Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

В позові до суду позивач вказав, що 20 листопада 2014 року між ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» та Представництвом «[PERSON] Ташимаджилик Ветіджарел ЛТД» було укладено Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/2415430, згідно якого було застраховано цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу марки «МАN» державний номер [NUMBER]. 23 жовтня 2015 року о 17 год. 25 хв. на вул. Київській у с.Софіївська-Борщагівка, Києво-Святошинського району. Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода. [PERSON], керуючи забезпеченим транспортним засобом автомобілем [NUMBER], в порушення Правил дорожнього руху України, скоїв зіткнення із автомобілем [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідно до Постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.03.2016 р. по справі №369/13423/16-п відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. 22 березня 2016 року до ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» із заявою про виплату страхового відшкодування звернувся [PERSON] Виконуючи зобовязання за укладеним договором страхування, ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» здійснило виплату страхового відшкодування за шкоду, завдану майну потерпілого у розмірі 17 375,43 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №0023462 від 30.05.2016 року та відомістю з реєстром отримувачів. Відповідно до г) пп. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: «Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу. який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо: він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону; він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.». Однак, ні відповідач ні власник автомобіля Представництво «[PERSON] Ташимаджилик Ветіджарел ЛТД» не повідомили позивача про настання дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 23 жовтня 2015 року. Мотивуючи тим, що в силу ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом просили стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» (ідентифікаційний код 23510137) суму відшкодування у розмірі 17 375,43 грн., а також судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не зявився про день та час розгляду справи вчасно повідомлений, в заяві до суду вимоги підтримав та просив задоволити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позивача не визнав. Заперечуючи проти вимог позивача надав до суду відзив на позовні вимоги в якому просив у задоволенні вимог позивачеві відмовити. В судовому засіданні встановлено наступне. Так як видно із постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.03.2016 року по справі №369/13423/16-п (а.с.8) [PERSON], 23.10.2015 року, керуючи сідловим тягачем «МАН» номерний знак [NUMBER] із напівпричепом «Ozturk» номерний знак [NUMBER], перевозив екскаватор КАМАТSU. Рухався в с. Софіївська Борщагівка по вул. Київська. В наслідок порушення п.п.10.1, 11.2, 12.3 ПДР України вчинив зіткнення з автомобілем «TOYOTA Tundra», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON]. Тим самим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Як вбачається із полісу №АІ/2415430 від 21.11.2014 року (а.с.3) між ПрАТ «СК «Провідна» та представництвом «[PERSON] ТАШИМАДЖИЛИК [PERSON] ЛІМІТЕД ШИРКЕТІ» укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності транспортного засобу MAN д.н.з. [NUMBER], тобто автомобіль, яким керував [PERSON] є власністю ТОВ «[PERSON] ТАШИМАДЖИЛИК [PERSON] ЛІМІТЕД ШИРКЕТІ» . Як вбачається із трудової книжки відповідача (а.с.37-38) [PERSON] з 21.07.2015 року по 28.12.2016 рік перебував у трудових відносинах із «[PERSON] ТАШИМАДЖИЛИК [PERSON] ЛІМІТЕД ШИРКЕТІ» та працював на посаді водія автотранспортного засобу. Як видно із заяви №2300101136 (а.с.4-5) до ПрАТ СК «Провідна» звернувся [PERSON] із заявою про виплату страхового відшкодування по збитку спричиненому в результаті ДТП, яке сталося за участі автомобілів «TOYOTA Tundra», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Як видно із звіту №223 про оцінку автомобіля [NUMBER] (а.с.9-15) завданий збиток в наслідок ДТП склав 17375,43 грн. Як вбачається із відомості на виплату коштів страхових відшкодувань [PERSON] отримав 17375,43 грн.(а.с.17). Згідно p ч. 3ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. В силу ст. 1172 ЦК Ук;раїни юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під чс виконання ним своїх трудових (службових) обов"язків. Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За приписами ч.1 ст.1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. В силу статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Зазначена правова норма також кореспондується зі статтею 993 Цивільного кодексу України. Частиною 1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону; д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування). Постанова Пленуму № 4 від 01.03.2013 року містить роз"яснення, що не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров'ю у зв'язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК). Таким чином, під час розгляду справи достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] перебував у трудових відносинах із ОВ «[PERSON] ТАШИМАДЖИЛИК [PERSON] ЛІМІТЕД ШИРКЕТІ». Керуючи забезпеченим транспортним засобом автомобілем [NUMBER], він виконував свою роботу та діяв в межах своїхтрудових (службових) обов'язків. Додказів стосовно того, що [PERSON] незаконно заволодів транспортним засобом «МАN» державний номер [NUMBER]суду не надано. Враховуючи, що в силу ст. 27 ЗУ "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування може перейти право вимоги, яке страхувальник або інша особа має до особи, відповідальної за заподіяний збиток, а згідно ст. 1172 ЦК України такою особою є «[PERSON] ТАШИМАДЖИЛИК [PERSON] ЛІМІТЕД ШИРКЕТІ», то для задоволення позовних вимог підстав немає.

Outcome: dismissed