Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначає, що [INFO] померла її дочка [PERSON] , якій за життя на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.04.1999 року, виданого виконкомом міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням № 3/1238/99, належала на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS] . Іншими співвласниками зазначеної квартири є вона, [PERSON] , її чоловік [PERSON] та дочка померлої [PERSON] . На час смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . В свою чергу, вона хоча й була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але з липня 2015 року фактично проживала з дочкою за адресою: [ADDRESS] , оскільки на початку 2015 року дочка тяжко захворіла, їй був поставлений діагноз - цироз печінки асоційований з вірусом гепатиту "С". У зв`язку з погіршенням стану здоров`я дочка потребувала сторонньої допомоги, тому в липні 2015 року вона була змушена переїхати до неї. 28 березня 2019 року вона звернулася до Першої дніпровської державної нотаріальної контори з приводу оформлення спадкових прав після смерті [PERSON] , але постановою державного нотаріуса Білецької В.І. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки заява про прийняття спадщини подана з порушенням встановленого строку та відсутні докази факту прийняття спадщини. За цих підстав, посилаючись на те, що вона фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] , інший спадкоємець першої черги - [PERSON] постійно не проживала зі спадкодавцем та із заявою про прийняття спадщини не зверталася, позивач у своєму позові просить встановити факт її постійного проживання за адресою: [ADDRESS] на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , визначити, що частка [PERSON] в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , становить 1/4 частину, а також визнати за нею, [PERSON] , право власності на 1/4 частину вищевказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 22 травня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 19 червня 2019 року за клопотанням позивача витребувані докази по справі, а саме копія спадкової справи № 188/2019, яка була заведена Першою дніпровською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] . Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 1 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2019 року до участі у справі залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради. Представником відповідача - Дніпровської міської ради Сокол І.В. був поданий відзив на позов, в якому зазначає, що позивачем не доведено наявність обов`язкової умови для звернення до суду щодо визнання права власності: оспорювання чи невизнання її прав або законних інтересів Дніпровською міською радою, наявність спору з приводу частки квартири, яка належала спадкодавцю. Права та законні інтереси позивача радою не були порушені, невизнані чи ос порені, предмет спору з радою відсутній. Крім того, посилаючись на п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", зазначає, що частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду, для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Відповідно до пункту 23 цієї Постанови за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту. Таким чином, після встановлення фактів, що мають юридичне значення, позивач може отримати у встановленому порядку свідоцтво про право на спадщину за законом. Просилау задоволенні позову [PERSON] відмовити. В судовому засідання позивач [PERSON] та її представник - адвокат Дворецька Я.І. заявлений позов підтримали, в подальшому в судове засідання не з`явилися, у зв`язку з чим розгляд справи завершено в їх відсутність. Відповідач [PERSON] з`явилася у судове засідання 15.01.2020 року, позов визнала. Крім того, будучи допитаною в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] зазначивши, що у зв`язку з хворобою її матері [PERSON] , яка проживала за адресою: [ADDRESS] , у липні 2015 року її бабка переїхала до матері та здійснювала за нею догляд. Окрім цього, відповідач [PERSON] надала до суду нотаріально посвідчену заяву про розгляд справи в її відсутність, в якій виклала аналогічні пояснення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав письмову заяву про розгляд справи в його відсутність, в якій позов також визнав, зазначивши, що у зв`язку з тим, що [PERSON] захворіла та потребувала сторонньої допомоги, в липня 2015 року [PERSON] переїхала до неї за адресою: [ADDRESS] , де перебувала з нею до її смерті. Представник відповідача Дніпровської міської ради Сокол І.В. з`явилася в судове засідання 06.02.2020 року, позов не визнала, висловивши заперечення проти позову, аналогічні тим, що викладені у поданому неї відзиві на позов. Треті особи у справі - Перша дніпровська державна нотаріальна контора та Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради явку своїх представників у судове засідання не забезпечили, надали заяви про розгляд справи без їх участі. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивач [PERSON] її сусідка, проживала в будинку [ADDRESS] . З літа 2015 року позивач не проживала за вказаною адресою. При зустрічі розповіла, що дочка захворіла, тому вимушено до неї переїхала. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що позивач її сусідка. Проживала по [ADDRESS] з чоловіком, дочкою та онукою. Згодом дочка позивача стала проживати окремо в гуртожитку. Позивач деякий час проживала з нею. Після смерті дочки повернулася проживати по [ADDRESS] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що проживає в гуртожитку по [ADDRESS] . Позивач є матір`ю його колишньої сусідки [PERSON] , яка померла в 2016 році. Коли в 2015 році [PERSON] захворіла, то влітку позивач переїхала до неї. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 16 квітня 1999 року, виданого виконавчим комітетом міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням від 16 квітня 1999 року № 3/1238-99, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. На час своєї смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги є її мати [PERSON] (позивач у справі) та дочка [PERSON] . 28 березня 2019 року позивач звернулася до Першої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , була заведена спадкова справа № 188/2019. Постановою державного нотаріуса Першої дніпровської державної нотаріальної контори від 12 квітня 2019 року у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] було відмовлено з тих підстав, що заява про прийняття спадщини подана з пропуском строку, визначеного ст. ст. 1269, 1270 ЦК України, та відсутній факт прийняття спадщини відповідно до статті 1268 ЦК України. У зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом. Вирішуючи зазначений спір, суд враховує, що за змістом статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини 1 статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. При цьому згідно з частиною 2 статті 372 ЦК України частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За правилами ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини слід вважати день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За положеннями ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Тобто за змістом наведених правових норм суд повинен встановити, зокрема, місце проживання спадкодавця на день його смерті, чи було це місце постійним або переважним місцем його проживання (ст. 29 ЦК України) чи тимчасовим, чи проживав разом із спадкодавцем до його смерті позивач, характер та період його проживання із спадкодавцем. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт постійного проживання позивача разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на день її смерті [INFO] , оскільки на це вказують допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також відповідачі по справі [PERSON] , яка була допитана в судовому засіданні як свідок, та [PERSON] . Підстав не довіряти показанням свідків у суду немає, так як вони узгоджуються з письмовими доказами по справі. Зокрема, згідно з актом, складеним 11 лютого 2019 року мешканцями будинку [ADDRESS] , [PERSON] фактично проживала без реєстрації в квартирі [ADDRESS] разом із дочкою [PERSON] з липня 2015 року до моменту смерті останньої ( [INFO] ). Згідно з актом, складеним 10 квітня 2019 року мешканцями будинку [ADDRESS] , [PERSON] не проживала в квартирі [ADDRESS] з липня 2015 року по лютий 2016 року. Крім того, з долучених до справи медичних документів [PERSON] також вбачається, що перед свою смертю вона дійсно страждала на тяжку хворобу, від якої померла [INFO] за місцем свого проживання. Отже, у зв`язку з фактичним проживанням разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини позивач вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, вона не заявила про відмову від неї, інший спадкоємець [PERSON] із заявою про прийняття спадщини не зверталася та не заперечує право позивача на спадкове майно - частку квартири [ADDRESS] . При цьому, оскільки частки співвласників зазначеної квартири, зокрема частка [PERSON] не була визначена, частки кожного із співвласників слід вважати рівними. Таким чином, частка [PERSON] у праві власності на квартиру [ADDRESS] , на яку після її смерті відкрилася спадщина, становить 1/4 частину. Поряд із цим суд враховує, що для оформлення права на спадщину та отримання свідоцтва про право на спадщину на частку спадкодавця у праві спільної сумісної власності закон не вимагає визначення частки спадкодавця в судовому порядку, тобто рішення суду про визначення частки спадкодавця (постанови Верховного Суду від 27 червня 2019 року в справі № 200/13839/15-ц, провадження № 61-42705св18, від 03.03.2020 року в справі № 592/11423/17, провадження № 61-35360св18). За таких обставин, суд вважає можливим позов [PERSON] задовольнити частково, встановивши факт її постійного проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] на час на час відкриття спадщини, тобто на день її смерті [INFO] , та визнати за позивачем право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Доводи відповідача Дніпровської міської ради щодо відсутності спору, не доведення обов`язкової умови для звернення до суду з позовом про визнання права власності: оспорювання або невизнання прав чи законних інтересів позивача відповідачем, можливість отримання свідоцтва про право на спадщину у встановленому законом порядку, суд не може взяти до уваги, оскільки в спірних правовідносинах у разі неприйняття спадщини спадкоємцями або відмови спадкоємців від її прийняття спадкове майно переходить у власність територіальної громади міста, тому позивачем вірно пред`явлений позов у тому числі до міської ради. Крім того, заявлена позивачем вимога про визнання права власності відповідає способам захисту цивільних прав та інтересів, визначеним статтею 16 ЦК України, оскільки постановою нотаріуса позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка складається із частки майна, що перебуває у спільній сумісній власності, тож за існування перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку ефективним способом захисту прав позивача є, зокрема, визнання права на спадкове майно в судовому порядку, а тому позов у цій частині є обґрунтованим. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положень статті 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий у розмірі 768 грн. 40 коп. за кожну позовну вимогу. У зв`язку з частковим задоволенням позову суд вважає необхідним стягнути на користь позивача з відповідача [PERSON] як іншого спадкоємця, який не прийняв спадщину, судовий збір у розмірі 1536 грн. 80 коп.

Outcome: partial