Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

до суду звернулась позивачка з позовом про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності в порядку спадкування посилаючись на наступне: 7 січня 1997 року померла бабка позивачки по материнській лінії [PERSON] . Після її смерті залишилось спадкове майно - земельна ділянка №233 площею 2,71 га., яка розташована на території Розношенської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-КР №000106 виданої головою Ульяновської РДА 20 березня 2002 року. Позивачці достеменно відомо , що її мати після смерті бабки спадщину не приймала, із заявою до нотаріальної контори не зверталась, разом з покійною не проживала. Спадкова справа після смерті бабки не заводилася. 5 серпня 2012 року померла мати позивачки [PERSON] . Інших спадкоємців після смерті бабки не було. 10 листопада 2016 року позивачці рішенням Ульяновського районного суду було поновлено строк для подачі заяви про прийняття спадщини у три місяці, однак у відповідності до відмови в.о. державного нотаріуса від 20 грудня 2016 року їй стало відомо , що спадщину після смерті її бабки отримав [PERSON] з тих підстав, що мати позивачки , як вважав нотаріус , фактично прийняла спадщину , але не оформила своїх спадкових прав за життя. У відповідності до п.п.4,5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, слід вважати, що оскільки бабка померла 7 січня 1997 року то спадщина відкрилася 7 січня 1997 року , а мати померла 5 серпня 2012 року, та на час своєї смерті спадщину не прийняла , то нотаріусом повинні були бути застосовані правила книги шостої Цивільного кодексу України. У відповідності до ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. У відповідності до ст.1272 ЦК України , за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. У відповідності до ст.1265 ЦК України , у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Зважаючи на те , що родичів ближчого ступеня споріднення у бабки не було. Позивачка, являючись рідною онукою по материнській лінії другого ступня споріднення, вважає себе спадкоємицею 5 черги по закону. Відповідач [PERSON] взагалі не являється родичем померлої , отже спадкувати після її смерті він не може. У відповідності до ст.1301 ЦК України , свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Тому позивачка вимушена звернутися із позовом до суду в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно земельної ділянку №233 площею 2,71га., яка розташована на території Розношенської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва після [PERSON], яка померла 7 січня 1997 року,в порядку спадкування за законом, визнавши свідоцтво про право на спадщину виданого на ім'я [PERSON] 25 литопада 2013 року Ульяновською ДНК , після смерті [PERSON] , яка померла 7 січня 1997 року, недійсним. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись на те, що спірна земельна ділянка повинна бути розділена між іншими дітьми. Представник Ульяновської державної нотаріальної контори в судове засідання не з"явилась надіслала до суду заяву в якій зазначила, що проти заявленого позову заперечень не має, просить справу розглянути без її участі. Вислухавши осіб, що брали участь в судовому засіданні, дослідивши матеріали цивільної справи\~\~суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступними підставами. Відповідно ст.ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що 07.01.1997 року, в селі Розношенське Ульяновського району Кіровоградської області, померла бабка позивачки по материнській лінії, [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. ( а.с.12). На день смерті [PERSON], залишилось спадкове- земельна ділянка №233 площею 2,71 га, яка розташована на території Розношенської сільської ради Ульяновського району Кіровоградської області. Після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась. 05 серпня 2012 року померла [PERSON], яка являлась дочкою [PERSON] та матір"ю позивачки [PERSON]. Після смерті [PERSON], спадкоємцець за законом - чоловік померлої [PERSON], подав до Ульяновської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та 25 листопада 2013 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з земельної ділянки №233 площею 2.71 га., що належала [PERSON], яка померла 07.01.1997 року, спадкоємцем якої була її дочка [PERSON], яка прийняла спадщину, але не оформила свої спадкових прав ( а.с.а.с.62, 82). 28.11.2016 року позивачка [PERSON] подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті її матері [PERSON]. 20 грудня 2016 року [PERSON] від нотаріуса отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій ( а.с.8) в зв'язку з видачею свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку іншому спадкоємцю. Відповідно до статті 549 ЦК Української РСР в редакції 1963 року - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Однак в матеріалах спадкової справи ( а.с.а.с.52-89) відсутні докази того, що [PERSON] прийняла спадщину після своєї матері [PERSON], яка померла 07.01.1997 року. Відповідно до ч. 1\~ст.1266 ЦК України\~внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частину\~\~спадщини, яка б належала за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. \~Відповідно ч.1 ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно абзацу 3 п.27 постанови Пленуму ВС України за №7, іншими підставами можуть бути порушені, у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину, права інших осіб. Відповідно п.7 постанови Пленуму ВС України за №9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин може бути визаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Нормами ст.321 ЦК України та ст.. 328 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Так, як свідоцтво про право на спадщину було видано [PERSON], який не мав права на спадкування після смерті [PERSON], суд вважає, що його слід визнати недійсним. Судом встановлено, що постановою державного нотаріуса Благовіщенської Державної районної нотаріальної контори позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, після смерті [PERSON], по причині отримання даного свідоцтва іншим спадкоємцем. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] являється єдиним спадкоємцем за законом, яка звернулася до нотаріальної контори про прийняття спадщни після смерті [PERSON], а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки про визнання за нею права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], обґрунтовані та підлягають задоволенню, так як позивачка в іншій спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про визнання права власності в порядку спадкування, захистити своє порушене право не може.

Outcome: approved