Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

ПАТ «Альфа-банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 06 березня 2008 року за №1901/0308/71-022 у сумі 48 359, 29 доларів США, станом на 18 липня 2018 року, з яких: 40 672,75 доларів США - заборгованість за кредитом та 7686,54 дол. США - заборгованість по відсотках. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що 06 березня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір за №1901/0308/71-032, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в сумі 56 500 доларів США з процентами в розмірі 9,5 % річних, на строк до 06 березня 2038 року включно, а [PERSON] зобов`язувалась повернути його у відповідній сумі. 25 травня 2012 року ПАТ «Сведбанк» продало, а ПАТ «Дельта Банк» придбало право вимоги за кредитними договорами, у тому числі, і до відповідача. 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, у тому числі і до відповідача. У порушення умов Договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась прострочена заборгованість за кредитом. Станом на 18.07.2018 року заборгованість по кредиту становить 40 672,75 доларів США, що складає 106 6503, 08 грн. та за відсотками - 7686,54 доларів США, що складає 201 553,09 8рн. Посилаючись на наведене, банк просить достроково стягнути заборгованість за кредитом . Ухвалою суду від 01 жовтня 2018 року провадження у справі відкрито та призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження. [PERSON] звернулась із зустрічним позовом до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання недійсним Кредитного Договору, укладеного 06.03.2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та [PERSON] В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала, що вказаний договір суперечить Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, при його укладенні банк не надав позичальнику повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту; приховав від неї повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту; вказав в договорі занижені значення показників істотних умов договору, чим ввів її в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту; вона як позичальник була позбавлена можливості вносити зміни до змісту кредитного договору, який був розроблений працівниками банку; всі валютні ризики за цим договором було покладено виключно на неї. Отже, кредитний договір містить несправедливі умови, наслідком яких є дисбаланс прав та обов`язків на шкоду позичальника. Посилаючись на наведене позивачка просила визнати недійсними,з моменту укладення Кредитний Договір від 06.03.2008 року за №1901/0308/71-032 та повернути сторони в попереднє положення шляхом зобов`язання [PERSON] відшкодувати різницю між отриманими коштами та сплаченим, що становить 3 922,29 доларів США; договір іпотеки від 06.03.2008 року, укладений між банком та [PERSON] внаслідок визнання недійсним основного зобов`язання. Ухвалою суду від 13 грудня 2018 року, занесеною до протоколу судового засідання, зустрічний позов [PERSON] прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. Представник [PERSON] - адвокат Брикса Х.І. подала відзив на первісний позов. Вказала, що їх позицію щодо первісного позову викладено у зустрічному позову, а тому просила відмовити у задоволенні позову банку. Представник банку подав відзив на зустрічну позовну заяву. Зазначив, що 06 липня 2018 року було зареєстровано нову редакцію статуту АТ «Альфа-Банк» у зв`язку із зміною найменування юридичної особи, відповідно до рішення річних Загальних зборів акціонерів ПАТ «Альфа-Банк» від 26.04.2018 року, в результаті чого найменування банку змінено на Акціонерне товариство «Альфа-Банк», яке є правонаступником ПАТ «Альфа-банк». Зустрічний позов вважає безпідставним, з огляду на наступне. При підписані договору, що також підтверджується змістом п. 10.10 кредитного договору, сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору. Факт підписання договору позичальником підтверджує те, що банк надав відповідачу повну та вичерпну інформацію щодо кредитування, із якими остання погодилась. Надання відповідачу повної інформації про кредит та її згоду із умовами кредитування підтверджується також заявою [PERSON] від 04.03.2008 року, де вона своїм підписом підтвердила те, що перед укладенням договору банк надав їй вичерпну інформацію про умови кредитування, переваги та недоліки запропонованих схем кредитування та про орієнтовану сукупну вартість кредиту. Підписання відповідачем додаткових угод у 2009, 2015 роках є свідченням її згоди та прийняття всіх умов договору в процесі здійснення банком кредитування. [PERSON] усвідомлювала та погодилась із такими умовами кредитування шляхом підписання договору кредиту та частковим його виконанням. Крім того, протягом 14 календарних днів остання мала право відкликати свою згоду на укладення договору, перебіг якого розпочався з моменту передачі споживачеві примірника договору. Однак, після укладення договору із сторони відповідачки не було висловлено будь-якої незгоди із умовами кредитування, і лише у 2018 році остання звернулась до суду із позовом про визнання недійсним договору кредиту. Внесення відповідачем коштів на виконання умов договору у період з 2008 по 2016 рік, як на рахунок ПАТ «Сведбанк», так і на рахунок ПАТ «Альфа-Банк» свідчить про згоду позичальника із всіма умовами договору та вчинення дій на виконання своїх зобов`язань. Вважає, що кредитний договір укладено у повній відповідності до вимог чинного законодавства. Посилаючись на наведене, просив відмовити у задоволенні зустрічного позову. У судовому засіданні представник банку первісний позов підтримав повністю з підстав викладених у ньому та просив його задовольнити у повному обсязі. Проти задоволення зустрічного позову заперечив. Вказав, що відповідачку було проінформовано про сукупну вартість кредиту, процентну ставку, що підтверджується умовами кредитного договору, умовами додаткових договорів, які підписані особисто відповідачем, чого остання не заперечує. Крім того, у період з 2008 року по вересень 2016 року відповідачка сплачувала тіло кредиту та проценти, що свідчить про те, що їй було відомо про умови кредитування, у тому числі про сукупну вартість кредиту, процентну ставки, порядок нарахування, зарахування платежів, умови страхування тощо, із якими остання погоджувалась. Також зазначив що до вимог про визнання недійсним договору сплила позовна давність. Посилаючись на наведене, просив відмовити у задоволенні зустрічного позову. Представник позивача - адвокат Брикса Х.І. зустрічний позов підтримала у повному обсязі, з підстав викладених в ньому, щодо задоволення первісного позову заперечила. Судом встановлено, що 06 березня 2008 року ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та [PERSON] уклали кредитний договір за №1901/0308/71-022, відповідно до якого банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 56 500 доларів США зі сплатою 9,5% річних, строком користування до 06.03.2038 р. включно, а [PERSON] зобов`язувалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором. Відповідно до Додатку №1 до кредитного Договору від 06.03.2008 р за №1901/0308/71-022 встановлено Графік погашення заборгованості, який підписаний сторонами договору. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав повністю та надав [PERSON] кредит у розмірі 56500 дол. США, що визнається сторонами спору . 26 січня 2009 р. між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено Договір про внесення змін та доповнень №1 до Кредитного договору, яким сторони домовились про дію відсоткової ставки у розмірі 7,5 % річних на період з 26 січня 2009 р. по 26 квітня 2009 р. Після вказаного строку буде діяти відсоткова ставка в розмірі 9,5% річних. Інші умови кредитного договору залишаються без змін. 27 квітня 2009 р. між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено Договір про внесення змін та доповнень №2 до Кредитного договору, яким сторони домовились про дію відсоткової ставки у розмірі 7,5 % річних на період з 27 квітня 2009 р. по 26 травня 2009 р. Після закінчення строку буде діяти відсоткова ставка в розмірі 9,5% річних. Інші умови кредитного договору залишаються без змін. 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, у тому числі, і до відповідача, що підтверджується долученим до матеріалів справи договором, зареєстрованим в реєстрі за № 1306,1307 та додатком за №1 до нього Перелік договорів( а.с. 25-42). 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, у тому числі, і до відповідача, що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу та додатком №1 до нього Перелік договорів, зареєстрованим в реєстрі за №№ 93 ( а.с.43-49). Таким чином, усі права кредитора за вищевказаним кредитним договором перейшли до ПАТ «Альфа-Банк». 10 липня 2015 р. між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено Договір про внесення змін та доповнень до Кредитного Договору № 1901/0308/71-022 від 06.03.2008 р., згідно якого встановлено порядок сплати простроченої заборгованості по сплаті основного боргу та процентів в розмірі поточного платежу на період з 10.07.2015 р .по 10.07.2015 р. 10 листопада 2015 р. між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено Договір про внесення змін та доповнень до Кредитного Договору № 1901/0308/71-022 від 06.03.2008 р., згідно умов якого встановлено порядок сплати простроченої заборгованості по сплаті основного боргу та процентів в розмірі поточного платежу на період з 10.11.2015 р. по 10.11.2015 р. 10 грудня 2015 р. між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено Договір про внесення змін та доповнень до Кредитного Договору № 1901/0308/71-022 від 06.03.2008 р., згідно якого встановлено порядок сплати простроченої заборгованості по сплаті основного боргу та процентів в розмірі поточного платежу на період з 10.12.2015 р. по 10.12.2015 р. 11 березня 2016 р. між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено Договір про внесення змін та доповнень до Кредитного Договору № 1901/0308/71-022 від 06.03.2008 р., згідно якого встановлено порядок сплати простроченої заборгованості по сплаті основного боргу та процентів, строкової заборгованості в розмірі поточного платежу на період з 11 березня 2016 р. по 11 березня 2016 р. Відповідач належним чином не виконувала своїх зобов`язань згідно умов договору, внаслідок чого утворилась прострочена заборгованість по кредиту. З розрахунку заборгованості по кредиту [PERSON] станом на 18 липня 2018 року (а.с. 53) встановлено, що [PERSON] останній раз здійснила платіж по кредиту 08 вересня 2016 року, після чого будь-яких платежів не здійснювала. Вказаний факт також підтверджується наданими відповідачем квитанціями та меморіальними ордерами за період з 2008 по 2016 роки. З розрахунку заборгованості за кредитом від 18 липня 2018 року вбачається, що станом на 18 липня 2018 року заборгованість [PERSON] по Кредитному Договору № 1901/0308/71-022 від 06.03.2008 р. становить: заборгованість по тілу - 40 672,75 доларів США, що еквівалентно 1 066 503, 08 грн. та за відсотками - 7686,54 долари США, що еквівалентно 201 553,09 грн. Згідно статуту Акціонерного товариства «Альфа-Банк» затвердженого рішенням річних Загальних зборів акціонерів ПАТ «Альфа-Банк» від 26 квітня 2018 року, погодженого НБУ від 06 липня 2018 року вбачається, що Акціонерне товариство «Альфа-Банк» є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Альфа-Банк». Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, вважає, що первісний позов ПАТ «Альфа-Банк» підлягає до задоволення, а у задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу вимог ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. В силу вимог ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положенням ст.610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з вимогами ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором. Відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Положеннями п. 5.1.1. Кредитного договору від 06.03.2008 р. сторони погодили, що Позичальник зобов`язується забезпечити своєчасне повернення кредиту, сплату процентів за користування кредитом, комісій, у порядку та строки, встановлені цим Договором, а також сплату неустойки та відшкодування збитків у випадках неналежного виконання Позичальником своїх зобов`язань, передбачених цим договором. 18 липня 2018 року ПАТ «Альфа-Банк» направляло [PERSON] претензію від 18 липня 2018 року за № 20739-102-б/б про дострокове повернення кредиту, сплату процентів, пені та штрафів у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань, однак відповідач не погасила заборгованості за кредитним договором. Встановлено, що відповідач належним чином не виконувала взятих на себе зобов`язань згідно умов кредитного договору та порушила умови договору щодо строків сплати кредиту, у зв`язку з чим утворилась прострочена заборгованість за кредитом, яка по даний час відповідачем не погашена. Судом встановлено та визнається сторонами спору, що [PERSON] останній раз здійснила платіж 08 вересня 2016 року, після чого будь-яких платежів не здійснювала. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). З розрахунку заборгованості за кредитом встановлено, що станом на 18 липня 2018 року заборгованість [PERSON] по Кредитному Договору № 1901/0308/71-022 від 06.03.2008 р., становить: заборгованість по тілу - 40 672,75 доларів США та за відсотками - 7686,54 долари США. Таким чином, позивач на праві кредитора вправі вимагати повернення всієї суми позики та процентів від позичальника . Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що в даному випадку мають місце порушення відповідачами майнових прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з [PERSON] в користь Акціонерного товариства "Альфа-Банк" заборгованості за кредитним договором від 06 березня 2008 року за №1901/0308/71-022 у сумі 48 359, 29 доларів США, станом на 18 липня 2018 року, з яких: 40 672,75 доларів США - заборгованість за кредитом та 7686,54 дол. США - заборгованість по відсотках. Щодо позовних вимог за зустрічним позовом слід зазначити наступне. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до вимог статті 202, частини першої статті 626 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договором є домовленість двох або більше сторін на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 627, ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Відповідно до роз`яснень, наданих в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману, в даному випадку позивач. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 06 березня 2008 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі ( придбання квартири), особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Згідно з вимогами ч. 2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» (в редакції що діяли на час укладення оспорюваного правочину) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються, зокрема, сума кредиту; детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Встановлено, що положеннями п.п. 1.1. та 1.3. договору кредиту сторони погодили, що банк надає [PERSON] кредит у розмірі 56 500 доларів США на строк до 06 березня 2038 року, із сплатою процентів у розмірі 9,5 % річних. Вказаний договір був підписаний особисто [PERSON] , чого остання не заперечила. 04 березня 2008 року [PERSON] підписала заяву, якого підтвердила, що перед укладенням договору банк надав їй в письмовій формі вичерпну інформацію про умови кредитування, про орієнтовану сукупну вартість кредиту. Їй роз`яснено існуючі особливості кредитування, переваги та недоліки запропонованих схем кредитування. П.1 Кредитного Договору від 06.03.2008 року, укладеного між сторонами зазначає, що укладаючи цей Договір позичальник усвідомлює та підтверджує, що умови Договору зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими У п.10.10 Кредитного договору зазначено, що з укладанням цього договору сторони досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом цього договору. Пунктом 10.13 Кредитного Договору передбачено, що «Підписанням цього Договору Позичальник підтверджує, що перед укладанням Кредитного Договору банк надав йому в письмовій формі всю інформацію про умови кредитування. Також при укладанні Кредитного Договору йому була надана вся необхідна інформація, передбачена Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, в повному обсязі.» З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] була ознайомлена в банку з основними умовами споживчого кредитування на власні потреби, його недоліками та перевагами, що інформація надана банком є повною та достовірною. Підписанням Договору ( п.10.10, 10.13) вона підтверджує, що банк надав їй в письмовій формі та в повному об`ємі інформацію, передбачену пунктом другим статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції від 01 грудня 2005 року. Позичальниця [PERSON] , укладаючи Кредитний Договір від 06 березня 2008 року була ознайомлена з умовами договору, не заперечувала проти них, погодилася на отримання у кредит коштів саме на таких умовах, що визначені договором, волевиявлення сторін було вільним, будь-яких доказів протилежного позивачем не надано. Крім того, з розрахунку заборгованості за кредитом від 18 липня 2018 року та копій квитанцій, меморіальних ордерів про оплату тіла та процентів по кредиту наданих [PERSON] встановлено, у період з 2008 року по вересень 2016 року позивачка вносила щомісячні платежі на погашення тіла та процентів по кредиту. [PERSON] добровільно погодились на укладення спірного правочину, сплачували по ньому періодичні платежі, не оскаржувала й не порушувала питання про його недійсність протягом десяти років, а отже, не вважала їх несправедливими. Вказані вище обставини справи підтверджують той факт, що відповідачку було проінформовано та їй було достовірно відомо про умови кредитування. Відтак, суд вважає, що зібраними у справі доказами підтверджено те, що [PERSON] при укладені оспорюваного договору отримала повну, доступну та вичерпну інформацію в письмовій формі щодо умов надання кредиту, тривалий час виконувала умови кредитного договору, що свідчить про прийняття нею таких умов, а також спрямованість на реальне настання реальних наслідків. Отже, судом встановлено, що оспорюваний договір не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особи, які вчинили даний правочин, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі; правочин вчинено у формі, встановленій законом; договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. При укладенні і підписанні договору дотримані норми чинного законодавства і вчинення порушень не встановлено. У договорі зазначені усі суттєві умови. Кредитодавець передав позичальнику грошові кошти (кредит), остання їх прийняла Доводи позивача про ненадання банком позичальнику повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору є необґрунтованими та спростовуються дослідженими судом доказами. В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. В силу вимог ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях( ч. 6 ст. 81 ЦПК). Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідачем не доведено належними, достатніми та достовірними доказами обґрунтованість та підставність зустрічних позовних вимог. За наведених вище обставин справи вбачається, що обидві сторони при підписанні оспорюваного договору були ознайомлені зі змістом договору, погодилися з ним та особисто поставили свій підпис. Позивач за зустрічним позовом не навів суду доказів, які б свідчили про умисне введення банком його в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Кредитний договір прочитаний та підписаний позичальником. Суть договору повністю сторонам зрозуміла, про що вони посвідчили своїми підписами. Крім того, до 2016 року відповідач виконувала умови договору. Доводи [PERSON] та її представника про те, що кредитний договір, укладений з грубим порушенням законодавства, наявність обману зі сторони банку щодо права вибору страховика (п. 5.1.8); обмеження щодо розпорядження майном (п.5.1.10); недопущення випадків набуття дитиною права власності або користування об`єкту нерухомості ( п. 5.1.11); умови щодо черговості зарахування сплачених коштів ( п.п 3.5); умови про порядок розрахунків відсотків ( п. 3.2), суд вважає необґрунтованими та безпідставними, та оцінює як намагання відповідача ухилитись від виконання зобов`язання. Відсутність у графіку погашення заборгованості суми процентів, що підлягає до сплати не є підставою для визнання кредитного договору недійсним, оскільки умовами договору сторони погодили сукупну вартість кредиту та сплату процентів у розмірі 9,5% річних Всі умови договору, у тому числі щодо черговості зарахування сплачених коштів (п.п 3.5); порядку розрахунку відсотків (п. 3.2) тощо, були на добровільних засадах погодженні між сторонами договору та виконувались відповідачем протягом тривалого часу. З врахуванням викладеного, суд вважає, що у задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання недійсним договорів кредиту, іпотеки від 06 березня 2008 року, слід відмовити за безпідставність та необґрунтованістю. Окремо слід зазначити, що згідно з вимогами ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до вимог ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В силу вимог ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Встановлено, що оспорюваний кредитний договір укладено між сторонами спору 06 березня 2008 року, протягом 2008-2016 років відповідач виконувала умови договору, а із позовом до суду про визнання його дійсним звернулась лише у 2018 році, тобто по спливу позовної давності. На підставі вимог ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення первісного позову, з [PERSON] в користь Акціонерного товариства "Альфа-Банк" слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 19 666,24 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved