Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся з заявою до суду, в якій зазначив, що він є сином [PERSON] та [PERSON], які постійно проживали у м.Донецьку по просп.Гринкевича,3, кв.13. Його, заявника, мати померла у віці 86 років 24 серпня 2017 року у м.Донецьку, а батько його помер у віці 85 років 30 серпня 2017 року у м.Донецьку. Після смерті [PERSON] Центром первинної медико-санітарної допомоги №2 м.Донецька 25 серпня 2017 року було видане лікарське свідоцтво про смерть №197, на підставі якого 25 серпня 2017 року йому, заявнику, Донецьким міським відділом запису актів громадянського стану Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції ДНР було видане свідоцтво про смерть [PERSON] серії ДНР №074844. Після смерті [PERSON] Центром первинної медико-санітарної допомоги №2 м.Донецька 30 серпня 2017 року було видане лікарське свідоцтво про смерть №241, на підставі якого 30 серпня 2017 року йому, заявнику, Донецьким міським відділом запису актів громадянського стану Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції ДНР було видане свідоцтво про смерть [PERSON] серії ДНР №074867. Зазначені лікарські свідоцтва і свідоцтва про смерть були видані органами, які знаходяться на тимчасово окупованій території України, тому для реєстрації в законному порядку факту смерті своїх батьків заявник, будучи тимчасово зареєстрованим як внутрішньо-переміщена особа у звязку з проведенням антитерористичної операції, у м.Пологи Запорізької області по провул.Станційний,15, кв.4, звернувся до Пологівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану, де йому було відмовлено у видачі свідоцтв про смерть його матері і батька у звязку з тим, що заявником для підтвердження факту смерті предявлені документи, форма яких не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України. Просить суд постановити рішення, яким встановити факт смерті його матері [PERSON], [INFO], яка померла 24 серпня 2017 року у м.Донецьку, Україна, і його батька [PERSON], [INFO], який помер 30 серпня 2017 року у м.Донецьку, Україна. Заявник [PERSON] у судовому засіданні підтримав свою заяву, просив задовольнити її з зазначених у заяві підстав. Будучи допитаним в якості свідка на підставі ст.92 ЦПК України [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] і [PERSON] є його батьками. Батьки проживали разом з ним, заявником, у м.Донецьку, Ворошиловський район, по просп.Гринкевича,3, кв.13. Як особа, яка оформлює пенсію за вислугою років, він, [PERSON], є тимчасово зареєстрованим як внутрішньо-переміщена особа у звязку з проведенням антитерористичної операції, у м.Пологи Запорізької області по провул.Станційний, 15, кв.4. Його батьки теж як особи пенсійного віку були тимчасово зареєстровані у [INFO]. Мати померла 24 серпня 2017 року, батько помер 30 серпня 2017 року. Обоє батьки померли вдома. Він викликав карети швидкої допомоги, які констатували смерть його батьків. Він, [PERSON], отримав лікарські свідоцтва про смерть своїх батьків, на підставі яких у м.Донецьку у відділі ЗАГС він отримав свідоцтва про смерть на імя [PERSON] і [PERSON] Він здійснив поховання батьків на кладовищі у м.Донецьку. Він отримував свідоцтва про смерть своїх батьків у м.Донецьку, бо без цих свідоцтв про смерть не видають місця на кладовищі. При зверненні до Пологівського відділу РАЦС йому відмовили письмово в видачі свідоцтв про смерть його батьків і порадили звернутися з відповідною заявою до суду. Начальник Пологівського районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області [PERSON] як керівник заінтересованої особи надала в судове засідання письмову заяву, в якій просить заву [PERSON] розглянути у відсутність представника Пологівського районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Не заперечують проти задоволення заяви [PERSON] при постановленні судом рішення у разі додержання вимог, необхідних для повного складення актових записів про смерть. Суд, вислухав [PERSON] як заявника і свідка, беручи до уваги думку заінтересованої особи, дослідивши письмові докази, встановив наступне. Судом встановлено з копії свідоцтва про народження на а.с.25, що [PERSON] є сином [PERSON] і [PERSON]. [PERSON] померла 24 серпня 2017 року у м.Донецьку, що підтверджується копією лікарського свідоцтва про смерть №197, виданого Центром первинної медико-санітарної допомоги №2 м.Донецька 25 серпня 2017 року, а також копією свідоцтва про смерть серії ДНР №074844, виданого Донецьким міським відділом запису актів громадянського стану Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції ДНР 25 серпня 2017 року (а.с.22,24). Причиною смерті [PERSON] в лікарському свідоцтві про смерть і в довідці про причину смерті (а.с.22,26) зазначено «хронічна мозкова недостатність; наслідки інфаркту мозку невідомої давності з гіпертензією». [PERSON] помер 30 серпня 2017 року у м.Донецьку, що підтверджується копією лікарського свідоцтва про смерть №241, виданого Центром первинної медико-санітарної допомоги №2 м.Донецька 30 серпня 2017 року, а також копією свідоцтва про смерть серії ДНР №074867, виданого Донецьким міським відділом запису актів громадянського стану Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції ДНР 30 серпня 2017 року (а.с.21,23). Причиною смерті [PERSON] в лікарському свідоцтві про смерть і в довідці про причину смерті (а.с.21,26) зазначено «хронічна серцева недостатність; атеросклеротична хвороба серця з гіпертензією». [PERSON] звернувся до Пологівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області, де йому 04 січня 2018 року письмово було відмовлено в проведенні державної реєстрації смерті його батьків у звязку з тим, що заявником предявлені документи, форма яких не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08 серпня 2006 року №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024 (а.с.29,30). Факт взяття на облік [PERSON] як внутрішньо переміщеної особи у м.Пологи Запорізької області по провул.Станційний,15, кв.4 підтверджено заявником копією довідки від 03 січня 2018 року №0000451664 (а.с.18). Факт взяття на облік [PERSON] і [PERSON] як внутрішньо переміщених осіб у м.Пологи Запорізької області по вул.Магістральна,,484/13 підтверджено копіями дублікатів довідок від 25 травня 2016 року №№2318/4751 і 2318/4752 (а.с.19,20). Факт смерті своїх батьків [PERSON], крім зазначеного вище, підтверджує фотографіями з місця поховання [PERSON] і [PERSON] (а.с.32-34). Громадянство України померлих [PERSON] і [PERSON] підтверджено копіями паспортів громадян України на їх імя серії ВС №899110, виданого Ворошиловським РВ УМВС України в м.Донецьку 21 червня 2001 року і серії ВС №899231, виданого Ворошиловським РВ УМВС України в м.Донецьку 27 червня 2001 року відповідно (а.с.10-12;14-16). На підставі п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Суд керується також положеннями ч.1 ст.317 ЦПК України, якою визначено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Даючи оцінку допустимості доказів - документів, виданих на тимчасово окупованій території України, суд керується частиною 2 статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також статтею 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м.Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Враховуючи, що норми статті 317 ЦПК України спрямовані на забезпечення прав осіб, які проживають на території, де не здійснюють діяльність органи державної реєстрації актів цивільного стану, суд керується тим, що тимчасово окуповані населені пункти визначені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення", серед яких є м.Донецьк Донецької області. Разом із тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСЛП), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Тому суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, Молдови та Росії, де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Відтак, суд як виняток приймає до уваги дані про смерть (дату, місце), які зазначені у вищенаведених документах, виданих на окупованій території, так як наведені обставини смерті осіб також підтверджуються показаннями заявника, допитаного як свідка. Таким чином, на переконання суду, дослідженими у справі доказами доведено факт смерті [PERSON] і [PERSON] в м.Донецьку, та підтверджено неможливість реєстрації такого факту в органах реєстрації актів цивільного стану України, у зв'язку з чим заява підлягає задоволенню. Встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території має юридичне значення для заявника, оскільки необхідне йому для отримання державної соціальної допомоги і оформлення своїх спадкових прав. Згідно ч.4 ст.317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved