Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-04 00:00:00

Позивач 13.12.2017 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» та просить: вселити [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON] в квартиру під [ADDRESS] ; Усунути перешкоди в користуванні житловою квартирою розташованою за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 30.08.2017 року, коли позивачки декілька днів не було вдома, до її квартири прийшли невідомі люди, які представилися новими власниками квартири та змінили у дверях замки. Виявилося, що це були представники ТОВ «Кей-Колект», які викупили борг у ПАТ «УкрСиббанк» та переоформили право власності на квартиру на себе. Позивачка не знала про будь-які дії які вчинялися відповідачем, тому особи представника відповідача вчинила самоуправство. Речі позивачки та її сина залишилися в квартирі, а вона з дитиною вимушена жити у знайомих та друзів. Тому, позивачка вважає за можливе вселитися до квартири, якої вона є власницею. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси (головуюча судді Ільченко Н.А.) від 14.12.2017 року провадження у справі було відкрите. Після автоматизованого розподілу справа надійшла до провадження судді Загороднюка В.І. та ухвалою від 26.04.2018 року прийнята до провадження. Ухвалою суду від 07.12.2018 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішення у справі №522/17735/17. У зв`язку з повторним перерозподілом на підставі розпорядження керівника апарату суду цивільна справа передана до провадження судді Бондаря В.Я. та ухвалою від 20.02.2019 року справа прийнята до провадження та залишилася зупиненою, адже підстави зупинення провадження не вичерпали своєї дії. Ухвалою суду від 22.04.2021 року провадження у справі було поновлено, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 21.05.2021 року. У підготовчому засіданні 21.05.2021 року розгляд справи було відкладено на 11.06.2021 року з метою сповіщення відповідача про час, дату та місце судового розгляду. В результаті проведеного підготовчого засідання 11.06.2021 року було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 13.07.2021 року. Надано представнику відповідача подати відзив до початку розгляду справи по суті. У судовому засіданні 13.07.2021 року було задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про відкладення з метою ознайомлення з матеріалами справи, наступне засідання призначено на 05.08.2021 року. У судове засідання 05.08.2021 року учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання про слухання справи за відсутності позивача та її представника. Позиція відповідача викладена у протоколі судового засідання 17.07.2018 року, де вказано, що представник ТОВ «Кей-Колект» - Юшинська І.Є. заперечує проти позову. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 23 серпня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого остання придбала квартиру [ADDRESS] . Договір зареєстрований в реєстрі за №3246 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Харитоновою Т.Є. [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №98102590 від 2.09.2017 року вбачається, що на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. 07.04.2016 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект». У квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить довідка (виписка з домової книги про склад сім`ї та реєстрації) від 31.08.2017 року. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/17735/17 від 28.12.2019 року задоволено позов [PERSON] , яка діє від свого імені та в інтересах малолітнього [PERSON] , до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, товариства за обмеженою відповідальністю «Кей-Колект». Скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу індексний номер 29229104 від 13.04.2016 року про реєстрацію за ТОВ «Кей-Колект» права власності на об`єкт житлової нерухомості - квартиру, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 900722751101, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка в цілому складається з двох житлових кімнат та підсобних приміщень, житловою площею 36,7 кв.м., загальною площею 69,1 кв.м. (номер запису про право власності 14140735). Скасовано запис про право власності номер 14140735 від 07.04.2016 року в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за ТОВ «Кей-Колект» права власності на об`єкт житлової нерухомості - квартиру, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 900722751101, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка в цілому складається з двох житлових кімнат та підсобних приміщень, житловою площею 36,7 кв.м., загальною площею 69,1 кв.м. Вищевказане рішення залишене без змін постановою Одеського апеляційного суду від 08.04.2021 року. Постанова Одеського апеляційного суду набрала законної сили 08.04.2021 року. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 р. N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів 2. N 4, N 7 та N 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно статті 316 ЦК України передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 150 ЖК України встановлює, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. За вказаних обставин справи порушене право позивача, яка на день ухвалення рішення є власником квартири, підлягає захисту, а тому позовні вимоги в частині вселення позивача та її сина до квартири [ADDRESS] підлягають задоволенню. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. У ч.2 ст.78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування Відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивачем не надано жодного доказу, щоб підтверджував те, що ТОВ «Кей-Колект» чинить перешкоди у користуванні її квартирою, тому у задоволенні такої позовної вимоги слід відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи ("Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: partial