Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

В квітні 2016 року до суду звернувся позивач з позовом до [PERSON], в якому ставить питання про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у сумі 39086 грн. 17 коп. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що між Публічним акціонерним товариством «Креді [PERSON]» та [PERSON] було укладено кредитний комплексний договір № 3/1734960 від 27.01.2014 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 33280 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,00% річних та комісійною винагородою за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1,80% щомісяця від суми кредиту, з кінцевим терміном повернення до 26.01.2017 включно. Відповідно до умов договору [PERSON] повинен був щомісяця, починаючи з місяця отримання кредиту, частково погашати суму зобовязання згідно графіку погашення кредиту. 30 жовтня 2015 року між публічним акціонерним товариством «Креді [PERSON]» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» було укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами № 10-ІV, відповідно до якого останній набув права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором, укладеним з [PERSON] за № 3/1734960 від 27.01.2014 року. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, відповідно до цього [PERSON] нарахував суму простроченої основної заборгованості за кредитом в розмірі 30972 грн. 79 коп., суму прострочених процентів в розмірі 2687 грн. 20 коп., суму простроченої комісії в розмірі 4790 грн. 43 коп., пеню в сумі 635 грн. 75 коп. Представник позивача в судове засідання не зявився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю, проти розгляду справи на підставі ст. 224 ЦПК України не заперечує. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, оскільки вважає їх необґрунтованими і недоведеними в суді, у звязку з чим просив повністю відмовити в їх задоволенні. Представник відповідача в судовому засіданні також не визнав заявлені позовні вимоги, проти їх задоволення заперечував. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що представлена копія договору про відступлення права вимоги новому кредитору не містить ніяких відомостей про відповідача [PERSON] в якості боржника та про зобовязання, яке відступлене позивачу, що ставить під сумнів набуття останнім права вимоги грошових зобовязань саме з відповідача [PERSON] Позивачем взагалі не наданий суду розрахунок суми позову. Разом з цим, звернув увагу суду на те, що відповідач [PERSON] не отримував від позивача ніяких повідомлень про відступлення права вимоги та вимоги про погашення кредитної заборгованості. Проте, що позивач набув права вимоги за кредитним договором він дізнався, коли отримав копію позовної заяви. Також відповідач не отримував від позивача будь яких повідомлень про наявність простроченої заборгованості за кредитом, з зазначенням розміру заборгованості з урахуванням належних до сплати суми кредиту, процентів, комісії, штрафних санкцій. Крім того, у разі не виконання позичальником вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитом, банком не було застосовано жодної дії, передбачених Правилами надання та обслуговування споживчого кредиту в ПАТ «Креді [PERSON]» в такому випадку. Також зауважив, що ПАТ «Креді [PERSON]» не надано право розповсюджувати інформацію, яка становить банківську таємницю третім особам, тобто позивачу по справі. В обгрунтування свої вимог, представник відповідача вказав, що сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання своїх зобовязань за кредитним договором. В той же час просив застосувати до відповідача положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року, відповідно до якого на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися з населених пунктів, де проводилася антитерористична операція. За необрунтованістю та недоведеністю позовних вимог просив суд повністю відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог. Вислухавши пояснення всіх учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Так, відповідно до заяви позичальника № 0100168-23012014-003 від 23.01.2014 року (а.с. 3), яка разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають договір про надання банківських послуг комплексного кредитного договору № 3/1734960 від 27.01.2014 року, [PERSON] отримав кредит у сумі 33280 грн., із зобовязанням сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 13,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1,80% щомісяця від суми кредиту, строком на 36 місяців з кінцевим терміном повернення до 26.01.2017 включно. Однак, в порушення умов договору [PERSON] несвоєчасно сплачував суми кредиту, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість за кредитом. При цьому, суд звертає увагу, що між ПАТ «Креді [PERSON]» та позивачем по справі ТОВ «Фінансова компанія «Позика» 30.10.2015 року було укладено договір купівлі продажу прав вимоги, відповідно до якого останній набув права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі за кредитним договором, укладеним з [PERSON] (а.с. 11-12; 13; 14). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. \~ Згідно ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.\~ Відповідно до п. 2 п.п 2.6 комплексного договору (а.с. 4) банк має право у будь який час відступити всі або частину своїх прав і вигод за договором, а також за угодами про забезпечення, будь якій третій особі і повідомити такому реальному або потенційному цесіонарію або іншій особі будь яку інформацію про позичальника та третіх осіб, з якими укладено угоди про забезпечення, яка необхідна або яку банк вважатиме доцільною. Виходячи з цього, суд вважає посилання представника відповідача на те, що ПАТ «Креді [PERSON]» не мав права відступати позивачу права вимоги за кредитним договором по грошовим зобовязанням безпідставними, оскільки вони суперечать доказам, які містяться в матеріалах справи, а також встановленим обставинам у справі. У зв'язку з цим суд зазначає, що відповідно до ст. 610 \~ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Крім цього, відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема сплата комісії банку, пені, штрафу. Суд перевіривши розрахунок заборгованості за комплексним договором № 3/1734960 від 27.01.2014 року, укладеного між ПАТ Креді [PERSON] та [PERSON] встановив, що у нього утворилась заборгованість на загальну суму 39086 грн. 17 коп., з них 30972 грн. 79 коп. сума простроченої основної заборгованості за кредитом, 2687 грн. 20 коп. сума прострочених процентів, 4790 грн. 43 коп. сума простроченої комісії, 635 грн. 75 коп. - пеня (а.с. 1). В той же час відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р до зазначених населених пунктів належить Торецьк (колишня назва Дзержинськ). В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р. Згідно із пунктом 23 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить м. Торецьк (колишня назва Дзержинськ). З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачу [PERSON], який проживає у м. Торецьку (колишня назва Дзержинськ), пеня нарахована після 14.04.2014 року і таким чином є підстави для застосування вимог ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Проведене позивачем нарахування пені у загальному порядку є неправомірним. В положеннях зазначеного Закону чітко визначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування саме пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики. Згідно п. 1 п.п. 1.3, п.п.п. 1.3.2 комплексного договору (а.с. 4) за користування кредитом позичальник сплачує щомісячно комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1,80% від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 договору. Отже, нарахована банком комісія в сумі 4790 грн. 43 коп. не є штрафною санкцією або пенею в розумінні ст. 549 ЦК України. Виходячи з цього, вимоги позивача в частині стягнення суми простроченої комісії підлягають задоволенню в повному обсязі відповідно до розрахунку заборгованості по кредиту. Згідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу. При цьому суд не бере до уваги твердження представника відповідача проте, що відповідач не отримував ніяких повідомлень від ПАТ «Креді [PERSON]» про наявність заборгованості за комплексним кредитним договором та пропонувань про дострокове погашення грошового зобовязання за комплексним договором № 3/1734960 від 27.01.2014 року з наступного. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Право позивача вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, сплати процентів за його користування, комісії також закріплено у пункті 2.3.8 Правил надання та обслуговування споживчого кредиту в ПАТ «Креді [PERSON]». Оскільки договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, а [PERSON] належним чином не виконував ці зобов'язання; позивач , як новий кредитор до якого перейшли права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, \~шляхом пред'явлення позову скористався своїм правом, передбаченим законом і умовами кредитного договору щодо дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, сплати процентів за його користування та комісі. Факт неналежного виконання зобов'язань відповідача [PERSON] не спростований. Натомість, в матеріалах справи є повідомлення, направлене позивачем на імя [PERSON], про наявність у нього заборгованості за кредитним комплексним договором, укладеним з ПАТ «Креді [PERSON]» в сумі 38450 грн. 42 коп. (а.с. 15) з вимогою перерахувати зазначені кошти на рахунок позивача відповідно до умов договору відступлення прав вимоги. В подальшому, позивачем по справі за адресою [PERSON] в порядку ст.ст. 512, 516, 530 ЦК України було надіслано вимогу про погашення кредитної заборгованості (а.с. 16). Отже, заборгованість, яка виникла внаслідок прострочення виконання грошового зобовязання повинна бути стягнена з відповідача [PERSON] Також, суд вважає безпідставними посилання представника відповідача на п. 3 п.п. 3.1. Правил надання та ослуговування споживчого кредиту в ПАТ "Креді [PERSON]", відповідно до якого на його думку відповідач по справі звільняється від відповідальності за часткове або повне невиконання своїх забов'язань за кредитним договором, а саме у разі настання та дії обставин, що знаходяться поза межами контролю сторін, та які сторони не могли передбачити або запобігти, до яких належать військові дії, незалежно від факту оголошення війни, повстання, стихійні лиха. Так, в положеннях п.3.3 Правил надання та ослуговування споживчого кредиту в ПАТ "Креді [PERSON]" та умови страхування життя позичальника зазначено, що сторона зобов'язана повідомити іншу сторону про настання та припинення дії обставин непереробної сили, з наданням підтвердження компетентного органу, протягом трьох робочих днів від дати настання або припинення. Недотримання строків повідомлення про настання обставин непереробної сили позбавляє сторону права посилатися на такі обставини, як підставу звільнення від відповідальності. Однак, а ні відповідач, а ні його представник не надали суду жодного належного доказу того, що відповідач [PERSON] в установленому законом порядку повідомив банк про настання дії обставин непереробної сили та наявність підстав для звільнення його від відповідальності за часткове або повне невиконання своїх зобов'язань за кредитним договором, а відповідно до ст. 60 ч. 4 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд вважає позовні вимоги частково доведеними, тому підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial