Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернувся [PERSON], посилаючись на те, що 31 грудня 2013 року близько 20 год. 00 хв. в с. Кривець Ставищенського району Київської області [PERSON], керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2106», державний номерний знак [NUMBER], виїхав на смугу зустрічного руху та змусив водія автомобіля марки «ВАЗ 2105», державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] маневрувати. Після чого, не переконавшись, що це буде безпечно та не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, виконав поворот, при якому допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 2105», державний номерний знак [NUMBER], від чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. В зв'язку з тим, що автомобіль марки «ВАЗ 2105», державний номерний знак [NUMBER], яким керував 31 грудня 2013 року [PERSON] належить у відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 04.09.2009 року на праві приватної власності йому, то він є позивачем в даній справі. Вказані обставини щодо належності транспортного засобу відповідачу встановлені працівниками ДАІ під час оформлення місця ДТП. На місці скоєння дорожньо-транспортної пригоди працівниками Ставищенського відділу ДАІ складено схему дорожньо-транспортної пригоди, відібрано пояснення від очевидців пригоди, а також від учасників самої пригоди, після чого складено на [PERSON] протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КпАП України. Вказані матеріали дорожньо-транспортної пригоди направлено на розгляд Ставищенського районного суду. Постановою судді Ставищенського районного суду від 05 лютого 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень. Під час судового засідання йому стало відомо про те, що цивільно-правова відповідальність [PERSON], як володільця джерела підвищеної небезпеки автомобіля марки «ВАЗ 2106», державний номерний знак [NUMBER] застрахована в ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», ідентифікаційний код 22945712 на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі полісу серії АС №4416682, виданого 24 липня 2013 року, строком з 24 липня 2013 року по 24 липня 2014 року включно. Ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну потерпілому становить 50000 грн., франшиза - нуль гривень. Згідно звіту про незалежну експертну оцінку матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №3821 від 12.03.2014 року матеріальний збиток заподіяний йому діями [PERSON], як власнику автомобіля марки «ВАЗ» 2105, державний номерний знак [NUMBER] складає - 12960 грн.00 коп., а тому з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на його користь необхідно стягнути страхове відшкодування у розмірі - 12960 грн.00 коп. До суми відшкодування мають бути додані його витрати на експертні послуги в сумі 900,00 грн.. Через поштове відділення ним [PERSON] надіслано та оплачено в розмірі 38 грн. 33 коп. повідомлення про час та дату проведення огляду пошкодженого автомобіля. Також 24 березня 2014 року через поштове відділення [PERSON] ним надіслано та оплачено в розмірі 58 грн. 44 коп. телеграму з проханням добровільно відшкодувати завдані матеріальні збитки. 07 березня 2014 року він уклав договір про надання юридичних послуг з адвокатом [PERSON], яким витрачено 4 годин 30 хвилин, за що ним сплачено останньому 5481 грн.00 коп.. [PERSON] з 31 грудня 2013 року завдав йому також моральної шкоди, яка полягає в порушенні права власності на автомобіль, так як він не міг ним сповна скористатись для потреб сім'ї. Він зазнав переживань та страждань з приводу того, що [PERSON] протягом більш як трьох місяців добровільно не відшкодував заподіяні йому матеріальні збитки. Хвилювання та думки про те, як відновити транспортний засіб, тримали його у постійній нервовій та психологічній напрузі, що вплинуло на відносини в сім'ї та на роботі. Фактично втративши можливість вільно користуватись своїм транспортним засобом, він змушений був витрачати значний час для пересування громадським транспортом на роботу та по робочих справах. Це змінило його звичний робочий день, він витратив доволі часу на поїздки до станцій технічного обслуговування, оцінювача, органів судової влади та державної автомобільної інспекції з метою визначення вартості відновлювальних робіт, отримання необхідних документів для підтвердження розміру шкоди, особи винної в її заподіянні, що спричинило ряд незручностей, марно згаяного часу, який міг би бути витрачений на сім'ю та роботу. В зв'язку з цим, [PERSON] зобов'язаний відшкодувати йому, як позивачу моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 5000 грн.. Поряд з цим, для підготовки та подачі даного позову ним витрачено кошти у розмірі - 6722 грн.15 коп., з яких - послуги суб'єкта оціночної діяльності - 900 грн.00 коп., оплати за повідомлення та телеграму -38 грн. 33 коп. та 58 грн.44 коп., витрати на правову допомогу - 5481 грн.00 коп., судовий збір - 244 грн. 38 коп. Позивач просить суд з урахуванням уточнених позовних вимог стягнути з ПрАТ « Українська транспортна страхова компанія» на його користь матеріальну шкоду в розмірі - 12960 грн.; з [PERSON] - моральну шкоду в розмірі 5000 грн., витрати на оплату незалежної експертної оцінки в розмірі 900 грн., на оплату поштових повідомлень та телеграми в сумі 96 грн.77 коп., на правову допомогу 5481 грн. та витрати щодо сплати судового збору в розмірі 244 грн. 38 коп.. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги з урахуванням уточнень до них підтримали, підтвердили обставини, викладені в позовній заяві. Третя особа: [PERSON] не заперечив проти задоволення позовних вимог. Представник відповідача - ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» Мезецький М.С. позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що не має підстав для виплати страхового відшкодування. Ніхто із сторін по справі до страхової компанії про настання страхового випадку та виплати страхового відшкодування не звертався, тому суд мав би відмовити у залученні страхової компанії в якості співвідповідача у розгляді даного позову. Шкоду має відшкодовувати відповідач [PERSON]. Сума в 12960 грн., яку просить стягнути позивач не є розміром відновлювальної вартості пошкодженого автомобіля, це ринкова вартість даного транспортного засобу до моменту аварії. Тому потрібно ставити питання про стягнення суми ринкової вартості автомобіля до моменту аварії за мінусом вартості уже пошкодженого автомобіля на даний час чи навіть передачі пошкодженого автомобіля відповідачу. Адже пошкоджений транспортний засіб має певну вартість. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги визнали частково. [PERSON] згоден сплатити витрати позивача на оплату незалежної експертної оцінки в розмірі 900 грн., суму судового збору та витрат на правову допомогу в межах часу участі адвоката [PERSON] в судових засіданнях по справі відповідно до журналу судових засідань. Всі інші витрати позивача, а також заявлені ним суми відшкодування моральної та матеріальної шкоди вважають явно завищеними, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача [PERSON], його представника [PERSON], третьої особи: [PERSON], представника відповідача - ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» Мезецького М.С., відповідача [PERSON] та його представника [PERSON], дослідивши письмові докази вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи із наступного. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до постанови судді Ставищенського районного суду від 05 лютого 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень (а. с. 7, 79). В ній зазначено, зокрема, що [PERSON] 31.12.2013 року, близько 20 год. 00 хв. в с. Кривець Ставищенського району Київської області, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2106», державний номерний знак [NUMBER], виїхав на смугу зустрічного руху, змусив водія автомобіля марки «ВАЗ» 2105, державний номерний знак [NUMBER] маневрувати, після чого не переконавшись, що це буде безпечно та не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху і виконав поворот, при якому допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ» 2105, державний номерний знак [NUMBER], чим порушив п. п. 10.1, 10.4, 12.1 Правил дорожнього руху України. Автомобіль марки «ВАЗ 2106», державний номерний знак [NUMBER], зареєстрований на [PERSON] (а. с. 56). Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно довідки відділення ДАІ Ставищенського РВ ГУ МВС України в Київській області 31.12.2013 року транспортний засіб марки «ВАЗ» 2105, державний номерний знак [NUMBER] отримав механічні пошкодження (а. с. 14, 86). Наявність механічних пошкоджень вбачається із змісту протоколу огляду вказаного транспортного засобу від 10.03.2014 року, який здійснював експерт-оцінювач [PERSON] (а. с. 11, 83). У відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 04.03.2009 року автомобіль марки «ВАЗ» 2105, державний номерний знак [NUMBER], 1987 року випуску належить позивачу (а. с. 6, 78). Згідно звіту №3821 про незалежну експертну оцінку матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу від 12.03.2014 року, матеріальний збиток заподіяний власнику автомобіля «ВАЗ» 2105, державний номерний знак [NUMBER], внаслідок його пошкодження при ДТП, складає 12960 грн.. В звіті зазначено, що ринкова вартість даного автомобіля, без урахування пошкоджень становить 12960 грн.. Повна вартість відновлювального ремонту цього автомобіля без урахування експлуатаційного зносу складає 19410,76 грн. (а. с. 8-10, 12-13, 80-82, 84-85). Як вбачається з матеріалів справи 24.07.2013 року між [PERSON] та ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, що підтверджується полісом №АС/4416682, відповідно до якого страховик забезпечує відшкодування шкоди. У відповідності з вказаним полісом ліміт відповідальності за шкоду заподіяну життю і здоров'ю складає 100000 гривень, за шкоду заподіяну майну - 50000 гривень ( а. с. 59, 97). Згідно із ст. 22 п. 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Пунктом 33.1 ст. 33 зазначеного Закону передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зокрема зобов'язаний: поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси (п. 33.1.3); невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Пунктом 35.1 ст. 35 вказаного Закону передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Пунктом 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування, зокрема є: невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди (п. 37.1.3); неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди (п. 37.1.4). Згідно до ч. 1 п. 5 ст. 989 ЦК України страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором. В судовому засіданні ні [PERSON], ні [PERSON] не надали суду поважних причин невиконання вказаних вимог закону. Таким чином, суд вважає, що невиконання позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] вказаних вище вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», призвело до неможливості страховика (ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія») встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання, розмір заподіяної шкоди, і взагалі встановити, чи є ця подія страховим випадком. Відповідно до п. 16 (ч. 4) постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» щодо стягнення завданої матеріальної шкоди в розмірі 12960 грн. для відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки «ВАЗ» 2105, державний номерний знак [NUMBER], задоволені бути не можуть. Як зазначено вище, згідно звіту №3821 про незалежну експертну оцінку матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу від 12.03.2014 року, матеріальний збиток заподіяний власнику автомобіля «ВАЗ» 2105, державний номерний знак [NUMBER], внаслідок його пошкодження при ДТП складає 12960 грн.. Ринкова вартість даного автомобіля, без урахування пошкоджень становить 12960 грн.. Повна вартість відновлювального ремонту цього автомобіля без урахування експлуатаційного зносу складає 19410,76 грн. (а. с. 8-10, 12-13, 80-82, 84-85). Тобто, вартість відновлювального ремонту зазначеного транспортного засобу перевищує його ринкову вартість до ДТП. Отже, його відновлювальний ремонт є економічно необґрунтованим. У відповідності із п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно із аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Пунктом 30.2 передбачено, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Проте, сторонами не надано суду документально підтверджених даних щодо вартості пошкодженого після ДТП автомобіля «ВАЗ» 2105, державний номерний знак [NUMBER], адже він має певну цінність. Клопотання щодо призначення відповідної експертизи з цього приводу сторонами в судовому засіданні не заявлялось. Витрати на евакуацію даного транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди відсутні, що підтвердив позивач в судовому засіданні. Згідно із п. 14 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. В п. 15 даної постанови зазначено, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до п. 9 (ч. 3) постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 року № 6 (з наступними змінами та доповненнями) постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватися за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні не заперечив проти передачі свого пошкодженого в результаті ДТП автомобіля [PERSON], але після відшкодування йому заподіяної шкоди. [PERSON] в судовому засіданні відмовився від отримання пошкодженого автомобіля позивача, так як у нього є свій автомобіль і іншого йому не потрібно. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно із ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно із ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що матеріальна шкода, заподіяна позивачу неправомірними діями відповідача [PERSON], має бути відшкодована останнім в обсязі заявлених позовних вимог. Після відшкодування матеріальної шкоди, позивач повинен передати [PERSON] свій пошкоджений автомобіль, так як в судовому засіданні [PERSON] проти цього не заперечив. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Позивач просить стягнути із відповідача [PERSON] на свою користь 5000 грн. моральної шкоди, так як пошкодження належного йому автомобіля порушило його нормальні життєві зв'язки на роботі та в сім'ї, відсутність можливості скористатись власним транспортним засобом змінило його звичний спосіб життя. Він зазнав переживань та страждань з приводу пошкодженого автомобіля, його відновлення та відшкодування завданих йому збитків. Це тримає його в психологічній напрузі. Суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань, які зазнав останній в результаті пошкодження його автомобіля, підлягають частковому задоволенню. Позивачу повинна бути відшкодована відповідачем [PERSON] моральна шкода в сумі 1500 грн.. Згідно п. 2, 4, 5 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать зокрема витрати на правову допомогу, витрати пов'язані з проведенням судових експертиз та проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження. Відповідно до копії квитанції №28 від 12.03.2014 року позивач сплатив суб'єкту оціночної діяльності, експерту-оцінювачу [PERSON] 900 грн. за проведення робіт щодо оцінки матеріального збитку автомобіля марки «ВАЗ-2105» з виїздом на огляд (а. с. 19, 90). Крім того, позивач сплатив поштові витрати по виклику відповідача [PERSON] на огляд пошкодженого автомобіля та направлення йому по почті телеграми з пропозицією добровільного відшкодування матеріальних збитків, в зв'язку із пошкодженням автомобіля, що підтверджується копією квитанції №4 на 38 грн. 88 коп., копією фіскального чека від 24.03.2014 року на 58 грн. 44 коп. та копією поштової телеграми від 24.03.2014 року (а. с. 20, 90, 104, 105), що в сумі складає 97 грн. 32 коп.. Суд вважає, що на користь позивача із відповідача [PERSON] слід стягнути 900 грн. за проведення робіт щодо оцінки матеріального збитку автомобіля експертом-оцінювачем та пов'язані з цим поштові витрати на суму 97 грн. 32 коп.. Відповідно до ч. 1-2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року №4191-VI розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Представник позивача [PERSON] брав участь у судових засіданнях по даній справі, представляючи інтереси позивача: 25.04.2014 року з 10 год. 13 хв. 36 сек. до 11 год. 19 хв. 55 сек. (а. с. 61-63), 20.05.2014 року з 09 год. 26 хв. 50 сек. до 11 год. 22 хв. 50 сек. (а. с. 115-117), 27.05.2014 року з 09 год. 40 хв. 19 сек. до 10 год. 23 хв. 05 сек. (а. с. 118-119), 30.05.2014 року з 09 год. 24 хв. 44 сек. до 10 год.15 хв. 30 сек. (а. с. 120-121). Тобто, фактично представник позивача загалом брав участь у судовому засіданні по справі протягом 4-х год. 30 хв. (без урахування часу проголошення вступної та резолютивної частин рішення), тому відшкодуванню фактично підлягають витрати на правову допомогу в розмірі - 1218 грн. х 40 % = 487,2 грн. х 4 год. 30 хв. = 2095 грн.. В матеріалах справи (а. с. 21, 23-25, 91, 93-95) міститься договір №52/14 про надання правових послуг адвоката від 07.03.2014 року, укладений між [PERSON] та позивачем, акт приймання-передачі виконаних робіт від 27.03.2014 року та додаток №1 від 27.03.2014 року до договору про надання правових послуг адвоката, відповідно до яких [PERSON] надавав послуги позивачу щодо збирання та обробки матеріалів для написання позовної заяви; аналізу матеріалів, проведення розрахунків і написання позовної заяви; оформлення позовної заяви, роздрукування копій і додатків до позовної заяви, тощо. Проте, ні позивач, ні його представник [PERSON] не надали суду квитанцій чи чеків, які б свідчили про передачу позивачем [PERSON] грошових коштів за надані зазначені послуги. Крім того, чинним законодавством не передбачено відшкодування саме таких витрат. Тому, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково. Стягнути на його користь з [PERSON] матеріальної шкоди 12960 грн., зобов'язавши позивача передати [PERSON] пошкоджений автомобіль; частково стягнути з [PERSON] на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 1500 грн., частково витрати на правову допомогу в розмірі 2095 грн.. Стягнути з [PERSON] витрати на оплату незалежної експертної оцінки в сумі 900 грн. та пов'язаних з нею витрат на відправлення поштових телеграм та повідомлень в сумі 96 грн. 77 коп. В задоволенні решти частини позовних вимог, слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає, що із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути судовий збір в сумі 244 гривні 38 копійок.

Outcome: partial