Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Свої позовні вимоги мотивує тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.09.1997р. їй на праві приватної власності належить 49/100 частина будинку з відповідною частиною надвірних споруд, розташованого за адресою: [ADDRESS] Окрім неї, в будинку з 25.07.1973р. рахується як зареєстрована особа ще і її брат - [PERSON]. При цьому, реєстрація відповідача має лише формальний характер, фактично у вказаному помешканні він не проживає з 1975 року. Відповідач був прописаний ще за часів попередніх власників даного домоволодіння та з того часу рахується як мешканець вказаного будинку. З дня реєстрації відповідача в її будинку минуло більше сорока років, з того часу [PERSON] зник, зв'язок з ним відсутній, адреса його фактичного проживання невідома. На даний час позивач змушена сплачувати за нього комунальні послуги та нести інші витрати, пов'язані з обслуговуванням будинку, а також через наявність зареєстрованої особи вона не може оформити субсидію. Вважає що дані обставини створюють їй перешкоди в користуванні та розпорядженні власним майном. На підставі викладеного, просить суд, визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала. Пояснила, що проживає у будинку [ADDRESS] де зареєстрований і її рідний брат - [PERSON], який з 1975 року там не проживає. Відповідач одружився і виїхав, але куди саме їй не відомо. На даний час значно підвищилася вартість комунальних послуг і тому їй доводиться нести додаткові витрати ще за одну зареєстровану особу. Даний факт також створює перешкоди для оформлення позивачем субсидії. [PERSON] є власницею 49/100 вищевказаного будинку, а інша частина будинку належить - Артющенко. Тому просила задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про місце, дату та час слухання справи рекомендованим листом, який повернувся на адресу суду з відміткою про неотримання "за закінченням терміну зберігання", що відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України є належним повідомленням сторони про день та час розгляду справи. Суд, на підставі ст. ст. 224 - 226 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об'єктивного та всебічного дослідження, суд приходить до наступного: в судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії [NUMBER] від 29 вересня 1997 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Черкаської державної нотаріальної контори - Сопільняк А.О, спадкоємцем майна [PERSON], померлої [INFO] року, а саме: 49/100 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходяться в [ADDRESS] є - [PERSON] (номер спадкової справи №609/97; зареєстровано в реєстрі за №1-1961). За даними Довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 28 липня 2015 року, виданої КСН «Криваліївський», в будинку [ADDRESS] зареєстровані: власник - [PERSON], [INFO] та її брат - [PERSON], [INFO] Між тим, за даними акту обстеження житлового приміщення від 13 серпня 2015 року, посвідченого головою комітету самоорганізації населення мікрорайону «Криваліївський», вбачається, що [PERSON], за адресою: [ADDRESS] ніколи не проживав та не проживає, його особистих речей в будинку немає. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідач повністю втратив зв'язок з помешканням, його речі відсутні, квартплату не сплачує, не займається утриманням нерухомого майна. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст. 11 ч.1 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ст. 316 ч. 1 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч.1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч.1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члені сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Під час розгляду справи встановлено, що [PERSON] не проживає в будинку [ADDRESS] без поважних причин понад один рік, залишивши його добровільно, його особисті речі відсутні, комунальні послуги не сплачує, не приймає участь в утриманні житла. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved