Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника позивача [PERSON] , звернувся в суд з позовною заявою, яку в подальшому змінив, просив суд стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики від 24.07.2018 року у розмірі 4135,55 доларів США основного боргу, 12,24 доларів США трьох процентів річних, а всього 4147,79 доларів США та три проценти річних від основного боргу до моменту повної сплати суми цього боргу. Судові витрати покласти на відповідача та стягнути витрати за надання правничої допомоги в сумі 20 096 грн. 37 коп. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що між [PERSON] та відповідачем було укладено договір позики, за яким відповідач [PERSON] отримав від нього грошові кошти в сумі 23315,80 доларів США строком на 1 рік, проте позика була повернута лише частково. Станом на день подачі позову до суду 24.02.2021 року залишок заборгованості за позикою складає 4597,84 доларів США, а тому позивач змушений звернутись в суд та просить задовольнити свої вимоги. В судове засідання позивач та його представник направили письмову заяву, в якій змінені позовні вимоги підтримали, просили позов задоволити в повному обсязі та стягути з відповідача на користь позивача витрати за надання правничої допомоги в сумі 20096 грн. 37 коп. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, однак на адресу суду направив письмову заяву про розгляд справи у його відсутності. Змінені позовні вимоги в частині основного боргу визнав. Щодо вимог про стягнення судових витрат визнав в частині повернення судового збору в сумі 1339 грн. 76 коп., а витрати за надання правничої допомоги визнав в сумі 10 000 грн. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, за яким відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 23315,80 доларів США строком на 1 рік. Позика була повернута лише частково. Станом на день подачі позову до суду 24.02.2021 року залишок заборгованості за позикою складає 4597,84 доларів США. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається з приписів ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі і на підтвердження його укладення та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк, та в порядку, що встановлені договором. На підтвердження укладення договору позики позивач надав суду письмову розписку про надання відповідачу грошей в позику із зазначенням дати повернення грошей. Відповідач в цій частині позов визнав. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання позову відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, беручи до уваги наведені обставини, суд приймає визнання позовних вимог в цій частині оскільки таке визнання не суперечить закону і не порушує права інших осіб, а відповідач дійсно прострочив виконання грошового зобов`язання. Виходячи з цього з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти в сумі 4147,79 доларів США. в тому числі 4135,55 дол. США основного боргу та 12,24 дол США трьох процентів річних. При цьому стягуючи вказану суму трьох процентів річних суд виходить із наведеного позивачем розрахунку та положень ч.2 ст.625 ЦК України, згідно яких боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим суд вважає, що з відповідача не слід стягувати три проценти річних до моменту виконання рішення суду, виходячи з такого. Зазначаючи про вимоги позову в цій частині, позивач обмежився тільки посиланням на положення ч.ч.10, 11 ст.265 ЦПК України. При цьому в позові відсутні обгрунтування таких вимог, що унеможливлює дачу судом оцінки мотивації позову і доказів необхідних для вирішення питання щодо стягнення зазначених відсотків до моменту виконання рішення суду. Згідно ч. 10 ст.265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Таким чином ухвалення такого рішення є правом суду, а не обов`язком, а тому враховуючи, що судове рішення, зокрема в частині стягнення грошових коштів, має бути чітким, однозначним і зрозумілим для його виконання і таким, що виключає його різне тлумачення, і виходячи з того, що позивач не обґрунтував доцільності застосування цієї норми і не виклав конкретно свої вимоги, а також враховуючи умови договору між сторонами та вимоги матеріального права, що регулює кредитні правовідносини, то суд не вбачає підстав ухвалення позитивного рішення за даною вимогою. Позивач ставить питання про стягнення з відповідача понесених судових витрат, в сумі 1339 (одна тисяча триста тридцять дев`ять) грн. 76 коп. сплаченого судового збору за подання позовної заяви. За правилами ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з цього сплачена позивачем сума судового збору підлягає стягненню із відповідача з якого стягується сума заборгованості. При цьому, на думку суду не має значення те що позивач частково зменшив суму заборгованості, оскільки таке зменшення мало місце внаслідок часткової оплати заборгованості відповідачем після подачі позову до суду. Згідно ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, які за правилами ст.137 ЦПК України несуть сторони, а розмір таких витрат визначається на підставі договорів про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу надання послуг і виконання робіт та їх вартості. Розмір витрат на оплату послуг адвоката згідно ч.4 ст.137 ЦПК України має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Судом встановлено, що між позивачем та адвокатським об`єднанням "Ментос" 26.01.2021 року було укладено договір про надання правничої допомоги. Із додатку до вказаного договору вбачається, що об`єднання надає [PERSON] правничу допомогу у виді представлення його інтересів в суді та інші види адвокатської діяльності які підлягають додатковму узгодженню [PERSON] з об`єднанням. Розмір гонорару складає 15 % від ціни позову за представництво в суді першої інстанції, що виходячи із зазначеної в позові ціни складає 20096 грн. 37 коп, які були сплочені [PERSON] адвокатському об`єднанню 19.02.2021 року, згідно виписки по відповідному рахунку АТ "Райффайзен банк Аваль" . Вирішуючи питання співмірності розміру витрат позивача на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, суд вважає що ініційована позивачем справа не є складна, оскільки стосується виконання укладеного договору і наявності боргу по цьому договору, що не заперечувалося відповідачем, а тому виконані адвокатом роботи були незначні, а деякі і не потрібні, як наприклад зазначена в звіті підготовка претензії щодо погашення заборгованості. Розмір витрат в сумі 20096,37 грн. не є співмірним і з часом витраченим адвокатом на виконання представництва позивача в суді, про яке іде мова в договорі і додатку до нього та з обсягом наданих послуг. На думку суду розмір витрат на правничу допомогу не є співмірним і з публічним інтересом до справи та впливом вирішення справи на репутацію позивача, оскільки доказів наявності вказаних фактів суду не надано. Згідно ч.5 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Зважаючи на вказане, суд вважає що заперечення відповідача щодо частини розміру витрат на правничу допомогу є правильними і заявлений розмір підлягає зменшенню і з відповідача має бути стягнуто 10 000 грн. витрат за надання правничої допомоги. На підставі викладеного ст. ст. 545, 625, 1046, 1047, 1050 ЦК України,

Outcome: partial