Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування позовних вимог вказавши на те, що відповідач звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав заяву б/н від 27.06.2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 11700 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується його підписом у заяві. В зв'язку з тим, що відповідач не виконує свої зобов'язання за Кредитним договором, не сплачує проценти за користування кредитом та не здійснює повернення кредиту щомісячними платежами, позивач просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість, станом на 12.11.2017 року в сумі 46754 гривень 88 копійок, яка складається: 17535 гривень 81 копійка - тіло кредиту; 8268 гривень 77 копійок - нараховано відсотків за користування кредитом; 18247 гривень 69 копійок - нараховано пені; 500 гривень - штраф (фіксована частина); 2202 гривень 61 копійка - штраф (процентна складова). Крім зазначеного, позивач просив стягнути на його користь судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 1600 гривень. Ухвалою судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 27.12.2017 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач позов не визнав, подав відзив на позов, за змістом якого не заперечував факт укладення кредитного договору і отримання кредиту на вказаних умовах і вказаному розмірі. Відповідач зазначає, що кредитний договір було укладено 27.06.2011 року, а банківська ліцензія на здійснення банківських послуг була видана Національним банком України позивачу 05.10.2011 року, до матеріалів позовної заяви надано банківську ліцензію, яка видана 05.10.2011 року. Просить застосувати до вимог позивача строк позовної давності, оскільки кредитною кредитною карткою він не користується з жовтня 2014 року, а кошти в рахунок повернення кредиту, відсотків за користування кредитом він перестав відшкодовувати позивачу 20.10.2017 року, так як вважав, що свої зобов'язання перед позивачем виконав. Позивач у встановлений судом строк відповіді на відзив не надав. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін сторони не подали, у зв'язку з чим згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Судом встановлено, що відповідач звернувся до відповідача з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав заяву б/н від 27.06.2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 11700 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується його підписом у заяві. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 вказаної статті до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до вимог ч.1-3 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За змістом ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного, іншого технічного засобу зв'язку. Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до змісту вказаної Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Зі змісту Довідки про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», що діяли на момент укладення договору, базова процентна ставка в місяць становить 2,5%, тобто 30% річних, за тратами здійсненими з 01.09.2014 р. 2,9 % річних, за тратами здійсненими з 01.04.2015 р. 3,6 % річних, розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості, з 01.04.2014 р. - 5 % від заборгованості (але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості). Відповідно до п. 2.1.1.2.3. та 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 р. № СП-2010-256, підписання договору являється згодою клієнта відносно прийняття любого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Згідно п. 2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг, відповідач зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п.2.1.1.5.6. Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт зобов'язаний у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту, оплати винагороди банку. Відповідно до п. 2.1.1.12.9 Правил користування платіжною карткою, боржник доручає списувати з будь-якого рахунку, відкритого у банку, в тому числі з картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов'язань. Пунктом 1.1.2.4. Умов та Правил, визначено, що у разі незгоди зі зміною Правил та/або «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті позичальник зобов'язується надати письмову заяву про розірвання цього Договору та погасити виниклу перед банком заборгованість. Згідно п. 1.1.3.2.3. Умов та правил, банк має право на зміну Тарифів, які викладені на банківському сайті, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни наданого Кредиту (кредитного ліміту) зобов'язаний не менш як за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема у виписці по картрахунку відповідно до п.1.1.3.1.9 цього договору. Таким чином, встановлено, що між сторонами укладено договір кредиту у вигляді кредитного ліміту на кредитну картку 11700 гривень зі сплатою 30% річних протягом пільгового періоду 55 днів. Відповідно до умов вказаного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць, що складає 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом протягом пільгового періоду з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Факт укладення договору, його умови, користування карткою, отримання вказаної суми кредиту, відповідач не оспорює. З даного договору для відповідача - позичальника виникли певні зобов'язання перед кредитором - по сплаті кредиту, процентів за користування кредиту, комісії, а також неустойки у разі порушення виконання зобов'язань. Згідно ст.627 ЦК - сторони є вільними в укладанні договору. Згідно ст.638, ст.639 ЦК - якщо сторони досягли домовленості і уклали договір, в якому передбачені певні зобов'язання, то вони мають виконуватись і вважатись такими, що момент домовленості настав. Згідно ч.1ст.631 ЦК- строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки у відповідності з договором. Згідно ч.4 ст.631 ЦК - збіг строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору. Згідно ст.1048, ч.1 ст.1054 ЦК - позикодавець має право на одержання від позичальника процентів на умовах договору. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.615 ЦК - не припустима одностороння відмова від зобов'язання. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надав позивачу кредит. Відповідач не оспорив договір або отримання суми кредиту на вказаних умовах і в указаному розмірі, не оспорює факт наявності боргу і не оспорює прострочення ним грошових зобов'язань за даним договором. Таким чином, позивач має право вимагати від відповідача, який прострочив своєчасне виконання зобов'язань за договором, зокрема повернення кредиту, сплати відсотків. Розглядаючи позовні вимоги, аналізуючи обґрунтування, надані сторонами і подані ними докази у їх сукупності, та враховуючи вимоги закону, що регулює спірні правовідносини, і зокрема питання, що стосуються вимог відповідача про застосування позовної давності до вимог позивача, суд дійшов до наступного: Згідно ст..256 ЦК України, - позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст..257 ЦК - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст..258 ЦК- для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність, зокрема позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п.1 ч.2 ст.258). Згідно ст.259 ЦК - позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Умовами договору, зокрема п.1.1.7.12 Умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку, передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту укладення. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не повідомить іншу сторону про припинення строку дії договору, договір автоматично лонгується на той же строк. Пунктом 1.1.7.41 Умов передбачено, що даний договір діє без обмеження строку. Матеріали справи не містять відомостей про те, що будь-яка із сторін договірних правовідносин повідомляла іншу сторону про припинення строку дії договору. Тобто, на час розгляду справи дія договору не припинилась, він є чинним, і даного факту відповідачка не заперечує. Як видно з наданого позивачем розрахунку заборгованості останній платіж відповідачем в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору мав місце 19.02.2017 року у сумі 400 гривень Після вказаної дати, кошти на погашення кредиту відповідачем не сплачувались. Станом на 12.11.2017 року заборгованість по кредиту відповідачем не сплачена, тобто, на момент звернення позивача до суду з даним позовом строк виконання основного зобов'язання за договором не настав, а отже строк позовної давності за основним зобов'язанням вважається таким, що не сплив і позивач має право вимагати від позивача повернення тіла кредиту, а також має право на отримання від відповідача процентів за весь час користування кредитними коштами, на умовах і за ставкою, передбаченою договором. Доказів того, що заборгованість за кредитним договором погашена, відповідачем не надано, враховуючи принцип диспозитивності і доведеності, суд не може враховувати лише його твердження про погашення заборгованості, оскільки такі твердження не підтверджено жодними доказами. Згідно зі статтями 526, 530, 610 частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та відповідно до вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Відповідно до ч.1,3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З наданого розрахунку заборгованості видно, що відповідач вчинив дію, що свідчить про визнання ним свого боргу або іншого обов'язку, а саме 19.02.2017 року в рахунок виконання зобов'язання за кредитним договором б/н від 27.06.2011 року слатив позивачу 400 гривень, таким чином строк позовної давності розпочав свій перебіг з 20.02.2017 року. Як вбачається з вхідного штампу, даний позов надійшов до суду 08.12.2017 року. Тому відсутні підстави для відмови у позові за пропуском позовної давності - як про це заявив відповідач. Що стосуються вимог відповідача про не надання до матеріалів позовної заяви банківської ліцензії, яка діяла на час укладення кредитного договору, а саме: 27.06.2011 року, суд приходить до наступного. 29.07.2009 року Національний банк України видав Публічному акціонерному товариству комерційному банку «Приватбанк», зареєстрованому Національним банком України 19.03.1992 року за № 92, банківську ліцензію №22 на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Національний банк України видав Публічному акціонерному товариству комерційному банку «Приватбанк» банківську ліцензію №22 від 05.10.2011 року на право надання банківських послуг, визначених частиною третьої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Позивач на момент укладення кредитного договору мав банківську ліцензію на право надання банківських послуг. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що здійснення позивачем кредитних операцій на день видачі кредитних коштів відповідачу - 27.06.2011 року не суперечить вимогам чинного законодавства України, а видача позивачем відповідачу кредиту є правомірною. У строки, встановлені кредитним договором, відповідач свої зобов'язання не виконав.Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до переконання, що відповідач порушив умови договору, тим самим позов в частині стягнення заборгованості: 17535 гривень 81 копійка - тіло кредиту; 8268 гривень 77 копійок - нараховано відсотків за користування кредитом; 18247 гривень 69 копійок - нараховано пені, підлягає задоволення. Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення вимоги позивача в частині стягнення штрафу (фіксована частина) - 500 гривень, штрафу (процентна складова) - 2202 61 копійка, виходячи з наступного. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Тому в частині вимог банку про стягнення штрафів необхідно відмовити з зазначених підстав. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial