Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

заявник звернулась до суду із заявою, в якій просить встановити факт смерті [PERSON], яка померла 21 лютого 2018 року в місті Донецьк. В обґрунтування вимог в заяві зазначено, що заявниця є дочкою померлої. [PERSON], [INFO], померла 21.02.2018 року в м. Донецьк. На підтвердження її смерті відділом ДРАЦС на тимчасово окупованій території України видано свідоцтво про смерть на бланку «ДНР». Приазовським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області відмовлено у поновленні актового запису про смерть, так як свідоцтво видано на тимчасово окупованій території України і тому відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсним. [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала. Представник заінтересованої особи Приазовського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся завчасно, виходячи з вимог ст. 317 ЦПК України щодо невідкладного розгляду даної справи. Вислухавши показання [PERSON], дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Із досліджених судом письмових доказів встановлено наступне. Згідно свідоцтва про народження від 02.09.1953 року ЯК № 806455, [PERSON] народилась 23.07.1937 року, її батьком вказаний [PERSON], матір ю [PERSON]я Григорівна. На підставі свідоцтва про народження на імя [PERSON], її батьками вказані [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу від 29.12.1955 року, [PERSON] змінила прізвище на «Токарева». Згідно свідоцтва про припинення одруження № І-ДИ № 017980 від 27.12.1996 року одруження між гр. [PERSON] та [PERSON] припинено 27.12.1966 року. Прізвище дружини після припинення шлюбу Михайлова. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану від 19.11.2014 року, [PERSON] змінила прізвище на «Долгова» у звязку з реєстрацією шлюбу 12.07.1975 року. Таким чином, наведеними доказами підтверджено факт родинних відносин між заявницею та померлою. 24 лютого 2018 року у місті Донецьк Кіровським відділом ДРАЦС м. Донецьк Державної [PERSON] Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки на бланку «Донецької Народної Республіки» видано свідоцтво про смерть ДНР № 095297 [PERSON], яка померла 21 лютого 2018 року. Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть № 15/2 від 21.02.2018 року, [PERSON] померла 21.02.2018 року в [ADDRESS], від серцево-судинної недостатності. На підставі п. 8 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Суд керується також положеннями ч. 1 ст. 317 ЦПК України, якою визначено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Даючи оцінку допустимості доказів - документів, виданих на тимчасово окупованій території України, суд керується частиною 2 статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також статтею 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Однак, враховуючи те, що Верховною Радою України не визначений чіткий та вичерпний перелік назв населених пунктів Донецької області, які визнаються тимчасово окупованою територією України та те, що норми статті 317 ЦПК України спрямовані на забезпечення прав осіб, які проживають на території, де не здійснюють діяльність органи державної реєстрації актів цивільного стану, суд керується тим, що тимчасово окуповані населені пункти визначені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення", серед яких є м. Донецьк. Разом із тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСЛП), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Тому, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, Молдови та Росії де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Відтак, суд як виняток приймає до уваги дані про смерть (дату, місце) які зазначені у вищенаведених документах, виданих на окупованій території, так як наведені обставини смерті особи також підтверджуються показаннями заявника, допитаного як свідка. Показаннями [PERSON], яка була допитана в судовому засіданні в якості свідка підтверджено, що її мати [PERSON] сильно хворіла, 21 лютого 2018 року заявниця виявила, що її мати померла в квартирі № [ADDRESS]. Була похована наступного дня на кладовищі в м. Донецьк. Листом від 22.05.2018 року № 273/17.27-06-106 Відділ ДРАЦС Приазовського районного управління юстиції Запорізької області відмовив [PERSON] у реєстрації смерті матері через недійсність свідоцтва про смерть, виданого на тимчасово окупованій території України. Таким чином, на переконання суду, дослідженими у справі доказами доведено факт смерті [PERSON] 21 лютого 2018 року в м. Донецьк, та підтверджено неможливість реєстрації такого факту в органах реєстрації актів цивільного стану України, у звязку з чим заява підлягає задоволенню. Встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території має юридичне значення для заявника, оскільки необхідне їй для реалізації спадкових прав. Згідно ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved