Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

в позові вказано, що позивач є співвласником квартири [ADDRESS], однак не проживає в ній, відповідачка чинить перешкоди не пропускає в житло, не надає ключі від вхідних дверей. Тому позивач просив суд вселити його у спірне житло та зобов`язати відповідачку усунути перешкоди, надавши ключі від спірного житла. В судовому засіданні позивач підтримав позов з підстав, що в ньому зазначені та надав перед судом пояснення про те, що не може увійти в спірне житло у зв`язку з тим, що відповідачка змінила замки та не пропускає його у житло. В судовому засіданні відповідачка заперечила позов з тих підстав, що позивач добровільно залишив місце проживання, протягом тривалого часу не проживає в спірній квартирі, відповідачка пропонувала йому викупити його частку в квартирі, відповідачка не змінювала замки у вхідних дверях і не чинить перешкод у користуванні житлом, а тому позивач може приходити і вільно користуватись спірним житлом. Також позивач надав суду пояснення про те, що пояснення відповідачки про проживання в спірній квартирі їх дітей та їх сімей не відповідає дійсності, оскільки їх діти не проживають в спірній квартирі, а проживають з батьками відповідачки, на що відповідачка надала пояснення про те, що таке проживання спрямовано на надання допомоги дітьми сторін батькам відповідачки. При цьому на прохання позивача передати йому ключі для того, щоб він міг увійти в нього відповідачка відповіла категоричною відмовою. Також відповідачка заперечила позов з тих підстав, що не тільки вона не бажає користування позивачем квартирою, але інші особи, які в ній проживають також не бажають такого користування. Судом встановлено наступні обставини. Обставину належності позивачу права власності на 1/4 частки у спірній квартирі сторони визнавали і не заперечували. Відповідно до п. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до запису у паспорті [NUMBER] місце проживання позивача зареєстровано в спірній квартирі. Відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду від 04/03/2014 р. відповідачці було відмовлено у припиненні права власності позивача на 1/4 частки у спірній квартирі. 29/04/2014 р. рішення залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 30/10/2013 р. відмовлено в позові відповідачки про визнання відповідача таким, що втратив право на спірну квартиру, та відмовлено позивачу у зустрічному позові про усунення перешкод в користуванні спірною квартирою та у вселенні з тих підстав, що під час розгляду вказаного спору позивач не надав доказу щодо перешкод у вселенні. В свою чергу відповідно до ч. 3 ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до "Висновків Верховного Суду України, викладених у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за перше півріччя 2013 року" від 01.07.2013 р., які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковими до врахування в цьому спорі, виходячи з аналізу змісту ст.ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 Цивільного кодексу України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає. Відповідно до зазначених правових норм постійність проживання не обмежено будь-яким часом. Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд . Відповідно до п. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Відповідно до п. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В свою чергу відповідно до ст. 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідн до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла. Неприпустимість порушення права особи на житло була констатована Європейським судом з прав людини від 16 травня 2013 року в справі "Максименко та Герасименко проти України" за заявою № 49317/07. Відповідно до п. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до п. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. В п. 2 ст. 317 ЦК України встановлено, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. В п. 1 ст. 319 ЦК України вказано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Таким чином позивач, будучи власником частки в спірному майні має безумовне право залишати відповідну квартиру чи повернутись в неї в будь-який час. Інші співвласники не можуть обмежувати право позивача на користування спірною квартирою. Неможливість для позивача увійти у спірну квартиру означає порушення його права на користування спірною квартирою і підлягає захисту шляхом вселення позивача в спірну квартиру. Також для забезпечення реалізації права позивача на користування спірною квартирою позов підлягає задоволенню в частині прохання позивача про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом зобов`язання відповідачки надати ключі від вхідних дверей спірної квартири. Позов обґрунтовано належними правовими підставами, а тому він підлягає до задоволення. Відповідно до п. 1 ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: approved