Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

Заявник звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська з заявою, у якій просить встановити факт його постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON], а також встановити факт прийняття ним спадщини після померлої у вигляді квартири № 63, розташованої в м. Дніпро, бульвар Рубіновий, 5. Заявник надавсуду заяву, у якій просив справу розглядати за його відсутності, заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити. Друга ДДНК явку свого представника у судове засідання не забезпечила, проте звернулась до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності. Територіальна громада м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради явку свого представника у судове засідання не забезпечила, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. За змістом ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши викладені у заяві обставини та вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви з огляду на наступне. [PERSON] відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, померла 01.04.2015р. (а.с.5). Відповідно до повідомлення державного нотаріуса з Другої ДДНК [PERSON], з заявами про прийняття спадщини або відмову від її прийняття після смерті [PERSON] до нотаріальної контори ніхто не звертався, свідоцтво на спадщину не видавалось (а.с.16). Згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З заяви про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та доданих до неї документів вбачається, що заявник до моменту смерті [PERSON] проживав разом з нею, вів спільне господарство, окрім того дані обставини підтверджуються поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] наданими у судовому засіданні. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" розяснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст.256 ЦПК України факти, що мають юридичне значення встановлюються судом, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту постійного проживання заявнику необхідно для отримання в органах нотаріату свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця. Таким чином, оскільки заявник позбавлений можливості у здійсненні права на спадкування в інший спосіб, крім встановлення у судовому порядку факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд доходить висновку про достатність правових підстав для задоволення заяви. Водночас, суд не вбачає підстав для встановлення факту прийняття спадщини заявником після смерті спадкодавця у вигляді квартири № 63, розташованої в м. Дніпро, бульвар Рубіновий, 5, оскільки за змістом п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з заявою про прийняття спадщини. На підставі викладеного,

Outcome: partial