6. вітальню, площею 21,70 кв.м., 7. коридор, площею 8,20 кв.м, 8. житлову кімнату, площею 9,00 кв.м, 9. житлову кімнату, площею 10,50 кв.м, 10. житлову кімнату, площею 10,2 кв.м., 11. балкон, площею 0,60 кв.м., загальною площею 77,50 кв.м., які виділені в квартиру [ADDRESS] . Рішення набрало законної сили 01.07.2013р. Вказаним рішенням суду також уточнено частки в будинку інших співвласників (відповідачів по справі): [PERSON] - 18/400, [PERSON] - 18/400, [PERSON] - 18/400, [PERSON] - 18/400. У спільному користуванні співвласників житлового будинку за вказаною адресою перебуває земельна ділянка площею 0,0626 га (кадастровий номер: 3210300000:04:013:0243), право власності на яку співвласниками не зареєстроване. 20.08.2019 р. він звернувся до Білоцерківської міської ради із заявою, в якій просив затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) під розміщення існуючого житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0626 га, кадастровий номер: 3210300000:04:013:0243 та передати йому у приватну власність 82/100 частки від загальної площі земельної ділянки з кадастровим номером: 3210300000:04:013:0243. Рішенням Білоцерківської міської ради від 31.10.2019 р. № 4534-81-VII затверджено технічну документацію із землеустрою та відмовлено йому в передачі 82/100 часток земельної ділянки у приватну власність, у зв`язку з відсутністю згоди всіх співвласників. Оскільки в добровільному порядку згоди щодо володіння та користування земельною ділянкою з усіма співвласниками він не може дійти, тому змушений звернутися до суду із даним позовом. Просив суд поділити спірну земельну ділянку площею 0,0626 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , за варіантом поділу земельної ділянки, зазначеного у зведеному плані земельної ділянки з кадастровим номером: 3210300000:04:013:0243, що додається до позовної заяви (виконавець - сертифікований інженер-геодезист [PERSON]) і виділити мені 0,0513 га, відповідачам 0,0113 га та стягнути з відповідачів на його користь судові витрати по справі ( а. с. 2-7 ). Ухвалою судді від 28 грудня 2019 року постановлено прийняти позовну заяву та відкрити провадження у вищезазначені справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання ( а. с. 37-38 ). 03 березня 2020 року за вх. № 8202 судом отримано від позивача [PERSON] заява про уточнення позовних вимог, в якій останній просив суд поділити земельну ділянку площею 0,0626 га, кадастровий номер: 3210300000:04:013:0243, розташовану за адресою: [ADDRESS] , визнавши право користування земельною ділянкою площею 0,0211 га за [PERSON] , а земельною ділянкою площею 0,0415 га за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ( а. с. 92-93 ). Ухвалою суду від 03 березня 2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті ( а. с. 114-115 ). В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, 07.04.2020 року за вх. № 13361 судом отримано клопотання від представника позивача - адвоката Пишної С.Ю., в якому остання просила суд розглянути справу за відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги, зазначені в заяві про уточнення позовних вимог від 02.03.2020 року підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачі та їх представник - адвокат Овчаренко Д.К. в судове засідання не з`явилися, 06.04.2020 року за вх. № 13314 судом отримано клопотання від представника відповідачів, в якому останній просив справу слухати без участі відповідачів, уточнені вимоги визнають в повному обсязі. Третя особа Білоцерківська міська рада в судове засідання свого представника не направила, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, звертаючись до суду з поясненнями, які були отримані судом 24.01.2020 року за вх. № 2705 за підписом представника міської ради Голуб В., останній зазначав, що Білоцерківська міська рада просить слухати справу № 357/13577/19 без представника міської ради ( а. с. 71 ). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що 23 серпня 2005 року позивач [PERSON] придбав 1/3 частину житлового будинку по [ADDRESS] , згідно договору дарування частини житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Шелудченко О.В. Право власності було зареєстровано в установленому порядку в КП КОР "Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації". За вказаним договором у його власність перейшла частина житлового будинку, загальною площею 31,0 кв.м., житловою площею 20,3 кв.м., приміщення виділені в квартиру № 1 , згідно технічного паспорту. Вказані обставини підтверджуються договором дарування частини житлового будинку, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, технічним паспортом на житловий будинок. Співвласниками інших частин зазначеного будинку є відповідачі по справі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 27.11.2019 року. У зв`язку з тим, що частина будинку позивача була побудована до 1941 року та мала великий відсоток зносу, експлуатувати вказаний будинок в подальшому стало неможливим, а тому останнім було повністю реконструйовано належну йому частину будинку. 11 червня 2013 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своїм рішенням у справі № 357/4858/13-ц визнав за [PERSON] право власності на 82/100 частини житлового будинку, а саме на: 1. тамбур, площею 1,60 кв.м, 2. убиральню, площею 0,90 кв.м., 3. ванну, площею 3,30 кв.м., 4. кухню, площею 8,60 кв.м., 5. коридор, площею 2,90 кв.м, 6. вітальню, площею 21,70 кв.м., 7. коридор, площею 8,20 кв.м, 8. житлову кімнату, площею 9,00 кв.м, 9. житлову кімнату, площею 10,50 кв.м, 10. житлову кімнату, площею 10,2 кв.м., 11. балкон, площею 0,60 кв.м., загальною площею 77,50 кв.м., які виділені в квартиру [ADDRESS] . Вказаним рішенням суду також уточнено частки в будинку інших співвласників відповідачів по справі: [PERSON] - 18/400, [PERSON] - 18/400, [PERSON] - 18/400, [PERSON] - 18/400. Зазначене рішення набрало законної сили 01.07.2013 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Встановлено, що у спільному користуванні співвласників житлового будинку за вищевказаною адресою перебуває земельна ділянка площею 0,0626 га (кадастровий номер: 3210300000:04:013:0243), право власності на яку співвласниками не зареєстроване. 20.08.2019 року позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківської міської ради із заявою, в якій просив затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) під розміщення існуючого житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0626 га, кадастровий номер: 3210300000:04:013:0243 та передати йому у приватну власність 82/100 частки від загальної площі земельної ділянки з кадастровим номером: 3210300000:04:013:0243. Рішенням Білоцерківської міської ради від 31.10.2019 р. № 4534-81-VII затверджено технічну документацію із землеустрою та відмовлено йому в передачі 82/100 часток земельної ділянки у приватну власність, у зв`язку з відсутністю згоди всіх співвласників. Звертаючись до суду з вищевказаними позовними вимогами позивача наголошує на тому, що вимушений звернутися до суду з позовом, оскільки в добровільному порядку згоди щодо володіння та користування земельною ділянкою з усіма співвласниками позивач не може дійти. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ч. 1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною 1 та 2 ст. 120 ЗК України передбачено, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, у разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушень не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до роз`яснень, наданих судам у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», якщо до вирішення судом спору між співвласниками житлового будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався, або вона перебувала у користуванні співвласників, і ними не було досягнуто згоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) часток у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. За правилом ч. 2 ст. 120 ЗК України, якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Аналіз змісту норм ст. 120 ЗК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю та споруди, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами, визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Зазначені положення щодо користування власністю цілком повинні застосовуватись до майнових прав на майно (зокрема до права користування земельною ділянкою). Отже, за загальним правилом, закріпленим у ч.1 ст.120 ЗК, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Разом з тим відповідно до ч. 1 ст. 318 ЦК кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Зазначені положення щодо користування власністю цілком повинні застосовуватись до майнових прав на майно (зокрема до права користування земельною ділянкою). Отже, право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, розташованого на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь-якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (ч. 5 ст. 319 ЦК). Тому, при вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом України у постановах від 15 травня 2017 року у справі № 6-841цс16 та від 01 листопада 2017 року у справі № 6-2454цс16. Крім того, аналогічний висновок закраплений і в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 листопада 2019 року справа №686/6888/15-ц, провадження №61-3419св19. Отже, між сторонами існує спір щодо порядку користування земельною ділянкою, на якій розташовано домоволодіння і яке належить сторонам на праві спільної часткової власності. Згідно Архівного витягу з рішення № 515 виконкому Білоцерківської міської Ради депутатів трудящих від 09 вересня 1959 року «Про затвердження списків зміни домоволодінь в місті Біла Церква», відбулася зміна нумерації домоволодінь по [ADDRESS] ( а. с. 60 ). З Архівного витягу рішення № 257-д виконкому Білоцерківської міської Ради депутатів трудящих від 02 вересня 1953 року «Про реєстрацію земельних участків по кварталу № 76» вбачається, що зазначеним рішенням було зареєстровано за землекористувачем присадибних участків по [ADDRESS] ( а. с. 61 ). Рішенням № 258 виконавчого комітету Білоцерківської міської Ради народних депутатів від 28 жовтня 1997 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» вирішено дозволити передачу безкоштовно земельну ділянку для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд у приватну власність в розмірах згідно з додатком ( а. с. 62 ). З списку громадян м. Біла Церква, яким передаються земельні ділянки у приватну власність на постійне користування під № 95 [PERSON] та [PERSON] по [ADDRESS], площа 674 ( а. с. 62 на зворотному листі ). Згідно плану поділу земельної ділянки, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, варіант поділу № 2 , даним варіантом розподілу погоджуються: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , площа земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , складає - 0,0415, а [PERSON] , площа земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , складає - 0,0211 ( а. с. 65 ). Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З наявної в матеріалах справи заяви, яка отримана судом 06.04.2020 року за вх. № 13314 за підписом представника відповідачів убачається, що останні визнають позовні вимоги позивача [PERSON] в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Отже, судом не встановлено, що визнання відповідачами позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, суд, дійшов висновку про можливість поділу земельної ділянки між сторонами по запропонованому варіанту поділу № 2 та дійшов висновку про доцільність встановлення такого порядку поділу земельної ділянки, а саме: виділити 0,0211 га, що становить 1/3 частини у спільній частковій власності позивачу та 0,0415 га, що становить 2/3 частини відповідачам, межі зазначені в плані поділу земельної ділянки і такий варіант розподілу найбільше забезпечить баланс інтересів сторін, оскільки при цьому варіанті визначальним є розмір часток у праві власності на житловий будинок. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З врахуванням вищенаведеного, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі,

Outcome: approved