Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, її вихованні, та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, посилаючись на те, що згідно рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 19.04.2017 року шлюб між сторонами було розірвано. При цьому донька залишилася проживати разом з матір'ю. Зазначає, що як до так і після розлучення, матеріально допомагає дитині, зарекомендував себе в побуті як спокійна, врівноважена людина, без шкідливих звичок. Вказує, що він забезпечений житлом, зареєстрований у м.Чернівці, розуміє свій батьківський обовязок приймати участь у вихованні дитини, а як людина, яка має почуття, має дуже велике бажання виховувати свою дитину, спілкуватися з нею. Однак, Відповідачка [PERSON] перешкоджає побаченням [PERSON] з донькою і не дозволяє спілкуватися з нею. На основі зазначеного, просить суд, зобовязати [PERSON], усунути йому перешкоди у його спілкуванні з донькою [PERSON], [INFO] та визначити способи участі у вихованні та спілкуванні з дитиною відповідно до графіку вказаного у прохальній частині позову. В судовому засіданні представник позивача, заявлені вимоги підтримав і просив задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не зявилася. 06.03.2018 року третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог, Орган опіки та піклування Хотинської районної державної адміністрації, надіслав на адресу суду листа № 22-114-02-25 яким повідомлено, що позов [PERSON] підтримують та просять суд дану справу розглядати без участі їх представника. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представника позивача, показання свідків, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спірних вимог по суті, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії І-МИ № 255371 у сторін по справі є спільна дитина [PERSON], [INFO]. Судом, належними доказами по справі, встановлено, що рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 19.04.2017 року по справі № 726/2097/16-ц шлюб між сторонами було розірвано. При цьому донька залишилася проживати разом з матір'ю. Позивач, як до так і після розлучення, матеріально допомагає дитині, про що свідчать пояснення [PERSON], [PERSON], які є сусідами [PERSON], а також пояснення його матері [PERSON] [PERSON] зарекомендував себе в побуті як спокійна, врівноважена людина. Без шкідливих звичок. Відносини з сусідами, товаришами, однокласниками доброзичливі. Ввічливий до старших, поважає та захищає менших. Вказані обставини підтверджуються характеристикою з місця проживання від 09.02.2017 року № 13/1. Позивач забезпечений житлом, зареєстрований у м.Чернівці по 4-му провулку Остапа Вільшини, буд. № 2-а, що стверджується довідкою ПП «Садгора-Сервіс» від 09.02.2017 року № 342. Його фактичне місце проживання [INFO]. Донька Позивача, [PERSON], була вихованкою дошкільного навчального закладу № 50 з 01.08.2016 р. по 18.11.2016 р. За період перебування дитини в ДНЗ не було претензій до батьків: батьківська плата за садок вносилася вчасно, порушень режиму не було. Батько приймав участь у вихованні дитини, неодноразово приводив та забирав дитину з дошкільного закладу та на прохання адміністрації ним були виконані безкоштовно ремонтні роботи в приміщенні закладу. Вказані обставини стверджуються довідкою ДНЗ № 50 від 08.02.2017 року. Стан здоровя позивача добрий і дозволяє йому належним чином виконувати свої батьківські обовязки, які передбачені СК України, та приймати активну участь у вихованні доньки. Вказані обставини стверджуються інформаційною довідкою ЧОПЛ № 64 від 09.02.2017 року, Сертифікатом про проходження профілактичного наркологічного огляду від 28.02.2017 року. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], на території України, станом на 17.02.2017 року, до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, що стверджується довідкою Департаменту інформаційних технологій станом на 17.02.2017 року № 0626820. Житлово-побутові умови проживання позивача, як за місцем реєстрації так і за місцем фактичного проживання, нормальні та в повній мірі дозволяють забезпечити процес спілкування батька з дитиною. Вказані обставини стверджуються актами обстеження житлово-побутових умов від 02.06.2017 року. Позивач має плаваючий графік роботи з двома вихідними днями на тиждень, який визначається окремо на кожний тиждень. Судом встановлено, що [PERSON] чиняться перешкоди у спілкуванні з донькою, оскільки Відповідачка [PERSON] унеможливлює фактичний доступ позивача до дитини, зокрема, штучно вчиняє сварки, залякує його і погрожує. 25.02.2017 року, коли [PERSON] зявився за адресою фактичного місця проживання дитини (с.Грозинці, вул. Котовського буд. № 120, Хотинського району, Чернівецької області), з метою спілкування з донькою, співмешканець Відповідачки на імя Микола вчинив сварку з [PERSON] в ході якої умисно наніс удар головою в обличчя. В результаті нанесеного удару [PERSON] заподіяно тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток носа, викривлення носової перегородки з порушенням носового дихання, які прирівнюються до середнього ступеня тяжкості. За даним фактом відомості про вчинення кримінального правопорушення внесено до ЄРДР. Зазначені обставини стверджуються витягом з ЄРДР № 12017260160000081 від 26.02.2017 року та консультативним заключенням рентгенолога Обласної клінічної лікарні від 27.02.2017 року. Такі ж обставини підтвердили в судовому засіданні допитані свідки [PERSON], [PERSON] Позивач [PERSON], також, був допитаний в судовому засіданні в якості свідка та підтвердив обставини наведені у позовній заяві, зокрема, існування подальшої загрози для його життя і здоровя у звязку з можливим повторення випадків нанесення йому тілесних ушкоджень співмешканцем Відповідачки [PERSON] У звязку з цим просив покласти обовязок на [PERSON] привозити доньку до його місця проживання де дитина зможе відпочивати та спілкуватися зі своїм батьком у нормальній психологічній атмосфері. Розпорядженням Хотинської РДА від 01.09.2017 року № 394-р «Про встановлення днів та годин для спілкування з малолітньою донькою» встановлено вісім днів на місяць - перша та третя субота місяця з 10 до 20 години, друга та четверта неділя місяця з 10 до 20 години, перший та третій вівторок місяця, другий та четвертий четвер місяця з 15 до 19 години, а також в день народження дитини та у дні релігійних свят (за домовленістю батьків) батькові [PERSON], жителю [INFO] для спілкування з малолітнью донькою, [PERSON], [INFO], з обовязковим вчасним поверненням дитини матері. Проте, Відповідачка не виконує вищевказане розпорядження Хотинської РДА від 01.09.2017 року № 394-р. Крім того, зміст цього розпорядження не забезпечує дотримання справедливого балансу законних прав та інтересів між батьками дитини, ефективного захисту цих прав та інтересів які стосуються [PERSON] Зокрема, розпорядженням передбачається обовязок батька і надалі їздити за дитиною по місцю її проживання з Відповідачкою в Хотин і повертати дитину матері. При цьому, Хотинська РДА не взяла до уваги тих обставин, що при відвідуванні [PERSON] своєї доньки співмешканець Відповідачки, на імя Микола, постійно влаштовує конфліктні ситуації які не сприяють нормальному психологічному та фізіологічному розвитку дитини, а навпаки травмують психіку дитини. Крім того, наслідком однієї з таких конфліктних ситуацій було заподіяння [PERSON] тілесних ушкоджень які за своїм характером відносяться до середньої тяжкості, оскільки призвели до тривалого розладу здоровя Позивача. Таким чином, існує обгрунтована, відповідними і достатніми фактами та доказами у справі, вимога про покладення на Відповідачку обовязку забезпечувати приїзд і супровід дитини до Позивача за його фактичним місцем проживання, у чітко визначені дні, з метою спілкування батька з донькою яке має відбуватися у відсутності матері дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Жодних обставин, які б давали підстави вважати, що спілкування [PERSON] із дитиною спричинить шкоду його доньці, не існує. Відповідно до ст. 153 СК України батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою. Відповідно ж до ч. 2, 3 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. А той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України від 26.04.2001 № 2402-III «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Відповідно до ст. 15 Закону України від 26.04.2001 № 2402-III дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею. Таким чином з аналізу вищевикладеного вбачається, що позивач, сумлінно та добровільно виконуючи покладені на нього обовязки по утриманню дитини, має такі ж права на участь у вихованні доньки як і матір. Проте відповідач перешкоджає побаченням [PERSON] з донькою і не дозволяє спілкуватися з нею. Тобто матір дитини порушує право дитини на нормальний духовний розвиток та розвиток особистості, оскільки нормальним розвитком є такий, в якому беруть участь обоє батьків, якщо інше не встановлено судом. Згідно ст. 55 Конституції України права свободи громадян захищаються судом. Згідно частин другої та третьої ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, способи захисту цивільних прав, які застосовуються судом, визначені в ст.5 ЦПК України, так, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. В свою чергу, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Європейський Суд з прав людини неодноразово визнавава, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, і що заходи національних органів, спрямовані на перешкоджання цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 (див. рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 р., п. 86, серія A № 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у п. 2 ст. 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві» (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п.87). Зобов'язання національних властей вжити необхідних заходів для "возз'єднаня" батьків і дітей відноситься і до тих справ, коли між батьками дитини виникають суперечки з питання спілкування і проживання дитини (див. «Хокканен проти Фінляндії» (Hokkanen v. Finland), від 23 вересня 1994 року, п. 55, Series A № 299). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] слід задовольнити частково, відмовивши у задоволенні вимоги щодо зобовязання відповідача повідомляти позивача про термін виїзду та місце перебування доньки за межами м. Чернівці шляхом письмового повідомлення не пізніше 10-ти днів, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Так, обґрунтовуючи свій позов, позивач не вказує про обставини, за яких відповідач порушує його право, як батька не повідомляючи його письмово в 10-тиденний строк про термін виїзду та місце перебування доньки за межами м. Чернівці, не зазначає про випадки, які мали місце та призвели до порушення таких прав та не доводить реальної необхідності встановлення такого зобовязання. За обставин, коли відсутні відомості, підтверджені доказами про порушення прав позивача, як батька, суд позбавлений можливості констатувати про зворотнє та накладати на відповідача зобовязання, яке не є невиправданим. Такий спосіб захисту не відповідає розумному балансу між інтересами батьків та дитини, не випливає із найкращих її інтересів, не відповідає принципу паритетності прав кожного з батьків на участь у вихованні дитини та у спілкуванні з нею і є необґрунтованим. На підставі наведеного,

Outcome: partial