Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

Звертаючись до суду з позовною заявою позивач, в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що на підставі рішення [PERSON] обласної ради від 27 травня 2015 року № 652-31/VI, а також на підставі наказу комунального закладу «Криничанська центральна районна лікарня» [PERSON] обласної ради» № 118 від 15 липня 2015 року його було призначено головним лікарем комунального закладу «Криничанська центральна районна лікарня» [PERSON] обласної ради» строком на три роки з укладенням строкового трудового договору. 15 липня 2015 року [PERSON] обласною радою в особі голови [PERSON] обласної ради [PERSON], який діє на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», та ним було укладено контракт № 55-1 про призначення його на посаду головного лікаря комунального закладу «Криничанська центральна районна лікарня» [PERSON] обласної ради на строк дії цього контракту згідно з рішенням обласної ради від 27 травня 2015 року № 652-31/VI «Про трудові відносини з керівниками комунальних підприємств, закладів та установ, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області. Укладений контракт діє з 15 липня 2015 року до 15 липня 2018 року. На підставі розпорядження виконуючого обовязки голови [PERSON] обласної ради від 11 серпня 2016 року № 52-КП та наказу виконуючого обовязки головного лікаря комунального закладу «Криничанська центральна районна лікарня» [PERSON] обласної ради» від 12 серпня 2016 року за № 147К його було звільнено з посади головного лікаря комунального закладу «Криничанська центральна районна лікарня» [PERSON] обласної ради» з 11 серпня 2016 року відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП України. Зазначені рішення про його звільнення позивач вважає незаконними та такими що підлягають скасуванню, оскільки згідно з п. 1.3 Положення про порядок призначення на посаду та звільнення з посади керівників підприємств, установ та закладів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області, затвердженим рішенням [PERSON] обласної ради від 23 березня 2007 року № 123-7/У (далі - Положення), «Питання про призначення на посаду і звільнення з посади керівників підприємств, установ та закладів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області, вирішуються виключно на сесіях обласної ради відповідно до ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», з урахуванням вимог Кодексу законів про працю України, інших законодавчих та нормативно- правових актів України та цього Положення». У зв'язку з тим, що позивача було звільнено з посади головного лікаря комунального закладу «Криничанська центральна районна лікарня»[PERSON] обласної ради» не на підставі рішення [PERSON] обласної ради, а згідно розпорядження виконуючого обов'язки голови [PERSON] обласної ради, він вважав це грубим порушенням норм діючого законодавства. Окрім того, позивач вказав, що відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці, він з 11 серпня 2016 року по 31 серпня 2016 року хворів, перебував на лікарняному листку, тому звільнення його з посади головного лікаря [PERSON] закладу «Криничанська районна лікарня» [PERSON] обласної ради» з 11 серпня 2016 року, тобто в період перебування його на лікарняному листку є грубим порушення трудового законодавства. Позивач просив суд скасувати розпорядження виконуючого обовязки голови [PERSON] обласної ради від 11 серпня 2016 року № 52-КП та наказ виконуючого обов'язки головного лікаря комунального закладу «Криничанська центральна районна лікарня» [PERSON] обласної ради» від 12 серпня 2016 року № 147 К про звільнення його з посади головного лікаря комунального закладу «Криничанська центральна районна лікарня» [PERSON] обласної ради» як незаконні; поновити його на посаді головного лікаря комунального закладу «Криничанська центральна районна лікарня» [PERSON] обласної ради» та стягнути з відповідача [PERSON] заклад «Криничанська центральна районна лікарня» [PERSON] обласної ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12 серпня 2016 року по день постановлення судом рішення. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених в позові. Представник відповідача [PERSON] обласної ради проти задоволення позову заперечував та вважав його необґрунтованим посилаючись на те, що позивача було звільнено відповідно до п. 1.3 Положення про порядок призначення на посаду та звільнення з посади керівників підприємств, установ та закладів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області на підставі пропозиції [PERSON] обласної адміністрації від 09.08.2016 року про дострокове розірвання трудового контракту у звязку з виявленими порушеннями в його діяльності на займаній посаді. На підставі даної пропозиції в.о. голови ради видано розпорядження від 11 серпня 2016 року № 52-КП та позивача було законно звільнено з посади. Окрім цього позивач не повідомив про відкриття лікарняного листа, чим теж порушив умови контракту, вважав що лікарняний лист позивач відкрив лише 12.08.2016 року, тому просив в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача комунального закладу «Криничанська центральна районна лікарня» [PERSON] обласної ради» проти задоволення позову теж заперечувала, вказавши що звільнення позивача [PERSON] було законним, оскільки ним було допущено порушення фінансової дисципліни під час перебування його на посаді, окрім того він в порушення вимог законодавства уклав договір оренди частини приміщення лікарні без погодження з [PERSON] обласною радою, що є підставою для звільнення позивача, позивач був звільнений відповідно до вимог п. 1.3 Положення про порядок призначення на посаду та звільнення з посади керівників підприємств, установ та закладів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області та просила суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом досліджені всі докази надані сторонами, клопотань про витребування та дослідження інших доказів не надходило. Вислухавши учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, оцінивши кожний доказ окремо, а також докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, при цьому приймає до уваги такі обставини. У судовому засідання встановлено наступне. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі рішення [PERSON] обласної ради від 27 травня 2015 року № 652-31/VI (ар.с.5), а також на підставі наказу комунального закладу «Криничанська центральна районна лікарня» [PERSON] обласної ради» № 118 від 15 липня 2015 року (ар.с.12) був призначений головним лікарем комунального закладу «Криничанська центральна районна лікарня» [PERSON] обласної ради» строком на три роки з укладенням строкового трудового договору. 15 липня 2015 року [PERSON] обласною радою в особі голови [PERSON] обласної ради [PERSON], який діяв на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та позивачем по даній справі [PERSON] було укладено контракт № 55-1 про призначення його на посаду головного лікаря комунального закладу «Криничанська центральна районна лікарня» [PERSON] обласної ради на строк дії цього контракту згідно з рішенням обласної ради від 27 травня 2015 року № 652-31/VI «Про трудові відносини з керівниками комунальних підприємств, закладів та установ, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області, в якому вказано строк дії контракту з 15 липня 2015 року до 15 липня 2018 року (ар.с.6-9). Відповідно до Статуту комунального закладу «Криничанська центральна районна лікарня» [PERSON] обласної ради», затвердженого рішенням [PERSON] обласної ради від 15 березня 2013 року №426-18/VI та зареєстрованого17.10.2013 року, нова редакція якого затверджена рішенням [PERSON] обласної ради від 21 жовтня 2015 року №698-34/VI, - комунальний заклад «Криничанська центральна районна лікарня» [PERSON] обласної ради» є комунальним закладом, заснованим на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області та перебуває в управлінні Дніпропетровської області ради. На підставі розпорядження виконуючого обовязки голови [PERSON] обласної ради від 11 серпня 2016 року № 52-КП (ар.с.10) та наказу виконуючого обовязки головного лікаря комунального закладу «Криничанська центральна районна лікарня» [PERSON] обласної ради» від 12 серпня 2016 року за № 147-К (ар.с.11) позивача [PERSON] було звільнено з посади головного лікаря комунального закладу «Криничанська центральна районна лікарня» [PERSON] обласної ради» з 11 серпня 2016 року відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП України. Підставою для прийняття розпорядження про звільнення позивача заступником голови обласної ради стала пропозиція [PERSON] обласної адміністрації від 09.08.2016 року про дострокове розірвання трудового контракту у звязку з виявленими порушеннями в його діяльності на займаній посаді (ар.с.47-49). Суд вважає, що зазначені рішення про звільнення позивача [PERSON] є незаконними та такими що підлягають скасуванню виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, позивач був звільнений на підставі п. 1.3 Положення про порядок призначення на посаду та звільнення з посади керівників підприємств, установ та закладів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області, затвердженим рішенням [PERSON] обласної ради від 23 березня 2007 року № 123-7/У. В зазначеному пункті вказано: «Питання про призначення на посаду і звільнення з посади керівників підприємств, установ та закладів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області, вирішуються виключно на сесіях обласної ради відповідно до ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», з урахуванням вимог Кодексу законів про працю України, інших законодавчих та нормативно-правових актів України та цього Положення». В цьому ж пункті передбачено, що з метою забезпечення постійного управління підприємствами, установами та закладами, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області, голова обласної ради у міжсесійний період на підставі заяви керівника підприємства, установи, закладу про звільнення вирішує це питання шляхом видання відповідного розпорядження. Однак, посилання представників відповідачів на даний абзац п. 1.3 Положення суд вважає необґрунтованими, оскільки як вбачається зі змісту даного пункту голова обласної ради має право звільнити керівника підприємства, установи або закладу відповідно до цього пункту виключно лише на підставі його особистої заяви, а позивач [PERSON] такої заяви не подавав, що не заперечується сторонами. Більш того, розділом 5 Положення про порядок призначення на посаду та звільнення з посади керівників підприємств, установ та закладів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області, затвердженим рішенням [PERSON] обласної ради від 23 березня 2007 року № 123-7/У передбачено порядок звільнення та усунення від виконання обовязків керівника підприємства, установи або закладу, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області. Відповідно до п. 5.2 зазначеного Положення, рішення про припинення трудових відносин з керівником підприємства приймається обласною радою на підставі пропозицій, які надаються постійними комісіями обласної ради, відділом комунального господарства та комунальної власності виконавчого апарату обласної ради, а щодо підприємств, установ та закладів культури, освіти, науки та охорони здоровя, спорту, сімї та молоді відділом з питань соціальної-культурної сфери виконавчого апарату обласної ради, з урахуванням подань галузевих управлінь облдержадміністрації, крім випадків, передбачених пунктом 1.3 цього Положення. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що рішення про звільнення позивача [PERSON] повинно було розглядатись на сесії обласної ради відповідно до пунктів 1.3 та 5.2 зазначеного Положення, а не особисто посадовою особою обласної ради. Як вбачається з наданих суду доказів, пропозицій постійно діючих комісій або відділу з питань соціальної-культурної сфери виконавчого апарату обласної ради на розгляд сесії не надходило, це питання не розглядалось. Таким чином, суд вважає, що право позивача на справедливий розгляд відносно нього пропозиції [PERSON] обласної адміністрації відповідно до зазначеного вище порядку порушено, оскільки він був позбавлений можливості надавати свої пояснення та заперечення, доводи щодо виявлених порушень у його діяльності на посаді головного лікаря комунального закладу «Криничанська центральна районна лікарня» [PERSON] обласної ради», але у звязку з порушенням порядку звільнення він був фактично позбавлений права себе захистити. Відповідно до\~ст.19 [PERSON] України\~органи влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені [PERSON]\~та законами України. Вичерпний перелік повноважень Голови районної, обласної, районної у місті ради визначений\~Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні"\~і до нього не входить повноваження щодо одноособового звільнення керівників комунальних підприємств. Відповідно до п.6 ч.1\~ ст. 92 [PERSON] України \~виключно законами України визначаються: основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки. Статтею 16 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» визначено, що призначення на посаду та звільнення з посади керівника закладу охорони здоров'я здійснюються відповідно до законодавства. Керівники державних, комунальних закладів охорони здоровя призначаються на посаду шляхом укладення з ними контракту строком від трьох до пяти років.\~ Відповідно до\~\~п.20 ч.1\~ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування», питання щодо управління об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад, призначення і звільнення їх керівників вирішуються виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради. Таким чином діючим законодавством чітко встановлено, що звільнення керівника комунального закладу «Криничанська центральна районна лікарня» [PERSON] обласної ради» - це виключена компетенція обласної ради. Окрім цього, аналізуючи дане розпорядження в.о. голови [PERSON] обласної ради від 11 серпня 2016 року № 52-КП (ар.с.10), контракт укладений з позивачем, суд приходить до висновку, що розпорядження не містить конкретного формулювання суті та обставин допущеного позивачем порушення, передбаченого контрактом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про незаконність прийнятих рішень про звільнення позивача та необхідність поновлення його порушеного права шляхом скасування вказаних вище рішень та поновлення його на посаді. Разом з цим посилання позивача на те, що його протиправно та у порушення трудового законодавства було звільнено у період тимчасової непрацездатності, на думку суду, є безпідставними. Розірвання трудового договору у випадку позивача проводилось не з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, а на підставі п.8\~ст.36 КЗпПУ). Зміст поняття розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу розкрито законодавцем у п. 4 ст. 36 КЗпП України, до якого віднесено лише звільнення з підстав, передбачених ст. ст. 40, 41 КЗпП України. Це виключає охоплення змістом терміну розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу будь-якого іншого звільнення, підстава якого не зазначена в ст. ст. 40, 41 КЗпП України або яке законодавець спеціально не визначив як розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Виходячи з нормативного тлумачення пп. 4, 8 ст. 36, ч. 3 ст. 40, ч. 3 ст. 41, ст. ст. 40, 41 КЗпП України на припинення трудового договору з працівником з підстав, передбачених контрактом п. 8 ст. 36 КЗпП України, а не у звязку зі звільненням працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, ч. 3 ст. 40 КЗпП України не поширюється. Згідно з ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог\~Закону України\~"Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Частиною 2 зазначеної норми встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що з відповідача комунального закладу «Криничанська центральна районна лікарня» [PERSON] обласної ради» на користь позивача повинно бути стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу по час розгляду справи судом з моменту звільнення. Згідно абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8.02.1995 року №100 (надалі по тексту Порядок), у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин) (абз.1 п.8 Порядку). Розраховуючи середній заробіток за час вимушеного прогулу суд виходив з наступного. Відповідно до довідки [PERSON] закладу «Криничанська центральна районна лікарня» [PERSON] обласної ради» від 10.04.2017р. №344, заробітна плата позивача за червень 2016року склала 7010, 14грн. та за липень 2016 року 9346, 85грн. Відповідно до п.4.1. колективного договору КЗ «Криничанська центральна районна лікарня» [PERSON] обласної ради» зазначено, що спільним рішенням та за погодженням з радою місцевого самоврядування встановлено для працівників установи пятиденний робочий тиждень тривалістю 40 годин з двома загальними вихідними днями у суботу та неділю. Це також відображено в пункті 3 Правил внутрішнього трудового розпорядку [PERSON] закладу «Криничанська центральна районна лікарня» [PERSON] обласної ради». Дані обставини також у судовому засіданні підтверджував представник відповідача [PERSON] закладу «Криничанська центральна районна лікарня» [PERSON] обласної ради». Враховуючи вищезазначене, кількість робочих днів у позивача у червні 2016р. становила 15 днів (з урахуванням перебуванням позивача на лікарняному у період з 06.06.2016р. по 11.06.2016р.; а також, що 20.06.2016р. був вихідним днем та 28.06.2016р. [PERSON] України), а кількість робочих днів у липні 2016р. 21. Таким чином середньоденна заробітна плата позивача становить (7010, 14грн. + 9346, 85грн.) : 36 = 454, 36грн. Чило робочих дній за час вимушеного прогулу (з 12 серпня 2016 року по 11 квітня 2017року) складає 168 днів. Так, відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від № 10846/0/14-15/13 від 20.07.2015р. «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» кількість робочих днів у серпні 2016 року (рахуючи з 12.08.2016р.) складає 13 днів, у вересні 2016 року - 22 дня, у жовтні 2016 року - 20 днів, у листопаді 2016 року - 22 дня, у грудні 2016 року - 22 дня. Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від №11535/0/14-16/13 від 05.08.2016р. «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік» кількість робочих днів у січні 2017р. складає 20 днів, у лютому 2017р. - 20, у березні 2017р. 22, у квітні 2017р. (з 01.04.2017 по 11.04.2017) 7. Таким чином розрахунок середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу складає 454, 36грн. х 168 (кількість робочих днів з 12.08.2016р. по 11.04.2017р.) та дорівнює 76332, 48коп. В пункті 6 (абзац 5)\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~розяснено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved