Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: відділ опіки та піклування Великомихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування поданого позову позивач послалася на те, що 09.06.2007 року між її сином [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований у виконавчому комітеті Великомихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області. Від шлюбу в них народилися діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] [PERSON] [INFO] померла. Після смерті матері, діти, онуки позивача, перебувають повністю на її утриманні та вихованні. [PERSON] не приймає участі у вихованні дітей, грошових коштів на утримання не надає, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з синами в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не створює умов для отримання ними освіти. Зазначені фактори, на думку позивача, свідчать про ухилення батьком від виховання дітей, свідомого нехтування ним своїх обов'язків. А тому позивач, просить суд, позбавити [PERSON], батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Представник позивача просив позовні вимоги підтримати у повному обсязі. Відповідач, [PERSON] в судовому засіданні позов визнав та просив його задовольнити посилаючись на те, що після смерті його дружини, він втратив до дітей інтерес, доглядає дітей його мати [PERSON], однак він матеріально допомагає утримувати дітей, майже кожен місяць надає їй 1000 грн., не зловживає спиртними напоями, постійно працює, одружуватись не збирається. В судовому засіданні представник третьої особи просив рішення винести на розсуд суду, посилаючись на те, що будинок в якому проживає [PERSON] разом зі своїми дітьми належить його матері [PERSON], в будинку задовільні умови життя, діти одягом і взуттям, шкільним приладдям забезпечені. Школу та дитячий дошкільний заклад відвідують вчасно. Сім'я продуктами харчування забезпечена. Скарг на батька дітей з боку дирекції школи та вчителів, вихователів дитячого закладу та сусідів до сільської ради не надходили. Вважає, що [PERSON] після смерті дружини потрібен час, щоб морально прийти в себе. Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини по справі дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 09.06.2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] від 16.09.2016 р. виданої виконавчим комітетом Великомихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 7. Після укладення шлюбу [PERSON] змінила на [PERSON] (а.с. 9). Від шлюбу мають малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] (а.с. 6), [PERSON], [INFO] (а.с.7), [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Як вбачається з копії свідоцтва про смерть [NUMBER] від 23.09.2016 р. виданої Покровським РВДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області [PERSON] [INFO]. померла. (а.с. 10). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 15.01.2017 року, в будинку, в якому мешкає сім'я задовільні умови проживання. Діти харчуванням, одягом, шкільним приладдям забезпечені. Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України, ст. 5 СК України сім'я, материнство та батьківство охороняється державою. Питання взаємовідносин між батьками та дитиною також регулюються статтями 151, 153, 157- 159 Сімейного кодексу України, якими передбачено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Згідно ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є наступні підстави: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. За умовами п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В абз.2 п.16 вищезазначеної постанови Пленуму №3 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом під час судового засідання встановлено, що батько дітей [PERSON] за місцем проживання характеризується позитивно, не агресивний, не жорстокий, з дітьми веде себе добре, не зловживає спиртними напоями чи наркотиками, на дітей негативно не впливає, до адміністративної відповідальності щодо насильства в сім'ї не притягувався. Єдиною підставою для позбавлення батьківських прав [PERSON], відносно його неповнолітніх дітей є те, що він до дітей втратив інтерес та не займається їхнім вихованням, оскільки минуло лише пів року після смерті його дружини і це є великим потрясінням для нього. Однак, допитаний у судовому засіданні відповідач не заперечував проти можливості поновлення інтересу до дітей з часом. Натомість, про бажання батька приймати участь у житті та вихованні своїх дітей свідчить, на думку суду, надання останнім грошових коштів на утримання у розмірі 1000,00 грн. при можливості, тобто, має місце опосередкована участь батька у вихованні дітей. Незнання відповідачем розміру одежі дітей, прізвища класного керівника дітей, вихователя, втрати інтересу до них, не вчинення безпосередньо ним дій щодо виховання дітей - не є, на думку суду, тією беззаперечною умовою для застосування крайнього заходу впливу на батька у вигляді позбавлення батьківських прав та залишення трьох малолітніх дітей сиротами. У судовому засіданні неодноразово проголошувалось, що дійсна мета позову - отримання пільг та державної допомоги на дітей, однак така підстава не є підставою для задоволення позову в розумінні СК України. В даному випадку суд, відмовляючи у задоволенні позову, керується виключно інтересами трьох малолітніх дітей, в яких померла мати: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] За змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенції), ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, Організація Об'єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу. Відповідно до Статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється, як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтями 15, 16 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що дитина, має право на підтримання з батьками регулярних особистих стосунків і прямих контактів, навіть, якщо проживає окремо від них. При прийнятті рішення щодо захисту інтересів малолітніх дітей, суд також звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( п. 47 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Повно та всебічно проаналізувавши усі обставини справи, суд прийшов до висновку, що позовна заява про позбавлення батьківських прав задоволенню не підлягає. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed