Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

В жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа служба у справах дітей та сім»ї Вишгородської районної державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності в ньому понад 6 місяців без поважних причин Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що відповідачка [PERSON] є онукою, а [PERSON], [INFO],- правнукою. Він, [PERSON] 8 червня 1998 року на підставі ордеру №26 , виданого виконкомом Вишгородської міської ради отримав однокімнатну квартиру житловою площею 17,6 кв.м, загальною площею 32 кв.м за адресою [ADDRESS], в якій проживає по даний час з дружиною, [PERSON]. 6 червня 2008 року в квартирі була зареєстрована його онука, [PERSON], однак в квартирі вона жодного дня з моменту реєстрації не проживала. 11 вересня 2012 року [PERSON] народила дочку [PERSON], яка 11 вересня 2012 року була зареєстровано за місцем реєстрації матері, але правнука також жодного дня в квартирі не проживала. Місце їх проживання йому невідоме. Він вимушений сплачувати комунальні послуги, в тому числі за онуку та правнуку. Квартира є неприватизованою. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просить задовільнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з»явилась, про день слухання справи повідомлена шляхом оголошення в газеті «Час Київщини» (а.с.28). Третя особа представник служби у справах дітей та сім»ї Вишгородської районної державної адміністрації в судове засідання не з»явився, направив суду листа про слухання справи в відсутність його представника. Третя особа [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримала і просить задовільнити. Оскільки в судове засідання відповідачка, яка вважається повідомленим в порядку ч.9 ст.74 ЦПК України не явилась, а тому суд, відповідно до вимог ст.224 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, третьої особи, свідка, дослідивши матеріали справи та давши юридичну оцінку доказам по справі знаходить, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що квартира за адресою : [ADDRESS] є неприватизованою. Відповідно до довідки №1736 (а.с.5) в за вказаною адресою зареєстрованими є [PERSON] В»ячеславович, [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [INFO]. З актів обстеження від матеріально-побутових умов від 25 червня 2015 року, від 5 жовтня 2015 року, від 8 жовтня 2015 року (а.с.6-8) вбачається, що [PERSON] та її дочка , [PERSON] є зареєстрованими в квартирі 56 м.Вишгород, вул..Б.Хмельницького,1 Київської області, але фактично не проживають з моменту реєстрації по даний час. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що оскільки відповідачка [PERSON] відсутня у спірному житлі понад встановлені строки передбачені ст. 71 ЖК України без поважних причин, на підставі ст. 72 ЖК України вона має бути визнаною втратившою право користування квартирою №56 м.Вишгород, вул..Б.Хмельницького,1 Київської області. Щодо вимог позивача про визнання малолітньої [PERSON] такою, що втратила право на користування житлом, суд не знаходить підстав для задоволення зазначеної вимоги, виходячи з наступного. На час розгляду справи [PERSON] досягла 3 річного віку. Відповідно до ст. 71 ЖК України , особа може бути визнана такою, що втратила право на користування жилим приміщенням за умови її відсутності понад 6 місяців без поважних причин , за виключенням випадків, передбачених частиною 3 цієї норми. Отже, збереження або втрата права користування житлом за відсутності мешканцем, у будь-якому випадку прямо залежить від причин відсутності , тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у спірному приміщенні. Фізична особа, яка не досягла 14 років, має часткову дієздатність, яка обмежується лише правом самостійно вчиняти дрібні побутові правочини чи здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної та творчої діяльності ( ст. 31 ЦК України). Обмеження дієздатності особи у віці до 14 років в інших правовідносинах, в тому числі і у праві самостійно та вільно обирати місце свого проживання передбачено положенням ч.4 ст.29 ЦК України. Таким чином малолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права малолітньої дитини є похідними від права батьків( або одного із них). Причини не проживання малолітньої дитини за місцем реєстрації не залежить від волі малолітньої дитини, а тому за своїм характером є поважними. Оскільки підставою втрати особою права користування житлом є лише неповажність причин відсутності понад встановлені строки, то малолітня дитина як самостійний суб'єкт житлових правовідносин (окремо від батьків) не може бути визнана такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що виходячи з зазначених норм законодавства та віку дитини - 3 років, малолітня [PERSON] не може самостійно визначати своє місце проживання, а тому така підстава для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщення як непроживання без поважних на то причин взагалі не може мати місце. Частиною 1 ст. 3 Конвенції "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, що прийнята 44 сесією Генеральної Асамблеї ООН та ратифікована Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства"держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Враховуючи вимоги вищезазначених норм права, приймаючи до уваги, що визнання неповнолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням призведе до порушення її права на користування житловим приміщенням, тому в цій частині в позові суд відмовляє.

Outcome: dismissed