Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Демос-90», ТОВ «Лабораторія інформаційних систем та технологій» про визнання недійсним договору комісії. Позивач [PERSON] просить суд визнати недійсним Договір № 1\\05\\07 комісії на будівництво офісно-житлового комплексу по [ADDRESS] від 23.05.2007 року, укладений між ТОВ «Демос - 90» та ТОВ «Лабораторія інформаційних систем та технологій». Відповідач ТОВ «Лабораторія інформаційних систем та технологій» звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON], ТОВ «Демос-90», про визнання договорів недійсними, у якому просить визнати недійсними Договори-доручення про інвестування будівництва № 6 та № 7 від 10.02.2010 року, укладені між [PERSON] та ТОВ «Демос-90».(а.с.114-120). В обгрунтування заявленого позову позивач [PERSON] вказує, що відповідно до Договорів-доручення про інвестування будівництва № 6 та № 7 від 10.02.2010 року, укладених між ним, [PERSON], та ТОВ «Демос-90» він є інвестором будівництва офісно-житлового комплексу по [ADDRESS](надалі об'єкт будівництва). Позивач вказує, що відповідно до п.1.1. Договорів інвестування будівництва відповідач ТОВ «Демос-90» (Відповідач 1) зобов'язався забезпечити будівництво та передати у приватну власність Довірителів (інвесторів) обумовлене в Договорі інвестування будівництва приміщення в Об'єкті будівництва загальною площею 89,76 кв.м. та 119,89 кв.м. на 10 поверсі (надалі об'єкти інвестування), які після завершення будівництва повинні були бути переданим йому за актом прийому-передачі із необхідними документами для оформлення права власності на Об'єкти інвестування.(п.п.3.2.5.,3.2.6. Договору інвестування будівництва). Згідно п. 1.5. Договорів інвестування будівництва вартість площі Об'єктів інвестування відповідно становила 265 523,54 доларів США та 354 475,11 доларів США, що загалом складає 619998,65 із розрахунку 2958,15 за один квадратний метр загальної площі, що в гривнях за курсом долару США на момент складання Договору інвестування будівництва становило загалом 4959988 грн. На підтвердження факту того, що ТОВ «Демос-90» є належним набувачем та власником об'єкту будівництва після завершення його будівництва йому, директором Відповідача-1 [PERSON], було пред'явлено Договір №1/05/07 на будівництво офісно-житлового комплексу [ADDRESS] від 23.05.2007 р. (надалі - Договір на будівництво) укладений між T OB «Демос-90» та ТОВ «Лабораторія інформаційних систем та технологій»( надалі ТОВ «ЛІСТ» або відповідач 2). Так, п.п. 1.1., 1.2. Договору на будівництво передбачено, що сторони поєднують свій робничий та фінансовий потенціал для початку будівництва житла та офісних приміщень із залученням коштів фізичних осіб та юридичних осіб та передачі цього житла та офісних приміщень в їх власність. Будівництво здійснюється на земельній ділянці площею 0,3036 га, що надана Відповідачу-2 в оренду згідно Договору оренди земельної ділянки ВСА №339083 від 18.05.2005 р. Відповідно до п.п. 2.2.1. п. 2.2. Договору на будівництво Відповідач-1 зобов'язаний здійснити фінансування проектних, підготовчих будівельно-монтажних та пусконалагоджувальних робіт згідно фактичних витрат та актів виконаних робіт і залучити кошти фізичних та юридичних осіб. В той же час, згідно п.п. 2.2.3. п. 2.2. Договору на будівництво, побудований офісно-житловий комплекс є власністю TOB «Демос-90». Зважаючи ці обставини, та беручи до уваги той факт, що згідно п.п. 2.2.3. п. 2.2. Договору на будівництво, побудований офісно-житловий комплекс буде власністю ТОВ «Демос-90» він 10.02.2010 р. повністю оплатив вартість Об'єкту інвестування у відповідності до умов Договорів інвестування будівництва, загалом 4 959 988 грн., після чого йому Відповідачем-1 було виписані квитанції до прибуткового касового ордеру № 6 та № 7 від 10.02.2010 р., а також надано довідку про сплату 100% загальної площ і об'єктів інвестування, відповідно до яких, підтверджується той факт, що ним було оплачено загалом 4959988 грн. на користь Відповідача-1 за 100% загальної площі Об'єктів інвестування по Договору інвестування будівництва. Проте, Відповідачем-1 Об'єкт будівництва не добудований та не зданий в експлуатацію, йому не передано у приватну власність обумовлені Об'єкти інвестування, як те передбачено у п.п. 3.2.5., 3.2.6. Договору інвестування будівництва. З початку 2013 р. будь-які будівельні роботи з будівництва у офісно- житловому комплексі по [ADDRESS], не відбувались. В липні 2015 року з Єдиного державного реєстру судових рішень: (www.reyestr.court.gov.ua/Review/39497338) йому стало відомо про прийняте Господарським судом м. Києва судове рішення від 24.06.2014 року у справі № 910/10225/14 яким було відмовлено в задоволенні позову TOB «ДЕМОС-90» до TOB «ЛІCT» про стягнення 1224706,93 грн. відшкодування витрат комісіонера в зв'язку з виконанням договору комісії № 1/5/ 07 від 23.05.2007р. на будівництво офісно-житлового комплексу по [ADDRESS], (надалі - Договір комісії). З судового рішення викладеного в реєстрі, у якому було посилання на договір № 1/05/07 комісії на будівництво офісно-житлового комплексу по [ADDRESS] та окремі його положення, він дізнався про існування такого договору комісії. Зокрема, відповідно до п. 1.1. Договору комісії Відповідач-1 (комісіонер за Договором юмісії) зобов'язався укласти від свого імені та за рахунок Відповідача-2 (комітент за Договором комісії) договір генерального підряду на будівництво офісно-житлового комплексу та передати все отримане за цим договором комітентові. Згідно з п.1.3. договору комісії Відповідач-1 зобов'язаний був укласти договір генпідряду на умовах та цінах, найбільш вигідних для Відповідача-2, але не вище цін, передбачених кошторисною вартістю будівництва. В той же час, відповідно до п. 1.4. Договору комісії власником об'єкта будівництва та рсзультату будівельних робіт є Відповідач-2. Відповідно до п. 2.2.3 Договору комісії Відповідач-1 зобов'язався нести витрати, які підлягають відшкодуванню відповідачем, в обсязі кошторисної вартості будівництва для оплати робіт за договором генпідряду, а разі необхідності залучити для цього кошти фізичних пі юридичних осіб. Відповідно до п. 2.1.2 Договору комісії Відповідач-2 зобов'язався відшкодувати витрати Відповідача-1 згідно Звіту комісіонера та актів виконаних робіт, зроблені ним у зв'язку з виконанням своїх обов'язків за Договором комісії, після введення об'єкта будівництва в експлуатацію. Пунктом 1.2. Договору комісії зазначено, що кошторисна вартість будівництва становить не більше 115 000 0000 грн.. Пунктом 2.1.2. Договору комісії передбачено, що Відполідач-2 зобов'язаний відшкодувати витрати Відповідача-1 у зв'язку з виконанням своїх обов'язків за Договором комісії. Окрім того, пунктом 2.1.3 цього договору комісії вказано, що Відповідач-2 зобов'язаний після введення об'єкта будівництва в експлуатацію сплатити Відповідачу-1 винагороду в розмірі 2.4% від кошторисної вартості будівництва. При кошторисній вартості будівництва, що зазначена договорі, винагорода склала б 2760000 грн. Вважаючи договір комісії недійсним, позивач посилається на те, що відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За приписами ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Згідно з частиною другою статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання правочину недійсним. Статтею 203 ЦК України врегульовано, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до пункту 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які втановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша интересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий праочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Позивач посилається на той факт, що Договір комісії був укладений між ТOB «ЛІCT», директором якого на час його укладення був [PERSON] та TOB "Демос-90", директором якого також був і є [PERSON], а підстави укладання цього договору суперечить припису вказаному у ст.92 ЦК України Відповідно до ч.3 ст. 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Як вказує позивач, зі змісту Договору комісії, додаткової угоди до Договору комісії, акту прийому передачі наданих послуг по Договору комісії, звіту комісіонера про виконання Договору комісії , [PERSON] на час вчинення оскаржуваного правочину був керівником обох підприємств одночасно, а тому також є представником обох підприємств на підставі акта органу юридичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 328 Цивільного кодексу України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є. Позивач вважає, що колишній директор Відповідачів [PERSON] не мав права вчиняти Договір комісії від імені TOB «ДЕМОС-90» в інтересах TOB «ЛІСТ», керівником якого він був одночасно. Згідно п.п. 2.2.3. п. 2.2. Договору на будівництво побудований офісно-житловий комплекс є власністю TOB «Демос-90», а відповідно до п. 1.4. Договору комісії власником об'єкта будівництва та результату будівельних робіт є TOB «ЛІСТ». Позивач вказує на те, що договори суперечать один одному, бо по Договору будівництва та Договору комісії виходить так, що гр. [PERSON], збираючи кошти від інвесторів для будівництв Об'єкту будівництва по Договору будівництва, надаючи інвесторам такого будівництва Договір будівництва як підтвердження набуття результату робіт (права власності) Об'єкт будівництва за Відповідачем-1, уклав із Відповідачем-2 Договір комісії, згідно якого власником результату робіт (Об'єкту будівництва) вже стає Відповідач-2, який це будівництво не інвестував та не фінансував. Позивач вказує, що це свідчить про те, що TOB «Демос-90» та його директор [PERSON], який одночасно підписував документи як директор TOB «ЛІСТ», злісно ухиляється від виконання взятих на себе зобов'язань за Договором інвестування будівництва, укладеного з Позивачем як інвестором, не здійснює будь-яких заходів щодо продовження будівництва офісно-житлового комплексу по [ADDRESS], та не вчиняє будь-яких реальних дій та заходів щодо продовження дії відповідних дозвільних документів, як то договору оренди земельної ділянки та дозволу на виконання будівельних робіт. В той же час, директор ТОВ «Демос-90» укладає Договори па інвестування будівництва приватними інвесторами запевняючи їх про те, що TOB "Демос-90" є належним набувачем результату будівельних робіт та Об'єкту будівництва, надаючи інвесторам такого будівництва Договір будівництва як підтвердження набуття результату робіт (права власності) на Об'єкт будівництва за Відповідачем 1, з метою уникнення набуття ним своїх прав на Об'єкт інвестування, одночасно укладає із Відповідачем -2 Договір комісії, згідно якого власником результату робіт(об'єкту будівництва) стає Відповідач-2, в той же час будучи одночасно директором(підписантом) вказаних договорів від Відповідача-1 та відповідача-2, чим грубо порушує норми та положення чинного законодавства України, а також його охоронювані законом права, як інвестора. Скоєні відносно нього дії цими юридичними особами нагадують йому будівельну аферу скоєну аналогічно «славнозвісній» будівельній афері за участю компанії «Еліта-Центр», яка призвела до ошукування тисяч інвесторів-вкладників, при якій жоден з інвесторів не отримав у власність результати свого інвестування у будівництво. В судовому засіданні представники позивача заявлені позивачем [PERSON] за позовом позовні вимоги підтримали, пояснивши, що 10.02.2010 року були між [PERSON] та ТОВ «Демос-90» були укладені Договори-доручення про інвестування будівництва № 6 та № 7 будівництва офісно-житлового комплексу по [ADDRESS]. Інвестор [PERSON] повністю оплатив вартість Об'єкту інвестування у відповідності до умов Договорів інвестування будівництва загалом 4 959 988 грн., йому були виписані квитанції до прибуткового касового ордеру №6 та №7 від 10.02.2010 р., а також надано довідку про сплату 100% загальної площі об'єктів інвестування, ним було оплачено загалом 4 959 988 грн. за 100% загальної площі. На підтвердження факту того, що ТОВ «Демос-90» є належним набувачем та власником об'єкту будівництва після завершення його будівництва, директором [PERSON], було пред'явлено Договір №1/05/07 на будівництво офісно-житлового комплексу [ADDRESS] від 23.05.2007 р. укладений між TOB «Демос-90» та ТОВ «Лабораторія інформаційних систем та технологій». [PERSON] був директором обох цих товариств. Укладаючи інвестиційний договір позивач [PERSON] та ТОВ «Демос 90», в особі його директора [PERSON], погодили всі його істотні умови такі як предмет, ціну,строк дії договору, порядок передачі майнових прав на профінансовану нерухомість, порядок передачі і оформлення права власності на нерухоме майно після введення його в експлуатацію, а тому цей договір є укладеним та обов'язковим для виконання сторонами на підставі ст.629 ЦК України. Посилаються на те, що згідно ст.ст.525,526,629 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Вважають безпідставними вимоги за зустрічним позовом ТОВ «ЛІСТ» про недійсність договорів про інвестування, оскільки умови цих договорів були виконані інвестором [PERSON] і за рахунок саме його коштів здійснювалось будівництво комплексу по [ADDRESS] , оскільки ні ТОВ «ЛІСТ» ні ТОВ «Демос» не навели доказів будівництва цього об'єкта за рахунок власних коштів товариств. Заперечуючи проти заявленого зустрічного позову у якому ТОВ «ЛІСТ» просить визнати недійсними Договори-доручення про інвестування будівництва № 6 та № 7 від 10.02.2010 року, укладені між [PERSON] та ТОВ «Демос-90», представники позивача посилаються на те, що ТОВ «ЛІСТ» за зустрічним позовом не вказує на конкретні норми оспорюємих ним договорів-доручень які б не відповідали певним нормам законодавства. ТОВ «ЛІСТ» не може бути належним позивачем за цими вимогами, а його посилання на ч.3 ст.61 ЦПК України не може бути взятим до уваги, бо позивач не був учасником ніяких справ у господарському чи адміністративному судочинстві за участю ТОВ «Демос» та ТОВ «ЛІСТ». Предмет договорів-доручень конкретно визначений в п.1.1. відповідних Договорі-доручень про інвестування будівництва № 6 та № 7 від 10.02.2010 року. Об'єкт інвестування, згідно додаткових угод не є житловим, а тому Договори-доручення, що оскаржують ся за зустрічним позовом не є такими на які поширюється Закон України « Про фінансово - кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», а обмеження встановлене ч.3 ст.4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» також стосується виключно об'єктів житлового будівництва. Також вважають, що позивач за зустрічним позовом пропустив строк позовної давності за зверненням до суд. Представник відповідача ТОВ «Лабораторія інформаційних систем та технологій» в судовому засіданні позов [PERSON] до ТОВ «Демос-90», ТОВ «Лабораторія інформаційних систем та технологій» про визнання недійсним договору комісії не визнав, посилаючись на те, що [PERSON] не був стороною у договорі комісії, а ТОВ «Демос - 90» ніколи не був власником офісно-житлового комплексу по [ADDRESS]. Також посилається на те, що на підставі додаткової угоди від 04.04.2013 р. до договору комісії № 1\\05\\07 від 23.05.2007 р. що оспорюється в суді, дія цього договору сторони вирішили припинити. Договір комісії. В обґрунтування заявленого зустрічного позову відповідач ТОВ «Лабораторія інформаційних систем та технологій» вказує, що ТОВ «Демос-90» не було власником будівництва про яке йдеться в договорі-дорученні на інвестування будівництва. Насправді 23.05.2007 року між ТОВ «Демос-90» та ТОВ «ЛІСТ» було укладено договір комісії на будівництво офісно-житлового комплексу по [ADDRESS], і відповідно до п.1.1. цього договору на ТОВ «Демос» був покладений лише обов'язок укласти від свого імені договір генерального підряду на будівництво офісно-житлового комплексу та передати все отримане ТОВ «ЛІСТ». Пізніше, у зв'язку з невиконанням ТОВ «Демос-90» своїх обов'язків щодо виконання робіт за договором генерального підряду в обсязі кошторисної вартості будівництва, сторони вирішили достроково припинити дію договору комісії. Посилається на те, що ТОВ «Демос-90», діючи як управитель, не відповідав як управитель вимогам ст.4 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю». Посилається на те, що позивач [PERSON] був введений в оману щодо обставин укладеного з ним договору та при укладанні ним договорів не була дотримана форма договору укладеного з ним. Представники відповідача ТОВ «Демос-90» у судовому засіданні визнали заявлені позовні вимоги за позовом [PERSON] до ТОВ «Демос-90», ТОВ «Лабораторія інформаційних систем та технологій» про визнання недійсним договору комісії. Заявлений ТОВ «ЛІСТ» зустрічний позов до [PERSON], ТОВ «Демос-90», про визнання договорів-доручень про інвестування будівництва недійсними не визнали. Пояснили в судовому засіданні, що 23.05.2007 року між ТОВ «Демос-90» та ТОВ «Лабораторія інформаційних систем та технологій» був укладений Договір № 1\\05\\07 на будівництво офісно-житлового комплексу по [ADDRESS]. За цим договором ТОВ «Демос-90» та ТОВ «ЛІСТ» об'єднали виробничий та фінансовий потенціал для будівництва офісно-житлового комплексу на [ADDRESS], на земельній ділянці що була надана в оренду ТОВ «ЛІСТ». Таким чином не треба було переоформлювати договір оренди земельної ділянки на ТОВ «Демос-90» та витрачати на це додаткові кошти. Фінансування будівельних робіт мав здійснити як «інвестор» ТОВ «Демос-90», за рахунок залучення коштів фізичних та юридичних осіб, а потім за умовами договору побудований офісно-житловий комплекс мав стати власністю інвестора. Власних грошових коштів ТОВ «ЛІСТ» на будівництво офісно-житлового комплексу не мало, та не фінансувало будівельні роботи з його будівництва. Будівництво велось за рахунок коштів інвесторів, які і мають право на результати своїх інвестицій. Один з таких інвесторів є [PERSON] 10.02.2010 року між [PERSON] та ТОВ «Демос-90» були укладені Договори-доручення про інвестування будівництва № 6 та № 7 будівництва офісно-житлового комплексу по [ADDRESS]. Інвестор [PERSON] повністю оплатив вартість Об'єкту інвестування у відповідності до договорів-доручень про інвестування будівництва, та отримав довідку про сплату 100% загальної площі об'єктів інвестування, загалом ним було сплачено 4959 988 грн. за 100% загальної площі в про інвестованому об'єкті. [PERSON] було пред'являвся Договір №1/05/07 на будівництво офісно-житлового комплексу [ADDRESS] від 23.05.2007 р. укладений між TOB «Демос-90» та ТОВ «Лабораторія інформаційних систем та технологій». На той час [PERSON] був директором обох цих товариств. Укладаючи 10.02.2010 року договори-доручення з [PERSON] , ТОВ «Демос 90», в особі директора [PERSON], та [PERSON] погодили всі їх істотні умови. Договору комісії на будівництво офісно-житлового комплексу по [ADDRESS] між ТОВ «Демос-90» та ТОВ «ЛІСТ» 23.05.2007 року не укладалось і цей документ був створений значно пізніше. Відповідно до ст.62 ЦПК України сторони, треті особи та їх представники за їх згодою можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи. Представник ТОВ «Демос-90» , його директор [PERSON], в судовому засіданні надав пояснення в порядку ст. 62 ЦПК України, та будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України пояснив, що тривалий час він одночасно він був директором ТОВ «Демос-90» та ТОВ «Лабораторія інформаційних систем та технологій» і керував обома цими товариствами одночасно. У ТОВ «Лабораторія інформаційних систем та технологій» в оренді знаходилась земельна ділянка на [ADDRESS] в м. Києві. На цьому місці вирішено було побудувати офісно-житловий комплекс шляхом реконструкції частини існуючих приміщень. Будівництво повинно було здійснювати ТОВ «Демос-90». Але, враховуючи що договір оренди земельної ділянки був оформлений на ТОВ «ЛІСТ», щоб не витрачати зайві кошти та час на перероблення документації, 23.05.2007 року між ТОВ «Демос-90» та ТОВ «Лабораторія інформаційних систем та технологій», був укладений Договір № 1\\05\\07 на будівництво офісно-житлового комплексу по [ADDRESS]. За цим договором ТОВ «Демос-90» та ТОВ «ЛІСТ», керівником яких він був, об'єднали виробничий та фінансовий потенціал для будівництва офісно-житлового комплексу на [ADDRESS], на земельній ділянці що була надана в оренду ТОВ «ЛІСТ». Таким чином не треба було переоформлювати договір оренди земельної ділянки на ТОВ «Демос-90» та витрачати на це додаткові кошти. Фінансування будівельних робіт мав здійснити як «інвестор» ТОВ «Демос-90», за рахунок залучення коштів фізичних та юридичних осіб, а потім за умовами договору, побудований офісно-житловий комплекс мав стати власністю інвестора. Власних грошових коштів ТОВ «ЛІСТ» на будівництво офісно-житлового комплексу не мало, та не фінансувало будівельні роботи з його будівництва. Будівництво велось за рахунок коштів інвесторів, які і мають право на результати своїх інвестицій. Один з таких інвесторів є [PERSON] який інвестував у будівництво грошові кошти в розмірі 4959988 грн. Будівництво офісно-житлового комплексу на [ADDRESS] в м. Києві було розпочато у 2008 році та проводилось ТОВ «Демос-90» за рахунок коштів залучених коштів інвесторів фізичних осіб. Позивач [PERSON] також є інвестором. 10.02.2010 року між [PERSON] та ТОВ «Демос-90» були укладені Договори-доручення про інвестування будівництва № 6 та № 7 будівництва офісно-житлового комплексу по [ADDRESS]. Інвестором [PERSON] була повністю оплачена вартість Об'єкту інвестування та йому була надана довідка про сплату 100% загальної площі об'єктів інвестування. [PERSON] був ознайомлений з Договором №1/05/07 на будівництво офісно-житлового комплексу [ADDRESS] від 23.05.2007 р. укладеним між TOB «Демос-90» та ТОВ «Лабораторія інформаційних систем та технологій». Всі отримані від [PERSON] кошти були вкладені у будівництво офісно-житлового комплексу [ADDRESS] як об'єкту інвестування. На час укладання з [PERSON] договорів-доручення № 6 та № 7 про інвестування будівництва офісно-житлового комплексу по [ADDRESS], договору комісії на будівництво офісно-житлового комплексу по [ADDRESS], не існувало, а був дійсним укладений Договір № 1\\05\\07 на будівництво офісно-житлового комплексу по [ADDRESS]. За цим договором ТОВ «Демос-90» та ТОВ «ЛІСТ», керівником яких він був, об'єднали виробничий та фінансовий потенціал для будівництва офісно-житлового комплексу на [ADDRESS]. Договір комісії на будівництво офісно-житлового комплексу по [ADDRESS], начебто від 23.05.2007 року, між ТОВ «Демос-90» та ТОВ «ЛІСТ» є фіктивним, як і створени для придання дійсності цьому фіктивному договору додатки до нього. Цей фіктивний договір був виготовлений після звільнення його з ТОВ «ЛІСТ» приблизно в 2014 році ,для того щоб уникати ТОВ «Демос-90» перевірок фіскальних органів у зв'язку із звільненням його з посади директор ТОВ «Лабораторія інформаційних систем та технологій». Цей створений фіктивний договір не був направлений на утворення будь яких правових наслідків для його сторін, повинен був пред'являтися лише при перевірках фіскальними органами, але ТОВ «ЛІСТ» скористалось ним для реєстрації права власності на об'єкт інвестування по [ADDRESS] за собою, чим порушило права інвесторів задійсним Договором №1/05/07 на будівництво офісно-житлового комплексу [ADDRESS] від 23.05.2007 р. Вислухавши пояснення представників позивача [PERSON], представників ТОВ «Демос-90», представника ТОВ «Лабораторія інформаційних систем та технологій», дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позовні вимоги позивача [PERSON] за його позовом до ТОВ «Демос-90», ТОВ «Лабораторія інформаційних систем та технологій» про визнання недійсним договору комісії такими, що підлягають задоволенню, а зустрічний позов ТОВ «Лабораторія інформаційних систем та технологій» до [PERSON], ТОВ «Демос-90», про визнання договорів недійсними таким, що задоволенню не підлягає. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу майнового комплексу від 17.12.2002 року укладеного між ВАТ «Інститут прикладної інформатики» (продавець) та ТОВ «Лабораторія інформаційних систем та технологій»(покупець), покупець ТОВ «ЛІСТ» придбав нерухоме майно яким є майновий комплекс по [ADDRESS], загальною площею 857,5 кв.м. який складається з будівель №№ 1,2,3,8,9 за 55200 грн.(а.с.93,94). У зв'язку з укладанням цього договору ТОВ «ЛІСТ» було отримане реєстраційне посвідчення про право власності № 004495(а.с.92). Відповідно до Рішення Київської міської ради від 14.06.2007 року № 873\\1534 «Про передачу земельної ділянки ТОВ «Лабораторія інформаційних систем та технологій» для будівництва офісно-житлового комплексу на [ADDRESS], ця земельна ділянка була передана ТОВ «ЛІСТ» в оренду для здійснення відповідного будівництва.(а.с.97-99). На підставі цього рішення директором ТОВ «Лабораторія інформаційних систем та технологій» [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки для будівництва офісно-житлового комплексу(а.с.71-75), визначені межі земельної ділянки в натурі згідно акту та прийнята земельна ділянка від орендодавця(ас.с.77-82). Громадянин [PERSON] був одночасно директором ТОВ «Демос-90» та ТОВ «Лабораторія інформаційних систем та технологій», що не забороняється законодавством України. Повноваження [PERSON] як директора ТОВ «Лабораторія інформаційних систем та технологій» припинилися 11.06.2013 р. В судовому засіданні встановлено, що в дійсності 23.05.2007 року між ТОВ «Демос-90» та ТОВ «Лабораторія інформаційних систем та технологій» був укладений Договір № 1\\05\\07 на будівництво офісно-житлового комплексу по [ADDRESS].(а.с.25-27). Тільки цей договір був направлений на будівництво об'єкту та створення реальних правових наслідків для інвесторів. За умовами цього договору викладеними в п.п.1.1.,1.2. договору, ТОВ «Демос-90» та ТОВ «ЛІСТ» об'єднали виробничий та фінансовий потенціал для будівництва офісно-житлового комплексу на [ADDRESS], на земельній ділянці що була надана в оренду ТОВ «ЛІСТ» із залученням коштів фізичних та юридичних осіб та передачі цього житла та офісних приміщень в їх власність. За умовами п.2.2. цього договору фінансування будівельних робіт мав здійснити як «інвестор» ТОВ «Демос-90», за рахунок залучення коштів фізичних та юридичних осіб, а потім за умовами договору побудований офісно-житловий комплекс мав стати власністю інвестора. За приписом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Умови договору № 1\\05\\07 на будівництво офісно-житлового комплексу по [ADDRESS](а.с.25-27) не суперечать ст.145,627 ЦК України. Згідно довідки № 4245 від 01.02.2012 року готовність незавершеного будівництва об'єкта нерухомого майна, офісно-житлового комплексу, що знаходиться в [ADDRESS] складає 11 %, та даних технічного паспорту виготовленого 16.07.2014 року (а.с.70, 85-88). В судовому засіданні представник ТОВ «Лабораторія інформаційних систем та технологій» визнав, що власних грошових коштів ТОВ «ЛІСТ» на будівництво офісно-житлового комплексу не мало, та не фінансувало будівельні роботи з його будівництва. В судовому засіданні представники ТОВ «Демос-90» підтвердили, що об'єкт будувався лише за кошти інвесторів. Таким чином підтверджується дійсність саме укладеного Договору № 1\\05\\07 на будівництво офісно-житлового комплексу по [ADDRESS] від 23.05.2007 року (а.с.25-27), бо як встановлено в судовому засіданні будівництво цього об'єкту велось за рахунок коштів інвесторів. Цей договір на будівництво офісно-житлового комплексу по [ADDRESS] дійсно укладався, про що свідчать як сам зміст договору, обставини та час його укладання, відповідність мети цього договору отриманому результату - 11% зведеного будівництва, укладання договорів-доручень на інвестування будівництва з фізичними особами, визнання представником ТОВ «ЛІСТ» факту відсутності в цього товариства власних коштів на ведення будівництва, пояснення представника ТОВ «Демос-90» [PERSON] у судовому засіданні надані в порядку передбаченому ст.62 ЦПК України. 10.02.2010 року між [PERSON] та ТОВ «Демос-90» були укладені Договори-доручення про інвестування будівництва № 6 та № 7 будівництва офісно-житлового комплексу по [ADDRESS]. (а.с. 9-14,17-22). Інвестор [PERSON] повністю оплатив вартість Об'єкту інвестування у відповідності до договорів-доручень про інвестування будівництва, та отримав довідки про сплату 100% загальної площі об'єктів інвестування(а.с.16,23). Загалом [PERSON] було сплачено 4959 988 грн. 26 коп. за 100% загальної площі в про інвестованому об'єкті що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру.(а.с.15,24). Укладаючи 10.02.2010 року договори-доручення з [PERSON] , ТОВ «Демос 90», в особі директора [PERSON], та [PERSON] погодили всі істотні умови інвестування. Доводи представника ТОВ «ЛІСТ» у зустрічному позові про те, що ці договори-доручення мають бути визнані недійсними, оскільки не відповідають Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», та те що позивач [PERSON] був введений в оману, не можуть бути прийняті судом. Так [PERSON] при укладанні договорів - доручень пред'являвся Договір №1/05/07 на будівництво офісно-житлового комплексу [ADDRESS] від 23.05.2007 р. укладений між TOB «Демос-90» та ТОВ «Лабораторія інформаційних систем та технологій». Про це прямо вказує позивач у позові, посилається на це представник позивача у судовому засіданні та визнається представниками відповідача та самим [PERSON] який на той час [PERSON] був директором обох цих товариств. Об'єкт інвестування, згідно Додаткових угод про закріплення об'єкту інвестування будівництва від 30.03.2011 р. (а.с.197 -198, 199-200) не є житловим, а тому Договори-доручення, що оскаржуються за зустрічним позовом, не є такими на які поширюється Закон України « Про фінансово - кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», а обмеження встановлене ч.3 ст.4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» стосується виключно об'єктів житлового будівництва. Зміна 11.06.2013 року керівника ТОВ «Лабораторія інформаційних систем та технологій» [PERSON] не є підставою для невизнання цим товариством вчиненого від імені ТОВ «Лабораторія інформаційних систем та технологій» правочину, а саме укладеного Договору № 1\\05\\07 на будівництво офісно-житлового комплексу по [ADDRESS] (а.с.25-27), оскільки його стороною є ТОВ «Лабораторія інформаційних систем та технологій» і відповідно до ст.96 ЦК України саме юридична особа відповідає за своїми зобов'язаннями. Таким чином загальний строк позовної давності за заявою [PERSON] про застосування строку позовної давності до заявлених до нього позовних вимог за зустрічним позовом (а.с.190), треба відраховувати з часу укладання Договорів-доручень про інвестування будівництва за № 6 та № 7 від 10.02.2010 року, бо [PERSON] був на той час директором як ТОВ «Демос» так і ТОВ «ЛІСТ» як директор ТОВ «ЛІСТ» мав всю необхідну інформацію щодо цих договорів як директор ТОВ «ЛІСТ». У зв'язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову по суті, суд не вирішує питання про застосування строків позовної давності за заявою позивача [PERSON] на а.с.190. Наведені представником відповідача ТОВ «Лабораторія інформаційних систем та технологій» посилання на наявність такого, що не набрало законної сили рішення господарського суду (а.с.161-162), посилань на наявність з ареєстрованих відносно [PERSON] кримінальних проваджень, наявність скасованого рішення Коростеньского міськрайоного суду Житомирської області , за яким ТОВ «Демос-90» намагалось визнати за собою право власності на об'єкт будівництва поза належною підсудністю(а.с.165-167) не приймається судом як підстави звільнення від доказування в розумінні визначених обставин ст.61 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України не доказуються лише обставини встановлені судовим рішенням у господарський справі що набрало законної сили, а відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України обов'язковим є вирок, та події що встановлені в ньому, що набрав законної сили. Таких підстав у судовому засіданні при розгляді цієї цивільної справи не встановлено, окрім цього суд враховує що позивач [PERSON] не брав участь у господарському судочинстві, що вже є підставою неможливою для застосування правил ч.3 ст.61 ЦК України. Згідно ст.190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Договір № 1\\05\\07 комісії на будівництво офісно-житлового комплексу по [ADDRESS] від 23.05.2007 року, укладений між ТОВ «Демос - 90» та ТОВ «Лабораторія інформаційних систем та технологій» прямо зачіпає права [PERSON] на отримання результату своїх інвестицій оскільки відповідно до Договорів-доручення про інвестування будівництва № 6 та № 7 від 10.02.2010 року, укладених між [PERSON] та ТОВ «Демос-90», він є інвестором будівництва офісно-житлового комплексу по [ADDRESS]. А Договір комісії за цим же номером № 1\\05\\07 та від тієї ж дати повністю позбавляє його права на отримання результату своїх інвестицій. Тому суд вважає [PERSON] особою, права якої прямо зачіпає цей договір комісії і який має право на звернення до суду з вимогами що до визнання його недійсним. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсними» «відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. В судовому засіданні встановлено що договір № 1\\05\\07 комісії на будівництво офісно-житлового комплексу між ТОВ «Демос-90» та ТОВ «ЛІСТ» не укладався 23.05.2007 року, а був створений [PERSON] як документ значно пізніше, без наміру створення наслідків для учасників сторін цього договору. За відповідним номером існує Договір № 1\\05\\07 між тими ж сторонами на будівництво офісно-житлового комплексу по [ADDRESS] від 23.05.2007 року. Аналізуючи положення дійсного Договору № 1\\05\\07 на будівництво офісно-житлового комплексу по [ADDRESS], та співставленням його з положеннями фіктивного договору комісії вбачається, що договір комісії за своєю суттю суперечить дійсному Договору № 1\\05\\07 на будівництво офісно-житлового комплексу по [ADDRESS] Так, п.п. 1.1., 1.2. Договору на будівництво передбачено, що сторони поєднують свій робничий та фінансовий потенціал для початку будівництва житла та офісних приміщень із залученням коштів фізичних осіб та юридичних осіб та передачі цього житла та офісних приміщень в їх власність. Будівництво здійснюється на земельній ділянці площею 0,3036 га, що надана Відповідачу-2 в оренду згідно Договору оренди земельної ділянки ВСА №339083 від 18.05.2005 р. Відповідно до п.п. 2.2.1. п. 2.2. Договору на будівництво Відповідач-1 зобов'язаний здійснити фінансування проектних, підготовчих будівельно-монтажних та пусконалагоджувальних робіт згідно фактичних витрат та актів виконаних робіт і залучити кошти фізичних та юридичних осіб. Згідно п.п. 2.2.3. п. 2.2. Договору на будівництво, побудований офісно-житловий комплекс є власністю TOB «Демос-90». В той же час, відповідно до п. 1.4. Договору комісії, який як встановлено в судовому засіданні був виготовлений значно пізніше, власником об'єкта будівництва та рсзультату будівельних робіт в ньому вказується вже Відповідач-2. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За приписами ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Способом захисту цивільних прав та інтересів, позивачем [PERSON] відповідно до ст.16 ЦК України може бути визнання правочину недійсним. Статтею 203 ЦК України врегульовано, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до пункту 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які втановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цього Кодексу, такими вимогами, зокрема, є: -зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, також моральним засадам суспільства; -особа, яка вчиняє правочин. повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; -волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Договір комісії на будівництво офісно-житлового комплексу по [ADDRESS] цим критеріям не відповідає, був створений не в дату яку вказано в цьому договорі, особою що не мала відповідних повноважень на час його створення у 2014 році, цей документ не був спрямований на реальне створення правових наслідків, суперечив за змістом дійсному правочину на будівництво офісно-житлового комплексу, та моральним засадам суспільства, оскільки позбавляв права власності фізичних осіб, за рахунок коштів яких дійсно відбувалось будівництво. За правилами ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша интересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У відповідності до ст.236 ЦК України правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. На підставі викладеного,

Outcome: approved