Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~ До Суворовського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості по сплаті аліментів \~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] обґрунтувала позов тим, що вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] . Від спільного життя у сторін народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Сторони припинили відносини, донька мешкає разом зі позивачкою та перебуває на її повному утриманні. Відповідач не надавав постійної матеріальної допомоги на утримання дитини та ухилявся від її утримання та матеріального забезпечення, у зв`язку з чим позивачка вимушена звернулася до суду з позовною заявою про стягнення з нього аліментів на забезпечення нашої дитини. Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 19 квітня 2017 року, з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] стягнуто аліменти у розмірі 1 689 гривень з 04.01.2017 року до її повноліття, тобто до [INFO] . Як зазначає позивачка [PERSON] , відповідач не сплачував аліменти на її користь, однак, обіцяв що в добровільному порядку сплатить загальну суму заборгованості, але на теперішній час рішення суду не виконано. Позивачка [PERSON] звернулася до Березівського міжрайонного ВДВС з заявою по прийняття виконавчого листа до виконання. Повідомленням Березівського міжрайонного ВДВС від 30.09.2020 року, виконавчий документ повернуто мені без прийняття до виконання на підставі п.2 ч.4 ст.4 Закону України Про виконавче провадження», у зв`язку з тим, що стягнення за вказаним виконавчим документом необхідно проводити до 05.03.2019 року (повноліття дитини), тобто позивачкою [PERSON] пропущено строк пред`явлення виконавчого документу до виконання. Як зазначає позивачка [PERSON] аліменти з відповідача було стягнуто у розмірі 1689 гривень з 04.01.2017 року до повноліття доньки, а саме до [INFO] , тому загальний розмір заборгованості по виконавчому листу №523/209/17, який виданий 15.07.2020 року складає у розмірі 44 023,50 грн. Також просить стягнути з відповідача пеню за період з 05 січня 2017 р. по 01 листопада 2020 рік, що складає у розмірі 23 532,74 грн. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином, причини неявки суду не повідомила. В матеріалах справи міститься заява позивачки [PERSON] в якій позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі, а також просила розгляд справи провести за її відсутності. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, причини неявки суду не повідомив. В матеріалах справи міститься заява відповідача [PERSON] в якій просив розгляд справи провести за його відсутності з урахуванням викладених заперечень в відзиві. У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача, який був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-282 ЦПК України. В матеріалах справи міститься відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву [PERSON] в якому просить в задоволенні позову відмовити, оскільки, як вважає відповідач, позов є не обґрунтованим (а.с.22-24). Відповідач [PERSON] вказує в відзиві про те, що ніяких дій, які могли б вплинути на строки звернення позивачки з виконавчим листом до виконання, не здійснював, більш того надавав матеріальну допомогу на утримання доньки, у розмірі вищому ніж вказано в судовому рішенні. Також, відповідач не погоджується з твердженнями позивачки про те, що він ухилявся від сплати аліментів, оскільки встановлення факту ухилення відповідача від сплати аліментів відповідно до вимог чинного законодавства відноситься виключно до компетенції виконавця при здійсненні виконавчого провадження. Крім того, відповідач [PERSON] зазначає про те, що Право здійснювати розрахунок заборгованості по аліментам Законом України «Про виконавче провадження» також відноситься виключно до компетенції виконавця в рамках здійснення виконавчого провадження, власні розрахунки позивачки не можуть бути підставою для визначення та стягнення заборгованості. Вивчивши матеріали справи, суд вважає про те, що позов є недоказаним та є необґрунтований, тому не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено про те, що 19.04.2017р. рішенням Суворовського районного суду м. Одеси позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти\~ на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] \~\~\~ у розмірі\~ 1 689 гривень щомісячно, починаючи з 04.01.2017 року до досягнення дитиною повноліття (віку 18 років), тобто до [INFO] включно. Стягнуто з [PERSON] судовий збір у розмірі 640 гривень\~\~ на користь держави. В іншій частині позову відмовлено. Рішення набрало законної сили 03.05.2017р. 15.07.2020р. Суворовським районним судом м. Одеси був виданий виконавчий лист № 523/209/17 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів\~ на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] \~\~\~ у розмірі\~ 1 689 гривень щомісячно, починаючи з 04.01.2017 року до досягнення дитиною повноліття (віку 18 років), тобто до [INFO] включно (а.с.6). \~ \~ \~ \~Судом встановлено про те, що позивачка [PERSON] звернулася до Березівського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) з заявою про прийняття виконавчого листа до виконання. Державним виконавцем Березівського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) направлено на адресу позивачки [PERSON] повідомлення про повернення виконавчого документа стягувану без прийняття до виконання від 30.09.2020р. (а.с.7). Крім того, з матеріалів справи вбачається про те, що позивачка [PERSON] зверталася до Суворовського районного суду м. Одеси з заявою про подовження строку подачі заяви до виконавчої служби, однак, листом Суворовського районного суду м. Одеси від 26.10.2020р. дану заяву було повернуто та роз`яснено заявнику порядок звернення до суду з даними заявами (а.с.9). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. В обґрунтування позовних вимог про стягнення заборгованості по аліментам позивач [PERSON] посилається на те, що відповідач не виконує рішення суду по сплаті аліментів, однак, виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що доводи позивача щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по аліментам не відповідають обставинам справи та положенням закону. Згідно ч. 3 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначено ст. ст. 194-197 СК України та ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження". Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину. Статтею 195 СК України визначено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений Законом України «Про виконавче провадження» і суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Саме до цього зводяться висновки ВСУ викладені під час розгляду справи №6-850 св 17. Враховуючи викладене, сума заборгованості по аліментах в даному випадку не підлягає стягненню в судовому порядку, а має стягуватись державним виконавцем у порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду, передбачений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 7 цієї статті, суд вирішує питання заборгованості по аліментах лише у разі спору про її розмір. При відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Повторне стягнення із боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів недопустиме. Таким чином, для стягнення заборгованості за аліментами, які стягуються на підставі судового рішення, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів. Оскільки стягнення заборгованості по аліментах, як самостійний предмет позову при наявності виконавчого листа про стягнення аліментів, не передбачений нормами матеріального права, а порядок стягнення аліментів та заборгованості за ними проводиться в порядку ст.ст. 194-195 СК України та ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». Суд не приймає до уваги надані позивачкою [PERSON] розрахунки стосовно заборгованості відповідача [PERSON] по сплаті аліментів та розрахунок пені у разі прострочення платежів, оскільки дані розрахунки були проведені самою позивачкою, а не державним виконавцем в рамках виконавчого провадження відкритого за виконавчим листом. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] не надала до суду письмові докази в підтвердження викладених обставин. Також, суд вважає, що позивачка не довела суду ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, тому враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості по сплаті аліментів задоволенню не підлягають. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: dismissed