Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

ПАТ «СК «ПЗУ Україна» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення суми завданої майнової шкоди в розмірі 22393,30 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 11.11.2016 року між позивачем та ТОВ «Сушия» укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії № АМ .113250 , предметом якого є страхування автомобіля Smart Fortwo, д.н. [NUMBER] . 06.10.2017 року сталася ДТП на перехресті пр. Московського та вул. Бр. Потьомкіна за участю застрахованого автомобіля під керуванням [PERSON] та автомобіля Peugeot, д.р.н. [NUMBER] під керуванням відповідача . Згідно постанови Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.11.2017 року винною особою у скоєнні ДТП визнано відповідача. 09.10.2017 року до позивача звернувся потерпілий із заявою про пошкодження транспортного засобу в зв,язку з ДТП , яка є страховим випадком відповідно до умов договору . Позивач на підставі страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування до нього здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілого у розмірі 53327,89 грн. Цивільно - правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована у ТОВ «СП «ТАС» Позивач звернувся до страхової компанії відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування . Остання здійснила виплату у розмірі 30 934,59 грн. Таким чином невідшкодованою залишилася сума 22393,30 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. 11 липня 2019 року ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду , відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та справу призначено у судове засідання. 14 серпня 2019 року до суду надійшов відзив від відповідача в якому , відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог , посилаючись на те, що позивач зазначає , що здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілого у розмірі 53 327,89 грн., далі страхова компанія відповідача здійснила виплату позивачу страхового відшкодування у розмірі 30 934,59 грн. Відповідальність відповідача застрахована у АТ СГ «ТАС» , таким чином страховик відповідача зобов,язаний був відшкодувати заподіяну внаслідок страхового випадку шкоду в межах 100 000 грн. Розмір шкоди заподіяної внаслідок ДТП становить 53 327,89 грн. Оскільки дана сума не перевищує законодавчо встановленого ліміту , в межах якого страховик повинен здійснити виплату страхового відшкодування , а підстави для відмови від здійснення виплати відсутні , АТ СГ «ТАС» зобов,язане сплатити вказану суму на користь позивача в повному обсязі . В той час ,як АТ СГ «ТАС» перерахувало суму страхового відшкодування у розмірі 30 934,59 грн. Також відповідач зазначив,що він є неналежним відповідачем по справі , належним відповідачем по справі є АТ СГ «ТАС» . 02 вересня 2019 року до суду надійшла відповідь на відзив ПАТ «СК «ПЗУ Україна» . в якому представник позивача зазначив, що до страховика (позивача у справі) у межах фактичних витрат , які не можуть перевищувати розміру реальних збитків, перейшло право майнової вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. На противагу доводам відзиву відповідача , представник позивача зазначив, що після виплати позивачем страхувальнику суми страхового відшкодування без врахування фізичного зносу , позивач має право на відшкодування даної суми в повному обсязі особою , протиправною поведінкою, якої було зумовлено необхідність такої виплати. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача у судове засідання не з,явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечувала , просила відмовити у задоволенні позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 06.10.2017 року сталася ДТП на перехресті пр. Московського та вул. Бр. Потьомкіна за участю застрахованого автомобіля під керуванням [PERSON] та автомобіля Peugeot, д.р.н. [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] . Згідно постанови Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.11.2017 року винною особою у скоєнні ДТП визнано відповідача [PERSON] . Відповідно до звіту № SOS -171010-0851381 від 28.10.2017 року вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля становить 56144,63 грн. (включаючи ПДВ на ремонтні роботи , запасні частини , матеріали фарбування) . Згідно умов договору страхування позивачем прийнято рішення про визнання ДТП страховим випадком та нараховано до виплати суму страхового відшкодування у розмірі 53327,89 грн. Як вбачається з матеріалів справи ,цивільно - правова відповідальність відповідача [PERSON] на момент ДТП застрахована у ПАТ «СГ «ТАС» за договором обов,язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АМ/0450784 від 10.07.2017 року . Позивач ПАТ «ПЗУ «Україна» звернулося до страховика відповідача ПАТ «СГ «ТАС» з заявою про виплату страхового відшкодування за договором обов,язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АМ/0450784 від 10.07.2017 року , внаслідок дорожньо- транспортної пригоди , що сталася 06.10.2017 року . Листом від 14.05.2018 року ПАТ «СГ «ТАС» повідомило позивача про виплату страхового відшкодування у розмірі 30934,59 грн. Таким чином невідшкодованою залишилася сума 22393,30 грн . 08 травня 2019 року з метою досудового врегулювання відповідачу направлено вимогу про відшкодування завданої майнової шкоди , однак сума шкоди відповідачем не виплачена. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Для настання цивільної відповідальності повинні існувати чотири підстави: 1) наявність шкоди; 2) протиправна дія заподіювача шкоди; 3) наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою; 4) вина заподіювача шкоди. Відповідно до ст. 22 Закону, страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Стаття 993 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) та стаття ст. 27 Закону України № 85/96-ВР від 07.03.1996 «Про страхування» передбачають, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно роз`яснень, що містяться в п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. Таким чином, відповідно до вказаних норм закону від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов`язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки. У порядку суброгації страховик може стягнути із завдавача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику. Як убачається зі змісту позовної заяви, ПАТ СК «ПЗУ Україна» просить стягнути різницю між фактичним розміром шкоди (53327,89 грн), яка була виплачена, та страховою виплатою (30934,59 грн), здійсненою ПАТ «СГ «ТАС» , у розмірі 22393,30 грн. У даній справі, право вимоги перейшло до страховика у порядку суброгації, а не регресу, оскільки перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією. Посилання представників відповідача на те , що цивільна-правова відповідальність відповідача була застрахована ПАТ «СГ «ТАС» і розмір збитків не перевищує межі страхової суми за страховим полісом, то за змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, мала до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно правової позиції, висловленої Судовою палатою у цивільних та господарських справах Верховного Суду України, справа № 6-2878цс15, за змістом статті 1194 ЦК України в системному зв`язку зі статтею 993 цього Кодексу та ст. 27 Закону України «Про страхування», можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Частина 2 ст. 1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно висновків Верховного суду, вказаних у Постанові від 04 липня 2018 року по справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку (п.69 Постанови). Тобто, в межах страхових сум, встановлених Полісом (згідно ст. 9 Закону), з урахуванням франшизи, передбаченої Полісом (відповідно до ст. 12 Закону) та з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (відповідно до ст. 29 Закону). Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Таким чином, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті на їх належність, допустимість, достовірність, достатність, суд вважає позовні вимоги Приватного акціонерного товариства ПАТ «ПЗУ Україна» обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved