Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду 23.12.2015 року з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві вказав, що 15 липня 1995 року він уклав шлюб з [PERSON] який був зареєстрований Лозуватською сільською радою Ульяновського району Кіровоградської області за актовим записом №6. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Подружні відносини між сторонами припинені внаслідок відсутності довіри та взаєморозуміння, несумісності характерів. Наміру зберегти шлюб подружжя не має. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачкою. Позивач у судове засідання не з"явився, надав до суду заяву, в якій просить слухати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з"явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена у встановленому законом порядку, направила до суду заяву в якій просить розглядати справу у її відсутності, проти позовних вимог не заперечує, просить після розірвання шлюбу залишити її прізвище "[PERSON]". Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 15 липня 1995 року, який був зареєстрований Лозуватською сільською радою Ульяновського району Кіровоградської області за актовим записом №6 про що, було видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] ( а.с.5). Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] а.с.6). Фактичні шлюбні відносини сторони припинили, наміру зберегти шлюб не мають. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Згідно зі ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Сім'я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачкою. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Крім того, відповідно до ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, якщо це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved