Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

Заявник у справі звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті, що має юридичне значення посилаючись на те, що вона є племінницею та спадкоємицею [PERSON], який помер [INFO] в м.Стаханов, Луганської обл., причиною смерті став рак сигмовидної кишки. Заявник вказала, що отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті. Підтвердження факту смерті заявнику необхідно для реалізації права на спадкування прав померлої особи. В судовому засіданні заявник підтримала заяву з викладених вище підстав та просила суд її задовольнити. Зацікавлена особа у судове засідання не з"явилась. Суд, заслухавши пояснення заявника, з'ясувавши обставини справи та дослідивши докази встановив наступне. Судом встановлено, що заявником подано копію Свідоцтва про смерть від 02.08.2017 року, видану Відділом запису актів цивільного стану Стаханівського міського управління юстиції Міністрерства юстиції Луганської Народної Республіки, який судом сприйнято, як ненележний доказ у розумінні ст. 9 Закону України "Про забезпечення права і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України". Судом встановлено, що заявником подано суду лікарське свідоцтво про смерть № 267 від 28.07.2017 року та довідка про причини смерті № 267 від 28.07.2017 року, що видані медичним закладом. Судом встановлено, що заявнику органом державної реєстрації актів цивільного стану відмовлено у державній реєстрації смерті у зв'язку з тим, що документи, які підтверджують факт смерті, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до роз'яснень, наведених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п. 7 ст. 273 ЦПК) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обгрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року відповідно до ст. 273 ЦПК України(1963 р.) суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах РАГС не зберігся відповідний запис чи відмовлено в його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану. Тобто факт смерті може бути встановлений в порядку особливого провадження за умови наявності у минулому актового запису. Згідно ст.17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану, підставою для проведення державної реєстрації смерті є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров"я або судово-медичною установою документ встановленої форми, що підтверджує факт смерті. За відсутності такого документа, що підтверджує факт смерті, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту смерті. На підставі вищевикладеного, встановлених у судовому засіданні обставин справи суд дійшов висновку про задоволення заяви. На підставі наведеного, ст. ст. 3.10,11,15,88,209-218,256-259, 294 ЦПК України, суд,

Outcome: approved