Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

Позивач 12.10.2016 року в інтересах неповнолітньої [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] та просив скасувати реєстрацію права власності від 14.06.2016 року на будинок [ADDRESS] , за [PERSON] ; визнати недійсними договори купівлі-продажу 9/10 частин та 1/10 частини будинку [ADDRESS] від 26.08.2016 року та від 30.08.2016 року відповідно, посвідчені приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ковалевським А.В. Свої вимоги мотивували тим, що з червня 2009 року у службі у справах дітей Новоград-Волинської міської ради перебуває на обліку дітей, позбавлених батьківського піклування [PERSON] , 2001 року народження. 11.10.1996 року у м. Житомир [PERSON] та [PERSON] уклали договір обміну, відповідно до якого [PERSON] набув права власності на жилий будинок [ADDRESS] . За вказаною адресою була зареєстрована та проживала неповнолітня [PERSON] разом зі своєю матір`ю [PERSON] (співмешканкою [PERSON] ). [INFO] [PERSON] помер. Матір неповнолітньої [PERSON] [PERSON] позбавлена батьківських прав згідно рішення суду від 23.03.2006 року та дівчинка була влаштована проживати у дитячий будинок сімейного типу родини Добржанських в с. Іванівка Житомирського району. Тобто, [PERSON] після завершення періоду проживання у дитячому будинку має право повернутися проживати у будинок за адресою: [ADDRESS] . Незважаючи на укладення договору міни з [PERSON] у 1996 році відповідач [PERSON] 14.06.2016 року здійснила реєстрацію права власності на вказаний будинок за собою повторно відповідно до дублікату заповіту. В подальшому [PERSON] здійснила відчуження житлового будинку, яким мала право користуватися неповнолітня [PERSON] . Відповідач [PERSON] , не отримавши згоди органу опіки та піклування, уклала договір купівлі-продажу житлового будинку по [ADDRESS] з відповідачем [PERSON] 26.08.2016 року на 9/10 його частин, а 30.08.2016 року на 1/10 його частину. Оскільки на період укладення [PERSON] оспорюваних договорів [PERSON] була неповнолітньою, тому вказані договори не відповідають вимогам ст.ст. 203, 215 ЦК України та ст. 12 ЗУ "Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей". Відтак вони мають бути визнані недійсними і такими, що порушують законні права неповнолітньої на користування житловим приміщенням. Третя особа по справі [PERSON] , донька та спадкоємець покійного [PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів і 15.06.2017 року її об`єднано в одне провадження з первісним позовом. [PERSON] просила скасувати реєстрацію права власності від 14.06.2016 року на будинок [ADDRESS] , за [PERSON] ; визнати недійсними договори купівлі-продажу 9/10 частин та 1/10 частину будинку [ADDRESS] від 26.08.2016 року та від 30.08.2016 року, посвідчені приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ковалевським А.В.; скасувати реєстрацію за [PERSON] право власності на будинок [ADDRESS] та визнати за нею в порядку спадкування право власності на вказаний будинок. Ухвалою суду від 02.12.2020 року позовну заяву [PERSON] залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою її та її представника в судове засідання. Відзиву на позовну заяву не надійшло. Заяв про уточнення чи доповнення позовних вимог, зміну підстав чи предмету позову у підготовче судове засідання, яке проводилось неодноразово, до суду не надійшло. В судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримала, просила задовольнити повністю з підстав, зазначених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, оскільки позивачем обрано неправильний спосіб захисту порушеного права. Заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, будинкову книгу та матеріали інвентарної справи житлового будинку [ADDRESS] , суд приходить до наступного. [PERSON] народилася [INFO] в м. Новограді-Волинському Житомирської області (а.с. 5). Згідно довідки міського відділу РАЦС у актовому записі про народження [PERSON] матір`ю дівчинки є [PERSON] , відомості про батька записані зі слів матерів відповідно до ст. 135 СК України. Відповідно до даних будинкової книги та копії паспорту [PERSON] , [INFO] , з 01.08.2001 року була зареєстрована за вказаною адресою, тому в силу положень ст. 29 ЦК України малолітня [PERSON] з вказаної дати мала право бути зареєстрованою та проживати в житловому будинку по [ADDRESS] (т.1 а.с. 9, т. 3 а.с. 214-216). Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду № 2-п-735/06 від 23.03.2006 року [PERSON] позбавлено батьківських прав щодо своїх дітей, в тому числі і щодо [PERSON] , [INFO] . [PERSON] з 16.05.2006 року перебувала на первинному обліку служби у справах дітей Новоград-Волинської міської ради як дитина, позбавлена батьківського піклування та з 15.06.2009 року за рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради влаштована на виховання та спільне проживання до дитячого будинку сімейного типу родини [PERSON] та [PERSON] в с. Іванівка Житомирського району. Згідно договору обміну 11.10.1996 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , останній набув права власності на жилий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] . Будинок дерев`яний, жилою площею 29,9 кв.м. 10.03.2006 року власник будинку по [ADDRESS] - [PERSON] помер (а.с. 10). 14.06.2016 року на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину заповітом, актуальної довідки Новоград-Волинського МБТІ, технічного паспорту [PERSON] повторно зареєструвала за собою право приватної власності на житловий будинок по [ADDRESS] . Також 26.08.2016 року [PERSON] уклала договір купівлі-продажу з [PERSON] 9/10 частин спірного будинку [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом Ковалевським А.В. та 30.08.2016 року аналогічний договір на 1/10 частину спірного будинку, посвідчений приватним нотаріусом Ковалевським А.В. При укладенні оспорюваних договорів купівлі продажу від 26 та 30 серпня 2016 року [PERSON] подано приватному нотаріусу довідку КП "Новоград-Волинськжитлокомунсервіс" від 26.08.2016 року про відсутність зареєстрованих осіб за вказаною адресою та дублікат свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.03.1992 року, згідно якого вона стала власником будинку [ADDRESS] , (т.1 а.с. 128, 139). Новий власник [PERSON] з 10.03.2017 року зареєстрував у належному йому будинку [PERSON] , [INFO], та троє її неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO], [PERSON] , 2002 року народження, та [PERSON] [INFO] (а.с. 99-105). 06.05.2017 року [PERSON] замовив звіт про проведення технічного обстеження житлового будинку та господарських будівель по [ADDRESS] та отримав висновок, що за результатами технічного обстеження встановлено неможливість надійної та безпечної експлуатації вказаного об`єкту (т.2 а.с. 42-52). Також відповідач [PERSON] приватизував земельну ділянку площею 0,01 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за вказаною адресою (кадастровий номер 1811000000:00:020:0572)(т.2 а.с. 53) та звільнив її від забудови. Факт знищення житлового будинку також підтверджується і Актом обстеження матеріально-побутових умов від 19.06.2017 року, де зафіксовано відсутність будинку по [ADDRESS] (т.2 а.с. 56). Також [INFO] відповідач [PERSON] померла в м. Житомирі (т. 3 а.с. 54). Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 17.08.2017 року позовні вимоги виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради як органу опіки та піклування та [PERSON] задоволені у повному обсязі. Апеляційним судом Житомирської області від 09.10.2017 року прийнято рішення, яким скасовано рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. В решті рішення залишено без змін. 16.10.2019 року Верховним Судом прийнято по справі постанову, згідно якої у зв`язку з порушеннями судами першої та апеляційної інстанції норм процесуального права рішення були скасовані та справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. Верховним Судом наголошено, що при новому розгляді справи необхідно вирішити питання про залучення до участі у справі правонаступників [PERSON] , яка померла до постановлення рішення судом апеляційної інстанції, та роз`яснити позивачам право на уточнення позовних вимог у частині способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права (стаття 5 ЦПК України), що за усталеною судовою практикою ефективним способом захисту у аналогічних спірних правовідносинах є вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння. Судом вжито всіх заходів для встановлення правонаступників відповідача [PERSON] , проте вказане не виявилось можливим (спадкова справа не заводилась, особи, зареєстровані з померлою на момент смерті не встановлені), тому провадження по справі в частині вимог до [PERSON] закрито ухвалою суду від 10.12.2020 року. Також неодноразово як виконавчому комітету Новоград-Волинської міської ради, так і [PERSON] у межах підготовчого судового засідання у листах було роз`яснено право на уточнення позовних вимог в частині способу захисту порушеного права, проте таких заяв до суду не надійшло. [PERSON] самостійно та через свого представника не надіслала до суду навіть заяви про підтримання первісних позовних вимог, що стало наслідком постановлення ухвали про залишення її позову без розгляду (Ухвала суду від 02.12.2020 року). При вирішенні справи суд керується наступними нормами права. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України під правочином розуміють дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно до частини першої, третьої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України. У статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою (зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі), п`ятою (правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним) та шостою (правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей) статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно ч. 1 ст. 248 Сімейного Кодексу України передбачено, що дитина-сирота і дитина, позбавлена батьківського піклування, яка проживає у закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому дитячому закладі, прийомній сім`ї, має право на збереження права користування житлом, у якому вона раніше проживала. Згідно ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону «Про охорону дитинства» органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчужені жилих приміщень та купівлі нового житла. Правові наслідки вчинення правочину без дозволу органу опіки та піклування визначені ст. 224 ЦК України. Зокрема, таким наслідком є нікчемність правочину. Повторна реєстрація Залевською права власності на житло є незаконною, але оскільки неповнолітня [PERSON] мала лише право користування житловим приміщенням, тому перехід права власності на житло на іншу особу не звужує обсяг її прав. [PERSON] , згідно долучених до справи документів, не є дочкою померлого [PERSON] , тому вона не ввійшла до кола спадкоємців після його смерті та не може претендувати на спадкове майно, що незаконно вибуло з його володіння, тому за позовом органу опіки та піклування в інтересах [PERSON] відсутні підстави для скасування реєстрації права власності. Щодо позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі продажу. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 216 ЦК України визначає особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Проте, реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використання правового механізму, встановленого статями 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відтак судом не встановлено, а позивачем не доведено, що перехід права власності на майно звузив права дитини на користування майном, а також, враховуючи знищення будинку, ефективність обраного способу захисту. Спадкоємцем є [PERSON] , яка має майнові права на спадщину після смерті батька [PERSON] , проте вона не підтримала первісного позову та не подала уточнюючого позову. Відтак встановлені підстави для відмови у задоволенні вимог виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради як органу опіки та піклування в інтересах [PERSON] . Також ухвалою суду від 24.11.2016 року задоволена заява виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради як органу опіки та піклування про забезпечення позову по справі та накладена заборона на відчуження житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Outcome: dismissed