Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

В серпні 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позовні вимоги [PERSON] мотивувала тим, що вона з 16 червня 2011 року перебувала у шлюбі з відповідачем, який рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 18.03.2016 року був розірваний. Від шлюбу сторони мають двох доньок: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що після розірвання шлюбу [PERSON] не брав участі у вихованні дітей та не надавав матеріальної допомоги на їх утримання, хоча має таку можливість, оскільки працює в м. Києві. Діти часто хворіють, потребують якісного харчування, одягу, взуття так, як швидко ростуть. [PERSON] не працює, оскільки здіснює догляд за дітьми, тому звернулася до суду з даним позовом та просить стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання дітей [PERSON], [INFO], та на [PERSON], [INFO], в розмірі по 1\~000 грн. щомісячно на кожну із доньок, починаючи стягнення з 1 серпня 2016 року і до досягнення ними повноліття. В судовому засіданні позивач позов підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Додала, що відповідач працює столяром неофіційно та, з його слів, його заробітня плата становить 5-7 000 грн. Крім того, відповідач не є батьком доньки Софії, 21.09.2016 року, хоча вона і записана на нього, тому аліменти на її утримання вона не стягує. Також не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України суд ухвалив заочне рішення у його відсутність, на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечила проти такого порядку вирішення спору. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 18.03.2016 року, суд вбачає, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 4). Також судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с. 5, 6). З довідки Демидівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області № 2006 від 12.10.2016 року судом встановлено, що доньки [PERSON] та [PERSON] проживають разом з позивачем за адресою: вул. Набережна, с. Демидівка, Жмеринський район, Вінницька область, та перебувають на її утриманні. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що згідно пояснень в судовому засіданні позивач після народження третьої доньки Софії, [INFO] переїхала проживати в с. Демидівка, а на час звернення з даним позовом до суду проживала в м. Вінниці. Відповідно до положень ст. ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Виходячи з положень вищевказаної статті, утримання дитини є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. А тому, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання доньок. Визначаючи розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача на утримання дитини, суд виходить з положень ст.ст. 181, 182 СК України. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачується щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи із наведеного, суд вважає, що відповідач може і повинен надавати матеріальну допомогу дітям. Так, судом враховується, що діти проживають разом із позивачем [PERSON], відповідач [PERSON] є працездатною особою молодого віку, офіційно не працюючого та інших утриманців немає. Виходячи із вищевикладеного, засад розумності і справедливості, а також забезпечення інтересів малолітніх доньок [PERSON] та [PERSON], суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 700 грн., на кожну дитину, щомісячно до їх повноліття. Щодо вимоги [PERSON] про стягнення аліментів з 1 серпня 2016 року, то вона задоволенню не підлягає, з огляду на наступне. Частиною 1 ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно матеріалів справи днем пред'явлення позову є 15.08.2016 р. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати (ч. 2 ст. 191 СК України). Щодних письмових доказів, які слідчили б про те, що позивач вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати, у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, суду надано не було. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає за необхідне стягнення аліментів розпочати з 15.08.2016 року. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути - 551,20 грн. судового збору. У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд допускає рішення в частині стягнення аліментів до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial