Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 13 лютого 2007 року в розмірі 82873,60 гривень. В позовній заяві позивач Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" вказує про те, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та відповідачем [PERSON] 13 лютого 2007 року було укладено кредитний договір № б/н відповідно до якого відповідачеві позивачем надано кредит в розмірі 15000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. З 21 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Банком свої зобов'язання перед відповідачем виконано, однак відповідач [PERSON] порушила умови кредитного договору № б/н від 13 лютого 2007 року щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та погашення суми заборгованості. Через невиконання відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов'язань за вказаним кредитним договором станом на 13 листопада 2018 року виникла заборгованість в розмірі 82873,60 гривень, що складається з: 36387,82 гривень тіла кредиту, 17132,75 гривень нарахованих відсотків за користування кредитом, 24930,48 гривень нарахованої пені, а також штрафи - 500,00 гривень штрафу (фіксована частина), 3922,55 гривень штрафу (процентна складова). Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 82873,60 гривень заборгованості за кредитним договором № б/н від 13 лютого 2007 року та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, до суду подав письмову заяву в якій просить справу розглянути за його відсутності, на підставі наявних у справі доказів та зазначав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а за відсутності відповідача, повідомленого про час розгляду справи, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 35). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнала позовні вимоги позивача та пояснила, що дійсно отримувала кредит в «ПриватБанку» у 2007 році для придбання мобільного телефона. Кредит повертала вчасно, а тому пізніше їй була видана банком, як надійному клієнту, «золота карта» з збільшеним лімітом коштів на рахунку. Вона користувалася кредитними коштами. У 2017 році захворів її син та для його лікування необхідна була значна сума коштів, у зв'язку з чим нею було отримано в банку кредит в розмірі 20000,00 гривень. Фінансової можливості повернути кредит не має. Крім того, вважає несправедливим одночасне стягнення пені та штрафу, які є одним видом відповідальності. Суд, заслухавши відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в їх сукупності за внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог в частині стягнення з неї на користь позивача заборгованості за кредитним договором № б/н від 13 лютого 2007 року, а саме: 36387,82 гривень тіла кредиту, 17132,75 гривень нарахованих відсотків за користування кредитом, немає. Суд вирішив справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами по справі. В ході розгляду справи сторони (їх представники) заяв та/чи клопотань до суду не подавали. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надавати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні встановлено, що анкета-заява відповідача [PERSON] (а.с. 9), Умови та правила надання банківських послуг (а.с. 10-24) складають кредитний договір між сторонами, що відповідає положенням ст. 634 ЦК України. Згідно кредитного договору № б/н від 13 лютого 2007 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON], банк надає відповідачеві [PERSON] кредит в розмірі 15000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. З 21 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (а.с. 31, 32). Згідно п.2.1.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який час змінити кредитний ліміт. Відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком (а.с. 18). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Як встановлено згідно розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором №б/н від 13 лютого 2007 року (а.с. 7, 8) станом на 13 листопада 2018 року заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором № б/н від 13 лютого 2007 року складається з: 36387,82 гривень тіла кредиту, 17132,75 гривень нарахованих відсотків за користування кредитом, 24930,48 гривень нарахованої пені, а також штрафи - 500,00 гривень штрафу (фіксована частка), 3922,55 гривень штрафу (процентна складова), та становить 82873,60 гривень. Положеннями ст.ст. 610, 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення чи зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Як вбачається з наявних у справі письмових доказів відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом у встановлені кредитним договором № б/н від 13 лютого 2007 року строки, не виконала. За таких обставин, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача про стягнення з відповідача [PERSON] за кредитним договором №б/н від 13 лютого 2007 року 36387,82 гривень тіла кредиту та 17132,75 гривень нарахованих відсотків за користування кредитом, а тому в цій частині позовні вимоги позивача підлягають до задоволення. За порушення відповідачем [PERSON] строків сплати належних за договором платежів позивачем нараховано 24930,48 гривень пені, а також штрафи - 500,00 гривень штрафу (фіксована частина), 3922,55 гривень штрафу (процентна складова). Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника заснованих на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказана правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року в справі №6-2003цс15 та у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року в справі № 6-1374цс17. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача фіксованої частини штрафу в розмірі 500,00 гривень та процентної частини штрафу в розмірі 3922,55 гривень, нараховані відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг, тобто чітко встановлені кредитним договором, а тому є такими, що ґрунтується на законі, у зв'язку з чим в цій частині позовні вимоги позивача підлягають до задоволення. Щодо вимог позивача про стягнення пені в розмірі 24930,48 гривень, суд приходить до висновку, що в цій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з положень ст. 61 Конституції України, які визначають неможливість притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме порушення. Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача 57943,12 гривень заборгованості за кредитним договором № б/н від 13 лютого 2007 року, а саме: 36387,82 гривень тіла кредиту, 17132,75 гривень нарахованих відсотків за користування кредитом, 500,00 гривень штрафу (фіксована частина), 3922,55 гривень штрафу (процентна складова). Позовні вимоги позивача в цій частині, відповідач в судовому засіданні визнала, а тому, відповідно до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України, вказані обставини не підлягають доказуванню. В решті вимог позивача слід відмовити. Позивачем понесено судові витрати, що становлять 1921,00 гривня (а.с. 1) судового збору, сплаченого на час подання до суду позовної заяви. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд покладає на відповідача [PERSON] витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто в розмірі 1343,11 гривні (57943,12 гривні х 1921,00 гривня : 82873,60 гривні = 1343,11 гривні). Підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору не встановлено. У позовній заяві позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилався на положення ст.ст. 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 634, 1050, 1054 ЦК України № 435-ІV від 16 січня 2003 року. Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обґрунтованим. Відповідно до ст.ст. 526, 1054 ЦК України, ст.ст. 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved