Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Тальніської РДА про позбавлення батьківських прав про позбавлення батьківських прав. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, фіксування судового процесу за допомогою звуко-записувального технічного засобу просила не здійснювати надала до суду заяву, відповідно до якої просить справу розглянути у її відсутність, вимоги позовної заяви підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, які містяться в матеріалах справи, причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Тальніської РДА не з`явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що позивач [PERSON] проживала з відповідачем [PERSON] у цивільному шлюбі з 2010 року у найманій квартирі в м. Одеса. Від цивільного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Після народження дитини, сторонам не завжди вдавалось знайти порозуміння у найбільш важливих життєвих питаннях. Намагання позивача знайти шлях до примирення не дали позитивних результатів, в наслідок чого їх подальше спільне життя не мало будь-яких перспектив для створення сім`ї. Позивач переїхала на постійне місце проживання в с. Глибочок, Тальнівського району Черкаської області, оскільки не в змозі була сплачувати за квартиру. Після переїзду позивача та неповнолітньої дитини [PERSON] , у 2013 році відповідач [PERSON] єдиний лише раз приїздив у м. Тальне. 31.10.2013 року Тальнівським районним судом винесено рішення, яким стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1000, 00 грн. щомісячно, починаючи з 27.05.2013 року і до повноліття дитини. Однак, з моменту винесення рішення суду про стягнення аліментів, відповідач жодного разу не сплачував аліменти на утримання дитини. Таким чином, заборгованість по аліментах [PERSON] згідно виконавчого листа №704/1034/13-ц, виданого 11.11.2013 року Тальнівським районним судом Черкаської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] станом на 31.08.2018 року становить 63 161, 31 грн. Позивач не одноразово в телефонному режимі просила відповідача надати позивачу та їх неповнолітньому сину матеріальну допомогу, так як вона не в змозі забезпечувати постійно зростаючі потреби дитини. Відповідач жодним чином не бажає спілкуватись з сином, приймати участь у його вихованні, давати батьківські поради, цікавитись його проблемами, здоров`ям, фізичним та духовним розвитком. Тальнівська районна державна адміністрація Черкаської області надала до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] від 30.01.2019 року №113/01-50, з якого вбачається, що [PERSON] який проживає за адресою: [ADDRESS] , своїх батьківських обов`язків щодо забезпечення необхідних умов проживання та виховання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] не виконує, батько дитини [PERSON] недобросовісно відноситься до виконання своїх батьківських обов`язків з виховання та утримання дитини. Позивач [PERSON] мати малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , проживає із сином, сама виховує його та дитина перебуває на повному її утриманні. Батько дитини [PERSON] фінансово не допомагає, життям дитини не цікавиться, не піклується про його фізичний, духовний і моральний розвиток, не сплачує аліменти з 2013 року, ігнорує вимоги чинного законодавства щодо утримання та виховання своєї дитини. Враховуючи вищевикладене, Тальнівська районна державна адміністрація вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] . Відповідно до норм Сімейного кодексу України кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, установленої законом. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. У відповідності до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно із ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У відповідності до п.16 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно із ст.3 "Конвенції про права дитини", прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відповідність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] відносно сина [PERSON] , [INFO] , отже вважає, що позов в цій частині обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Щодо вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, а саме судовий збір у розмірі 704,80 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн., суд вважає, що дана вимога підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 134 ЦПК України - разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Відповідно до ст.ст.264-265 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання про судові витрати. Нормою ст. 137 ЦПК України регламентовано витрати на професійну правничу допомогу, зокрема вказано, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Пунктом 8 статті141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Велика палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16, роз`яснила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Суд дійшов висновку, що в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. позивачу [PERSON] слід відмовити. Оскільки в матеріалах справи міститься Договір про надання юридичних послуг від 10.09.2018 року без зазначення номеру договору, за яким була надана правова допомога, не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та не долучена квитанція в підтвердження сплати такої суми адвокату Діхтяренко М.В.

Outcome: partial