Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати [PERSON] та [PERSON] особами такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . Позов мотивовано тим, що позивач має намір оформити спадщину після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] та був власником житлового будинку [ADDRESS] . У будинку зареєстровані відповідачі, які фактично не проживають на протязі останніх сімнадцяти років та створюють перешкоди [PERSON] в отриманні спадщини, після смерті батька. Тому, позивач вважає, що відповідачі втратили право на користування жилим приміщенням, що належав спадкодавцеві [PERSON] 26 лютого 2021 року ухвалою суду відкрито провадження у справі (а.с. 28). 14 липня 2021 року закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду по суті (а.с. 43). Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Згідно частини 2 статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] має намір оформити спадщину після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] та був власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією технічного паспорта (а.с.7, 11-14). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] зареєстровані в житловому будинку, який належить на праві власності батькові позивача [PERSON] , але фактично не проживають на протязі останніх сімнадцяти років. Факт проживання без реєстрації відповідачів підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання (а.с. 32). Таким чином, відповідачами порушено вимоги частини 1 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Враховуючи, що відповідачі на протязі сімнадцяти років фактично не проживають в будинку, який належав батькові позивача на праві приватної власності, порушене право позивача для оформлення спадщини підлягає судовому захисту шляхом визнання відповідачів [PERSON] , [PERSON] особами, що втратили право на користування житловим будинком [ADDRESS] . Відповідно до частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно абзацу 2 частини 1 статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Системний аналіз вказаних правових норм вказує на висновок про те, що спосіб захисту порушеного права власності у виді усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном є недоцільним, враховуючи, що абзац 2 частини 1 статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначає виключний перелік судових рішень, які є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи.

Outcome: approved