Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

Позивач 04.10.2018 року звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , згідно якого просив визнати не укладеним договір будівельного підряду на будівництво житлового будинку між [PERSON] та [PERSON] , уточнивши свої вимоги заявою від 31.05.2019 року позивач також просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму у розмірі 25 434 дол. США (або в гривнях за курсом продажу) внаслідок матеріального збитку при будівництві будинку по [ADDRESS] . В обґрунтування позовної заяви відзначено, що у серпні 2012 року пан [PERSON] запропонував [PERSON] придбати незакінчене будівництво, що розташоване на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] . Згідно розписки від 12.08.2012 року позивач передав грошові кошти у розмірі 21 000 дол. США громадянину [PERSON] , власнику даної ділянки. Незакінчене будівництво, яке придбав позивач, разом із земельною ділянкою, розташоване на території Дачно-садового товариства «Маяк-3», яке очолює [PERSON] . Предметом домовленостей (в усній формі) було будування двоповерхового житлового будинку. Фактично між сторонами планувалося укладення договору будівельного підряду, однак проте укладення договору в письмовій формі так і не відбулося. З документів, що позивач надає до суду в якості договору (розписка, креслення будинку, звіт, розрахункові документи) не можливо зрозуміти, про що саме домовилися сторони. Позивач передав відповідачу грошові кошти на будівництво без укладення договору підряду, тож відповідач отримав кошти без належної правової підстави. З`ясувалося позивачем, що оформлення рахунків, чеків не відповідають вимогам чинного законодавства. Позивач вважає, що відповідач привласнив кошти позивача без законних підстав. Ухвалою Київського районного суду від 22.10.2018 року справу передано до Приморської районного суду м. Одеси за підсудністю. Справа надійшла до Приморського районного суду м. Одеси та на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями була передана судді Бондарю В.Я. Ухвалою суду від 19.11.2018 року справа прийнята до провадження судді Бондаря В.Я., провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 12.02.2019 року. До суду надійшов відзив [PERSON] , згідно якого просив відмовити у задоволенні позову. Відзив мотивовано тим, що позивачем пропущено строки позовної давності, адже всі накладні, якими позивач мотивує свої вимоги датовані 2012 роком, в той час як позов пред`явлено в 2018 році. Також відповідач вказує про неможливість застосування ст. 1212 ЦК України до правовідносин, що виникли між сторонами. Відповідач не отримував грошові кошти на будівництво або здійснення будь-яких будівельних робіт, кошти отримувала його дружина - донька позивача, розрахунки також проводила вона. Вважає, що посилання позивача на те, що рахунки, чеки, накладні не відповідають вимогам чинного законодавства взагалі не має до відповідача жодного відношення, оскільки в кожного чека або накладної є видавник, і ці претензії позивач міг адресувати безпосередньо видавниками документів. У підготовчому засіданні 12.02.2019 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб [PERSON] та [PERSON] ; закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 26.03.2019 року. До суду 28.02.2019 року надійшли пояснення щодо позову [PERSON] , згідно яких вказала, що позивач - її чоловік ще з радянських часів негативно ставиться до [PERSON] . Після того, як вони (позивач та третя особа) придбали свою садибу та вирішили придбати недобудований будинок [ADDRESS] , будинок треба було добудувати. Позивач ніколи не займався будівництвом, будівництвом вимушена була займатися [PERSON] , яка просила доньку їй допомагати. Чоловік доньки - [PERSON] тільки допомагав доньці у вигляді порад у веденні обліку витрат, які необхідно було для оплати робітникам та придбання матеріалів. Вказала, що не має жодних претензій до [PERSON] , а позов [PERSON] слід залишити без задоволення. До суду 28.02.2019 року надійшли пояснення [PERSON] , згідно яких відзначила, що батько - позивач через похилий вік та стан здоров`я часто звертається до суду з позовом до чоловіка - [PERSON] Будівництвом займалася [PERSON] , адже батьки проживали далеко та за станом здоров`я не могли контролювати будівництво. Чоловік - відповідач про справі жодного відношення до грошей не мав. До суду надійшли пояснення [PERSON] , який вказує, що грошовими коштами розпоряджався саме відповідач, адже саме він вів звіт. У судовому засіданні 26.03.2019 року суд виразив неможливість прийняти докази, які надано до заяви від 14.03.2019 року, оскільки не було подано клопотання про поновлення строків. Наступне засідання призначене на 07.06.2019 року, позивачу надано час для підготовки відповіді на відзив. До суду 09.04.2019 року надійшла відповідь на відзив, згідно якої [PERSON] вказує, що позивач дізнався про порушення своїх прав 19.07.2017 року, тому строки позовної давності не пропущено. Вказує, що до правовідносин підлягає застосуванню ст. 1212 ЦК України, адже відповідач отримав кошти від позивача та надав йому звіт. [PERSON] 24.05.2019 року подав заперечення щодо недійсності відповіді на відзив (а.с.125). У судовому засіданні 07.06.2019 року оголошено перерву до 09.07.2019 року. У судовому засіданні 09.07.2019 року [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги та просили задовольнити. Представник відповідача [PERSON] . , представник третіх осіб [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] заперечували проти задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, дійшов до висновку про безпідставність позовних вимог, зважаючи на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] є керівником Дачно-садового товариства «Маяк-3», що вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а.с.35). Сторонами не заперечується, що у 2012 році [PERSON] придбав недобудований будинок за адресою: [ADDRESS] . З розписки від 12.08.2012 року вбачається, що [PERSON] отримав суму 21 000 доларів за недобудований будинок по [ADDRESS] (а.с.38 на звороті). До матеріалів справи додано накладні з яких вбачається придбання будівельних матеріалів (а.с.16-18, 33-34. 40-43). Згідно висновку експерта №17-2807/2808 судово-економічного дослідження на замовлення [PERSON] Одеського науково-дослідного інститут судових експертиз Міністерства юстиції України від 19.07.2017 року не відповідає вимогам Закону України №996-ХІV: накладні в кількості 22 штуки, незавірена копія «Акт про оплату робіт, виконаних найманими працівниками»; складені з дотримання чинного законодавства, при цьому форма документа не передбачає внесення даних про осіб, що купили ТМЦ: копії чеків, товарні чеки, апаратні чеки; надані рахунки в кількості 2 шт. за вересень 2012 року на купівлю ТМЦ на загальну суму 7 865 грн. - не відносяться до документів, що підтверджують здійснення господарської операції (а.с.19-24). З матеріалів справи вбачається неодноразове звернення [PERSON] до поліції з різними заявами про вчинення [PERSON] злочинів, зокрема щодо не видачі позивачу посвідчення члена кооперативу «Маяк-3» (а.с.25), викрадення частини грошей, що передавалися на будівництво (а.с.26), щодо продажу [PERSON] будинку без згоди позивача (а.с.27, 28-30). З звіту витрат по будівництву будинка по [ADDRESS] , станом на 02.10.2012 року вбачається, що від [PERSON]. (не встановлена особа) отримано 26000 доларів та в результаті здійснених витрат борг [PERSON] особі, що склала звіт становить 1440 дол. США (а.с.45). Зобов`язання виникають, зокрема, з договорів та інших юридичних фактів (стаття 11 ЦК України). Зобов`язанням є правовідношення (частина перша статті 509 ЦК України), а змістом правовідношення - права й обов`язки його сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Стосовно форми договору будівельного підряду, то ні спеціальні норми §3 "Будівельний підряд" гл.61 ЦК України, ні загальні норми §1 "Загальні положення про підряд" гл.61 ЦК України не містять вказівки на форму договору будівельного підряду. Тобто, можна зробити висновок, що форма договору будівельного підряду повинна відповідати загальним правилам про форми угод. Даний договір може бути укладений як в усній, так і письмовій формі (ст. 205 ЦК України). Позивач вважає, що договір будівельного підряду не був укладений, оскільки сторони не склали його в письмовій формі, з чим не може погодитися суд. При цьому, відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідач та треті особи заперечують навіть усну домовленість між [PERSON] та [PERSON] про будівництво будинку за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справи про визнання правочинів недійсними» вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п`ятої ЦК. За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. При цьому за частиною другою статті 5 Цивільного процесуального кодексу України випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Отже, суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної у позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. При цьому, Велика Палата Верховного суду у Постанові №338/180/17 від 05.06.2018 року, дійшла висновку, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону та залежно від встановлених обставин вирішити питання щодо наслідків його часткового чи повного виконання сторонами. У такому разі визнання вказаного договору укладеним не буде належним способом захисту. Таким чином, у задоволенні позовні вимоги [PERSON] про визнання договору будівельного підряду неукладеним слід відмовити, зважаючи на те, що такий спосіб захисту є неефективним, тим більше, враховуючи те, що доказів укладення усних домовленостей між [PERSON] та [PERSON] суду не представлено. Суд не погоджується, з доводами відповідача, що до правовідносин, що виникли між сторонами не застосовується ст. 1212 ЦК України, зважаючи на наступне. Як зазначалося вище пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справи про визнання правочинів недійсними» вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п`ятої ЦК. Стаття 1212 ЦК України міститься в главі 83 книги 5 ЦК України та передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Позивач вказує, що [PERSON] отримав від позивача більше коштів, ніж витратив на будівництво, проте такі доводи та, зокрема, те, що [PERSON] взагалі отримав кошти від [PERSON] не підтверджуються матеріалами справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 ЦПК України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно положень частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають в повному обсязі.

Outcome: dismissed