Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відновлення меж земельної ділянки , повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, мотивуючи тим, що вона являється власником будинку № 34 по вул. Паркова в м.Лубни Полтавської області , який вона придбала у 1997 році . Даний будинок розташований на земельній ділянці , площею 526 кв.м. У 2009 році вона звернулась до відділу Держкомзему в м.Лубни з заявою про оформлення приватизації даної земельної ділянки . При обмірі земельної ділянки її розмір становив - 523 кв. м. З даним розміром позивачка не погоджується , вважаючи, що відповідач [PERSON] самовільно , шляхом демонтажу та перенесення паркану на відстань 27 см зменшила площу її земельної ділянки. При перенесенні паркану відповідачка заподіяла їй майнову шкоду, що виразилася в умисному пошкодженні даху гаражу, паркану, консервації, яка знаходилася у погребі. Крім того позивачка вважає, що [PERSON] завдала їй моральної шкоди, яка полягає у заподіянні страждань, погіршення стану здоров"я в зв"язку з самовільним захватом частини земельної ділянки та пошкодження належної їй майна . Позивач [PERSON] прохає : 1.Зобов'язати відповідача [PERSON] відновити межі між земельними ділянками № 34 та № 36 по вул. Паркова в м. Лубни Полтавської області, відповідно розмірів встановлених у 1958 році - 526 кв.м. 2.Стягнути з [PERSON] судові витрати. 3.Зобов'язати відповідача [PERSON] надати копії плану земельної ділянки , кадастровий план , виміри земельних ділянок спеціалістами по ділянці № 36 . 4. Зобов'язати відповідача [PERSON] повернути їй самовільно зайняту земельну ділянку у відповідності з її розмірами , встановленими у 1958 році, виконати попереднє рішення суду, спиляти дерево. 5.Стягнути з [PERSON] завдану моральну шкоду в розмірі 6000 грн. 6. Стягнути з [PERSON] вартість робіт , пов'язаних з відновленням межі , вартість будівельних матеріалів . 7. Стягнути з відповідача [PERSON] на її користь матеріальну шкоду в розмірі 3000 грн. в зв"язку з пошкодженням забору, даху гаражу, консервації. В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала, прохала їх задовольнити, мотивуючи тим, що рішення суду, яке є чинним по справі №2-35/2010 рік за яким позовні вимоги [PERSON] задоволені і її зобов"язано усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою є незаконним, а тому і примусове виконання відділом ДВС Лубенського МРУЮ цього рішення є незаконним. В ході виконання цього рішення особисто [PERSON] завдала їй матеріальних збитків, самовільно захватила частину її земельної ділянки шляхом перенесення паркану через що вона не може приватизувати свою земельну ділянку. Своїми діями відповідачка завдала їй моральної шкоди, яку прохає стягнути на свою користь. Питання відновлення межі, повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, відшкодування матеріальної та моральної шкоди вже розглядалися судом при цьому її права та інтереси не були захищені. Відповідач [PERSON] позов не визнала, вважаючи його безпідставним, оскільки заявлені позовні вимоги були предметом спору, який розглядався неодноразово судом, по якому ухвалювалися рішення, прохала суд відмовити в його задоволенні. Дослідивши обставини, докази справи , заслухавши пояснення сторін суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Встановлено, що відповідно до договору купівлі - продажу від 03.07.1997 року позивач [PERSON] являється власником домоволодіння , розташованого в м. Лубни, вул. Паркова 34 Полтавської області , розташованого на земельній ділянці площею 523 кв. м. Під час проведення приватизації вищевказаної земельної ділянки у 2009 році через виникнення земельного спору між позивачем [PERSON] та власником сусідньої садиби № 36 [PERSON], до Лубенського міськрайонного суду зверталася з позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою . Рішенням Лубенського міськрайонного суду від 15.04.2010 року [PERSON] зобов'язано усунути перешкоди [PERSON] у праві користування належною їй земельною ділянкою шляхом перенесення самовільно встановленого шиферного паркану. Рішення є чинним, набрало законної сили. (а.с.82). На підставі вищевказаного рішення суду державним виконавцем згідно виконавчого провадження №1000/7 номер за ЄДРВП 27523649 з примусово виконання виконавчого листа №2-35/2010, виданого 06.10.2010 року Апеляційним судом Полтавської області про зобов'язання [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] у праві користування належною їй земельною ділянкою, розташованою за адресою м. Лубни вул. Паркова, 36 шляхом перенесення самовільно встановленого шиферного паркану на 27 см таким чином, щоб ширина належної [PERSON] земельної ділянки відповідала документації МБТІ і становила 17,75 м. 27.06.2012 року було перенесено паркан , в результаті чого конфігурація земельної ділянки та її площа зменшилась. Рішення Лубенського міськрайонного суду від 15.04.2010 року було виконане судовим виконавцем 22.06.2012 року. (а.с.132,133). 12.03.2014 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат, понесених на ремонт межової споруди , межових знаків , стягнення моральної та матеріальної шкоди. Згідно рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13.10.2014 року в задоволенні позову [PERSON] відмовлено (справа № 539/958/14-ц). Згідно ухвали апеляційного суду Полтавської області від 12.11.2014 року апеляційна скарга позивачки [PERSON] залишена без задоволення, а рішення суду без змін.( а.с.92, 93-94). 27.11.2014 року [PERSON] звернулась до суду з заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, яку 05.12.2014 року Лубенський міськрайонний суд Полтавської області залишив без задоволення, а апеляцію позивачки на дану ухвалу апеляційний суд Полтавської області від 12.02.2015 року своєю ухвалою відхилив, залишивши ухвалу без змін. (а.с.99-101). Отже , спір між позивачкою [PERSON] та [PERSON] про відшкодування витрат, понесених на ремонт межової споруди , межових знаків , стягнення моральної та матеріальної шкоди вже розглядався в судах першої та другої інстанції, рішення вступило в законну силу , є чинним. 17.06.2014 року [PERSON] зверталась до суду з позовом до [PERSON] , управління Держземагенства у Лубенському районі Полтавської області, виконкому Лубенської міської ради про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, в зв'язку з чим рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25.12.2014 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено( справа № 539/2063/14-ц). Згідно ухвали апеляційного суду Полтавської області від 11.03.2015 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення суду від 25.12.2014 року залишено без змін. ( а.с.95-96, 97-98). Отже, спір між позивачкою [PERSON] та [PERSON] про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки розглядався судами різних інстанцій, рішення суду є чинним. Виходячи з вищенаведеного та

Outcome: dismissed