Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося з позовом до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № DNКORX13410015 від 16 січня 2007 року у розмірі 29464, 84 грн. та судові витрати у розмірі 294,65 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № DNКORX13410015 від 16 січня 2007 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 2271,50 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», складає між ним та банком Договір, підтверджується підписом відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. У порушення законодавства та умов договору Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Згідно довідки в зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором станом на 17.04.2014 року нарахована заборгованість у розмірі 29464,84 грн. яка складається з наступного: 1063,39 грн. - заборгованість за кредитом; 9194,78 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 36,24 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 17291,05 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 1379,28 грн. - штраф (процентна складова). Відповідач позовні вимоги не визнав. Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 18 червня 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволені частково, з [PERSON]. стягнено на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DNКORX13410015 від 16 січня 2007 року у розмірі 1063,39грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду скасувати як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду - скасуванню, з ухваленням нового рішення, згідно п.п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України з наступних підстав. Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ КБ «Приватбанк» пропустив строк для звернення до суду за захистом своїх прав. Разом з тим міський суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення суми кредиту. З такими висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитися не можна з наступних підстав. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Частиною 1 ст. 259 ЦК України передбачено можливість зміни строку позовної давності за домовленістю сторін. Згідно умов укладеного договору № DNКORX13410015 від 16 січня 2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 2271,50 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», складає між ним та банком Договір, підтверджується підписом відповідача у заяві/а.с. 5-9/. Відповідно до умов кредитного договору його складовою є Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт). Пунктом 5.5 цих Умов, позовну давність за вимогами про стягнення заборгованості за кредитом, процентів за користування ним, пені, штрафу сторонам встановлено тривалістю п'ять років, що відповідає ч. 1 ст. 259 ЦК України /а.с. 9/. Відповідач в апеляційному суді підтвердив, що при укладенні договору йому було відомо про збільшення позовної давності. Згідно розрахунку баку останній платіж за кредитом з боку відповідача мав місто 29 грудня 2009 року /а.с. 4/. В даному випадку, відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли відповідач припинив погашення кредиту. З позовом банк звернувся 23.05.2014 року, тобто в межах позовної давності - п'ять років, з моменту припинення погашення кредиту. За таких обставин, колегія суддів вважає, що банк не пропустив п'ятирічний строк для звернення до суду за захистом своїх прав, тому рішення суду в частині відмови у позові підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову в цій частині. Згідно статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, як позичальник, свої зобов'язання за кредитним договором щодо повернення кредиту не виконує. Право кредитора, в даному випадку, вимагати від боржника повернення кредиту, передбачене ст.1050 ЦК України. Згідно розрахунку, в зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором, станом на 17.04.2014 року нарахована заборгованість у розмірі 29464,84 грн. яка складається з наступного: 1063,39 грн. - заборгованість за кредитом; 9194,78 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 36,24 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 17291,05 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 1379,28 грн. - штраф (процентна складова)/а.с. 4/. Отже, колегія суддів вважає, що зазначена заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Разом з тим колегія суддів вважає, що розмір пені підлягає зменшенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи, що розмір пені значно перевищує розмір боргу, пояснення відповідача щодо зменшення заробітку, намагався сплачувати кредит, колегія суддів прийшла до висновку про можливість зменшення загального розміру пені до 1000 грн. Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції - скасуванню в частині відмови у стягнені процентів, пені, комісії та штрафу, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Outcome: partial