Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-31 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просить суд ухвалити рішення, яким встановити той факт, що [PERSON] , [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] , а також встановити факт смерті громадянина України [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Первомайськ Луганської області в день [INFO] в м. Первомайськ Луганської області. Заявлені вимоги обґрунтовані тим, [PERSON] є батьком заявника. [INFO] батько заявника помер в м. Первомайськ Луганської області. Заявник поховав батька в м. Первомайськ і йому було видане лікарське свідоцтво про смерть № 72 від 14.04.2020 року та свідоцтво про смерть так званої Луганської народної республіки. Після смерті батька заявника відкрилася спадщина на його не виплачену пенсію, які заявник не має можливості отримати, оскільки держава України не визнає документи так званої ЛНР. 19 серпня 2020 року заявник звернувся до Бахмутського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)для проведення державної реєстрації смерті батька заявника і в цей день заявник отримав відмову у проведенні державної реєстрації смерті. Свою відмову заінтересована особа обґрунтувала тим, що свідоцтво про смерть [NUMBER] від 15.04.2020 р., виданого у м. Первомайськ та лікарське свідоцтво про смерть № 72 від 14.04.2020 р не відповідають ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" та наказу Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 р № 545 "Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті", зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р за № 1150/13024. Враховуючи,що іншим шляхом, окрім звернення до суду із цією заявою, заявник не зможе отримати заборгованість з невиплаченої пенсії його батька, оформити спадщину на нерухоме майно, він вимушений звернутися до суду. Крім того, в свідоцтві про народження заявника прізвище заявника, його батьків зазначені на російській мові і прізвище батька заявника і прізвище заявника зазначені на мові оригіналу « [PERSON] ». При видачі паспортів українською мовою заявнику записали прізвище як « [PERSON] », а прізвище батька заявника українською записали як « [PERSON] ». Про те, що буква у прізвищі батька зазначена невірно, заявник не знав доки його батько не помер (в інших випадках не було необхідності брати паспорт батька). Заявник [PERSON] та представник заявника [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник заявника надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності заявника, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. . Представник заінтересованої особи Бахмутського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи була повідомлена належним чином. Надала суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника, не заперечує проти задоволення заяв Представник заінтересованої особи Управління ПФУ в Попаснянському районі Луганської області в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи була повідомлена належним чином. Надала суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника. На підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, в разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, суд приходить до наступного висновку. [PERSON] народився [INFO] в м. Первомайськ Луганської області, має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.5). Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 09.09.1977 року, [PERSON] (російською мовою) народився [INFO] . Батько - [PERSON] (російською мовою), мати - [PERSON] (російською мовою) (а.с.7). [PERSON] народився [INFO] в м. Первомайськ Луганської області, що підтверджується паспортом громадянина України, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.10). Постанова Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» розкриває зміст судової діяльності з розгляду справ даної категорії, при цьому факти, що мають юридичний характер - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Крім того, згідно до роз`яснень, викладених у пункті 7 вказаної постанови, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадського стану. Таким чином, аналізуючи докази по справі в їх сукупності, враховуючи, що встановлення вказаного факту має для заявника юридичне значення, суд приходить до висновку про повну обґрунтованість і доведеність заяви про встановлення факту родинних відносин, у зв`язку з чим даний юридичний факт підлягає встановленню. На підтвердження факту смерті заявником надані: копія лікарського свідоцтва про смерть №72 від 14.04.2020 року; копія довідки про причину смерті №106/у № 72 від 14.04.2020 року (а.с.9), копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 15 квітня 2020 року, з якого вбачається, що [PERSON] помер [INFO] (а.с.8), всі вказані документи були видані на непідконтрольній Україні території. Крім того, заявником надані фотокартки з місця поховання (а.с.13-15). Бахмутським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) було відмовлено у державній реєстрації смерті [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки заявником на підтвердження факту смерті пред`явлено документ, форма якого не відповідає встановленій формі. Відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Копія судового рішення видається учасникам справи, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. Вирішуючи питання щодо оцінки наданих доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ необхідно розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою невизнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Згідно з абз. 3 ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18 січня 2018 року, який набув чинності 24 лютого 2018 року, діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Враховуючи те, що Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» не визначено перелік документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, а також те, що заявнику відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті особи, суд дійшов висновку про те, що для проведення державної реєстрації смерті особи є об`єктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту родинних відносин та факту смерті, що надасть можливість заявнику отримати свідоцтво про смерть, видане державним органом України та захистити свої права. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved