Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], треті особи: Фрунзенський РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області, Служба у справах дітей Фрунзенського району управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про надання дозволу на виїзд за межі України на постійне місце проживання малолітньої дитини без згоди та супроводу батька. В процесі розгляду справи представник позивача уточнив позовні вимоги та просив суд також надати дозвіл [PERSON], [INFO] на оформлення документів дитини для виїзду за кордон - малолітній [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька - [PERSON], [INFO]. Свої вимоги Позивач обґрунтовує тим, 04.09.2004 між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від даного шлюбу вони мають спільну дитину - дочку [PERSON], [INFO]. 11.01.2013 року шлюб між Позивачем та Відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина проживає з Позивачем та перебуває на її утриманні. Після розлучення Відповідач не приймав участі у вихованні дитини та ухилявся від надання матеріальної допомоги, тому вона вимушена була у квітні 2013 року звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] у сумі 600 грн. на місяць. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова на Відповідача покладено обов'язок щомісячно, починаючи з 15.01.2013 до досягнення дитиною повноліття сплачувати на мою користь аліменти для утримання дочки у розмірі 500 гривень на місяць. Відповідач продовжує періодично ігнорує свій обов'язок по утриманню доньки, аліменти не сплачує, у зв'язку з чим у нього утворилася заборгованість по аліментах. З того часу, як сторони проживають окремо, відповідач жодного разу не поцікавився здоров'ям дитини, не надав жодної батьківської підтримки, не цікавиться життям дитини та не приймає участі у її вихованні. 17 липня 2013 позивач уклала шлюб з громадянином Російської Федерації, який протягом року утримує доньку позивача, регулярно спілкується з дитиною, приїздить до м. Харкова, у них склалися добрі та теплі стосунки. Тому, враховуючи інтереси сім'ї та бажання доньки, вони планують переїхати на постійне місце проживання до теперішнього чоловіка Позивача, який має всі необхідні умови для проживання та виховання дитини. Проте, для оформлення необхідних документів щодо можливості виїзду дитини за кордон згідно з чинним законодавством необхідна згода колишнього чоловіка. Відповідач безпідставно, не враховуючи інтереси дитини, відмовляє у наданні такого дозволу. В зв'язку з викладеним Позивач просила суд надати дозвіл на виїзд за межі України на постійне місце проживання [PERSON] без згоди та супроводу Відповідача, а також надати дозвіл на оформлення документів дитини для виїзду за кордон без згоди та супроводу останнього. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити з урахуванням уточнень, представник відповідача наполягав на відмові в задоволені позовних вимог. Представник Управління служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судовому засіданні наполягала на задоволення позовних вимог. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні. Вказував на те, що у проміжок часу з 04.09.2004 по 11.01. 2013 перебував у шлюбних відносинах з [PERSON] Від шлюбу мають спільну дитину - дочку [PERSON], [INFO], яка в теперішній час проживає з [PERSON] Після розірвання шлюбу допомагав [PERSON] матеріально, приймав участь у вихованні дитини. Проте, [PERSON] ухиляється від виконання обов'язків по наданню йому можливості у спілкуванні та у вихованні дитини і перешкоджає йому зустрічатися з малолітньою донькою. У зв'язку з чим від не бачився з донькою тривалий термін. Просить суд зобов`язати відповідачку усунути перешкоди йому у спілкуванні та у вихованні дитини та визначити способи участі у вихованні дитини. В судовому засіданні представник [PERSON] заявлені вимоги підтримала, просила суд задовольнити повністю, посилаючись на обставини викладені в зустрічній позовній заяві. Позивач та представник Позивача проти зустрічних позовних вимог заперечували. Представник Управління служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судовому засіданні наполягала на відмові в задоволенні зустрічних позовних вимог, обґрунтовуючи це тим, що комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради, що відбулася 27.08.2013 за участі Позивача та Відповідача дійшла висновку, що перешкоди з боку [PERSON] у спілкуванні між [PERSON] та [PERSON] відсутні. Спір між батьками щодо участі у вихованні дитини не має місце, тому визначати способи участі [PERSON] у спілкуванні з дитиною нема потреби. Вислухавши думку сторін, третьої особи, дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.09.2004 року по 11.01.2013 року (а.с.5-6). Від даного шлюбу сторони у справі мають дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.4). Рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 17.04.2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 500 (п'ятсот) гривень щомісячно, починаючи з 15.01.2013 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.56). Заборгованість [PERSON] по виплаті аліментів станом на 01.08.2013 року складала 750 грн. (а.с.60). 17 липня 2013 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], [INFO], громадянином Російської Федерації, який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.61,64). Батько [PERSON] - [PERSON] надав нотаріально посвідчену згоду на реєстрацію та проживання [PERSON] з дочкою [PERSON] у квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.64). Відповідно до ч.ч. 2,3 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних, історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно з ч.ч. 1-3 ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.2ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 2ст.157 СК України встановлено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. В преамбулі Конвенції про права дитини,що прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї 00Н 20.11.1989, ратифікованою Постановою Верховної Ради №789 від 27.02.1991, зазначено, що дитина,в наслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження, до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.1 ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. У відповідності з ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або у супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст.2 Закону України "Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України" документами, що надають право на виїзд з України і в`їзду в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Відповідно до ст.4 Закону України "Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документу дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.18 «Правил оформлення видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, їх тимчасового затримання та вилучення» в редакції затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року N 231, оформлення проїзного документу здійснюється на підставі згоди батьків, а у разу, коли вони перебувають у шлюбі між собою, за наявності заперечень одного з батьків, документ може бути оформлений на підставі рішення суду. Згідно принципу 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли б їй розвиватися фізично, розумово, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом в умовах свободи та гідності. Відповідно до Конвенції про права дитини,в усіх діях щодо дітей незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно із ст. 10 Конвенції про права дитини держави-учасниці зобов'язалися поважати право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені Законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (orderpublic), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися в першу чергу максимальним забезпеченням інтересів дітей. Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 923 від 11 липня 2007 року, затверджені Правила перетинання державного кордону громадянами України (далі Правила). З п.2-2 Правил, вбачається, що виїзд за межі України громадян України, які не досягли 16 річного віку у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Пунктом 18 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Частиною 1 ст.160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.2 ст.171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Згідно з ч.7 ст.7, ч.2 ст.155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Так, судом встановлено, що [PERSON] не приймав у часті у вихованні [PERSON], не сплачував аліменти, не турбувався про самопочуття дочки, не забезпечував родину, що крім зібраних у справі доказів підтверджується листом Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, який надісланий до суду за результатами проведеного засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради від 27.08.2013 року, відповідно до якого встановлено відсутність перешкод з боку [PERSON] у спілкуванні між [PERSON] та [PERSON] та відсутність заперечень стосовно вимоги [PERSON] про виїзд дитини за межі України без згоди батька. Також, судом встановлено, що вимоги [PERSON] про надання дозволу на виїзд за межі України на постійне місце проживання малолітньої дитини без згоди та супроводу батька повністю відповідають інтересам дитини, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, то суду не надано доказів про те, що такі перешкоди, на які посилається [PERSON] взагалі існують, у зв'язку з чим суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Outcome: approved