Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу 26268,93 грн. майнової шкоди, тобто фактичних витрат понесених позивачем у зв'язку із виплатою страхового відшкодування. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 03.03.2011 року [PERSON], керуючи транспортним засобом марки ВАЗ-2103, д.н.з. [NUMBER], порушив вимоги правил дорожнього руху та здійснив наїзд на припаркований автомобіль марки Опель, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON], що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою Богородчанського районного суду від 25.03.2011 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 360 гривень. На час скоєння ДТП відповідач не мав чинного договору обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Внаслідок протиправних дій відповідача автомобіль Опель, д.н.з. [NUMBER] отримав механічні пошкодження і потерпіла особа звернулась до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом ОСЦПВВНТЗ №ВЕ49662994. Виконуючи свої зобов'язання позивач виплатив потерпілій особі страхове відшкодування у розмірі 26268,93 грн. Посилаючись на ст.38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" позивач просить стягнути вказану суму, 262,68 грн судових витрат та 2000 грн за правову допомогу з відповідача в порядку регресу, що в загальному складає 28531,61 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав письмове клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав з викладених в заяві підстав, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з"явився. До початку розгляду справи подав суду заперечення в якому заявлений позов не визнав та клопотав про відмову в задоволенні позову, оскільки позивач пропустив встановлений загальний трьохрічний строк позовної давності. Дослідивши письмові докази, які подані у розпорядження суду, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що постановою Богородчанського районного суду у справі про адміністративне правопорушення від 25 березня 2011 року встановлено, що відповідач, керуючи транспортним засобом марки ВАЗ-2103, д.н.з. [NUMBER], порушив вимоги правил дорожнього руху, та здійснив наїзд на припаркований автомобіль марки Опель, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON], що призвело до пошкодження транспортних засобів. Даною постановою [PERSON] притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 360 гривень. Таким чином, вина відповідача у заподіяння шкоди встановлена. МТСБУ через відсутність у ввідповідача договору обовязкового страхування виплатила потерпілій особі відшкодування у розмірі 26268,93 грн., і має право регресної вимоги до відповідача. Проте заявлені вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Початок перебігу позовної давності визначається за правилами ст. 261 ЦК України, де зазначено, що строк позовної давності починає спливати з моменту, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Дорожньо-транспортна подія мала місце 03.03.2011 року, платіжним дорученням від 20.06.2011 року позивач оплатив потерпілому вартість заподіяного мтеріального збитку, а до суду позивач звернувся із позовом до [PERSON] тільки 13.10.2014 року, пропустивши таким чином встановлений статтею 257 ЦК України загальний трьохрічний строк позовної давності. Доказів поважності пропуску строку звернення до суду не надав, клопотання про поновлення пропущеного строку не заявляв. Відповідач заявив клопотання про застосування строку позовної давності, що відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed