Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

В липні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної Казначейської служби України про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними рішеннями та діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду, просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, ідентифікаційний код ЄДРПОУ 37567646, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, в рахунок відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди на користь [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] - 50 000 грн. в рахунок відшкодування завданої позивачу моральної шкоди. В обґрунтування поданої позовної заяви зазначено, що син позивача, [PERSON] , у 2013 році був незаконно засуджений за вчинення тяжкого злочину і на протязі 2013 -2016 роках знаходився під слідством і судом. Вважає, що незаконними рішеннями та діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду [PERSON] була завдана моральна шкода, яка повинна бути відшкодована за рахунок держави, виходячи з наступного. У грудні 2012 року відносно позивача проводилися оперативно-розшукові заходи під умовною назвою «Павутина», а 13 грудня 2012 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про скоєння невстановленою особою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 301 КК України (розповсюдження відеопродукції порнографічного характеру, в тому числі з ознаками дитячої порнографії). За даним фактом слідчим управлінням УМВС України в Кіровоградській області було розпочате досудове розслідування по кримінальному провадженню № 12012120050000091. На підставі ухвали від 28 грудня 2012 року слідчого судді Ленінського районного суду міста Кіровограда 08 січня 2013 року за місцем проживання родини [PERSON] проведений обшук, в процесі якого був вилучений належний його сину [PERSON] ноутбук «ASUS Х54С». В цей же день, 08 січня 2013 року, старшим слідчим в ОВС ВР ЗКЗ УМВС України в Кіровоградській області капітаном міліції Горобцем М.В. сина позивача повідомлено про підозру у розповсюдженні відеопродукції порнографічного характеру, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 301 КК України. Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду міста Кіровограда від 16 січня 2013 року до підозрюваного застосований запобіжний захід - особисте зобов`язання із покладенням певних обов`язків. 26 лютого 2013 року слідчий Горобець М.В. повідомив [PERSON] про зміну раніше повідомленої підозри з ч. 2 ст. 301 КК України на ч. 4 ст. 301 КК України - розповсюдження відеопродукції порнографічного характеру вчиненої щодо товарів, зображень або інших предметів порнографічного характеру, що містять дитячу порнографію (тяжкий злочин). Вироком Кіровського районного суду міста Кіровограда від 29 липня 2013 року залишеним без змін в частині призначення покарання ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 20 листопада 2013 року, син позивача визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 301 КК України, і йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими функціями та з конфіскацією засобу розповсюдження порнографічної продукції - ноутбуку; на підставі ст. 75 КК України він звільнений від відбування покарання із встановленням іспитового строку тривалістю у 2 роки; стягнуто з нього на користь держави судові витрати у сумі 1061 грн. 71 коп. Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 червня 2014 року судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасовані; призначений новий розгляд справи в суді першої інстанції. Під час нового розгляду справи прокурор відділу прокуратури Кіровоградської області Гаврилюк Р.В. надав суду і обвинуваченому обвинувальний акт про зміну обвинувачення у кримінальному провадженні стосовно нього, в якому зазначив про зміну обвинувачення з кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 301 КК України, на кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2, 3, 4, 5 ст. 301 КК України (особливо тяжкий злочин). При цьому поза увагою сторони обвинувачення залишився той факт, що частинами 4 і 5 стаття 301 доповнена Законом №1819-VI від 20 січня 2010 року, який набрав чинності 09 лютого 2010 року, в той час як в самому обвинувальному акті зазначено про скоєння кримінальних правопорушень до цієї дати. Тобто, при притягненні [PERSON] до кримінальної відповідальності стороною обвинувачення застосована зворотна дія кримінального закону, який обтяжує відповідальність особи, в часі. Вироком Кіровського районного суду міста Кіровограда від 22 травня 2015 року по справі №404/5184/13-к, 1-кп/404/9/15, залишеним без змін ухвалою колегії суддів у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 08 грудня 2015 року, син позивача у пред`явленому обвинуваченні за ч.ч. 2-5 ст. 301 КК України визнаний невинуватим та виправданий у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаних кримінальних правопорушень. Вважає, що за рахунок коштів державного бюджету йому повинна бути відшкодована моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 50 000 грн. Моральна шкода, яку завдали позивачу незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду, полягає в тому, що без достатніх для того правових підстав слідчий за погодженням із прокурором повідомив його сина про підозру в скоєнні тяжкого злочину, без достатніх для того правових підстав ц його оселі був проведений обшук, свідками якого стали сусіди, що принизило його гідність, а також порушило його право на недоторканість житла, гарантовану ст. 30 Конституції України, без достатніх для того правових підстав до [PERSON] був застосований запобіжний захід, його син незаконно був засуджений за вчинення тяжкого злочину, тим більше - за злочин, що полягає у розповсюдженні відеопродукції порнографічного характеру, вчинені щодо творів, зображень або інших предметів порнографічного характеру, які містять дитячу порнографію, при новому розгляді справи [PERSON] був звинувачений у скоєнні особливо тяжкого злочину, на протязі більше трьох років його син знаходився під слідством і судом. Зазначено, що все вище зазначене на протязі тривалого часу спричинило йому душевні страждання, так як його невинуватий син притягався до кримінальної відповідальності за не скоєні ним кримінальні правопорушення, були принижені його честь та гідність, і з приводу цього він постійно переживав. Позивач вважає, що має право звернутись до суду з цим позовом в порядку цивільного судочинства, оскільки ухвалою колегії суддів Кіровського районного суду міста Кіровограда від 07 лютого 2017 року у задоволенні заяви [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду, відмовлено; ухвалою колегії суддів апеляційного суду Кіровоградської області від 15 березня 2017 року ухвала суду першої інстанції скасована, заява позивача залишена без розгляду. При цьому, апеляційної інстанції зазначив, що заява особи про відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду, повинна розглядатися в порядку цивільного судочинства, тобто цивільним судом, а не кримінальним; ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 квітня 2017 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на ухвалу суду апеляційної інстанції від 15 березня 2017 року з мотивів того, що заява позивача повинна розглядатися в порядку цивільного судочинства; ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Верхового Суду України від 08 червня 2017 року відмовлено у допуску справи до провадження Верховного Суду України. Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 17 вересня 2018 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання /а.с.43-44/. Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 05 грудня 2018 року допущено представництво інтересів держави в особі Державної Казначейської служби України залучивши до участі у справі прокурора Кіровоградської місцевої прокуратури /а.с.63-64/. Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 16 січня 2019 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні /а.с.92-93/. 25 жовтня 2018 року від Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву, відповідно якого просила відмовити у задоволенні позову. Вказано, що право на відшкодування моральної шкоди у разі наявності випадків зазначених у частині першій статті 1176 ЦК України та пунктах 1,1-1 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» виникає лише у особи, щодо якої були застосовані заходи, пов`язані з його кримінальним переслідуванням, та відносно якої були застосовані окремі обмежувальні заходи. Позивачем не надано жодного рішення, передбаченого пунктом 1-1 Закону, який би встановлював факт незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного повернення в ході кримінального провадження обшуку, та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян. У виправдувальному вироку суду такі факти не встановлювались, що повністю виключає підстави відшкодування шкоди за повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, проведення в ході кримінального проведення обшуку, та інших процесуальних дій. Також, зазначено про відсутність належних доказів причинно-наслідкового зв`язку між зазначеними позивачем моральними стражданнями та діями працівників правоохоронних органів. За відсутності інших доказів, крім наведених у позовній заяві, можна зробити висновок про недоведеність позивачем факту настання негативних наслідків, зазначених ним у позовній заяві. Державна казначейська служба не є органом досудового слідства і суду з приводу дій та рішень якого звернувся позивач, та не вчиняла щодо позивача протиправних дій або бездіяльності, а тому покладання на неї судових витрат на професійну правничу допомогу суперечитиме закону /а.с.52-54/. 13 листопада 2018 року від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно якої вказано, що позивач вважає його безпідставним і не обґрунтованим. Вказано, що Державна казначейська служба України вводить суд в оману, перекручуючи саму суть позовних вимог, зазначивши, що позивач намагається стягнути моральну шкоду, яка полягає в незаконному притягненні сина до кримінальної відповідальності і право на яку має лише останній. Проте, вказане не відповідає дійсності. Безпідставними є посилання відповідача на те, що він не є зобов`язаним відшкодовувати таку шкоду, оскільки не являється органом досудового слідства і суду. Безпідставним є посилання відповідача на відсутність судових рішень, якими були б визнані факти незаконності повідомлення про підозру, незаконного обшуку, незаконного обрання запобіжного заходу, тощо. В даному випадку достатньо одного єдиного вироку суду, що набрав законної сили, яким встановлений факт невинуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення та її виправдання, оскільки неможливо визнавати протиправними всі оперативно-розшукові, слідчі дії, проведені під час досудового розслідування, а також рішення слідчого судді, винесені за клопотаннями сторони обвинувачення /а.с.57-58/. 14 січня 2019 року Кіровоградською місцевою прокуратурою подано відзив на позовну заяву, відповідно якого вказано, що прокуратура заперечує проти заявлених позовних вимог. Вказано, що позивач взагалі не перебував під слідством чи судом, між тим позивачем заявлено про відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. Позивачем не надано жодних доказів порушення життєвих зв`язків, не надано достатніх доводів та підстав, з яких він виходив, визначаючи заявлений до відшкодування розмір шкоди, та не довів причинний зв`язок між діями працівників діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури та суду та погіршенням саме його морального становища. Вважає, що позивач не має правових підстав для звернення до суду з даною позовною заявою /а.с.74-77/. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Прокурор в судовому засіданні заперечила проти задоволення заявлених вимог на тій підставі, що вони є необґрунтованими. У задоволенні позову просила відмовити у повному обсязі. Представник Державної Казначейської служби України в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення представника позивача, прокурора, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов [PERSON] до Державної Казначейської служби України в інтересах якої діє прокурор Кіровоградської місцевої прокуратури про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними рішеннями та діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Стаття 21 Конституції України визначає, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (стаття 68 Конституції України). Стаття 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Закон пов`язує виникнення права на компенсацію моральної шкоди з випадками порушення прав особи. Стаття 23 ЦК України встановлює, яку форму може набувати моральна шкода, та в яких випадках вона може бути заподіяна особі. Перелік не має вичерпного характеру. Оскільки моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди, ЦК не встановлює ні мінімального, ні максимального розміру відшкодування моральної шкоди. Безумовно, моральну шкоду неможливо компенсувати в повному обсязі, оскільки немає і не може бути точних критеріїв майнового вираження щиросердечного болю, честі, гідності особи, тому будь-який її розмір буде мати суто умовне вираження. Критерії оцінки, якими можна керуватися при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, різноманітні. Головне - щоб за їх допомоги можна було вимірити глибину і тривалість страждань (для людей). Оскільки відшкодування моральної шкоди є компенсацією за втрати немайнового характеру, вона відшкодовується одноразово. Судова практика при цьому виходить із положення, що "відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору" (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"). Стаття 1176 ЦК України визначає, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначає підстави та порядок відшкодування шкоди. Згідно з положеннями статті 1 зазначеного Закону, підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема у випадку закриття кримінального провадження у випадку не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, моральна шкода. Відповідно до положень ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення; належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України); Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України); Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 80 ЦПК України); Згідно з вимогами ч.ч. 1, 5, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Таким чином, з огляду на положення ст.ст. 76, 77, 79, 80, 81 ЦПК України, саме обставини, якими обґрунтовуються заявлені у справі вимоги чи заперечення та з приводу яких у сторін виникає спір, підлягають з`ясуванню (доведенню) в процесі розгляду справи по суті, та мають бути встановлені під час ухвалення судового рішення на підставі оцінки наявних у справі доказів. При цьому, обов`язок доведення вказаних вище обставин покладається саме на сторони справи - позивача та відповідача; щодо суду, то він позбавлений процесуального права збирати докази, які стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду міста Кіровограда Черненко І.В. від 28 грудня 2012 року надано дозвіл на проведення обшуку квартири [ADDRESS] , за місцем проживання [PERSON] , [INFO] , яка належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в межах пошуку речових доказів по даній кримінальній справ. Зі змісту вищевказаної ухвали Ленінського районного суду міста Кіровограда вбачається, що старший слідчий в ОВС ВР ЗКЗ СУ УМВС в Кіровоградській області Горобець М.В. за згодою прокурора звернувся до суду з клопотанням про проведення обшуку квартири. В обґрунтування клопотання було зазначено, що 13 грудня 2012 року розпочато досудове розслідування у провадженні за № 12012120050000091, за фактом розповсюдження відеопродукції порнографічного характеру. Розслідуванням встановлено, що в період часу з 12 грудня 2009 року по 13 грудня 2012 року невстановлена особа зареєстрована користувачем веб - ресурсу всесвітньої інформаційної мережі Інтернет «[INFO]» за електронною адресою «[INFO] , з обліковим записом « [PERSON]», та використовуючи можливості даного веб - ресурсу маючи умисел на розповсюдження відеопродукції порнографічного характеру порушуючи суспільну мораль, тобто систему етичних норм, правил поведінки, що склалися у суспільстві на основі традиційних духовних і культурних цінностей, в розділі-відеозаписи загального доступу розмістив 127 відеофайлів порнографічного характеру, в тому числі такі, які мають ознаки дитячої порнографії, тим самим надав змогу переглядати вказану порнографічну продукцію широкому колу користувачів мережі Інтернет, які мали вільний доступ до вказаних відеофайлів та переглядали їх. З метою документування факту незаконної діяльності користувача веб - ресурсу всесвітньої інформаційної мережі Інтернет «[INFO]» за електронною адресою «[INFO], з обліковим записом « [PERSON]», щодо розповсюдження ним продукції порнографічного характеру в інформаційній мережі загального доступу Інтернет, за участю фахівця в галузі комп`ютерної техніки та фахівців в галузі культури та мистецтв, 13 грудня 2012 року проведено огляд електронної сторінки, на якій в розділі «Видеозаписи» були розміщені відеоматеріали, серед яких візуальним переглядом встановлено, що 127 відеофайлів містять ознаки порнографії, а саме відверті сцени сексуального характеру. В ході даного огляду, за допомогою відповідних програм, ці матеріали були скопійовані на диски для лазерних систем зчитування. В результаті проведення оперативних заходів спрямованих на розкриття даного злочину, а саме встановлення особи, що причетна до розповсюдження матеріалів порнографічного характеру встановлено, що невідомою особою являється [PERSON] , [INFO] , який фактично проживає за адресою: [ADDRESS] /а.с.6/. Відповідно до протоколу обшуку від 08 січня 2013 року, 08 січня 2013 року було проведено обшук в квартирі [ADDRESS] , де проживає [PERSON] , у ході якого вилучено ноутбук «ASUS» для проведення експертизи /а.с.8-9/. 10 січня 2013 року було складено рапорт про проведення обшуку /а.с.7/. Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду міста Кіровограда Льон С.М. від 16 січня 2013 року застосовано запобіжний захід - особисте зобов`язання відносно підозрюваного [PERSON] , [INFO] . Покладено на підозрюваного [PERSON] наступні обов`язки: прибувати до слідчого за викликами у визначений час для проведення слідчих дій, не відлучатися за межі міста Кіровограда без дозволу слідчого, прокурора або суду, повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання /а.с.10/. Вироком Кіровського районного суду міста Кіровограда від 19 липня 2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 301 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, з позбавленням права обіймати посади пов`язані з організаційно - розпорядчими функціями та з конфіскацією засобу розповсюдження порнографічної відеопродукції - ноутбук марки Asus X54C. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] від відбування призначеного покарання звільнено з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 роки. Відповідно до ст. 76 КК України покладено на [PERSON] наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання. Речовий доказ ноутбук марки Asus X54C конфісковано в дохід Держави /а.с.11-12/. Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 20 листопада 2013 року вирок Кіровського районного суду міста Кіровограда від 29 липня 2013 року щодо [PERSON] змінено. У порядку ч. 2 статті 404 КПК України виключено з резолютивної частини вироку додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади пов`язані з організаційно-розпорядчими функціями. [PERSON] вважати засудженим за ч. 4 ст. 301 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією засобу розповсюдження порнографічної продукції - ноутбука марки Asus X54C. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] від відбування призначеного покарання звільнено з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 роки. Відповідно до ст. 76 КК України покладено на [PERSON] наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання. У решті вирок Кіровського районного суду міста Кіровограда від 29 липня 2013 року залишено без змін /а.с.13-14/. Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 червня 2014 року вирок Кіровського районного суду міста Кіровограда від 29 липня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 20 листопада 2013 року щодо [PERSON] скасовано і призначено новий розгляд справи в суді першої інстанції /а.с.15-16/. 10 грудня 2014 року прокурором відділу прокуратури Кіровоградської області складено обвинувальний акт про зміну обвинувачення у кримінальному правопорушенні стосовно підозрюваного [PERSON] , внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12012120050000091 від 13 грудня 2012 року /а.с.17-19/. Вироком Кіровського районного суду міста Кіровограда від 22 травня 2015 року [PERSON] у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 301, ч.3 ст. 301, ч.4 ст. 301, ч.5 ст. 301 КК України визнано невинуватим та виправдано, у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаних кримінальних правопорушень /а.с.20-21/. Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 08 грудня 2015 року вирок Кіровського районного суду міста Кіровограда від 22 травня 2015 року щодо [PERSON] залишено без змін /а.с.22-23/. Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 07 лютого 2017 року в задоволенні заяви [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду в розмірі 50 000 грн. відмовлено /а.с.24-25/. Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 15 березня 2017 року ухвалу Кіровського районного суду міста Кіровограда від 07 лютого 2017 року скасовано. Заяву [PERSON] залишено без розгляду /а.с.26-27/. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника [PERSON] - адвоката Семенова Є.О. на ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 15 березня 2017 року /а.с.28/. Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України відмовлено адвокату Семенову Є.О. у допуску справи до провадження за його заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 квітня 2017 року щодо [PERSON] /а.с.29-30/. Як зазначає позивач в позовній заяві, моральна шкода, яку завдали позивачу незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду, полягає в тому, що без достатніх для того правових підстав слідчий за погодженням із прокурором повідомив його сина про підозру в скоєнні тяжкого злочину, без достатніх для того правових підстав в його оселі був проведений обшук, свідками якого стали сусіди, що принизило його гідність, а також порушило його право на недоторканість житла, гарантовану ст. 30 Конституції України, без достатніх для того правових підстав до [PERSON] був застосований запобіжний захід, його син незаконно був засуджений за вчинення тяжкого злочину, тим більше - за злочин, що полягає у розповсюдженні відеопродукції порнографічного характеру, вчинені щодо творів, зображень або інших предметів порнографічного характеру, які містять дитячу порнографію, при новому розгляді справи [PERSON] був звинувачений у скоєнні особливо тяжкого злочину, на протязі більше трьох років його син знаходився під слідством і судом. Також позивач зазначає, що все вище зазначене на протязі тривалого часу спричинило йому душевні страждання, так як його невинуватий син притягався до кримінальної відповідальності за не скоєні ним кримінальні правопорушення, були принижені його честь та гідність, і з приводу цього він постійно переживав. Посилаючись на норми статей 15, 16 ЦК України, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду», Положення «Про застосування Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду», ст.ст. 4, 174-177, 187 ЦПК України позивач просив задовольнити позов. Відповідно до вимог статті 16 Цивільного кодексу України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Позивач за даним позовом не вказав, які існують підстави для застосування до нього Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду», доказів отримання будь - якої моральної шкоди позивач не представив, суму позову всупереч вимогам ЦК України не обґрунтував. Частина 3 ст. 12 ЦПК України вказує, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду» визначено, яка саме завдана шкода та кому підлягає відшкодуванню в порядку, визначеному цим Законом за рахунок держави, вимоги позивача під дію цього Закону не підпадають, оскільки не позивач був засуджений за вчинення злочину, а його син. Разом з тим, суд враховує п. 10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, ст. 9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність». Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державною (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. При розгляді справи представник позивача вказав, що Державна Казначейська служба України є належним відповідачем по справі, при цьому зазначив про недоцільність залучення до участі у справі будь-якого органу державної влади, крім зазначеної служби. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню. Так, у відповідності до пункту 13 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання: позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду; тобто позивач був звільнений від сплати судового збору, у зв`язку з чим, у відповідності до статті 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed