Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON], в інтересах якої діє [PERSON] пред'явила до суду позов до відповідача Почапинської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Тернопільська районна державна нотаріальна контора, у якому просить визнати за нею право власності на 1/3 частину житлового будинку, загальною площею 49,1 кв.м., житловою площею 32 кв.м. з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після померлого [INFO] батька - [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона ([PERSON]) є спадкоємцем за заповітом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO]. До складу спадкового майна, окрім земельних ділянок, входить також 1/3 частина житлового будинку що знаходиться за адресою: [ADDRESS], з надвірними будівлями та спорудами, який належить до суспільної групи - колгоспний двір, головою якого станом на 01 липня 1990 року був [PERSON], членами двору були: [PERSON] та [PERSON]. Однак, звернувшись у Тернопільську районну державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, державним нотаріусом відмовлено їй ([PERSON]) у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/3 частину вказаного житлового будинку що знаходиться за адресою: [ADDRESS], оскільки така форма власності як власність колгоспного двору не передбачена чинним законодавством. Таким чином, позивач [PERSON] позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права на 1/3 частину будинковолодіння в нотаріальному порядку, тому просить суд визнати за нею право власності на 1/3 частину житлового будинку, загальною площею 49,1 кв.м., житловою площею 32 кв.м. з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після померлого [INFO] батька - [PERSON]. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, однак, її представник адвокат [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх у повому обсязі . Від відповідача Почапинської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності їх представника, не заперечують проти задоволення позову. Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Тернопільської районної державної нотаріальної контори надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника. За вказаних обставин, відповідно до ст. 223 ЦПК України справу слід розглянути у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Судом установлено: Свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок виданого 30 грудня 1988 року виконавчим комітетом Тернопільської районної ради народних депутатів Тернопільської області Української РСР стверджується, що цілий житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] , дійсно належить колгоспному двору, що складається з трьох членів, головою якого є [PERSON]. Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Тернопільської районної Ради народних депутатів №310 від 30 грудня 1988 року та записано в реєстрову книгу№1 за реєстровим №90. Згідно Інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна №1190 виданої 25 жовтня 2017 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, станом на 25 жовтня 2017 року по обліку бюро, будинковолодіння [ADDRESS] рахується за: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. В будинковолодінні самочинних добудов та перепланувань не виявлено. Також, відповідно із Інформаційною довідкою №1192 виданою 26 жовтня 2017 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, за матеріалами бюро станом на 01 січня 2013 року житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за головою колишнього колгоспного двору [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого Тернопільською районною радою 30 грудня 1988 року на підставі рішення виконкому №310 від 30 грудня 1988 року та записано в реєстрову книгу за реєстровим №90. Згідно довідки №306 виданої 11 травня 2018 року Почапинською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, бдинковолодіння, яке знаходиться в [ADDRESS] рахується за [PERSON], станом на 01 липня 1990 року - колгоспний двір, членами двору були: [PERSON], 1938 року народження - голова двору; [PERSON], 1963 року народження - дочка; [PERSON], 1989 року народження - онук. Земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку та надвірних будівель та споруд становить 0,25 га. Земельна ділянка приватизована за [PERSON] Із свідоцтва про смерть виданого 28 липня 2017 року Зиємельським відділом РАГС міста Риги Латвійської республіки, перекладеного з латишської на українську мову (переклад засвідчено присяжним нотаріусом Ризького окружного суду Латвійської Республіки, Рига, Скайдріте Крумінія) вбачається, що м. Ризі, Латвія. 23 травня 1995 року між Україною та Латвійською республікою підписано Договір «Про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних, трудових та кримінальних справах», який ратифіковано Законом №452/95-ВР від 22 листопада 1995, згідно статті 14 якого, документи, що були на території однієї з Договірних Сторін складені або засвідчені офіційною особою (нотаріусом, офіційним перекладачем, експертом тощо) в межах компетенції та за встановленою формою і засвідчені печаткою, приймаються на території другої Договірної Сторони без будь-якого іншого засвідчення. Документи, що на території однієї Договірної Сторони розглядаються як офіційні, користуються і на території другої Договірної Сторони доказовою силою офіційних документів. Довідкою №19 виданою 13 березня 2018 року Тернопільським районним сектором Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області стверджується, що [PERSON], [INFO] документований паспортом громадянина України серії [NUMBER] виданого 10 березня 1999 року Тернопільським РВ УМВС України в Тернопільській області. Згідно заповіту, складеного 19 липня 2013 року у с. Почапинці, Тернопільського району, Тернопільської області, посвідченого секретарем Почапинської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Мудрою Г.С. та зареєстрованого в реєстрі за №68, на випадок своєї смерті [PERSON] усе своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось, і все те, що належатиме йому на день смерті і на що він згідно з законом буде мати право заповів [PERSON]. [PERSON] є дочкаю [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого повторно 13 листопада 1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану Теребовлянської районної державної адміністрації Тернопільської області, згідно якого батьками [PERSON], яка народилася [INFO] у с. Слобідка Теребовлянського району Тернопільської області зазначені: [PERSON] та [PERSON]. Як убачається із довідки про реєстрацію шлюбу виданою Ризьким відділом запису актів цивільного стану Латвійської республіки 06 липня 2016 року за №1.2-16/J-1904, 10 серпня 1982 року [PERSON], [INFO], негромадянка Латвії зареєструвала шлюб із [PERSON], [INFO], громадянином Латвії у Ризькому міському відділі реєстрації актів цивільного стану, номер реєстру В-1814. Дата розірвання шлюбу - 12 березня 1991 року, реєстр розірвання шлюбу №213. Вказано довідка перекладена з латиської на українську мову, переклад засвідчено присяжним нотаріусом Ризького окружного суду Латвійської Республіки, Рига, Скайдріте Крумінія. За паспортом негромадянина [NUMBER] виданого 28 вересня 2015 року Ризьким відділом УСГМ, копія якого міститься у матеріалах справи, перекладеного з латиської на українську мову та засвідченого присяжним нотаріусом Ризького окружного суду Латвійської Республіки, Рига, Скайдріте Крумінія, прізвище позивача - [PERSON], ім'я - [PERSON].Дата закінчення строку дії паспорта - 27 вересня 2025 року. Згідно посвідчення серії [NUMBER] виданого 07 березня 2017 року Національною комісією з питань закордонних українців, [PERSON], [INFO], є особою без громадянства, країна постійного проживання - Латвійська Республіка. Строк дії посвідчення - до 07 березня 2027 року. Згідно ст.1 Закону України «Про закордонних українців» закордонний українець - це особа, яка є громадянином іншої держави або особою без громадянства, а також має українське етнічне походження або є походженням з України. Відповідно із ч. 2 ст. 17 Закону України «Про міжнародне приватне право» іноземці та особи без громадянства мають цивільну правоздатність в Україні нарівні з громадянами України, крім випадків, передбачених законом або міжнародними договорами України. Із матеріалів спадкової справи №493/2017 р., заведеної Тернопільською районною державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON], у встановлений законом строк, а саме 24 жовтня 2017 року позивач [PERSON] звернулась у Тернопільську районну державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після померлого батька [PERSON]. Також, у матеріалах спадкової справи наявна заява [PERSON] про відмову від спадщини, згідно якої [PERSON] відмовилась від належної їй частки у спадщині після померлого [PERSON] на користь своєї сестри [PERSON]. Матеріали спадкової справи №493/2017р містять також заяви [PERSON] та [PERSON], згідно яких вони відмовились від належних їм часток у спадковому майні після померлого [PERSON] на користь їх тітки [PERSON]. 19 березня 2018 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за №686/02-14, згідно якої [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька - [PERSON], померлого [INFO], зокрема на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який належить колгоспному двору, оскільки чинним законодавством не передбачена така форма власності, як власність колгоспного двору. 25 жовтня 2017 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS]. Замовником технічної інвентаризації у вказаному технічному паспорті зазначено [PERSON]. Відповідно до характеристики будинку, господарських будівель та споруд, вказане будинковолодіння складається із: А - житловий будинок, 1983 року побудови; сх. - сходи; Б - літня кухня, до 1939 року побудови; б - прибудова, до 1939 року побудови; В - хлів, 1983 року побудови; Пг - погріб, 1950 року побудови; Пг1 - погріб, 1990 року побудови; 1 - ворота; 2 - огорожа; К - криниця. Згідно експлікації приміщень до плану житлового будинку [ADDRESS], загальна площа будинку становить 49,1 кв.м., житлова площа - 32,0 кв.м. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Статус майна колгоспного двору був врегульований статтями 120-126 ЦК України в редакції 1963 року, які були виключені з кодексу у 1993 році (Закон від 16 грудня 1993 року № 3718-XII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", який набрав чинності з 18 січня 1994 року). Частиною 1статті 112 ЦК УРСР передбачено, що колгоспний двір - це сімейно-трудове об'єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Згідно зі ст.120 ЦК УРСР 1963 року, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, майно колгоспного двору належить всім членам двору на праві спільної сумісної власності. За змістомст.123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено у зв'язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»судам роз'яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 14.01.2014 року у справі №6-145цс13 та від 18 листопада 2015 року № 6-350цс15. Таким чином, право на частку у колгоспному дворі мають всі члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на таку частку. Як установлено судом, після 15 квітня 1991 року, із вступом в силу Закону України "Про власність" майно вказаного колгоспного двору не змінилося. Доказів того, що спірний житловий будинок станом на 15 квітня 1991 року було переведено до іншої суспільної групи, матеріали цивільної справи не містять. Членами колгоспного двору, будинковолодіння [ADDRESS] були: [PERSON] - голова двору та члени двору: [PERSON] та [PERSON], то відповідно кожному із них належить по 1/3 частині вказаного житлового будинку. За вказаних обставин, належна [PERSON] 1/3 частка житлового будинку [ADDRESS] входить до складу спадкового майна після померлого [INFO] [PERSON], спадкоємцем за заповітом якого є позивач [PERSON]. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). В силу ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до статей 1233, 1234, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов'язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, беручи до уваги визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до переконання про наявність визначених законодавством підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved