Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась 18.11.2015 р. до Літинського районного суду Вінницької області із позовом до Літинецької сільської ради про визнання права на земельну частку (пай), мотивуючи тим, що [INFO] р. померла її баба [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на земельну ділянку (пай) розміром 2,31 га, яка розташована на території Літинецької сільської ради Літинського району Вінницької області. Позивач зазначила, що вона є єдиною спадкоємицею за заповітом, однак не може оформити спадщину в нотаріальній конторі, оскільки відсутній оригінал сертифікату на земельну ділянку. Тому змушена звернутися до суду зі зазначеним позовом. 09.12.2015 р. Літинським районним судом Вінницької області ухвалено рішення яким встановлено, що згідно довідки Літинецької сільської ради Літинського району Вінницької області за № 179 від 20.10.2015 року, спадкодавець [PERSON] та спадкоємець [PERSON] проживали та були зареєстровані в одному будинку за адресою [ADDRESS] (а.с. 14 т.1), тому із застосуванням положень ч.3 ст. ст.1268 ЦК України, згідно якої спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, суд вважав, що через відсутність необхідних документів, в нотаріальному порядку [PERSON] не можливо оформити спадщину, тому позов було задоволено та визнано за останньою право на земельну частку (пай), оскільки в судовому засіданні встановлено, що вона є спадкоємцем за заповітом і має право на спадкування. 16.06.2016 р. на вищезазначене рішення подано Апеляційну скаргу, згідно якої [PERSON], - особа яка не була задіяна при розгляді справи, просить скасувати рішення Літинського районного суду Вінницької області від 09.12.2015 р. мотивуючи тим, що суд не притягнув його до участі у справі в якості відповідача, оскільки він являється сином спадкодавця [PERSON], котра померла [INFO] р., і саме він є спадкоємцем першої черги за законом після її смерті. Вважав, що спадщину після смерті матері він прийняв, оскільки мати(спадкодавець) була інвалідом І групи, потребувала стороннього догляду, тому постійно проживала без реєстрації у нього за адресою [ADDRESS] Протягом шести місцяв після відкриття спадщини [PERSON] не звернувся із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, оскільки вважав, що фактично її прийняв у відповідності до вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України (а.с. 31-36 т.1). 21.07.2016 р. Апеляційним судом Вінницької області відхилено скаргу [PERSON] Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 09.12.2015 р. залишено без змін (а.с. 104-106 т.1). Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції [PERSON] подає касаційну скаргу (а.с. 114-121 т.1). 05.04.2017 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах зазначила, що суд першої інстанції у порушення ст. ст. 11, 33, п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України належним чином не з'ясував кола спадкоємців [PERSON], не перевірив, чи прийняв позивач спадщину після її смерті в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, чи проживала позивач зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, або чи своєчасно звернулася з заявою про прийняття спадщини за заповітом.У свою чергу суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, зокрема щодо встановлення кола спадкоємців, та в силу процесуальних повноважень, визначених ЦПК України, був позбавлений можливості виправити вказане порушення, перевірити, дослідити та оцінити ці докази, що у зв'язку із недопущенням [PERSON] до участі у справі не здійснені судом першої інстанції. А відтак ВССУ ухвалив касаційну скаргу [PERSON] задовольнити частково. Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 09.12.2015 р., ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 21.07.2016 року було скасовано (а.с. 141-143 т.1). 21.06.2017 р. Літинським районним судом Вінницької області залучено у кості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - [PERSON] у справі за позовом [PERSON] до Літинецької сільської ради Літинського району Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай в порядку спадкування за законом (а.с .184 т.1). Позивач [PERSON] у судовому засіданні просила задовольнити її позов про визнання права на земельну частку(пай) та відмовити у позові [PERSON] з тих обставин, що спадкодавець за життя зробила заповіт саме на [PERSON] Представник позивача - адвокат Кордонський О.В. позовну заяву підтримав та просив її задовольнити з підстав наведених у ній. У судових дебатах мотивував позов тим, що у позивача в паспорті міститься відмітка про місце реєстрації, котра збігається із відміткою про місце реєстрації спадкодавця. Заперечив проти задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час смерті та визнання за ним права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Представник відповідача Літинецької сільської ради Літинського району Вінницької області до судового засідання не з'явився надіславши на адресу суду заяву, відповідно до якої просив розгляд справи провести без представника сільської ради та рішення прийняти на розсуд суду (а.с. 48 т.2). Третя особа - [PERSON] просив його позов задовольнити, адже вважає, що саме він прийняв спадщину, оскільки доглядав за мамою та проживав з нею до її смерті. Представник [PERSON] - адвокат Байдак В.П. просила суд прийняти рішення відповідно як за законом так і по совісті. Вважає, що позивач [PERSON] спадщину не прийняла. Під час судових дебатів послалась на ту обставину, що в заповіті спадкодавця існує багато помилок, втім це не є предметом розгляду. Акцентувала увагу на тому, що хоча спадкодавець [PERSON] та спадкоємець [PERSON] зареєстровані за одною адресою, однак проживали в різних домогосподарствах (два різні особові рахунки). Дослідивши матеріали справи, заслухавши позиції учасників процесу та пояснення свідків, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків. Висновок про те, що спадкодавець [PERSON] проживала з [PERSON] протягом певного періоду у часі, а також те, що останній прийняв спадщину після смерті своєї матері, суд мотивує наступним чином. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданим 07.07.2008 р. Літинецькою сільською радою Літинського району Вінницької області, [PERSON] ( баба позивача та мама третьої особи) померла [INFO] р., актовий запис № 12 (а.с. 7 т.1). Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 07.07.1963 р. сільською радою с. Літинка Літинського району Вінницької області, встановлюється, що батьками [PERSON] зазначено [PERSON] та [PERSON] (а.с. 177 т.1). Витягом з державного реєстру актів цивільного стану за № 00018230250 від 20.06.20147 р. пояснюється зміна прізвища спадкодавця із «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с. 178 т.1). Довідкою управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації за № 2668 від 31.05.2017 р. зазначається, що [PERSON] перебував на обліку та отримував допомогу по догляду за інвалідом І групи - [PERSON], [INFO] з 15.09.2003 р. по [INFO] р. (а.с. 183 т.1). З довідки за № 2327 від 01.08.2016 р. виданої виконавчим комітетом Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області вбачається, що [PERSON], [INFO] постійно проживала без реєстрації за адресою [ADDRESS] з 15.09.2003 р. по 19.05.2008 р. в будинковолодінні сина [PERSON] (а.с. 181 т.1). Одночасно факт постійного проживання [PERSON] з [PERSON], а також догляду за останньою підтвердили свідки допитані у судовому засіданні. Так, свідок [PERSON] (жителька с. Яблунівка Літинського району Вінницької області), впевнено ствердила суду, що знає сина [PERSON]- [PERSON], та онуку [PERSON] - [PERSON] Свідчила суду, що з 2003 р. [PERSON] проживала у свого сина в м. Вінниці біля 5 років. [PERSON] разом з братом часом привозили маму в село, вона була там день, після чого її забирали назад у Вінницю. Заперечила проти тієї обставини, що [PERSON] проживала в одній хаті разом з [PERSON], та вказала, що вони проживали в різних хатах. Свідок [PERSON] (жителька с. с. Яблунівка Літинського району Вінницької області), також підтвердила, що [PERSON] з 2003 р. по 2008 р. проживала у свого сина у м. Вінниця. Також повідомила, що за 4 дні до смерті [PERSON] її син привіз її у с. Яблунівка, де вона померла та де її було поховано. Заперечила ту обставину, що [PERSON] проживала разом зі спадкодавцем, адже [PERSON] навчалась у навчальному закладі, а баба [PERSON] жила окремо. Також свідок повідомила, що навідувалась разом зі своїм чоловіком до [PERSON] коли та проживала у м. Вінниці у свого сина. Свідок [PERSON] ( житель [ADDRESS]), підтвердив, що мати [PERSON] дійсно проживала разом зі своїм сином. Свідок [PERSON] ( житель [ADDRESS]), повідомив суду, що проживає по сусідству із [PERSON] Підтвердив, що з 2003 по 2008 р. разом з [PERSON] проживала його мати [PERSON], котра хворіла, та останній доглядав за нею, іноді вивозив її в село, також [PERSON] не працював, оскільки отримував допомогу по догляду за інвалідом - своєї матір'ю [PERSON] За змістом пункту 3. 22 розділу 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5та зареєстрованого 22 лютого 2012 року за № 282/20595, у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті проживав разом із цим спадкодавцем. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», № 24-753/0/4-13, від 16.05.2013 р, щодо визнання особи такою, що прийняла спадщину, у випадках, коли спадкоємці постійно проживали разом зі спадкодавцем, проте зареєстровані за іншою адресою, судам слід враховувати що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно довідки за № 178 від 20.10.2015 р. [PERSON] була зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с. 12 т.1). Відповідно до паспорту [PERSON], [INFO], Серії [NUMBER],виданого 18.01.2002 р. Вінницьким РВ УМВС України у Вінницькій області, [PERSON] з 29.01.2002 р. зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с. 173 т.1). Відповідно до вимог ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ від 12 червня 2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститись позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину. Згідно ч.1 та ч.3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином беручи до уваги показання учасників процесуальної дії, покази свідків та матеріали цивільної справи, в сукупності дозволяють стверджувати, що заявник [PERSON] спільно проживав із [PERSON] хоча мали не тотожні адреси реєстрації, (а стороною позивача не доведено протилежного), відтак заява [PERSON] про встановлення факту спільного проживання разом зі спадкодавцем підлягає до задоволення. Щодо позову [PERSON] до Літинецької сільської ради Літинського Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай). Суд вважає, що відсутні підстави вважати позивача такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON]. Наведений висновок мотивований наступним чином. Першочерговим є вирішення питання про виникнення у спадкоємця права на спадщину. Так, згідно заповіту від 01.09.2007 р., посвідченого секретарем виконавчого комітету Літинецької сільської ради Літинського району Вінницької області, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким все своє майно де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право за законом, вона заповіла [PERSON] (а.с. 10 т.1). Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 29.10.2011 р. виконавчим комітетом Козинецької сільської ради Липовецького району Вінницької області пояснюється зміна прізвища позивача із «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с. 9 т.1). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданим 07.07.2008 р. Літинецькою сільською радою Літинського району Вінницької області, [PERSON] (баба позивача та мама третьої особи) померла [INFO] р., актовий запис № 12 (а.с. 7 т.1). Позивач вважає, що прийняла спадщину, оскільки на день смерті баби постійно проживала з нею та була з нею зареєстрована, посилаючись на довідку виконавчого комітету Літинецької сільської ради Літинського району Вінницької області за № 179 від 20.10.2015 р., котра свідчить про те, що спадкодавець [PERSON] та спадкоємець [PERSON] проживали та були зареєстровані в одному будинку за адресою [ADDRESS], до дня смерті спадкодавця, [PERSON], яка померла [INFO] р. (а.с. 14 т.1). Згідно паспорту позивача [PERSON], серії [NUMBER], виданим 06.02.2012 р. Літинським РВ УМВС України у Вінницькій області, зареєстрованим місцем проживання позивача з 07.12.2007 р. значиться [ADDRESS] (а.с. 5 т.1). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За правилами статі 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно вимог ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України встановлено строк у шість місяців для прийняття спадщини, який починається з часу відкриття спадщини. Частинами 3 і 5 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позивач [PERSON] вважає, що являється спадкоємцем за заповітом майна померлої [PERSON], адже після відкриття спадщини вона прийняла її в порядку визначеному частиною 3 статті 1268 ЦК України, оскільки з матеріалів справи судом першої інстанції при ухваленні рішення 09.12.2015 р. встановлено що позивач, постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини і не заявила про відмову від неї (а.с. 27 т.1) та підтверджується довідкою Літинецької сільської ради Літинського району Вінницької області за № 179 від 20.10.2015 року (а.с. 14 т.1). Втім в судовому засіданні, беручи до уваги твердження третьої особи - [PERSON], надані ним докази та показання свідків наведені порядком вище, встановлено, що спадкодавець [PERSON] проживала у с. Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької області (періодично здійснювала одноденні візити у с. Яблунівка Літинського району Вінницької області де і померла згодом) з 2003 р. по 2008 р. де догляд за нею здійснював її син - [PERSON] Одночасно свідки у судовому засіданні, перебуваючи під присягою, заперечили факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] Натомість позиція позивача аргументована лише спільною адресою реєстрації разом із спадкодавцем. Однак наведена позиція спростовується показаннями свідків, котрі у судовому засіданні вказали на ту обставину, що по [ADDRESS] Вказані твердження підтверджуються випискою з по господарської книги домогосподарства за адресою [ADDRESS] головою двору зазначено [PERSON], інші члени домогосподарства відсутні (а.с. 41 т.1). З виписки з по господарської книги домогосподарства за адресою [ADDRESS], де головою двору зазначено [PERSON], а [PERSON] його дочка (а.с. 42 т.1). Тобто, хоча домогосподарства розташовані за одною адресою, втім за своєю суттю, це є двома різними домогосподарствами. Таким чином суд не знаходить достатніх підстав вважати, що [PERSON] після відкриття спадщини прийняла її в порядку визначеному ч.3 статті 1268 ЦК України, оскільки при розгляді справи у суді встановлено, що позивач постійно НЕ ПРОЖИВАЛА зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини. За змістом норм статей 1268 - 1269 Цивільного кодексу України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як передбачено ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.(Позиція суду відносно обставини спільного проживання разом зі спадкодавцем була сформована при розгляді справи та була наведена порядком вище). Таким чином, оскільки [PERSON] не проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вона могла прийняти спадщину лише подавши нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У відповідності до ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України , часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Як вже було встановлено раніше, спадкодавець [PERSON] померла [INFO] р. 19.11.2014 р. [PERSON] звернулася з заявою щодо оформлення спадщини до Літинської державної нотаріальної контори. Листами від 07.11.2014 р. і від 22.11.2014 р. позивачу надавалось детальне роз'яснення щодо спадкування майна померлої [PERSON] (а.с. 17,18 т.1). 22.11.2014 р. надано відповідь за № 1874/02-17, згідно якої спадкова справа до майна померлої [INFO] р. [PERSON] в Літинській державній нотаріальній конторі не заведена. Державний нотаріус вказав, що для прийняття спадщини встановлюється строк у 6 місяців, який починається з часу відкриття спадщини та вказав, що спадщину [PERSON] мала прийняти протягом 6 місяців з часу відкриття спадщини. Одночасно нотаріус зазначила, що в посвідчувальному написі секретаря виконавчого комітету Літинецької сільської ради на заповіті [PERSON] не зазначена дата його вчинення. В зв'язку з невідповідністю заповіту вимогам законодавства нотаріус не прийняла заповіт для оформлення спадщини, роз'яснивши спадкоємцю про те, що свідоцтво на спадщину за заповітом можна отримати за наявності всіх відповідних документів (а. с. 17 т.1). Суд вважає, що [PERSON] звертаючись 18.11.2015 р. до суду про визнання права на земельну частку (пай) знала, що пустила строк необхідний для прийняття спадщини і її метою було поспішне визнання за нею права на земельнеу частку (пай) упускаючи необхідність доведення прийняття спадщини, на що суд ухвалив рішення у порушення ст. ст. 11, 33, п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України, оскільки належним чином не з'ясував кола спадкоємців [PERSON] не перевірив, чи прийняла [PERSON] спадщину після її смерті в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, чи проживала позивач зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, або чи своєчасно звернулася з заявою про прийняття спадщини за заповітом, що узгоджується з позицією колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладені в ухвалі від 05.04.2017 р. (а.с. 141-143 т.1). Відповідно до ч.1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно ч.1 та ч.2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Стаття 1261 вказує, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З огляду на наведене вбачається висновок, що [PERSON] не прийняла спадщину за заповітом по причині пропуску строку необхідного для прийняття спадщини. Вказане підтверджується також матеріалами спадкової до майна померлої [PERSON] ( т1 а.с. 216 зв.бік).У свою чергу спадщина була прийнята сином спадкодавця [PERSON], котрий проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а відтак у задоволенні позову [PERSON] до Літинецької сільської ради Літинського Вінницької області про видання права на земельну частку (пай) слід відмовити. Щодо вимоги про визнання права на земельну частку (пай) за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] За [PERSON] рахується земельна частка (пай) за [ADDRESS], що вбачається із довідки № 180 від 20.10.2015 року, виданої виконавчим комітетом Літинецької сільської ради Літинського району Вінницької області (а. с. 13 т.1). Відділ Держземагентства у Літинському районі 05.11.2014 року видав довідку № 01-1-20/1172 про те, що згідно книги реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) по Літинецькій сільській раді [PERSON] отримала сертифікат на земельну частку (пай) серії [NUMBER] Відповідно до п.17 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України (2001 року) сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" № 7 від 06 квітня 2004 року визначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України. У випадку, коли перехід права власності від спадкодавця до спадкоємців не може бути оформлено в нотаріальному порядку, спадкоємець може вимагати визнання права власності на землю в судовому порядку (відповідно до п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 р.) Згідно з п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) видача нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачена. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Оскільки [PERSON] було видано сертифікат на земельну частку (пай), а за позивачем [PERSON] вже визнавалось право на зазначений пай, втім в судовому засіданні доведено, що належним спадкоємцем є саме [PERSON], тому саме [PERSON] вправі порушувати питання про успадкування цієї земельної частки (паю) в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON] з послідуючим проведенням землевпорядних робіт, необхідних для виділення земельної частки (паю) у натурі у вигляді земельної ділянки та отримати свідоцтва про право власності на землю. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як вбачається з квитанції про сплату судового збору(а.с. 165-166 т.1), розмір судових витрат, понесених [PERSON], складає 1280 гривень, а тому з [PERSON], та Літинецької сільської ради Літинського району Вінницької області на користь [PERSON] слід солідарно стягнути суму судових витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved