Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк ПРИВАТБАНК (далі - АТ КБ ПриватБанк) звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписав заяву №б/н від 27 лютого 2015 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява позичальника разом з Умовами та правил надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом позичальника у заяві. Крім того, надав згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідно до умов договору відповідач зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. Позивач умови Договору виконав в повному обсязі, проте відповідач платежі належним чином не здійснював, у зв'язку з чим станом на 18 листопада 2018 року за ним рахується заборгованість у загальній сумі 12 718.42 грн., яка до теперішнього часу не погашена. У зв'язку з зазначеним позивач просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість по договору на загальну суму 12 718.42 грн. та судовий збір у розмірі 1762.00 грн.. В судове засідання представник позивача, не зявився, в позовній заяві просив розгляд справи провести у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, тому суд у відповідності до\~ст.280 ЦПК України, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. За положеннями ст.509 ЦК України зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Зобов'язання, згідно положень ст.526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини, що витікають з кредитного договору. Відповідно до положень\~ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Положеннями\~ ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 27 лютого 2015 року [PERSON] було підписано заяву №б/н, згідно якої відповідач отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.6). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява позичальника разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Згідно до п.п.2.1.1.5.5 Договору, - відповідач зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно ч.1,2 ст.549 ЦК України та п.2.1.1.7.6 Договору - при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. (в еквіваленті 500.00 грн. за кредитними картками, відкритим у валюті USD)+ 5% від суми позову. Відповідно до положень\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом В зв'язку з невиконанням взятих на себе зобов'язань у відповідача виникла заборгованості за кредитним договором б/н від 27 лютого 2015 року, яка станом на 13 листопада 2018 року становить 15 844.85 грн. в тому числі: - заборгованості по тілу кредиту 1 661.98 грн.; - заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 2 097.10 грн.; - заборгованість за пенею - 10 855.06 грн.; - штраф відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг : - штраф (фіксована частина) - 500 грн.; - штраф (процентна складова ) 730.71 грн. З матеріалів справи вбачається, що Банк повністю виконав взяті на себе зобовязання, а позичальник навпаки, порушив умови Договору в частині строків внесення мінімального платежу, що згідно Тарифів має бути здійснено до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості. З розрахунку заборгованості вбачається порушення позичальником даних вимог та здійснення оплати мінімальних щомісячних платежів, в тому числі поза межами визначених договором строків, що потягло нарахування неустойки. Враховуючи наведене, суд вважає, що сума заборгованості по тілу кредиту та процентам підлягає стягненню в повному обсязі. При цьому, згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що Банком нарахована пеня в розмірі 10 855.06 грн. та як неустойка нараховано суми штрафу також за порушення щодо строків виконання договірних зобовязань, а саме: штраф 500 грн. (фіксована частина), штраф 730.71 грн. (процентна складова). Тобто, умовами вище вказаного Договору передбачено подвійну відповідальність позичальника за одне й те саме порушення строків сплати суми кредиту та процентів, та нараховано пеню і штраф одночасно. Отже позивач просить застосувати до відповідача подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірних зобовязань (прострочення виконання грошового зобовязання), що суперечить положенням ч.1 ст.61 Конституції України та ч.3 ст.509 ЦК України За положеннями ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Конституційний Суд України у рішенні від 07 липня 2013 р. по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22 липня 1996 р. дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Крім того, вимога про нарахування та сплати неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст.3, ч.3 ст.509, ч.ч.1,2 ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове значення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача а джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитора. За такого, суд вважає за необхідне стягнути неустойку у виді штрафу, що визначається як 5% від суми заборгованості, що складає 187.95 грн. (1 661.98 грн. + 2 097.10 грн. х 5%) та 500 грн. як фіксовану частину штрафу. Оцінюючи зібрані по справі докази, суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, а саме стягненням з відповідача на користь позивача суми боргу в загальному розмірі 4 447.03 грн., з яких: борг за тілом кредиту 1 661.98 грн., проценти\~2 097.10 грн., штраф (фіксована частина)\~500,00 грн., штраф (процентна складова)\~187.95 грн., позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 10 855.06 грн. не підлягають задоволенню. Позивачем понесені та документально підтверджена сплата судового збору (а.с.30), яка відповідно до\~ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial