Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом в якому просить визнати за [PERSON] (адреса проживання: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, яке складається із житлового будинку та господарських споруд, згідно технічного паспорту від 18 жовтня 2018 року, що розташовані в [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] помер\~дід позивача\~ [PERSON] ,\~що підтверджується\~свідоцтвом про\~смерть серії\~ [NUMBER] ,\~актовий запис\~за №\~46. Усе своє\~майно [PERSON] \~заповів онукові\~ [PERSON] ,\~склавши заповіт.\~Після смерті\~діда відкрилася\~спадщина на\~житловий будинок\~А-1,\~загальною площею\~116,9\~кв.м,\~що розташований\~у [ADDRESS] . 11 червня 2019 року приватним нотаріусом Жидачівського районного нотаріального округу Мазур О.Я., позивачу відмовлено у заведенні спадкової справи у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на будинок вказаний вище. Відтак, позивач змушений звертатися до суду із вказаним позовом з метою захисту майнових прав. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 07 вересня 2020 року позову заяву залишено без руху, а позивачу надано додатковий строк для усунення її недоліків. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 16 вересня 2020 року відкрито провадження у справі розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явився, подав клооптання про проведення розгляду справи без його участі. Відповідач також у підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої позов визнає та просить суд проводити розгляд справи без його участі. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги, наслідки визнання позову йому зрозумілі, визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд відповідно до ч.4 ст.200, ст.206 ЦПК України, ухвалює судове рішення в підготовчому судовому засіданні. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та зміст спірних правових відносин і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що дід позивача [PERSON] [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Монастирецької селищної ради Жидачівського району, Львівської області 11 грудня 1997 року, який зареєстрований в реєстрі за №200, згідно якого належний йому житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] заповів своєму внукові [PERSON] (а.с.15). [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить копія свідоцтва про його смерть, серія [NUMBER] (а.с.10). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майна, а саме: житловий будинок А-1, загальною площею 116,9 кв.м, що розташований у [ADDRESS] . Відповідно до ст.ст.1216,\~1217,\~1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із вимогами ст.ст.1268,\~1269,\~1270 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. 11 червня 2019 року приватним нотаріусом Жидачівського районного нотаріального округу Мазур О.Я. було відмовлено [PERSON] у заведенні спадкової справи після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок [ADDRESS] (а.с.29). Матеріалами справи встановлено, що 14 червня 1991 року № 175 інспектором Держархбудконтролю Жидачівського району надало дозвіл [PERSON] приступити до закладки фундаментів індивідуального одноповерхового (мансардного) житлового будинку за проектом № ОБ-М-4/79 та господарської будівлі за проектом № ГБ-І-76 (літня кухня) згідно з планом земельної ділянки по [ADDRESS] на підставі рішення виконкому Жидачівської районної ради народних депутатів ради від 16.05.1991 р. № 162, договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки під індивідуальне будівництво та акту виносу в натуру меж земельної ділянки і розбивки осей будівель від 14.06.1991 р. (а.с.16). Крім того, 16.05.1991 року [PERSON] отримав свідоцтво на забудову земельної ділянки (а.с.18). Згідно з даними будівельного паспорту на забудову земельної ділянки по [ADDRESS] передбачається будівництво житлового будинку по проекту № ОБ-М-4/79 на 3 кімнати житловою площею 48 кв. м., загальною площею 116, 9 кв. м. і господарських будівель по проекту № ГБ-І-76 площею 10 кв. м. (літня кухня). Вказане нерухоме майно належало [PERSON] . Зазначений житловий будинок взято на облік Стрийським міжміським бюро технічної інвентаризації 15 листопада 2018 року. Згідно даних технічного паспорта житловий будинок побудовано у 1994 році (а.с.24-27,28). Рішенням Монастирецької сільської ради № 120 від 25 січня 2005 року "Про зміну назв вулиць" вулицю Маяковського перейменували на вулицю Л. Українки (а.с.12). Рішенням Монастирецької сільської ради № 44 від 16 жовтня 2018 року "Про присвоєння адреси" даному житловому будинку присвоєно адресу: [ADDRESS] (а.с.13). Відповідно до довідки Монастирецької сільської ради від 08.10.2018 р. № 1322 (а.с.14) [PERSON] був постійно зареєстрований та проживав до дня смерті, яка наступила [INFO] , в селі Протеси Жидачівського району Львівської області. Його внук [PERSON] проживав разом з своїм дідусем [PERSON] до дня його смерті, на день його смерті, де проживає до цього часу. Відтак, [PERSON] на підставі усіх дозвільних документів було розпочате будівництво житлового будинку, яке відповідає будівельним вимогам та державним стандартам. На час початку будівництва будинку у замовника будівельних робіт [PERSON] були наявні документи на право власності на землю - рішення виконкому Монастирецької сільської ради від 10.05.1991 р. № 53, акту виносу в натуру меж земельної ділянки і розбивки осей будівель від 14.06.1991 р. (а.с.17, 19-23). Згідно із\~ст.4\~ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1\~статті 16 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно. Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті\~15\~та статті\~392 ЦК України\~власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом щодо нерухомого майна - житлового будинку та господарських споруд, згідно технічного паспорту від 18 жовтня 2018 року, що розташовані в [ADDRESS] , що належали на праві власності [PERSON] . Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом положень ст. 392 ЦК України\~право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті. У пункті 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень\~статей 1296-1299 ЦК України\~питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у заведенні спадкової справи з-за відсутності у нього правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Відсутність у позивача правовстановлюючого документу на вказане вище нерухоме майно, що належала померлому [PERSON] (спадкове майно), перешкоджає йому в реалізації спадкових прав, зокрема, - оформленню спадщини нотаріусом. Відтак, враховуючи наявність заповіту, вимога про визнання за позивачем права власності на житловий будинок та господарські споруди, згідно технічного паспорту від 18 жовтня 2018 року, що розташовані в [ADDRESS] , є цілком обгрунтованою. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідачі позов визнали, дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved