Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказуючи, що 21.10.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], укладений кредитний договір б/н, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22.80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору, відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, в результаті чого станом на 30.04.2018 року утворилась прострочена заборгованість по кредиту, а саме: -970,54 грн. - заборгованість по тіло кредиту; -21344,25 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом; -3500,00 грн.- заборгованість за пенею та комісією; -штраф (фіксована частина) - 250.00 грн., -штраф (процентна складова) - 1290,74 грн. Загальна сума заборгованості складає 27355 грн. 53 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача в примусовому порядку. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 1762,00 грн. спленого судового збор. 07.08.2018 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просить застосувати строки позовної давності та закрити провадження у справі.. Представник позивача в судове засідання не з»явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, надала до суду в до матеріалів позовної заяви клопотання з проханням розглянути справу у його відсутність, позов підтримує в повному об»ємі. (а.с.25) Відповідач [PERSON], в судове засідання не з»явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, в задоволенні позову просить відмовити застосувавши строки позовної давності та розглянути справу у спрощеному позовному провадженні. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 21.10.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON], укладений кредитний договір б\\н, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 22.80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, «Правилами користування платіжною карткою», та Тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. (а.с.9-16,19-22) Згідно розрахунку наданого позивачем заборгованість за кредитним договором від 21.10.2008 року складає 27355 грн.53 коп., з яких :970,54грн. - заборгованість по тіло кредиту; 21344,25 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом; 3500,00 грн.- заборгованість за пенею та комісією; штраф (фіксована частина) - 250.00 грн., штраф (процентна складова) - 1290,74 грн., погашення заборгованості по кредиту здійснено 07.01.2015 року в сумі 100 грн.00коп., інші проплати погашення заборгованості за кредитом крім зазначеної відсутні. (а.с.6-8) Згідно ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Згідно ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу ч.3 ст.264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі за № 6-1457цс16, правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому, якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Суди повинні дослідити графік погашення кредитної заборгованості та встановити чи передбачають умови кредитного договору виконання зобов'язання частинами або у вигляді періодичних платежів, і у випадку вчинення боржником оплати чергового платежу, чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, а відтак така не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вище вказаним рішенням ВС України дійшов висновку, що переривання строку позовної давності на підставі наданих лише банком розрахунку без надання квитанцій, касових ордерів та іншого підтвердження щодо здійснення платежу особисто відповідачем не є підставою для переривання строку позовної давності. При цьому, вказав на позицію відповідача щодо заперечування вчинення ним таких дій. Згідно п.2 ч.1 ст.360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Згідно позовних вимог позивача, відповідач отримав кредит 21.10.2008 року в сумі 300 грн., погашення заборгованості по кредиту здійснено 07.01.2015 року в сумі 100.00 грн., а позов пред»явлено до суду 14.06.2018 року, при цьому, відповідач не визнає факту оплати вказаної суми заборгованості -100,00 грн., особисто ним та просить застосувати строки позовної давності до позову. Викладене свідчить про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог, в зв»язку з пропущенням позивачем строків позовної давності та відсутністю доказів в підтвердження переривання строків позовної давності діями самого відповідача. Згідно ст.141 ЦПК України, у разі відмови в задоволенні позову не підлягають стягненню з відповідача судові витрати по справі в сумі - 1762,00 грн..

Outcome: dismissed