Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

В листопаді 2018 року [PERSON] звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із зазначеним вище позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким надати дозвіл на оформлення візи в проїзних документах неповнолітнього [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] та надати дозвіл на їх виїзд з України до Республіки Польща, як дітей, які не досягли 16-річного віку, без згоди та супроводу батька [PERSON] в супроводі матері [PERSON], [INFO], на період до досягнення дітьми шістнадцятирічного віку. Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON]. Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 28.08.2017 року їх шлюб було розірвано.Від шлюбу вони мають двох дітей: неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 27.08.2017 року у справі № 176/930/17 з Відповідача стягнуто аліменти на утримання спільних дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше п'ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 13.06.2017 року і до досягнення дітьми повноліття. Проте, їх спільні діти проживають із нею, перебувають на її повному утриманні, так як батько не сплачує аліменти на утримання дітей, має заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред'явлення виконавчого документа до примусового виконання, та не піклується про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, не турбується про забезпечення інтересів синів, не створює необхідні умови для всебічного розвитку дітей, відповідно до законів України, чим порушує норми, встановлені ст. 150 Сімейного кодексу України, ст.ст. 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства». В жовтні 2018 року вона отримала запрошення навчатися та працювати в Республіці Польща та бажає на період навчання і роботи виїхати до вказаної країни разом із дітьми. При цьому, відповідно до ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Крім того, діючим законодавством встановлено певний порядок виїзду дітей за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. За таких умов, внаслідок втрати зв'язку із Відповідачем, вона змушена звернутися до суду із позовом про надання дозволу на оформлення візи в проїзних документах синів та надання дозволу на виїзд з України їх дітей, які не досягли 16-річного віку, без згоди та супроводу їх батька, з метою сприяння розширенню світогляду дітей, збільшенню можливостей до духовного, інтелектуального розвитку та оздоровлення. Позивач, як і відповідач, у судове засідання не з'явились, про день, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. В матеріалах справи містяться заяви позивача та її представника [PERSON] про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити в повному обсязі. /а.с.7/ Від відповідача, [PERSON] у запропонований йому ухвалою про відкриття провадження по справі від 26 листопада 2018 року, строк відзиву на позов до суду не надходило. Поштові конверти, направлені на адресу відповідача з повідомленням про день, час та місце судового засідання, повертаються з відміткою "За закінченням терміну зберігання". Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не подала відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає, що є передбачені ст.ст. 280,281 ЦПК України підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків. Відповідно до статей 12,13 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. /а.с.7/ Від шлюбу сторони мають двох дітей: неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та малолітнього сина [PERSON], [INFO]. /а.с. 8, 10/. Рішенням Жовтоводського міського суду від 28 серпня 2017 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. /а.с.12/ Довідка про склад сім'ї №1/3-3686 видана відділом ведення реєстру територіальної громади Виконкому Жовтоводської міської ради свідчить про те, що на даний час сини [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають разом із матір'ю за адресою: [ADDRESS]. /а.с.15/ Відповідно до довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів, виданої Жовтоводським міським відділом державної виконавчої служби 01 листопада 2018 року сума заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів складає 29658 грн. 49 коп. /а.с.14/ Згідно із довідкою №11/10/TUK/2018 [PERSON] 21.08.2018 року подала документи і була зарахована до Професіно-технічного училища "МЕДІКУС ГРУП" у місті Познані Польща на денне відділення. /а.с.33/ За таких умов, внаслідок втрати зв'язку із Відповідачем, позивачка просила суд про надання дозволу на оформлення візи в проїзних документах синів та надання дозволу на виїзд з України їх дітей, які не досягли 16-річного віку, без згоди та супроводу їх батька, з метою сприяння розширенню світогляду дітей, збільшенню можливостей до духовного, інтелектуального розвитку та оздоровлення. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою. Згідно із ст. 10 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-Х11 і набула чинності для України 27.09.1991 року), (далі - Конвенція) держави-учасниці зобов'язалися поважати право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені Законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (orderpublic), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися в першу чергу максимальним забезпеченням інтересів дітей. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років має право на вільний самостійний виїзд. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України, визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України від 21.01.2014 року № 3857-Х1, Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадян України», порядком оформлення, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою КМУ від 07.05.2014 року №152 ( із змінами) . Правила перетинання державного кордону громадянами України затверджені постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 із змінами та доповненнями, передбачають, що перетинання держаного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Окрім того, у відповідності до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Внаслідок наведеного, чинним законодавством України передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини (дітей) за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення, із зазначенням конкретного місця перебування дитини (дітей) у такий часовий проміжок, а не ймовірні, не визначені у датах виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній, конкретно визначеній державі. Інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразових виїздів дитини за кордон без згоди батька на підставі одного рішення суду є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні, суперечить вищевказаним нормам матеріального права, змісту положень ст.ст. 141, 157 СК України, які визначають рівність прав і обов'язків батьків відносно виховання дитини. Згідно ст.157 СК України питання виховання дітей вирішується батьками спільно, але з пояснень позивачки в позовній заяві вбачається, що вона не має можливості отримати згоду від [PERSON] на виїзд з України синів [PERSON] та [PERSON] для навчання, відпочинку та оздоровлення, духовного і культурного збагачення, так як їх батько з липня 2014 року виїхав за межі м. Жовті Води, та з червня 2015 року ні з дітьми, ні з нею зв'язки не підтримує, не спілкується та не зустрічається, де він мешкає чи перебуває із зазначеного часу, їй не відомо. Дані пояснення позивачки, підтверджуються наданими нею доказами по справі, зокрема довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред'явлення документів до примусового виконання. Таким чином, оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дітей за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування на час навчання [PERSON], а також те, що діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків суд,

Outcome: approved