Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування моральної (немайнової) шкоди в розмірі 20000 грн. (двадцять тисяч гривень) та сплачений нею судовий збір в сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 18 жовтня 2018 року вироком Іванківського районного суду Київської області [PERSON] , [INFO] визнано винним у скоєнні злочину за ч.2 ст.125 КК України, тобто в нанесенні їй умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Згідно вказано вироку призначено [PERSON] покарання у виді 4 (чотирьох) місяців арешту. Ухвалою Київського апеляційного суду від 13.12.2018 року апеляційна скарга захисника [PERSON] в інтересах [PERSON] залишена без задоволення, а вирок Іванківського районного суду Київської області від 18.10.2018 року - без змін. Потерпілою в справі є позивач, [PERSON] . Протиправними діями [PERSON] спричинена їй матеріальна шкода, на суму 2000 грн., які витрачені на придбання ліків та медпрепаратів на лікування. Оскільки чеки та квитанції не збереглися, тому вона не може їх надати суду та просити суд про відшкодування [PERSON] матеріальної шкоди. Крім того, неправомірними суспільно-небезпечними діями [PERSON] позивачу завдано моральну (немайнову) шкоду, тобто втрати, спричинені моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у її житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, нестійкий настрій, порушення сну, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати конфліктів. В момент отримання тілесних ушкоджень, вона перенесла значний біль та пережила емоційний стрес, який супроводжувався почуттями образи, обурення, приниженої гідності, тривоги, страху за своє здоров`я та життя. Обвинувачений навмисно і свідомо наніс їй тілесні ушкодження в область життєво важливих органів. Під час судового слухання і до цього часу [PERSON] нічого не сплачував позивачу в рахунок відшкодування шкоди, завданої його неправомірними, суспільно-небезпечними діяннями її здоров`ю, як не надавав їй допомоги на місці скоєння кримінального правопорушення, так і в подальшому, ніколи не цікавився станом її здоров`я та не приймав ніякої участі в її видужанні. Отже, внаслідок суспільно-небезпечних дій [PERSON] , які проявилися у нанесенні тілесних ушкоджень, їй були заподіянні психологічні (моральні) страждання, розмір відшкодування яких, враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань, характер немайнових втрат позивач оцінює в 20000 грн. (двадцять тисяч гривень), які підлягають відшкодуванню відповідачем в повному обсязі. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач звернулася до суду із заявою про розгляд справи в її відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений вчасно, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відзиву, заяв та клопотань до суду від [PERSON] не надходило. Враховуючи вимоги частини 2 статті 247 ЦПК України «у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється». Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно положень до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано ст.124 Конституції України. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками справи, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань з приводу забезпечення доказів. Так під час розгляду справи судом встановлено, що вироком Іванківського районного суду Київської області від 18 жовтня 2018 року [PERSON] визнано винуватим у скоєнні злочину за ч.2 ст.125 КК України і призначено йому покарання у виді 4 місяців арешту (а.с.6-7). Ухвалою Київського апеляційного суду від 13.12.2018 року апеляційну скаргу захисника [PERSON] в інтересах [PERSON] залишено без задоволення, а вирок Іванківського районного суду Київської області від 18.10.2018 року стосовно [PERSON] - без змін (а.с.8-11). Зі змісту вищевказаного вироку суду від 18.10.2018 року вбачається, що 17.04.2018 року, перебуваючи по місцю свого проживання, а саме: в м. [ADDRESS] Житомирської області, під час розмови з громадянкою [PERSON] , приревнував останню до невідомого йому чоловіка та вирішив відвідати її по місцю проживання. При зустрічі з гр. [PERSON] , 18.04.2018 року, на грунті раптово виниклих неприязних стосунків, які в нього склалися з під час розмови та в ході сварки, діючи з мотивів ревнощів, вирішив спричинити останній тілесні ушкодження. [PERSON] дістав з поліетиленового пакету кухонного ножа та вказаний ножем наніс один удар в область живота громадянки [PERSON] , справа, чим своїми умисними, протиправними діями, спричинив останній тілесні ушкодження у виді колото-різаної рани передньої черевної стінки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень,що спричинили короткочасний розлад здоров`я. При цьому, судом достовірно встановлено, що в ході судового розгляду справи обвинувачений [PERSON] свою вину в вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України (умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я), визнав повністю. В силу вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суд в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно із ст. 56 Кримінального процесуального кодексу України потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом. Відповідно до ч. 7 ст. 128 Кримінального процесуального кодексу України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Враховуючи предмет спору, обставини виникнення спірних правовідносин і як наслідок питання відшкодування завданої злочином моральної шкоди, суд вважає, що вироком Іванківського районного суду Київської області від 18.10.2018 року встановлено факт спричинення [PERSON] 18 квітня 2018 року [PERSON] легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у виді колото-різаної рани передньої черевної стінки. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.2 п.9 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та моральних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч.5 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Згідно ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4 - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, маральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно із ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Беручи до уваги встановлені в ході судового розгляду справи обставини, факт спричинення позивачу легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у виді колото-різаної рани передньої черевної стінки, фізичних та моральних страждань, у суду сумнівів не викликає. При цьому відповідач, зі слів позивача, вчинивши безпричинну колото-різану рану, впевнений в своїй безкарності, адже з часу заподіяння тілесних ушкоджень не попросив вибачення та не відшкодував завданої шкоди. Суд вважає доведеним, що дії відповідача у даному випадку були неправомірними і цими неправомірними діями позивачу було завдано моральну шкоду; між діями відповідача, що призвели до порушення законних прав позивача, та наслідками в вигляді завдання моральної шкоди, яка виразилася у перенесенні фізичного болю, моральних стражданнях у зв`язку з цим - є причинно-наслідковий зв`язок. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із ступеня завданих потерпілому тілесних ушкоджень, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, ступеня та характеру перенесених позивачем моральних страждань, що були викликані перенесенням ним фізичного болю, істотністю вимушених змін в її житті. Тому, виходячи з принципів розумності й справедливості, з врахуванням характеру і обсягу моральних страждань, яких зазнала позивач, суд вважає за необхідне стягнути на відшкодування завданої їй моральної шкоди в розмірі 20000 грн. (двадцять тисяч гривень). На думку суду, вищевказана сума буде сприяти відновленню понесених моральних та психічних страждань потерпілої. Таким чином, позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Так як позов задоволено, то з відповідача на користь позивача на підставі ст.141 ЦПК України слід стягнути судові витрати в сумі 768,40 грн. понесені позивачем при поданні позовної заяви.

Outcome: approved