Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 20 березня 2009 року ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», уклало з нею договір, яким надало кредит у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на суму залишку заборгованості. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана ним заява на отримання кредиту разом із запропонованими ЗАТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складають між нею та банком договір. Посилаючись на те, що [PERSON] станом на 24 вересня 2018 року має заборгованість за тілом кредиту в сумі 419 грн. 51 коп., за відсотками в сумі 10623 грн. 60 коп., у звязку з чим їй було нараховано 4128 грн. 64 коп. пені і комісії, 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 758 грн. 59 коп. штрафу (процентна складова), АТ КБ «Приватбанк», як правонаступник ЗАТ КБ «Приватбанк», звернулось до суду з позовом про стягнення з неї цих коштів. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов в повному обсязі і просив задоволити його із зазначених в ньому підстав. Вказав, що відповідач не повернув кошти за тілом кредиту, а тому фактично продовжує ними користуватись. В звязку з цим, банк продовжив нарахування відсотків. Крім того зазначив, що договір кредиту діє впродовж 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі вказаного строку одна із сторін не проінформує іншу про його припинення, він автоматично лонгується на такий же строк. Враховуючи, що договір не закінчив свою дію, підстави для застосування позовної давності відсутні. Відповідач в судове засідання не зявилась з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. В направленій на адресу суду заяві просила розглядати справу у її відсутності. Вказала, що позивачем пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови в позові. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові належить відмовити з наступних підстав. Згідно з п. 1.7 Статуту АТ КБ «Приватбанк» рішенням загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року було змінено тип банку із закритого на публічне та змінено найменування банку з ЗАТ КБ «Приватбанк» на ПАТ КБ «Приватбанк» з правонаступництвом всіх прав та обовязків. Рішенням Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» став правонаступником всіх прав та зобовязань публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк». Як встановлено з оглянутої судом заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку від 20 березня 2009 року (яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку становить договір про надання банківських послуг) та довідкою про умови кредитування, [PERSON] оформила в ЗАТ КБ «Приватбанк» платіжну картку «Кредитка «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» з кредитним лімітом у розмірі 500 грн. У відповідності із свідоцтвом про шлюб серії І-СР № 091714 [PERSON] 26 квітня 2013 року зареєструвала шлюб з [PERSON], взявши прізвище чоловіка «Корнієнко». Для виконання зобовязань банк 13 квітня 2009 року надав відповідачу кредитну картку № 55457082923760545, підтвердженням чого є підпис позичальника у зазначеній заяві\~ (а.с. 12). Відповідно до умов кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», базова відсоткова ставка за користування кредитом становить 2,5 % на місяць, але протягом 55 днів пільгового періоду нарахування відсотків здійснювалось за ставкою 0,01% річних. Щомісячний платіж становить 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, який відповідач зобовязався сплачувати до 25 числа місяця, наступного за звітним. За несвоєчасне погашення заборгованості позичальник повинен платити пеню в розмірі 1/30 частини базової процентної ставки по договору за кожен день прострочення кредиту, а також пеню в розмірі 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. на місяць, що нараховується 1 раз на місяць за наявності прострочення за кредитом або відсотками впродовж 5 або більше днів в разі виникнення прострочення на суму більше 50 грн. В разі зняття особистих коштів [PERSON] зобовязалась сплачувати комісію в розмірі 1% від суми операції. Комісія за зняття готівки в банкоматах і пунктах видачі коштів Приватбанку становить 4% від суми операції, в банкоматах інших банків України 4% +5 грн. Комісія за отримання балансу на чек в банкоматах Приватбанку (крім чеку по операції зняття готівки) становить 0,10 грн., за безготівковий платіж через Приват24 3% від суми операції. Згідно з цими умовами, в разі порушення строків платежів за будь-яким грошовим зобовязанням більш ніж на 90 днів позичальник повинен сплатити штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісій. В подальшому ліміт кредитування було зменшено до 420 грн., що підтверджується довідкою позивача. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У відповідності із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності із наданим суду розрахунком позивача [PERSON] має заборгованість за тілом кредиту у розмірі 419 грн. 43 коп., за відсотками у розмірі 10623 грн. 60 коп., в звязку з чим їй було нараховано 4128 грн. 64 коп. пені та комісій, 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 758 грн. 59 коп. штрафу (процентна складова). Факт отримання укладання кредитного договору та отримання кредитних коштів відповідач не заперечувала, а тому ці обставини суд вважає доведеними. Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила. Початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Відповідно до п.3.1 Умов обслуговування платіжних карт, датою укладання договору є дата відкриття рахунку, зазначена в розділі «Відмітки банку» заяви. За змістом вказаного розділу і як встановлено із заяви відповідача про бажання оформити кредитну карту (а.с. 12), рахунок картки було відкрито 20 березня 2009 року. Таким чином договір про надання банківських послуг, є строковим, з терміном дії до 20 березня 2010 року. Враховуючи те, що сторони не заявляли про припинення дії договору, він автоматично був пролонгований на 12 місяців до 20 березня 2011 року, що є кінцевою датою дії договору. В постанові [PERSON] Верховного Суду від 28 березня 2018 року № 14-10цс18 зазначено, що суди повинні розмежовувати поняття «строк дії договору» та «строк виконання зобовязання». Так,\~ строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Поняття "строк виконання зобов'язання" і "термін виконання зобов'язання" охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Судом встановлено, що згідно з пунктом 5.4 Умов та Правил надання банківських послуг строк погашення за кредитом по платіжних картках без встановленого мінімального обов'язкового платежу здійснюється в частині погашення процентів щомісячно за попередній місяць, а щодо строку погашення кредиту у повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній картці. Поняття мінімального обовязкового платежу міститься в термінах і поняттях Умов і правил надання банківських послуг і становить собою розмір боргових зобовязань, які щомісячно підлягають оплаті володільцем картки протягом строку дії картки. Він складається з нарахованих до сплати відсотків і частини заборгованості по кредиту і міститься у заяві і памятці клієнта, яка є невідємною частиною договору. У заяві [PERSON] про бажання оформити кредитну карти розмір мінімального обовязкового платежу не зазначено, Памятка клієнта в матеріалах справи також відсутня. Враховуючи те, що кредитним договором не встановлено обов'язку позичальника щомісячно вносити платіж з повернення суми кредиту у конкретно визначеному розмірі та не передбачено самостійної відповідальності за невиконання цього обов'язку,\~ то в такому випадку позовна давність обраховується з моменту закінчення строку дії кредитної картки відповідно до п. 5.4 Умов та правил надання банківських послуг. Пунктом\~ 3.1 Правил користування платіжною карткою, які містяться в Умовах і правилах надання банківських послуг і є, відповідно, складовою кредитного договору, строк дії картки вказаний на її лицьовій стороні (місяць і рік) і вона діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Після закінчення терміну дії відповідна карта продовжується банком на новий термін (шляхом надання клієнту карти з новим терміном дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення терміну дії) не поступила письмова заява держателя про закриття карткового рахунку, а також при умовах наявності коштів на картковому рахунку для оплати послуг з виконання розрахункових операцій по картковому рахунку (в передостанній день місяця закінчення строку дії) і при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором (пункт 3.1.3). Як вбачається з довідки банку термін дії картки встановлено до 03/13, тобто вона діяла до 31 березня 2013 року. Доказів того, що відповідачу після закінчення терміну дії цієї картки видавалась інша картка, позивачем не надано. Таким чином, у межах строку кредитування до 31 березня 2013 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 1 квітня 2013 року, відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором. Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу. Позивач звернувся до суду з позовом 23 листопада 2018 року, про що свідчить відтиск штемпелю на конверті, тобто після спливу позовної давності навіть щодо останнього щомісячного платежу і щодо погашення кредиту у повному обсязі. Крім цього, суд враховує, що у відповідності із випискою по рахунку банку, що є первинним бухгалтерським документом, відповідач останній платіж на виконання умов договору здійснила 17 березня 2010 року. Згідно з розрахунком позивача борг за тілом кредиту у тому розмірі, що просить стягнути банк, виник з 3 березня 2012 року. Тобто, саме з цієї дати у позивача виникло право вимоги щодо стягнення боргу за тілом кредиту. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У відповідності з висновком [PERSON] Верховного Суду, висловленому у постанові від 28 березня 2018 року № 14-10цс18 після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Таким чином, після спливу строку кредитування, тобто після 31 березня 2013 року, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилися, оскільки з часу закінчення строку дії договору відповідальність боржника за невиконання грошового зобов'язання вже визначена положеннями статті 625 ЦК України. Позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів. Оскільки після спливу строку кредитування у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, то до вимоги позивача про стягнення таких процентів за період з 1 квітня 2013 року до 24 вересня 2018 року позовна давність не може бути застосована. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки. Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені. Крім цього, суд зазначає, що позивачем нараховано штрафні санкції в тому числі на проценти, які були нараховані банком після закінчення строку кредитування. Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, які банк не мав права нараховувати. Суд також зазначає, що у відповідності до положень ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Враховуючи наведене, а також те, що відповідачем подана заява про застосування строку позовної давності, суд вважає, що в позові належить відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed