Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

в обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вона є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору дарування. Відповідачем по справі є дочка позивача, [PERSON] , [INFO] , місце проживання якої зареєстроване в цій квартирі, однак, з 2006 року відповідач там не проживає, так як виїхала до Сполучених Штатів Америки, де створила сім`ю і фактично проживає. Позивач також зазначає, що зверталася до відповідача щоб добровільно вирішити питання про зняття її місця проживання з реєстрації в цій квартирі, на що та повідомила, що не заперечує, однак, не має можливості приїхати щоб вирішити це питання. Позивач має потребу відчужити дану квартиру, але з причин зареєстрованого в цьому житлі місця проживання відповідача, позивач як власник не може розпорядитись своїм майном. Тому позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право на користування зазначеною квартирою. Позивач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, 28.08.2019 року подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити та справу розглядати в її відсутності (а. с. 17). Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, 08.09.2019 року надіслала до суду письмову заяву від 09.08.2019 року, в якій зазначає, що позовні вимоги визнає та просить справу розглядати в її відсутності (а.с.15). Тому відповідно до положень ч.3 ст.200 ЦПК України наявні підстави для ухвалення судового рішення у підготовчому засіданні. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування, посвідченого 24.12.1994 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Трачук Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № Д-2190, та даних виписки з інвентаризаційних матеріалів №63801 від 28.03.2019 року, виданої ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», позивач вказана власником вищевказаної квартири (а. с. 10, 11). Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з вимогами ч.1 ст.6 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні " громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Крім того, відповідно до положень ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі досліджених доказів суд приходить до висновку, що відповідача слід визнати такою, що втратила право на користування вказаним житловим приміщенням, оскільки вона протягом тривалого часу, а саме з 2006 року, там не проживає. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі наведеного, ст.ст. 317, 321, 383, 391,405 ЦК України, ст.6 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні " та,

Outcome: approved