Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до АТ КБ «Приватбанк», треті особи Приватний нотаріус Чернігівського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, Тернопільський районний відділ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області про визнання таким, що не підлягає до виконання виконавчого напису Приватного нотаріуса Чернігівського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича, вчиненого 11.07.2017 року та посвідченого нотаріально в реєстрі за №7539, котрим стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» борг за Кредитним договором №ТЕАWNN00000003 від 02.10.2008року у розмірі 219244,28грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у Тернопільському районному відділі ДВС ГТУЮ у Тернопільській області перебуває виконавче провадження №56024152 з виконання вищевказаного виконавчого напису. На переконання позивача даний виконавчий напис вчинено Приватним нотаріусом Чернігівського нотаріального округу Завалієвим А.А. неправомірно і він не підлягає виконанню з тих підстав, що існує судове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.10.2013року у справі №607/1618/13-ц, яке набрало законної сили, про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором №ТЕАWNN00000003 від 02.10.2007року в сумі 79611,46грн. Вважає, що одночасна наявність судового рішення про стягнення заборгованості та виконавчого напису нотаріуса, котрим повторно стягнуто одну і ту ж заборгованість за одним і тим же договором, призводить до подвійного стягнення заборгованості, що прямо суперечить ст.61 Конституції України. Крім того, виконавчий напис приватним нотаріусом, вчинений поза межами його нотаріального округу. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, подано суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують з підстав наведених у позовній заяві. Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк», в судове засідання не з`явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Приватний нотаріус Чернігівського нотаріального округу Завалієв А.А. в судове засідання не з`явився, надіслано суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи Тернопільського районного відділу ДВС ГТУЮ у Тернопільській області в судове засідання не зявився, в судовому засіданні 18.04.2019року щодо вирішення спору поклався на думку суду. Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі виходячи з наступного. Відповідно до положень ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. 02.10.2008 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №ТЕАWNN00000003, згідно умов якого останній отримав кредит в розмірі 30000 грн. Укладений кредитний договір, складався із заяви-анкети позичальника та умов надання банківських послуг. У 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", що є правонаступником закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» звернулось в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №ТЕАWNN00000003 від 02.10.2007року в сумі 207508,68грн. 01.10.2013 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області у цивільній справі №607/1618/13-ц винесено рішення, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково і вирішено стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №ТЕАWNN00000003 від 02.10.2007року в розмірі 79 611,46 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 28 197,55 грн.; заборгованість за відсотками - 11 294,16 грн.; заборгованість з пені - 30 000 грн.; штраф (фіксована частина) - 250 грн.; штраф (відсоток від суми заборгованості) - 9 869,46 грн., а також 796,10грн. судового збору. 03.07.2014року відділом Державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції правонаступником якого є Тернопільський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, було відкрито виконавче провадження № 43849644 за виконавчим листом №607/1618/13-ц від 12.06.2014 року виданим Тернопільським міськрайонним судом на підставі вище вказаного рішення суду від 01.10.2013 року. 11.07.2017року Приватним нотаріусом Чернігівського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №7539, котрим стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» борг за Кредитним договором №ТЕАWNN00000003 від 02.10.2007року у розмірі 219244,28грн. Стягнення здійснюється за період з 02.10.2008року по 08.06.2017року. 23.03.2018року Тернопільським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, за зверненням Банку було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 56024152 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Чернігівського нотаріального округу Завалієва А.А. №7539 від 11.07.2017року по примусовому стягненню з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів у розмірі 219244,28грн. за кредитним договором №ТЕАWNN00000003 від 02.10.2008року. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем. Відповідно до ст. 18 ЦК нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Тому вчинення нотаріусом виконавчого напису є окремим, самостійним способом захисту цивільних прав серед інших способів захисту цивільних прав та інтересів, визначених главою 3 розділу 1 ЦК. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» , нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерстваюстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат»у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Такий правовий висновок викладений у постанові Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 23.01.2018 року у провадженні 61-154св18. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17. Статтею 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнений до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Ця норма застосовується до кредитних договорів. Якщо кредитний договір передбачає стягнення пені і штрафу за одне і те ж порушення, наприклад, несвоєчасне погашення кредиту, - це є подвійною відповідальністю, що суперечить Конституції. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 04.03.2015 року у справі №6-27цс15, та обставина, що на час вчинення виконавчого напису в суді вже існував спір щодо розміру заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, спростовує висновок суду про безспірність заборгованості боржника. Аналізуючи вище наведені обставини, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки судом встановлено, що на час вчинення 11.07.2017року Приватним нотаріусом Чернігівського нотаріального округу Завалієвим А.А. виконавчого напису, котрим стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів у розмірі 219244,28грн. за кредитним договором №ТЕАWNN00000003 від 02.10.2008року, був вирішений по суті спір щодо стягнення заборгованості за вказаним договором, а саме 01.10.2013року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області винесено рішення по цивільній справі №607/1618/13-ц, яким задоволено частково позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №ТЕАWNN00000003 від 02.10.2008року розмірі 79 611,46 грн. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вимоги ч.1 ст. 88 Закону Ураїни "Про нотаріат" про безспірність заборгованості, що призвело до подвійного стягнення заборгованості.

Outcome: approved