Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 08.08.2020 року між сторонами був укладений Договір найму житлового приміщення, а саме квартири [ADDRESS] , що належить позивачу на праві власності. Строк дії Договору встановлений з 08.08.2020 року по 08.08.2021 року. Відповідно до умов Договору розмір орендної плати становив 6000, 00 грн. щомісячно. Також п. 3.2, 3.3 Договору було встановлено, що квартплату та комунальні послуги, а також послуги електропостачання та водопостачання сплачує орендатор згідно показань лічильників. 07.05.2021 року Договір було достроково розірвано. За період проживання з 08.08.2020 року по 07.05.2021 року розмір орендної плати було сплачено відповідачем у повному обсязі, при цьому комунальні послуги сплачені не у повному обсязі, у зв`язку з чим розмір заборгованості становить 12634, 82 грн. Оскільки відповідач добровільно не бажає сплатити заборгованість, позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь борг за Договором найму від 08.08.2020 року у розмірі 12634, 82 грн. та моральну шкоду у розмірі 3000, 00 грн. У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 08.08.2020 року між сторонами був укладений Договір найму житлового приміщення, а саме квартири [ADDRESS] , що належить позивачу на праві власності. Строк дії Договору встановлений з 08.08.2020 року по 08.08.2021 року. Відповідно до п. 3.1 Договору найму розмір орендної плати становив 6000, 00 грн. щомісячно. Також п. 3.2, 3.3 Договору було встановлено, що квартплату та комунальні послуги, а також послуги електропостачання та водопостачання сплачує орендатор згідно показань лічильників. 07.05.2021 року Договір було достроково розірвано. За період проживання з 08.08.2020 року по 07.05.2021 року розмір орендної плати було сплачено відповідачем у повному обсязі, при цьому комунальні послуги сплачені не у повному обсязі, у зв`язку з чим розмір заборгованості становить 12634, 82 грн., що підтверджується відповідним розрахунком. Відповідно до ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Частиною 1 статті 811 ЦК України визначено, що договір найму житла укладається у письмовій формі. Згідно із ст.. 820 ЦК України розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Якщо законом встановлений максимальний розмір плати за користування житлом, плата, встановлена у договорі, не може перевищувати цього розміру. Одностороння зміна розміру плати за користування житлом не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Якщо строк внесення плати за користування житлом не встановлений договором, наймач вносить її щомісяця. Статтею 821 ЦК України визначено, що договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п`ять років. До договору найму житла, укладеного на строк до одного року (короткостроковий найм), не застосовуються положення ч. 1 ст. 816, положення ст.. 818 та статей 822-824 цього Кодексу. Положеннями ст.. 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як встановлено при розгляді справи, за Договором найму від 08.08.2020 року у відповідача виникла заборгованість по сплаті комунальних послуг у загальному розмірі 12634, 82 грн., що підтверджується відповідним розрахунком. Враховуючи вимоги діючого законодавства, встановлені по справі обставини, наявні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] у частині стягнення заборгованості є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то слід зазначити наступне. Згідно із вимогами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров"я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. В обґрунтування позовних вимог про стягнення моральної шкоди позивач вказує про те, що виникла небезпека відключення квартири від комунальних послуг внаслідок виниклої заборгованості, через що погіршився стан здоров`я позивача, він вимушений був терміново позичати кошти для сплати боргу, постійно шукати відповідача та просити його сплатити борг, у нього почалися головні болі, підвищився артеріальний тиск, що завдало йому моральних страждань. Але слід зазначити, що належних та допустимих доказів на підтвердження того, що діями відповідача було завдано позивачу моральних страждань, суду надано не було. Також не було надано доказів на підтвердження погіршення стану здоров`я позивача саме у той період, коли він дізнався про наявну заборгованість. Враховуючи викладене вище, встановлені по справі обставини, суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди немає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial