Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася у суд з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з нього на її користь Ѕ частину коштів за кредитними договорами по основній заборгованості у розмірі 219016 грн., що складає 109508 грн., з підстав того, що кошти які вона отримала від банківських установ були витрачені в інтересах сім`ї на час перебування сторін в шлюбі. В судове засідання позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, в задоволенні позову просив відмовити. Надав відзив, в якому зазначив, що усі кредитні кошти позивач отримала для власних потреб, в інтересах сім`ї кошти не витрачались. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, доходить висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який. рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 10.01.2019 року було розірвано. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . 03.09.2018 року між позивачем та банком Товариство з обмеженою відповідальністю «Є-КЕШ» було укладено кредитний договір №27919 відповідно до якого вона отримала кредит для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю в розмірі 3000 грн. 14.09.2018 року між позивачем та банком Товариство з обмеженою відповідальністю «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» було укладено кредитний договір №3273806303/153862 відповідно до якого вона отримала кредит длявласних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю в розмірі 5000 грн. 15.09.2018року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «БІЗНЕС КАПІТАЛ» було укладено кредитний договір №27919 відповідно до якого вона отримала кредит для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю в розмірі 3000 грн. 11.04.2018року між позивачем та публічним акціонерним товариством «ІДЕЯ Банк» було укладено угоду №С-506-005019-18-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки відповідно до якого вона отримала кредит для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю в розмірі 3000 грн. 16.09.2018 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лайм Мані» було укладено кредитний договір №ЛМ-00163403 відповідно до якого вона отримала кредит для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю в розмірі 1400 грн. 05.08.2018 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» було укладено Кредитний Договір №530569 відповідно до якого вона отримала кредит для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю в розмірі 4900 грн. 07.09.2018 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГЕЛЕКСІ» було укладено договір позики №26297 відповідно до якого вона отримала кредит для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю в розмірі 3000 грн. 07.03.2018року між позивачем та Публічним акціонерним товариствов «Ідея Банк» «було укладено кредитний договір №Z06.00506.003728012 відповідно до якого вона отримала кредит для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю в розмірі 33800 грн. 23.07.2018року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» було укладено кредитний договір №Z06.00506.003728012 відповідно до якого вона отримала кредит для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю в розмірі 49999 грн. 23.05.2019року позивачу надано довідку про заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк`за договорами № SAMDNWFC00011383723 від 07.11.2014 року в розмірі 42511.00 грн. ( сорок дві тисячі п`ятсот одинадцять грн.. 10 копійок) . 14.08.2018 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» було укладено кредитний договір відповідно до якого вона отримала кредит для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю в розмірі 27000 грн. 15.08.2019 року між позивачем та ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВЕРОНА» було укладено кредитний договір відповідно до якого вона отримала кредит для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю в розмірі 3000 грн. 25.08.2018 року між позивачем та ТОВ «ІНФІНАНС» було укладено кредитний договір відповідно до якого вона отримала кредит для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю в розмірі 20 000 грн. 07.08.2018 року між позивачем та ТОВ «Споживчий центр» було укладено кредитний договір відповідно до якого вона отримала кредит для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю в розмірі 4000 грн. 24.05.2018 року між позивачем та ТОВ « «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» було укладено кредитний договір відповідно до якого вона отримала кредит для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю в розмірі 10906.32 грн. 23.08.2018 року між позивачем та ТОВ «Александрит» було укладено кредитний договір відповідно до якого вона отримала кредит для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю в розмірі 3000 грн. Позивач зазначає, що кредитні правовідносини у неї виникли на час перебування в шлюбі з відповідачем, кошти отримані від банківських установ були витрачені в інтересах сім`ї. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Згідно з ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Ст. 57 СК України визначено підстави існування права особистої приватної власності дружини та чоловіка на майно, в тому числі і те, яке набуто під час шлюбу. Зокрема, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте до шлюбу; майно, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали особисто одному з подружжя, тощо. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою власністю. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання шлюбу недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання шлюбу недійсним та поділ спільного майна подружжя» при поділі майна враховують також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, як це визначено ч. 4 ст. 65 СК України. Суд звертає увагу, що договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї. Договір, укладений одним із подружжя, за яким майно використане не на задоволення потреб сім`ї, а на інші потреби, не створює обов`язків для іншого з подружжя. Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що вказані грошові кошти, отримані нею у кредит, були використані в інтересах сім`ї, а наявність доказів підтверджуючих укладання договорів в період шлюбу та заборгованості за цими договорами, на переконання суду, не може свідчити про достатність підстав для висновку про солідарну відповідальність сторін. Окрім того, судом встановлено, що згоди на укладення вказаних договорів відповідач не надавав. Доказів протилежного позивачем не надано і таких у судовому засіданні не здобуто. Відповідно до ст.ст. 77, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. З урахування вищенаведеного та аналізуючи наявні у справі докази, суд вважає, що позивач не довів належними доказами заявлені позовні вимоги. Таким чином, суд доходить висновку, що вимоги позивача не є обґрунтованими, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи те, що суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] , підстави для стягнення з відповідача судових витрат в порядку ст. 141 ЦПК України, відсутні.

Outcome: dismissed