Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

В позові зазначено, що Мелітопольською місцевою прокуратурою під час вирішення питання щодо наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у сфері земельних відносин встановлено факт порушення Кирилівською селищною радою вимог Земельного та Водного кодексів України при передачі комунальному підприємству «Розвиток курортної зони» у постійне користування земельної ділянки площею 0,1194 га. Так, рішенням Кирилівської селищної ради від 04.02.2016 № 14, надано дозвіл комунальному підприємству «Розвиток курортної зони» дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтованою площею 0,07640 га та 0, 2000 га для розміщення об`єктів рекреаційного призначення, яка розташована в [ADDRESS] , за рахунок земель громадської та житлової забудови смт Кирилівка, Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області. Рішенням Кирилівської селищної ради від 22.03.2016 № 19, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1194 га, кадастровий номер 2320355400:11:001:0576 для розміщення об`єктів рекреаційного призначення, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та вказану земельну ділянку передано у постійне користування комунальному підприємству «Розвиток курортної зони». Право постійного користування зареєстровано приватним нотаріусом Якимівського районного нотаріального округу Запорізької області Уколовим С.А., про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис від 14.04.2016 за № 14201042. Згідно зі ст. 58 Земельного кодексу України та ст. 4 Водного кодексу України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції. Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду. Відповідно до ст. 60 Земельного кодексу України, ст. 88 Водного кодексу України вздовж річок, морів та навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Прибережна захисна смуга вздовж морів, навколо морських заток і лиманів встановлюється шириною не менше двох кілометрів від урізу води. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачено нормами закону (ст. 60 Земельного кодексу України, ст. 88 Водного кодексу України). Відтак відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом. Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених ст. 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон. Надання у власність або користування земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахувань обмежень, зазначених у ст. 59 Земельного кодексу України, суперечить нормам ст. ст. 83, 84 цього Кодексу. За інформацією Кирилівської селищної ради від 22.06.2018 № 1091 проект землеустрою із встановлення меж прибережної захисної смуги Азовського моря та лиманів на території смт. Кирилівка не затверджений. Згідно зі Схеми розташування земельної ділянки, виготовленої ДП «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», відстань спірної земельної ділянки з кадастровим номером 2320355400:11:001:0576 від урізу води Азовського моря становить 274, 41 метри та 274, 48 метрів, а також 25,87 метрів від урізу води Утлюцького лиману. Таким чином, спірна земельна ділянка перебуває в межах прибережної захисної смуги та відноситься до земель водного фонду. Статтею 85 Водного кодексу України передбачено, що порядок надання земель водного фонду в користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством. Враховуючи, що норма статті 85 Водного кодексу України є бланкетною, тому порядок передачі земель водного фонду більш конкретизовано у Земельному кодексі України. Зокрема, відповідно до ст. 59 Земельного кодексу України, земельні ділянки водного фонду, зокрема і ті, що розташовані в межах прибережних захисних смуг на косі Федотовій у смт Кирилівка, не можуть передаватись у постійне користування комунальному підприємству «Розвиток курортної зони», адже це підприємство не є відповідним державним підприємством, вичерпний перелік яких наведено у вищезазначеній статті Земельного кодексу України. Тобто, земельну ділянку КП «Розвиток курортної зони», передано з порушення чинного законодавства. Вказане вище підтверджується також актами перевірок дотримання вимог земельного законодавства від 01.08.2017 (додаються до позову), які проведені ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області в рамках кримінального провадження № 42016080000000366 (на цей час кримінальне провадження об`єднано з кримінальним провадженням № 12016080000000318 та присвоєно єдиний номер 12016080000000318). Таким чином, вказана земельна ділянка могла бути передана КП «Розвиток курортної зони» для розміщення об`єктів рекреаційного призначення виключно на умовах оренди, а з урахуванням положень ст. 134 Земельного кодексу України відповідне надання землі могло відбутися лише на конкурентних засадах за умови проведення аукціону. Далі, між КП «Розвиток курортної зони» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 07.06.2016 року було укладено інвестиційний договір № 07/06-16. Згідно з умовами останнього, комунальне підприємство надає земельну ділянку для забудови інвестору, з подальшим оформлення права власності за інвестором. При цьому комунальне підприємство щороку отримує фіксовану суму в розмірі 3% від грошової нормативної оцінки земельної ділянки, що станом на 2019 рік становить 1109, 90 грн. Отже при передачі у постійне користування земельної ділянки площею 0,1194 га, з кадастровим номером 2320355400:11:001:0576, Кирилівською селищною радою не враховано розмірів та меж прибережної захисної Азовського моря, а також суб`єкта, якому надається земельна ділянка, внаслідок чого порушено вимоги ст. 59 Земельного кодексу України та ст. ст. 85, 88 Водного кодексу України. Крім того, затверджений рішенням Кирилівської селищної ради від 22.03.2016 № 19 проект землеустрою розроблений з порушенням вимог Земельного кодексу України та Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації». Так, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування КП «Розвиток курортної зони» погоджено лише з відділом містобудування та архітектури Якимівської райдержадміністрації і Відділом Держгеокадастру в Якимівському районі. Разом з цим, враховуючи те, що спірна земельна ділянка розміщена в межах прибережної захисної смуги Азовського моря та відноситься до земель водного фонду, проект землеустрою даної ділянки у порушення ст. 186-1 Земельного кодексу України не містить погоджень з відповідним структурним підрозділом обласної державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища, а також з відповідним центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства. Окрім того, у порушення ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» вказаний проект землеустрою не пройшов обов`язкову державну експертизу. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання правочину недійсним; визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно із ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Враховуючи викладене, рішення Кирилівської селищної ради від 22.03.2016 № 19 прийнято з порушенням вимог ст. ст. 59, 60, 186-1 Земельного та ст. ст. 85, 88 Водного кодексів України та повинно бути визнано судом незаконним і скасовано. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на землю. Від імені та в інтересах територіальних громад прав суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради (п. 5 ст. 16 вказаного Закону). При цьому здійснення Кирилівською селищною радою прав щодо розпорядження земельними ділянками не у спосіб та не у межах повноважень, передбачених законом, не може вважатися вираженням волі територіальної громади. Оскаржуваним рішенням порушені права та інтереси держави і територіальної громади при розпорядженні землями водного фонду. Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право постійного користування спірною земельної ділянкою у КП «Розвиток курортної зони», виникло та зареєстровано безпосередньо на підставі прийнятого Кирилівською селищною радою рішення від 22.03.2016 № 19. Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім приватних та державних земельних ділянок. Частиною 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності. Тобто, територіальна громада як власник спірного об`єкта нерухомості чи землі делегує міській раді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах. Спірна земельна ділянка перебуває в межах смт Кирилівка та у силу положень ст. 83 Земельного кодексу України є власністю територіальної громади смт. Кирилівка. Відповідно до інформації, наявної у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, власником цієї земельної ділянки є Кирилівська селищна рада. Враховуючи, що рішення Кирилівської селищної ради від 22.03.2016 року № 19 «Про передачу земельної ділянки у постійне користування КП «Розвиток курортної зони», яким земельна ділянка площею 0,1194 га, з кадастровим номером 2320355400:11:001:0576 передана у постійне користування комунальному підприємству, підлягає визнанню незаконним та скасуванню, то відсутні правові підстави збереження земельної ділянки за вказаним підприємством. Таким чином, спірна земельна ділянка має бути повернена її власнику - територіальній громаді смт Кирилівка в особі Кирилівської селищної ради. Окрім цього, як зазначалось вище, між КП «Розвиток курортної зони» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] укладено інвестиційний договір від 07.06.2016 № 07/06-16. Вказаний інвестиційний договір від 07.06.2016 року№ 07/06-16, суперечить вимогам законодавства виходячи з наступного. Відносини, пов`язані з наданням у користування землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про оренду землі" та іншими нормативно-правовими актами. Зокрема ст.ст. ст. 12, 116, 123, 124 Земельного кодексу України визначено чіткий механізм отримання у користування земельних ділянок комунальної власності, згідно якого, розпорядження вказаними земельними ділянками здійснюється безпосередньо через рішення органу місцевого самоврядування. В той же час, ст. 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку. Таким чином, у порушення вимог Земельного кодексу України, не маючи будь-яких повноважень, КП «Розвиток курортної зони», уклавши спірний інвестиційний договір, фактично здійснило розпорядження земельною ділянкою комунальної власності, право на розпорядження якою має виключно територіальна громада смт Кирилівка в особі Кирилівської селищної ради. Окрім цього, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» визначено, що забороняється інвестування в об`єкти, створення і використання яких не відповідає вимогам санітарно-гігієнічних, радіаційних, екологічних, архітектурних та інших норм, встановлених законодавством України, а також порушує права та інтереси громадян, юридичних осіб і держави, що охороняється законом. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність» основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб`єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладення договорів, вибір партнерів, визначення зобов`язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб`єктів інвестиційної діяльності. Як зазначалось вище, на підставі рішень Кирилівської селищної ради від 04.02.2016 року № 14 та від 22.03.2016 року № 19 КП «Розвиток курортної зони», надано у постійне користування спірну земельну ділянку для розміщення об`єктів рекреаційного призначення, без права капітального будівництва. Відповідно до висновку про погодження проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки від 23.02.2016 року № 21, виданого відділом містобудування та архітектури Якимівської районної державної адміністрації, до спірної земельної ділянки встановлені обмеження у вигляді використання без права капітальної забудови. Статтею 375 Цивільного кодексу України визначено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Натомість, умовами оскаржуваного інвестиційного договору передбачено будівництво об`єктів нерухомості. Таким чином, не дивлячись на пряму заборону власника - Кирилівської селищної ради на будівництво об`єктів нерухомості, КП «Розвиток курортної зони» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (які не є суб`єктами, яким надано право на забудову земель водного фонду) фактично отримано земельну ділянку під забудову на узбережжі Азовського моря, що суперечить вимогам ст.ст. 85, 90 Водного кодексу України та ст. 59 Земельного кодексу України. Окрім цього, несанкціонована забудова узбережжя моря фактично порушує гарантоване Конституцією України право кожного громадянина на вільний доступ до водних об`єктів та належний відпочинок біля них. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За змістом ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). З урахуванням викладеного, спірний інвестиційний договір від 19.02.2016 року № 10-18/02 суперечить вимогам ст.ст. 12, 92, 116, 123, 124 Земельного кодексу України, ст. 375 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність» та підлягає визнанню недійсним. В зв`язку з викладеним просили суд, визнати незаконним та скасувати рішення Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області від 22.03.2016 року № 19 «Про передачу земельної ділянки в постійне користування комунальному підприємству «Розвиток курортної зони», яким передано у постійне користування комунальному підприємству «Розвиток курортної зони» земельну ділянку, кадастровий номер 2320355400:11:001:0576, площею 0,1194 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Визнати недійсним інвестиційний договір від 07.06.2016 року № 07/06-16, укладений між комунальним підприємством «Розвиток курортної зони» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Стягнути з відповідачів на користь прокуратури Запорізької області понесені судові витрати. В судовому засіданні прокурор Лисенко І.С. підтримала доводи позову та просила його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - адвокат Безух А.М., заперечував проти доводів позову та просив відмовити в його задоволенні з підстав вказаних у його відзиві на позовну заяву. Представники відповідачів Кирилівська селищна рада Якимівського району Запорізької області, комунального підприємства «Розвиток курортної зони» в судове засідання не з`явились про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, суд відповідно до ч.3 ст. 223 ЦПК України вважає за можливим розглянути справу за відсутності відповідачів. Судом встановлено, щорішенням Кирилівської селищної ради від 04.02.2016 № 14, надано дозвіл комунальному підприємству «Розвиток курортної зони» дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтованою площею 0,07640 га та 0, 2000 га для розміщення об`єктів рекреаційного призначення, яка розташована в [ADDRESS] , за рахунок земель громадської та житлової забудови смт Кирилівка, Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області. Рішенням Кирилівської селищної ради від 22.03.2016 № 19, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1194 га, кадастровий номер 2320355400:11:001:0576 для розміщення об`єктів рекреаційного призначення, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та вказану земельну ділянку передано у постійне користування комунальному підприємству «Розвиток курортної зони». Право постійного користування зареєстровано приватним нотаріусом Якимівського районного нотаріального округу Запорізької області Уколовим С.А., про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис від 14.04.2016 за № 14201042. В подальшому, між КП «Розвиток курортної зони» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 07.06.2016 було укладено інвестиційний договір № 07/06-16. Згідно з умовами останнього, комунальне підприємство надає земельну ділянку для забудови інвестору, з подальшим оформлення права власності за інвестором. При цьому комунальне підприємство щороку отримує фіксовану суму в розмірі 3% від грошової нормативної оцінки земельної ділянки, що станом на 2019 рік становить 1109, 90 грн. Згідно зі ст. 58 Земельного кодексу України та ст. 4 Водного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті: а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; г) береговими смугами водних шляхів; ґ) штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів. Відповідно до ст. 60 Земельного кодексу України, ст. 88 Водного кодексу України вздовж річок, морів та навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Прибережна захисна смуга вздовж морів, навколо морських заток і лиманів встановлюється шириною не менше двох кілометрів від урізу води. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Так, згідно зі ст. 62 Земельного кодексу України та ст. 90 Водного кодексу України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачено нормами закону (ст. 60 Земельного кодексу України, ст. 88 Водного кодексу України). Відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом. При наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених ст. 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон. Надання у власність або користування земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахувань обмежень, зазначених у ст. 59 Земельного кодексу України, суперечить нормам ст. ст. 83, 84 цього Кодексу. Відповідно до інформації Кирилівської селищної ради від 22.06.2018 року за № 1091, проект землеустрою із встановлення меж прибережної захисної смуги Азовського моря та лиманів на території смт. Кирилівка не затверджений. З дослідженої схеми розташування земельної ділянки, виготовленої ДП «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», встановлено, що відстань спірної земельної ділянки з кадастровим номером 2320355400:11:001:0576 від урізу води Азовського моря становить 274, 41 метри та 274, 48 метрів, а також 25,87 метрів від урізу води Утлюцького лиману. Тобто, спірна земельна ділянка перебуває в межах прибережної захисної смуги та відноситься до земель водного фонду. Статтею 85 Водного кодексу України передбачено, що порядок надання земель водного фонду в користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством. Частиною 2 вказаної статті визначено, що у постійне користування землі водного фонду надаються водогосподарським спеціалізованим організаціям, іншим підприємствам, установам і організаціям, в яких створено спеціалізовані служби по догляду за водними об`єктами, прибережними захисними смугами, смугами відведення, береговими смугами водних шляхів, гідротехнічними спорудами та підтриманню їх у належному стані. Відповідно до ст. 59 Земельного кодексу України земельні ділянки водного фонду, зокрема і ті, що розташовані в межах прибережних захисних смуг на косі Федотовій у смт Кирилівка, не можуть передаватись у постійне користування комунальному підприємству «Розвиток курортної зони», адже це підприємство не є відповідним державним підприємством, вичерпний перелік яких наведено у ст. 59 Земельного кодексу України. Таким чином, при передачі у постійне користування земельної ділянки площею 0,1194 га, з кадастровим номером 2320355400:11:001:0576, Кирилівською селищною радою не враховано розмірів та меж прибережної захисної Азовського моря, а також суб`єкта, якому надається земельна ділянка, внаслідок чого порушено вимоги ст. 59 Земельного кодексу України та ст. ст. 85, 88 Водного кодексу України. Також, затверджений рішенням Кирилівської селищної ради від 22.03.2016 № 19 проект землеустрою розроблений з порушенням вимог Земельного кодексу України та Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації». Так, враховуючи те, що спірна земельна ділянка розміщена в межах прибережної захисної смуги Азовського моря та відноситься до земель водного фонду, проект землеустрою даної ділянки у порушення ст. 186-1 Земельного кодексу України не містить погоджень з відповідним структурним підрозділом обласної державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища, а також з відповідним центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства. Окрім того, у порушення ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», вказаний проект землеустрою не пройшов обов`язкову державну експертизу. Згідно із ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. На підставі викладеного, рішення Кирилівської селищної ради від 22.03.2016 року № 19, прийнято з порушенням вимог ст. ст. 59, 60, 186-1 Земельного та ст. ст. 85, 88 Водного кодексів України в зв`язку з чим вимоги позивача, щодо визнання вказаного рішення незаконним та його скасування є обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. Окрім цього, укладений між КП «Розвиток курортної зони» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] інвестиційний договір від 07.06.2016 № 07/06-16, суперечить вимогам законодавства виходячи з наступного. Відносини, пов`язані з наданням у користування землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про оренду землі" та іншими нормативно-правовими актами. Зокрема ст.ст. ст. 12, 116, 123, 124 Земельного кодексу України визначено чіткий механізм отримання у користування земельних ділянок комунальної власності, згідно якого, розпорядження вказаними земельними ділянками здійснюється безпосередньо через рішення органу місцевого самоврядування. В той же час, ст. 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку. В порушення вимог Земельного кодексу України, не маючи будь-яких повноважень, КП «Розвиток курортної зони», уклавши спірний інвестиційний договір, фактично здійснило розпорядження земельною ділянкою комунальної власності, право на розпорядження якою має виключно територіальна громада смт Кирилівка в особі Кирилівської селищної ради. Окрім цього, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» визначено, що забороняється інвестування в об`єкти, створення і використання яких не відповідає вимогам санітарно-гігієнічних, радіаційних, екологічних, архітектурних та інших норм, встановлених законодавством України, а також порушує права та інтереси громадян, юридичних осіб і держави, що охороняється законом. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність» основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб`єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладення договорів, вибір партнерів, визначення зобов`язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб`єктів інвестиційної діяльності. Відповідно до висновку про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 23.02.2016 № 21, виданого відділом містобудування та архітектури Якимівської районної державної адміністрації, до спірної земельної ділянки встановлені обмеження у вигляді використання без права капітальної забудови. Статтею 375 Цивільного кодексу України визначено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Разом з цим, умовами інвестиційного договору від 07.06.2016 № 07/06-16, передбачено будівництво об`єктів нерухомості, що не відповідає вимогам закону. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За змістом ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Таким чином, інвестиційний договір від 19.02.2016 року № 10-18/02 суперечить вимогам ст.ст. 12, 92, 116, 123, 124 Земельного кодексу України, ст. 375 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність» та підлягає визнанню недійсним. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати.

Outcome: approved