Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

До Енергодарського міського суду Запорізької області звернувся [PERSON] (надалі представник Позивача), який діє в інтересах [PERSON] (надалі Позивач)з позовною заявою до [PERSON], [PERSON](надалі Відповідачі), в якій зазначаючи на те, що [PERSON] та [PERSON] порушують його право честі та гідності, яки виразились в тому, що відповідач [PERSON] через свого представника [PERSON] в апеляційній скарзі від 14.10.2017р. зазначив інформацію, зміст якої не відповідає дійсності та порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача [PERSON], просить суд: - Стягнути солідарно з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер: [NUMBER], який проживає за адресою [INFO] та [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер: [NUMBER], який проживає за адресою: б-р.Юності[ADDRESS] - моральну шкоду в розмірі 30000 (тридцяти тисяч) гривень 00 копійок на користь [PERSON], [INFO] ідентифікаційний номер: [NUMBER], проживаючої за адресою: [INFO]; - Стягнути солідарно з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер: [NUMBER], який проживає за адресою [INFO] та [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер: [NUMBER], який проживає за адресою: б-р.Юності[ADDRESS] на користь [PERSON], [INFO] ідентифікаційний номер: [NUMBER], проживаючої за адресою: [INFO] понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 1762 грн. 00 коп. та витрати за надані послуги професійної правничої допомоги у сумі 3400 грн. 00 коп. Позивач та його представник у судове засідання не з'явились, надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з'явились, заяв про зміну місця проживання, відзив або заперечень на позовну заяву до суду не надали, про час та місце слухання справи були повідломлені належним чином. Враховуючи приписи ст.ст. 223, 280 ЦПК України,\~суд ухвалив: розглянути справу у відсутності відповідачів, на підставі наявних у ній доказів\~за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідачів в порядку заочного провадження, оскільки неявка відповідачів не перешкоджає постановленню заочного рішення. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у звязку з неявкою всіх сторін, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку: Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно \~ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи. Відповідно до\~\~ст.76 ЦПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно до вимог ст.81 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 12.07.2017 у справаі №316392/17 позовні вимоги [PERSON] задовольні повністю, рішення набрало чинності. Відповідач [PERSON] разом через представника за довіреністю №2324 від 21.08.2017р. [PERSON] в апеляційній скарзі від 14.10.2017р. зазначили інформацію, зміст якої не відповідає дійсності та порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача. Зокрема, відповідачі за обопільною згодою поширили таку інформацію: «Мало того, позивач [PERSON] ВІДВЕРТО ЗБРЕХАЛА щодо того що [PERSON] їй не оказував ніякої допомоги. 4)Відеодокази від 25.10.2014..., 30.10.2014..., СТОВІДСОТКОВО СПРОСТОВУЮТЬ ТВЕРДЖЕННЯ [PERSON], [PERSON] їй купував необхідні ліки. І саме [PERSON] їх не використовувала із-за особистої неприязненості до [PERSON] і із-зі деяких релігійних мотивів. 5)Таким чином виходить що [PERSON]І, став жертвою шахрайки [PERSON], яка з корисливих мотивів збрехала суду, обмовила людину яка з людяних мотивів всілякими засобами їй допомагала (а у самого [PERSON] в 2014 році сім`ї відбулася трагедія загинула дитина), і тут користуючись людяностю [PERSON] шахрайка [PERSON] ввела в оману суд із-за чого і було прийняте незаконне рішення (а рішення було прийняте саме під час відсутності [PERSON] на судовому засіданні, тобто надати суду відеодокази він НЕ ВСТИГ) (щодо дій шахрайки [PERSON] в наближчий час буде подана заява також до органів УМВС). ». Згідно ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Частиною 4 ст.32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе. Відповідно до ст.1 Закону України «Про інформацію», інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. До особистих немайнових благ, які охороняються цивільним законодавством України, відноситься честь, гідність і ділова репутація (ч.1 ст.201 ЦК України). Термін «ділова репутація» розкрито у ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ділова репутація - це сукупність підтвердженої інформації про особу, що дає можливість зробити висновок про професійні та управлінські здібності такої особи, її порядність та відповідність її діяльності вимогам закону. За змістом ст.277 ЦК України, особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, мас право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі тобто невизначеному коло осіб. Відповідно до ч.4 ст.277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Постанова Пленуму акцентує увагу на визначенні належних відповідачів у подібних справах, і до нашого випадку необхідно застосовувати пункт 9-ий постанови: «Відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації». З огляду на це, належним відповідачем по справі є [PERSON], а також його представник [PERSON]. Згідно ч.3 ст.277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Відповідно до ч.5 п.15 Постанови ПВСУ №1 від 27.02.2009р., недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Порушення права на недоторканність ділової репутації полягає в розповсюдженні неправдивих відомостей про особу, внаслідок чого вона зазнає немайнової та майнової шкоди. Таким чином, відповідачі [PERSON], а також його представник [PERSON] створили уявлення про позивача [PERSON], як не добропорядну людину. Поширена інформація безпідставно містить в собі фактичні дані щодо наявності суспільно небезпечного діяння в діях позивача [PERSON]. Однак, відповідачами не надано та судом не встановленно жодного рішення суду щодо визнання позивача винним, адже це єдиний орган наділений відповідною компетенцією, щодо встановлення вини осіб. Поширена Відповідачами вищезазначена недостовірна негативна інформація про Позивача. Відповідно до довідки про отримання допомоги хворому від 23.10.2014 р. та медичної картки амбулаторного хворого вбачається діагноз та ліківання тобто звернення за медичною допомогою в проміжок часу який вказує позивач [PERSON] а саме: 12.11.2018 р.,11.12.2018 р., 21.01.2018 р. та 06.03-07.03.2018 р.. В обґрунтування завдання моральної шкоди позивач зазначає, що така шкода полягає у сильних душевних переживаннях, пригніченому стані, постійному стресі та напрузі у зв'язку із безпідставними висловлюваннями відповідачів та неможливості протягом певного часу відновлювати первісний стан здоров,я. Відповідно ч.1 ст.1166 та ч.1 ст.1167 ЦК України майнова та моральна шкода, задана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно частини 1, 2, 3 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до статті 1167 ЦК України, моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. В пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розяснено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31 березня 1995 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п.1 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодження здоров,я. Тобто з матеріалів справи наданих [PERSON] вбачається моральні страждання. Згідно п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до абз.2 п.5 та п.9 зазаченої Постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Виходячи з положень ч.1 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги сторони позивача щодо стягнення моральної шкоди, обґрунтовані, підтверджені доказами, у звязку з чим підлягають задоволенню. Щодо стягнення з Відповідачів витрат по сплаті судового збору та інших документально підтверджених витрат, суд дійшов наступного: Згідно квитанції № 47, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1762 грн. 00 коп., крім того, згідно Акту виконаних робіт від 29.03.2018 року, позивачем [PERSON] було сплачено представнику грошові кошти врозмірі 3400 грн. 00 коп. за надані юридичні послуги. Отже зазначені витрати підтверджені документально. Згідно ч.1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. Враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо їх основної частини - стягнення моральної шкоди, вимоги щодо стягнення судового збору та витрат за надання професійної правничої допомоги також підлягають задоволенню.

Outcome: approved