Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №MKMOAA000073635 від 09.04.2008 року у розмірі 688,88 доларів США, що за курсом 27.60 відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.08.2020 року складає 19 013,09 грн. та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що AT КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 09.04.2008 року уклали кредитний договір № МКМОАА000073635. Згідно договору AT КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 12816,59 Долар США на термін до 08.04.2011 р., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Позивач зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Проте, вдповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Вказує, що 03.11.2011 року AT КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до Ужгородського міськрайонний суду Закарпатської області з позовною заявою до відповідача про звернення стягнення. 16.04.2013 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області було винесено рішення про звернення стягнення на предмет застави. Зазначає, що прострочена сума заборгованості становить 2458.33 Долари США та вказує, що відповідач за період з 09.04.2011 року по 11.08.2020 року має заборгованість у розмірі 688,88 Доларів США., яка складається з 3 % річних від простроченої суми заборгованості за кредитним договором. Процесуальні дії по справі: Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.10.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено учасників справи. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Клопотань про відкладення даного судового засідання на адресу суду не надходило. При цьому, згідно прохальної частини позовної заяви у разі неявки в судове засідання відповідача позивач не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку та винесення заочного рішення. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності представника позивача, що відповідає вимогам ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, в тому числі і шляхом розміщення оголошення про її виклик на веб-порталі судової влади України, про причини неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності та відзиву не подавала. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч.2 ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом: Судом встановлено, що 09 квітня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитно-заставний договір №МКМОАА000073635, згідно якого AT КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 12816,59 Долар США, та позичальник зобов`язувався погасити кредит до 08.04.2008 року. Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.04.2013 року, справа №712/2017/2012, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №МКМОАА000073635 від 09.04.2008 року в розмірі 4610,65 доларів США вилучено у [PERSON] , та передано в заклад Публічному акціонерному товариству комерційний банк «ПРИВАТБАНК» предмет застави: автомобіль Volkswagen, модель: Golf 5, рік випуску: 2004, тип ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] . Звернуто стягнення на автомобіль Volkswagen, модель Golf 5, рік випуску: 2004, тип ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шассі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] , шляхом продажу вищевказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також надання ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Із вказаного заочного рішення слідує, що судом було встановлено, що у відповідача станом на 05.10.2011 року вбачається заборгованість за договором №МКМОАА000073635 від 09.04.2008 року у розмірі 4\~610,65 доларів США, яка складається з наступного: 2 458,33 дол. США заборгованість за кредитом, 493,14 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом, 159,88 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом, 1\~249,88 пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором, а також відповідно до умов кредитного договору: 31,36 дол. США штраф (фіксована частина), 218,06 дол.США штраф (процентна складова). Рішення суду набрало законної сили 24.07.2013 року. Постановою старшого державного виконавця міського відділу ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції Губаль О.З. від 27.11.2013 року, ВП №40925269, було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №712/2017/2012 виданого 25.07.2013 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про звернення стягнення на автомобіль Volkswagen, модель Golf, рік випуску: 2004, тип ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шассі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] , шляхом продажу вищевказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк». Постановою старшого державного виконавця міського відділу ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції Губаль О.З. від 19.12.2013 року, ВП №40925269, виконавчий лист №712/2017/2012 виданий 25.07.2013 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області повернуто стягувачу на підставі п.6 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Позивачем до позовної заяви долучено розрахунок 3% річних у якому зазначено, що основна сума заборгованості за договором складає - 2\~458,33 долари США. Згідно вказаного розрахунку за період з 10.04.2011 року до 31.12.2011 року сума заборгованості становить - 53,75 долари США; за період з 01.01.2012 року до 31.12.2012 року 73,75 долари США; за період з 01.01.2013 року до 31.12.2015 року 221,25 доларів США; за період з 01.01.2016 року до 31.12.2016 року 73,75 долари США; за період з 01.01.2017 року до 31.12.2019 року 221,25 доларів США; за період з 01.01.2020 року до 11.08.2020 року 45,14 доларів США. Всього штрафних санкцій 688,88 доларів США. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Застосовані норми права, позиція суду та оцінка доводів: Згідно з частиною третьою статті 3\~ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За змістом статей 12 та 81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно п. 1 ч. 2 ст.\~11\~Цивільного кодексу\~України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598\~ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до статті 599\~ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статей 1054, 1055\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно зі статтею 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно із частинами першою, четвертою статті 631\~ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.\~ Відповідно до\~положень ч.ч.1,\~2\~ст.\~625\~Цивільного кодексу\~України боржник\~не звільняється\~від відповідальності\~за неможливість\~виконання ним\~грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625\~ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №\~310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що «звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625\~ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань». Враховуючи наведене, з ухваленням рішення від 16.04.2013 року про звернення стягнення на автомобіль в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №МКМОАА000073635 від 09.04.2008 року зобов`язання відповідача сплатити заборгованість не припинилося та триває до фактичного виконання грошового зобов`язання, а відтак у позивача є право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 с. 625 ЦК України у вигляді стягнення 3% річних від простроченої суми. Крім цього, як вбачається з матеріалів справи транспортний засіб Volkswagen, модель Golf 5, рік випуску: 2004, тип ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шассі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , реалізовано не було. Доказів виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.04.2013 року суду надано не було. У зв`язку з наведеним суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у вигляді стягнення 3% річних від простроченої суми заборгованості за кредитним договором №МКМОАА000073635 від 09.04.2008 року. При цьому, щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3% відсотків річних за період з 10.04.2011 року по 11.08.2020 року, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.\~18\~ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Оскільки рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.04.2013 року (справа №712/2017/2012), набрало законної сили 24.07.2013 року, то з наступної дати після набрання рішенням законної сили (з 25.07.2013 року) слід розраховувати стягнення трьох відсотків річних. Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. У договорі №МКМОАА000073635 від 09.04.2008 року зобов`язання визначалось у доларах США, у зв`язку з чим розрахунок трьох відсотків річних повинен здійснюватися в доларах США. Розрахунок суми заборгованості, передбачений статтею 625 ЦК України, суд, з урахуванням положень ст.13 ЦПК України, здійснює за період з 25.07.2013 року (наступний день, за днем набрання рішенням від 16.04.2013 року законної сили) по 11.08.2020 року (в межах заявлених АТ КБ "ПриватБанк"позовних вимог). Три проценти річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Аналогічна позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року справа № 373/2054/16-ц. Таким чином за період з 25.07.2013 року по 11.08.2020 року 3% річних буде становити 520,29 доларів США (2\~458,33 х 2575 х 3/ 365/ 100), які підлягають стягненню з відповідача на користь АТ КБ "ПриватБанк". Враховуючи наведене позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Outcome: partial