Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-26 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області звернувся Перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави, уповноваженими органами якої є Кабінет Міністрів України із позовом до Гостомельської селищної ради, [PERSON] про визнання недійсним рішення ради, державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки, який мотивує тим, що прокуратурою області за результатами вивчення законності розпорядження землями лісогосподарського призначення виявлено порушення вимог законодавства при відведенні Гостомельською селищною радою земельних ділянок у приватну власність громадянам для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд. Рішенням Гостомельської селищної ради від 11.03.2010 року № 1298-50-V «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» затверджено проект землеустрою та передано безкоштовно у приватну власність [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS]. На підставі вказаного рішення на ім'я [PERSON] видано державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER], площею 0,15 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, зареєстрований відділом Держкомзему у м. Ірпінь за № 011096601133. В подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 25.11.2010 року [PERSON] відчужив зазначену земельну ділянку на користь [PERSON], про що зроблено відповідну відмітку на державному акті на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. Вартість земельної ділянки становить 55 006 грн. 79 коп. Зазначене рішення Гостомельської селищної ради, державний акт на право власності на земельну ділянку є незаконними та мають бути визнані недійсними, оскільки відповідно до положень ст.ст. 12, 116 Земельного кодексу України місцеві ради мають право передавати земельні ділянки комунальної власності у власність громадян. Згідно з п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції від 12.10.2010 р.) до розмежування земель державної і комунальної власності, повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Водночас, перевіркою установлено, що рішенням Гостомельської селищної ради від 11.03.2010 р. № 1298-50- V у приватну власність громадянину передано земельну ділянку державної власності, яка знаходиться за межами населеного пункту селища Гостомель. Зокрема, за інформацією управління Держземагентства у м. Ірпені згідно з планово-картографічними матеріалами указана земельна ділянка знаходяться за межами населеного пункту. Крім того, відповідно до проекту землеустрою, який затверджено оспорюваним рішенням, відведення земельної ділянки передбачене за рахунок земель запасу, однак у період з 01.01.2009 р. по 01.01.2011 р. на території Гостомельської селищної ради згідно з державною статистичною звітністю за формою 6-зем площа земель запасу не змінювалася. За ст. 6 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності» землі лісового фонду за межами населених пунктів не можуть передаватися до комунальної власності. На момент відведення спірна земельна ділянка згідно з інформацією КП «Святошинське лісопаркове господарство» та ВО «Укрдержліспроект» перебувала у постійному користуванні лісгоспу та відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування знаходилась у кварталі № 12 Київського лісництва. За інформацією Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об'єднання «Укрдержліспроект» від 08.10.2014 р., спірна територія була лісами ще з радянських часів. Так, на підставі Постанови ЦК КПУ і Ради Міністрів УРСР від 20.06.1956 року № 673 та рішення виконкому Київської міської ради від 07.08.1956 року № 1186 створено Святошинське лісопаркове господарство, яке ввійшло до складу управління зеленої зони м. Києва. Загальна площа Святошинського лісопаркового господарства на момент створення становила 14167 га, вказані землі передано без вилучення із Держлісфонду України. Розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 2715 від 17.12.2001 року на виконання рішення Київської міської ради від 02.10.2001 року № 59/1493, Київське державне комунальне об'єднання зеленого будівництва «Київзеленбуд» перейменовано на Київське комунальне об'єднання зеленого будівництва та експлуатації «Київзеленбуд», а державне комунальне підприємство Святошинське лісопаркове господарство - на комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство». Лісовпорядні роботи проводилися в 1945-46, 1952-59, 1969, 1979, 1989, 1999, 2009 роках. Згідно з п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками документами, що підтверджують це право на раніше надані землі є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. Відповідно до ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. За ч. 1 ст. 149 Земельного кодексу України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. Таким чином, надання спірної земельної ділянки у приватну власність громадянину згідно положень ст.ст. 116, 118 Земельного кодексу України можливе лише після її вилучення (викупу) та в порядку, визначеному ст.ст. 149, 151 цього Кодексу. Водночас, перевіркою установлено, що погодження на вилучення з постійного користування вказаної спірної ділянки КП «Святошинське лісопаркове господарство» не надавало, уповноважений орган державної влади відповідного рішення не приймав. Також, відповідно до ст. 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону. Так, за змістом ст. 3 Земельного кодексу України, земельні відносини, що виникають зокрема, при використанні лісів, регулюються цим Кодексом. Інші нормативні акти застосовуються у випадку, якщо вони не суперечать останньому. За загальним правилом, визначеним у ст. 84 Земельного кодексу України, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, серед іншого, і землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом. А єдиний можливий такий випадок, передбачений ч. 2 ст. 56 даного Кодексу, згідно якої громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Інших випадків, які б передбачали можливість передачі земель лісогосподарського призначення у власність громадянам та юридичним особам законодавство не містить. Таким чином, в даному випадку спірне рішення прийнято всупереч вимогам ст.ст. 56, 84 Земельного кодексу України, оскільки ним передано у власність землі, які заборонено передавати у власність. Крім того, земельну ділянку у приватну власність [PERSON] передано з порушенням порядку зміни цільового призначення земель. Так, відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, проводиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства. За ч. 2 ст. 57 Лісового кодексу України зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання для житлової, громадської і промислової забудови провадиться переважно за рахунок площ, зайнятих чагарниками та іншими малоцінними насадженнями. Також відповідно до ст. 38 Земельного кодексу України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування. Крім того, в порушення вимог ст. 20 Земельного кодексу України у проекті землеустрою, затвердженому спірним рішенням Гостомельської селищної ради, відсутнє погодження органу лісового господарства. Таким чином, цільове призначення вказаної земельної ділянки змінено в порушення вказаних норм земельного та лісового законодавства не уповноваженим органом, за відсутності погодження органу виконавчої влади з питань лісового господарства, землю відведено для житлової забудови за межами населеного пункту, що відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України є підставою для визнання недійсним рішення Гостомельської селищної ради Київської області. Способами захисту прав на земельні ділянки, що передбачені ст. 152 Земельного кодексу України, є визнання прав на них, визнання недійсними угод та рішень органів виконавчої влади та місцевого самоврядування. Згідно з ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. З огляду на викладене Гостомельською селищною радою Київської області з перевищенням визначених законом повноважень в порушення вимог ст.ст. 12, 20, 38, 39, 84, 116, 118, 122, 149, п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України, ст.ст. 33, 57 Лісового кодексу України, п. 34 ст. 36 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» земельна ділянка державної власності лісогосподарського призначення, що знаходилась за межами населеного пункту смт. Гостомель, без вилучення у постійного користувача передано у приватну власність [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, у зв'язку з чим рішення селищної ради від 11.03.10 року № 1298-50-V є незаконним та має бути визнано недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушується права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Прийнятим рішенням Гостомельської селищної ради Київської області від 11.03.2010 року № 1298-50-V порушено право власності держави на земельну ділянку лісогосподарського призначення, за відсутності відповідних повноважень передано у приватну власність [PERSON] Згідно зі ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки право власності до [PERSON] перейшло на підставі рішення, яке є протиправним, то виданий на його підставі державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] підлягає визнанню недійсним. Відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. За ст. 388 Цивільного кодексу України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Підпунктом 3 ч. 1 вказаної статті Цивільного кодексу України передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача, лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Земельні ділянки вибули з державної власності всупереч законодавству та волі держави в особі уповноваженого на те органу, що дає підстави для пред'явлення вимог про витребування її із чужого володіння на користь держави. Зважаючи на викладене, вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки не заявляється, а для повернення земельної ділянки у державну власність необхідним є припинення правового титулу належного набувача, тобто визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого на ім'я [PERSON] Оскаржуваним рішенням і діями щодо передачі у приватну власність, зміни цільового призначення, подальшого відчуження земельної ділянки порушено право власності держави на землі лісового фонду, які не можуть передаватися з державної у приватну власність, а також інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання лісогосподарських земель, їх відтворення. Крім того, враховуючи той факт, що наразі спірна земельна ділянка відноситься до території національного природного парку, порушені вимоги природоохоронного законодавств, які встановлюють особливий статус земель природно-заповідного фонду України. Указане відповідно до п. 2 ст. 121 Конституції України, ст. 45 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» є підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом пред'явлення цього позову. Указом Президента України від 01.05.2014 р. № 446/2014 «Про зміну меж національного природного парку «Голосіївський», його територію розширено на 6462,62 га за рахунок земель Київського комунального об'єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень «Київзеленбуд». Згідно пояснювальної записки та проектних матеріалів до вищевказаного Указу Президента, розширення зазначеного заказника відбулось за рахунок лісових земель КП «Святошинське лісопаркове господарство», в тому числі кварталу № 12, за рахунок якого відведено спірну земельну ділянку. Таким чином, земельна ділянка, відведена Гостомельською селищною радою Київської області під забудову, наразі є територією національного природного парку «Голосіївський» та відноситься до земель природно-заповідного фонду. Згідно зі ст. 13 Земельного кодексу України до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить, серед іншого, і розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. Компетенція Кабінету Міністрів України визначена ст.ст. 122, 149 Земельного кодексу України. Зокрема, відповідно до ч. 9 ст. 149 Земельного кодексу України Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та суб'єктів господарювання залізничного транспорту загального користування у зв'язку з їх реорганізацією шляхом злиття під час утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», крім випадків, визначених частинами п'ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу. Виходячи з назви та змісту глави 7 Земельного кодексу України землі природно-заповідного фонду відносяться до земель природоохоронного призначення. Відповідно до зазначених вище положень Земельного кодексу України органом, уповноваженим розпоряджатися спірною земельною ділянкою, наразі є Кабінет Міністрів України. Таким чином позивачем за даним позовом є Кабінет Міністрів України, який відповідно до закону є розпорядником земель природоохоронного призначення. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 вказаного Кодексу). Відповідно до ч. 1 ст. 261 цього Кодексу перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права. Про допущені порушення прокуратура довідалася лише після проведення перевірки додержання вимог земельного законодавства, проведеної на підставі постанови про проведення перевірки в порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів від 16.05.2014 р. № 51, тому строк позовної давності прокуратурою не пропущено. Просив визнати недійсним рішення Гостомельської селищної ради Київської області від 11.03.2010 року № 1298-50-V «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», яким передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,1500 га; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,1500 га, з відміткою про перехід права власності до [PERSON]; витребувати з володіння [PERSON] на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,1500 га вартістю 55 006 грн. 79 коп; судові витрати по справі покласти на відповідача. В судовому засіданні прокурор Янковська О.М. позов підтримала у повному обсязі, підтвердили обставини, викладені у позовній заяві, просили позов задовольнити. Представник відповідача Гостомельської селищної ради - Кінаш У.Я. в судовому засіданні позов не визнала, подала до суду письмові заперечення, а також пояснила, що позивач по справі пропустив строк позовної давності. Крім того, звернула увагу на ті обставини, що межі Національного природного парку "Голосіївський" не визначені. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву в якій зазначила, що не має жодного відношення до даної справи, земельних ділянок отриманих за рішенням Гостомельської селищної ради, підтверджених відповідними державними актами про право власності на земельну ділянку вона не має. Просила суд розглянути справу без її участі. Представник третьої особи Комунального підприємства "Святошинське лісопаркове господарство" в судове засідання не з'явився, надав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що позов підтримує та просить розглядати справу без його участі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача Гостомельської селищної ради, вивчивши письмові докази по справі, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Судом встановлено, що рішенням Гостомельської селищної ради від 11.03.2010 року № 1298-50-V «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» затверджено проект землеустрою та передано безкоштовно у приватну власність [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] На підставі вказаного рішення на ім'я [PERSON] видано державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER], площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, зареєстрований відділом Держкомзему у м. Ірпінь за № 011096601133. В подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 25.11.2010 року [PERSON] відчужив зазначену земельну ділянку на користь [PERSON], про що зроблено відповідну відмітку на державному акті на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно п. п. а), б) ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядженнями землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Відповідно до положень ст.ст. 20, 21 ЗК України, які діяли на час виникнення правовідносин , віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель. Згідно п. ґ) ч. З ст. 84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом. Частиною першою статті 116 ЗК України в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин, передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. За правилами ч. 1 ст. 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Згідно з п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин, до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. Судом встановлено, і це підтверджується наявними в справі доказами, що будь-якого погодження на вилучення з постійного користування вказаної земельної ділянки - КП «Святошинське лісопаркове господарство» не надавало та уповноважений орган державної влади відповідного рішення не приймав. На підставі встановлених судом обставин та зазначених вище норм Закону, оскільки спірна земельна ділянка на момент ухвалення Гостомельською селищною радою Київської області рішення від 11.03.2010 року за №1298-50-V «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» знаходилась за межами населеного пункту смт. Гостомель та без вилучення у постійного користувача і без зміни у визначеному законом порядку цільового призначення була передана у власність [PERSON] За таких обставин суд прийшов до висновку про те, що Гостомельська селищна рада при винесенні зазначеного рішення вийшла за межі своїх повноважень, чим порушила законні інтереси держави. Оскільки право власності до [PERSON] перейшло на підставі рішення, яке є протиправним, то виданий на його підставі державний акт на право власності на земельну ділянку підлягає визнанню недійсним. Також судом встановлено, що земельна ділянка вибула з державної власності всупереч законодавству та волі держави в особі уповноваженого на те органу, що є підставою для задоволення позовних вимоги в частині витребування із чужого незаконного володіння [PERSON] на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельної ділянку з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,1500 га вартістю 55 006 гривень 79 копійок, оскільки оскаржуваним рішенням щодо передачі у приватну власність та зміни цільового призначення спірної земельної ділянки порушено право власності держави на землі лісового фонду, які не можуть передаватися з державної у приватну власність, а також інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання лісогосподарських земель, їх відтворення. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безпідставно в особи, яка не мала права його відчуджувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Представник Гостомельської селищної ради у судовому засіданні посилалась на ті обставини, що позивачем по справі пропущено строк позовної давності, поскільки про оскаржуване рішення прокуратура Київської області знала ще в 2011 році. Матеріали справи не містять доказів про отримання прокурором копії рішення органу місцевого самоврядування від 11 березня 2010 року, яке оспорюється. Також Кабінет Міністрів України, який визначений прокурором у якості позивача, не приймав участі у вилучені та подальшому користуванні земельної ділянки та зміни її цільового призначення. Саме Кабінет Міністрів України з 08 квітня 2012 року на підставі вимог ст.. 122, 149 Земельного кодексу України від імені держави здійснює повноваження власника та розпорядника спірної земельної ділянки, оскільки вона розташована на території земель лісогосподарського призначення. Оскільки вимоги прокурора є похідними від вимог органу державної влади, права та інтереси якого він захищає, то і перебіг строку позовної давності розпочинається з моменту, коли про порушення прав та інтересів держави дізнався саме відповідний орган державної влади, а не прокурор (постанова Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №3-126гс15). Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У судовому засіданні було встановлено, що позивач про допущені порушення законодавства довідався після проведеної перевірки, проведеної на підставі постанови № 51 від 16.05.2014р. Позов до суду був поданий 15.04.2015 року, тобто в межах строку позовної давності. Поскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд також стягує з Гостомельської селищної ради Київської області, [PERSON] на користь держави судовий збір у сумі по 412 гривень 55 копійок. На підставі ст. ст. 14, 19, 121 Конституції України, ст. ст. 16, 387, 388 ЦК України, ст. ст. 20-22, 83, 90, 116, 118, 124, 149, 151, 152, 155 ЗК України,

Outcome: approved