Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

До Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 19 лютого 2021 року надійшла позовна заява [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я (а.с. 1-5). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ від 19 лютого 2021 року визначено головуючого - суддю Чайкіну О.В. Ухвалою судді від 23 лютого 2021 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 20,21). На виконання вимог статей 178, 191, 278 ЦПК України Відповідачем 12 березня 2021 року подано відзив на позов, та надано докази його направлення стороні Позивача. Сторони в судове засідання не з`явились, явка сторін не є обов`язковою відповідно до ч. 2 ст. 128 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Клопотань про виклик у судове засідання сторін не надходило. Підстав для призначення судового засідання з ініціативи суду не вбачається. Враховуючи викладене, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами - в письмовому провадженні (частина 13 статті 7 ЦПК України). Стислий виклад позовних вимог та заперечень відповідача. Позивач зазначає, що з 09 червня 2000 року [PERSON] , [INFO] , працює у Публічному акціонерному товаристві «АрселорМіттал Кривий Ріг», де з 01 грудня 2018 року переведений в ЦПА водієм автотранспортних засобів (автобус, вище 12 м), автотранспортних засобів, автоколони № 11, що підтверджується трудовою книжкою позивача. 17 січня 2021 року під час виконання трудових обов`язків з позивачем трапився нещасний випадок на Публічному акціонерному товаристві «АрселорМіттал Кривий Ріг». За результатами розслідування комісією було складено Акт № 1 про нещасний випадок на виробництві. \~ \~ \~ \~Актом про розслідування нещасного випадку, пов`язаний з виробництвом від 17 січня 2021 року визначений вид події - дорожньо-транспортна пригода на території підприємства: у тому числі наїзд транспортних засобів на потерпілого, а основною причиною нещасного випадку визначена організаційна невиконання вимог інструкцій з охорони праці п.п. 1.6.3, 3.4, 3.8 інструкції з охорони праці для водія автотранспортних засобів автотранспортного управління ОП.161.03.19. Позивач при надходженні до лікарні мав стан середньої тяжкості, та йому було встановлено основний діагноз забій грудної клітини, ЗТЖ, забій підшлункової залози, забій поперекового відділу хребта. \~ \~ \~ \~Вище вказане травмування позивача призвело до значних травм життєвоважливих органів та зрештою спричинило довготривале лікування. Зважаючи на вказане, позивач вважає, що відповідач зобов`язаний відшкодувати йомуяк потерпілому моральну шкоду, яку останній оцінює в розмірі 100\~000,00 грн. виходячи з характеру отриманого позивачем травмування, фізичного болю, морального болю як позивача так і членів його та загалом враховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивача та членів його сім`ї. Представник Відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що Позивач як працівник підприємства безпосередньо несе відповідальність за порушення правил безпеки на виробництві. Актом за формою Н-1 окрім інших осіб, встановлено і порушення правил охорони праці і самим Позивач. Тобто, підприємство вважає, що оскільки [PERSON] також винен у настанні нещасного випадку, тому підприємство не несе відповідальності за завдану йому шкоду. Крім того, Відповідач стверджує, що Позивач оцінив свої моральні страждання сумою, яка жодним чином неаргументована, завищена та не відповідає тяжкості і характеру шкоди тому просить суд відмовити у задоволені позову. Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] , [INFO] , (надалі по тексту - Позивач), перебуваючи в трудових відносинах з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», на посаді водія автотранспортних засобів, 17 січня 2021 року близько о 09 год. 20 хв., під час виконаня трудових обов`язків, [PERSON] короткочасно був притиснутий між капотом автобусу і стіною боксу, внаслідок чого отримав сполучену травму: забій грудної клітини, закриту травму черевної порожнини, забій підшлункової залози, забій м`яких тканин поперекової ділянки. Даний факт підтверджується трудовою книжною на ім`я Позивача , актом №1 Форми Н-1/П спеціального розслідування нещасного випадку (далі-акт Форми Н-1/П), випискою із медичної картки стаціонарного хворого №1029 та (а.с. 8-9, 10-16, 17). З Акту № 1 Форми Н-1/П спеціального розслідування нещасного випадку встановлено, що 17 січня 2021 року [PERSON] працював у зміні з 05 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин. Прибувши на роботу відповідно до графіку змінності, переодягнувся у спецодяг, отримав шляховий лист № 110043922 від 17.01.2021 р, після чого пройшов передзмінний медогляд. Після проходження передзмінного медогляду [PERSON] здійснив огляд та перевірку технічного стану автобусу МАЗ-107485 держ. № [NUMBER] та відправився на лінію для виконання робіт з перевезення робітників підприємства. Після перевезення працівників підприємства [PERSON] о 08 годині 05 хвилин прибув на територію автотранспортного управління та поставив автобус МАЗ-107485 держ. № [NUMBER] до боксу для стоянки автобусів автоколони № 11, де очікував час для виконання наступних перевезень. \~ \~ \~ \~В дану робочу зміну, 17.01.2021 року з 05 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин, також працював водій автотранспортних засобів автоколони № 11 автотранспортного управління [PERSON] . Даний водій прибувши цього ж дня на підприємство відповідно до свого графіку роботи переодягнувся у спецодяг, отримав шляховий лист № 110043922 від 17.01.2021 р, після чого пройшов передзмінний медичний огляд. Надалі [PERSON] , здійснив огляд та перевірку технічного стану автобусу ЛАЗ держ. № [NUMBER] , та саме під час даної перевірки працівник виявив, що на автобусі ЛАЗ держ № [NUMBER] не працює педаль зчеплення, про що він повідомив начальнику автоколони « 11 [PERSON] , який запропонував працівникові виконувати роботу з перевезення робітників підприємства на автобусі ЛАЗ держ. № [NUMBER] . Після чого [PERSON] , отримав шляховий лист вже на ЛАЗ держ № [NUMBER] , здійснив огляд та перевірку технічного стану даного автотранспортного засобу направився на АЗС для заправки паливом, де виявив, що кришка горловини паливного бака закрита на замок. Повернувшись на територію автотранспортного управління, у зв`язку зі складними погодними умовами ( низькою температурою повітря на вулиці «-180С»), [PERSON] , прийняв рішення поставити автобус ЛАЗ держ. № [NUMBER] до боксу для стоянки автобусів автоколони № 11. \~ \~ \~ \~Заїзжаючи в бокс, у зв`язку з низькою температурою повітря на вулиці ( «-180С») [PERSON] , прийняв рішення встановити автобус капотом максимально близько до стіни боксу, по якій прокладена система опалення. \~ \~ \~ \~У цей час, під час заїзду автобусу ЛАЗ держ. № [NUMBER] , [PERSON] , пересувався вздовж стіни боксу, по якій прокладена система опалення. Підходячи до місця установки автобуса Лаз держ. № [NUMBER] , [PERSON] , впевнився, що [PERSON] , зупинив автобус ЛАЗ держ. № [NUMBER] на відстані 0,6 м, але не вимкнув двигун автобусу. О 09 годині 20 хвилин, побачивши, що автобус ЛАЗ держ. № [NUMBER] зупинився, [PERSON] , продовжив пересуватися уздовж стіни боксу і у цей час раптово сіпнувся, при цьому [PERSON] , короткочасно був притиснутий між капотом автобусу і стіною боксу, внаслідок чого отримав сполучену травму: забій грудної клітини, закриту травму черевної порожнини, забій підшлункової залози, забій м`яких тканин поперекової ділянки. Після надання позивачеві першої медичної допомоги його швидкою машиною було доставлено до комунального підприємства «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» КМР, де в подальшому він проходив обстеження та стаціонарне лікування. Позивач при надходженні до лікарні мав стан середньої тяжкості, та йому було встановлено основний діагноз забій грудної клітини, ЗТЖ, забій підшлункової залози, забій поперекового відділу хребта. Нормативно-правове обґрунтування [PERSON] знаходився в трудових відносинах з Відповідачем, тому правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою ХІ КЗпП України, та положеннями ЦК України. Згідно з нормами Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України). Крім того,\~статтею 46 Конституції України\~закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Частинами 1 та 2 статті 153 КЗпП України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно з частин 3-4 статті 153 КЗпП України умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів,а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України). Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3 статті 23 ЦК України). Відповідно до статті 22\~Закону України\~«Про охорону\~праці» роботодавець повинен організувати розслідування нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнським об`єднанням профспілок. Процедуру проведення розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, що сталися з особами, визначеними частиною першою статті 35 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до яких належить позивач, визначено в Постанові КМУ від 17 квітня 2019 р. № 337, якою затверджено Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві . При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Виходячи з норм частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до частини 1 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно з частинами 1 та 5 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004 (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Висновки за результатами розгляду матеріалів справи На суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всім доказам, якими суд керувався при вирішенні позову. Суд не бере до уваги доводи зазначені у відзиві, а саме, що вина підприємства у настанні нещасного випадку відсутня, оскільки позивач допустив порушення вимог охорони праці, з урахуванням наступного. В розумінні ч. 2 ст. 72 ЦПК України, саме Акти за формою Н-5 і Н-1 є тими доказами, що підтверджують чи спростовують факти нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом. Так, Актом №1 Н-1/П розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, що стався від 28 січня 2021 року встановлено та підтверджено, що факт настання нещасного випадку відбувся при виконанні [PERSON] трудових обов`язків на підприємстві відповідача. Отже позивачем було доведено факт того, що нещасний випадок з ним стався на роботі, погіршення стану його здоров`я є у причинному зв`язку із отриманими тілесними ушкодженнями саме на робочому місці. З трудової книжки Позивача та Акту про нещасний випадок який стався із ним, встановлено, що Позивач перебував у трудових відносинах саме з Відповідачем, і самн під час виконання своїх обов"язків та на території підприємства. З акту № 1 за формою Н-1/П дійсно вбачається, що Позивач [PERSON] не дочекавшись вимикання двигуна автобуса і вжиття заходів проти його самовільного руху, пересувався між стіною боксу і капотом автобусу. Поряд із цим, водій [PERSON] після заїзду до боксу для стоянки автобусів автоколони №11 зупинив автобус на відстані 0,6м від стіни боксу, не вимкнувши при цьому двигун автобусу (а.с. 14). Актом розслідування нещасний випадок за видом кваліфіковано як дорожньо-транспортна пригода на території підприємства: наїзд транспортних засобів, причина - невиконання вимог інструкції з охорони праці. Під джерелом підвищеної небезпеки розуміють діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для осіб, які цю діяльність здійснюють, та інших осіб (статті 1187 ЦК України). Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку Судом встановлено, що нещасний випадок із Позивачем стався під час виконання трудових обов`язків в результаті взаємодії з джерелом підвищеної небезпеки, яке належить Відповідачу, тому відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди завданої позивачу, незалежно від того, чи є вина потерпілої особи. Згідно частин 1-2 стаття 1193 ЦК України, шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що [PERSON] виконуючи свої обов"язки, навмисно порушив правила охорони праці та вимоги інструкції з безпеки, а так само що ним допущено грубу необережність. Констатуючи цю обставину, суд враховує, що Відповідачем не забезпечено безпечне функціонування машин та устаткування, під час роботи яких стався нещасний випадок, що підтверджено Актом № 1 за результатами розслідування нещасного випадку. Акт, складений за фактом настання нещасного випадку підприємством Відповідача не оскаржувався. Відповідачем не скористався обов`язком доведення відсутності своєї вини, та не надав до суду доказів, які б доводили відсутність вини підприємства. Разом з тим, закону, який би передбачав можливість встановлення факту завдання моральної шкоди потерпілому від нещасного випадку на виробництві лише на підставі висновку МСЕК, немає. Крім того, вирішуючи спір про відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суд не має встановлювати належність або неналежність виконання МСЕК обов`язку зі встановлення факту завдання позивачеві моральної шкоди. Отже, наявність у МСЕК вказаного обов`язку не обмежує суд у праві встановити факт завдання моральної шкоди на підставі інших доказів, врахувавши характер каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, залишкову працездатність потерпілого тощо. Тому необґрунтованими є доводи представника відповідача про те, що позивач не довів моральні страждання. З письмових матеріалів справи встановлено, що позивач постійно переживає моральні та фізичні страждання, які відповідний проміжок часу обмежували його можливість вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоров`я, відчуття болю, медичне лікування, спричинили сильні душевні переживання для дружини позивача щодо подальшого становища її сім`ї, оскільки позивач є єдиним утримувачем сім`ї та від його стану здоров`я фактично залежить подальший благоустрій сім`ї тощо. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Тому при вирішенні питання щодо розміру грошової компенсації, суд виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, а також тривалості лікування, характеру ушкоджень, а так само наявності в діях потерпілого необережності та порушення вимог з охорони праці, вважає можливим стягнути на його користь [PERSON] 10000,00 (десять тисяч) гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переживав протягом тривалого часу та які переносить на теперішній час. При зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою. Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року справа № 761/11472/15-ц. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Відтак, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», пропорційно до задоволених вимог, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial