Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

Головний лікар Хмельницької обласної психіатричної лікарні № 1 (далі - ХОПЛ №1) звернувся до суду з заявою про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку, посилаючись на те, що вона страждає на психічний розлад, а її лікування та обстеження можливе тільки в умовах стаціонару. На обґрунтування заяви головний лікар ХОПЛ №1 зазначив, що [PERSON] страждає на рекурентний депресивний розлад, поточний епізод тяжкої депресії, безремісійний перебіг, через що вона неспроможна самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, а також виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї. 19.03.2015 року [PERSON] була оглянута комісією лікарів-психіатрів ХОПЛ №1, яка підтвердила обґрунтованість рішення про необхідність госпіталізації хворої та її лікування в умовах стаціонару, однак під час обстеження [PERSON] не дала усвідомленої згоди на госпіталізацію до психіатричного закладу. В судовому засіданні представник лікарні заяву підтримав пославшись на обставини, викладені в заяві та пояснив, що у [PERSON] встановлений тяжкий психічній розлад, а тому її лікування можливе лише в стаціонарних умовах. [PERSON] в судовому засіданні не змогла усвідомлено висловити власну думку відносно своєї госпіталізації до психіатричного закладу. Прокурор не заперечує проти задоволення заяви про госпіталізацію хворої. Заслухавши пояснення представника лікарні, вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Судом встановлено, що 16.03.2015 року [PERSON] поступила в ХОПЛ №1 самостійно, однак 19.03.2015 року відмовилась від лікування, вимагала виписати її додому. Комісія лікарів-психіатрів, яка оглянула хвору 19.03.2015 року, прийшла до висновку про необхідність її госпіталізації у психіатричний стаціонар, оскільки встановлено, що [PERSON] страждає на рекурентний депресивний розлад, поточний епізод тяжкої депресії, безремісійний перебіг, що проявляється у емоційній згладженості, плаксивості, фіксованості на власних хворобливих переживаннях, вичурності висловлювань, напруженості, тривожності, підозрілості, наявності суїцидальних думок, що не піддаються корекції, недостатній критиці до власного стану, внаслідок чого вона неспроможна самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, а також виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї. Дані обставини підтверджуються: висновком комісії лікарів психіатрів ХОПЛ №1 від 19.03.2015 року, згідно якого [PERSON] страждає на психічний розлад, раніше неодноразово проходила лікування в психіатричному закладі, являється інвалідом ІІ групи по психічному захворюванню, не здатна критично оцінювати свій стан, а тому потребує госпіталізації в психіатричний стаціонар в примусовому порядку; медичною картою стаціонарного хворого №1870 від 16.03.2015 р. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви головного лікаря ХОПЛ № 1 та госпіталізації [PERSON] в психіатричний стаціонар в примусовому порядку. На підставі ст.ст. 14, 17, 22 Закону України "Про психіатричну допомогу",

Outcome: approved