Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-20 00:00:00

В липні 2016 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] з позовом до ПАТ «АктаБанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «АктаБанк» [PERSON], за участю третьої особи ТОВ «Композит СТК» про визнання поруки припиненою з 25.07.2014 року. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між Банком та ТОВ «Композит СТК» укладено Кредитний договір №01-794/Т від 01.12.2011 року, за умовами якого Банк надав Позичальнику грошові кошти у формі відкличної відновлюваної кредитної лінії з лімітом кредитування 4\~231\~250,00 доларів США, а Позичальник зобов'язується повернути кошти, одержані в рахунок кредитної лінії, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені Договором. З метою забезпечення виконання Позичальником зобовязань за Кредитним договором, 04.09.2012 року між Банком та фізичною особою [PERSON] укладено Договір поруки №01-794/Т/3, відповідно до умов якого Поручитель зобовязується перед Кредитором відповідати за належне виконання Боржником, зобовязань, що випливають (та/або випливатимуть) з Кредитного договору №01-794/Т від 01.12.2011 року, укладеного між Кредитором та Боржником. У звязку з тим, що 25.07.2014 року відбулось збільшення обсягу відповідальності Поручителя перед Кредитором, шляхом укладання між Боржником та Банком Додаткової угоди №14 до Кредитного договору, без належного погодження такої відповідальності з Поручителем, Позивач вважає поруку, що виникла на підставі Договір поруки №01-794/Т/3 від 04.09.2012 року припинено саме з 25.07.2014 року, в силу ч. 1 ст. 559 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову та посилався на те, що з твердженням позивача, викладеними в позовній заяві, він погодитись не може. Оскільки вважає їх помилковими та виходячи з цього посилається на ч.І. ст. 559 ЦК України, а саме припинення поруки у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Змінами основного зобовязання, в результаті яких збільшується відповідальність поручителя, вважаються такі умови та обставини, що тягнуть або можуть потягти негативні наслідки для поручителя, поява для нього інших нових ризиків, відмінних від тих, з якими він попередньо погодився при укладенні договору поруки, погіршення його майнового становища. Особливістю припинення поруки з підстав зміни зобовязання без згоди поручителя є те, що поручитель у разі зміни зобовязання без його згоди не лише не відповідає за повернення боржником збільшеної суми боргу, а й з моменту такого збільшення його обовязок за договором поруки повністю припиняється перестає існувати. Іншим важливим моментом припинення поруки на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК , що потребує зясування, є Форма вираження згоди поручителя на зміну зобовязання, забезпеченого порукою.Оскільки порука є видом забезпечення виконання зобовязання, то, істотними умовами договору поруки є обовязкове посилання на основне зобовязання, його зміст, розмір, визначення обсягу відповідальності поручителя, зміна зобовязання, забезпеченого порукою, тягне і зміни у договорі поруки та за своєю правовою природою фактично є і зміною умов договору. Щодо питання про згоду поручителя на майбутні зміни зобовязання, надану ним заздалегідь ще при укладенні договору поруки, адже договір поруки може містити умови про те, що поручитель наперед дає свою згоду відповідати за боржника у випадку зміни основного зобовязання, навіть якщо така зміна призвела до збільшення обсягу відповідальності поручителя.А тому вважає, що позовні вимоги Позивача є безпідставними і не підлягають задоволенню. Представник третьої особи в судове засідання не зявився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлене наступне. 01.12.2011 року між публічним акціонерним товариством "АктаБанк" та товариством з обмеженою відповідальністю "Композит-СТК" укладено Кредитний договір №01-794/Т, відповідно до п. 1.1. якого Банк на умовах цього Договору надає Позичальнику грошові кошти у формі відкличної відновлюваної кредитної лінії з лімітом кредитування 2 312 500, 00 доларів США (надалі - Кредит), а Позичальник зобов'язується повернути кошти, одержані в рахунок кредитної лінії, сплатити проценти за користування Кредитом у розмірі 12,5% річних та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені цим Договором. Додатковою угодою №5 від 04.09.2012 року кредитна лінія встановлена у розмірі 3 500 000,00 доларів США та встановлена процентна ставка у розмірі 13,5% річних. Додатковою угодою №7 від 17.12.2012 року кредитна лінія встановлена у розмірі 4 231 250, 00 доларів США. Додатковою угодою №10 від 12.12.2013 року встановлена процентна ставка у розмірі 14,5% річних. Одночасно з установленням строку дії Кредитного договору сторони встановили й строки виконання Боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі Кредитного договору. В забезпечення повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами та можливої неустойки (штраф, пеня) 01.12.2011 року між Банком та [PERSON] укладений Договір поруки №01-794/Т/2, відповідно до умов п.1.1 якого Поручитель зобовязується перед Кредитором відповідати за належне виконання Боржником, зобовязань, що випливають (та/або випливатимуть) з Кредитного договору №01-794/Т від 01.12.2011 року (далі - Основне зобовязання), укладеного між Кредитором та Боржником, а також всіх додатків та додаткових угод, що будуть укладені до нього, в тому числі щодо суми зобовязань, строків їх виконання, розміру процентів, комісій та інших платежів в тому числі зобовязань щодо повернення кредитних коштів в розмірі 4\~231\~250,00 дол. США, з кінцевим терміном повернення 11.12.2014 року та сплати процентів за використання кредитних коштів в розмірі 14,5% (з урахуванням змін та доповнень внесених Додатковою угодою №3 від 12.12.2013 року до Договору поруки №01-794/Т/2 від 01.12.2011 року). Сторони погодили, що в разі зміни у бік збільшення розміру кредиту та/або процентів за користування кредитними коштами, розмір яких не передбачений умовами Кредитного договору, зміни терміну повернення кредитних коштів, такі зміни потребують погодження Поручителя, про що укладається додаткова угода до цього Договору. Інші зміни, внаслідок яких не збільшується обсяг відповідальності Поручителя, що вноситимуться до умов Кредитного договору не потребують погодження Поручителя, а Поручитель зобовязується за належне виконання Боржником таких зобовязань відповідати до внесення змін (абз.3 п.1.1. Договору поруки). Відповідно до п.п. 1.2., 1.3. Договору поруки, Поручитель несе солідарну відповідальність з Позичальником перед Кредитором за виконання Позичальником умов Основного зобовязання усім належним йому майном та грошовими коштами. Поручитель ознайомлений з умовами Кредитного договору, ніяких заперечень, а також непорозумінь його положень не має. Згідно п.1.4. Договору поруки, у разі невиконання Позичальником умов Основного зобовязання в строк, визначений Кредитним договором, Поручитель погашає суму заборгованості за Кредитним договором, нараховані проценти, комісії, штрафні санкції за несвоєчасне повернення Позичальником грошових коштів, наданих в межах Кредитного договору та інші платежі, передбачені Кредитним договором. Статтею 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Аналізуючи зазначені вище положення Договору поруки, суд дійшов висновку про те, що - сторони погодили солідарну відповідальність Боржника й Поручителя за всіма зобовязаннями Боржника перед Кредитором, які виникли з Кредитного договору №01-794/Т від 01.12.2011 року, як тими, що існують на час укладення договору, так і тими, що можуть виникнути в майбутньому; - у разі змін умов основного зобовязання в бік його збільшення, такі зміни потребують обовязкового погодження з Поручителем, шляхом укладання окремої додаткової угоди; таким самим чином регулюються й усі інші відносини, які обумовлені цим договором. Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін і погоджених ними умов, в яких закріплюються їхні права та обовязки, що складають зміст договірного зобовязання (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Статтею 553 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України). В подальшому, 25.07.2014 року між Позичальником та Банком укладено Додаткову угоду №14 до Кредитного договору, відповідно до умов якої сторони дійшли взаємної згоди внести зміни в п. 1.1. Кредитного договору №01-794/Т від 01.12.2011 року, збільшивши розмір процентної ставки до 23% річних за порушення Позичальником кожного з п.п. 2.1, 6.3, 6.15, 6.16, 6.17, 6.19 цього Договору. В той же день, 25.07.2014 року між Боржником ТОВ «Композит - СТК», Поручителем [PERSON] та Кредитором ПАТ «АктаБанк» укладено Додаткову угоду №5 до Договору поруки №01-794/Т/2 від 01.12.2011 року, зі змісту якої вбачається, що Поручитель ознайомлений з умовами Кредитного договору №01-794/Т від 01.12.2011 року в редакції Додаткової угоди №14 від 25.07.2014 року. Уклавши Додаткову угоду №14 від 25.07.2014 року до Кредитного договору щодо внесення змін в п.1.1. договору, Банк не тільки збільшив розмір штрафних санкцій за порушення сторонами умов договору з 13% до 23%, а й доповнив перелік підстав, в разі настання яких застосовуються зазначені штрафні санкції, а саме п.16.9 Кредитного договору, який був відсутній в редакції від 12.12.2013 року. Верховний Суд України в своїх постановах від 21.05.2012 року у справі №6-18цс11, від 18.06.2012 року у справі №6-73цс12, від 21.05.2012 року у справі № 6-69цс11, від 05.06.2013 року у справі № 6-43цс13 висловив наступну правову позицію: «Змінами основного зобовязання, в результаті яких збільшилась відповідальність поручителя, є такі умови і обставини, що тягнуть або можуть потягти негативні наслідки для поручителя, поява для нього інших нових ризиків, відмінних від тих, з якими він попередньо погодився при укладенні договору поруки, погіршення його майнового становища. Згода поручителя на збільшення обсягу його відповідальності повинна бути очевидною й наданою у спосіб, передбачений договором поруки. У звязку із цим, враховуючи вимоги до письмової форми правочину, встановлені ст. 207 ЦК, допустимо, щоб згода поручителя була висловлена у будь-якій письмовій формі (листі, заяві, телеграмі). Головне, щоб вона була явно вираженою і відповідала дійсній волі поручителя.» На думку суду, враховуючи наведену вище позицію Верховного Суду України, яка є обов'язковою для застосування за правилами ст. 360-7 ЦПК України судами загальної юрисдикції, підписуючи Додаткову угоду №5 від 25.07.2014 року до Договору поруки №01-794/Т/2 від 01.12.2011 року, Поручитель зафіксував лише ознайомлення з намірами Банка збільшити обсяг відповідальності та розширити перелік підстав за якої вона наступає, однак жодним чином Поручитель не визнавав свого обовязку перед Банком, оскільки умови нової редакції п.1.1 Кредитного договору призводять до погіршення майнового становища Позивача. При детальному вивченні тексту спірної Додаткової угоди №5, вбачається, що: -п. 1 Додаткову угоду №5 не містить викладення повного тексту усього пункту п. 1.1. Кредитного договору в редакції Додаткової угоди №14 від 25.07.2014 року, лише зазначено про ознайомлення Поручителя з існуванням такої редакції; -не зазначено інформації щодо відсутності будь-яких заперечень та/або нерозумінь положень нової редакції кредитного договору, та/або визнання своїх зобовязань Поручителя перед Банком за новою редакцією, як, наприклад, про це зазначається в усіх попередніх редакціях Договору поруки. Тобто, з тексту Додаткової угоди №5 від 25.07.2014 року не вбачається очевидної згоди Поручителя на збільшення обсягу його відповідальності, наданої у спосіб, передбачений Договором поруки №01-794/Т/2 від 01.12.2011 року. Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього: збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає, зокрема, у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, розширення змісту основного зобовязання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним, що є підставою для визнання договору поруки припиненим. Суд звертає увагу сторін на те, що порука є видом забезпечення виконання зобовязання, істотними умовами договору поруки є обовязкове посилання на основне зобовязання, його зміст, розмір, визначення обсягу відповідальності поручителя, зміна зобовязання, забезпеченого порукою, тягне і зміни у договорі поруки та за своєю правовою природою фактично є і зміною умов договору поруки. Згідно з ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 654 Цивільного кодексу України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Враховуючи вищезазначене, а також вимоги ст. 547 ЦК України щодо вчинення правочину про забезпечення виконання зобовязання у письмовій формі, згода поручителя має надаватись в письмовій формі з чітким викладенням (зазначенням) умов таких змін, чого в даному випадку Банком дотримано не було. Неузгодження з Поручителем нової редакції Кредитного договору від 25.07.2014 року, що призводить до збільшення відповідальності Боржника, а відтак і Поручителя, а також розширення переліку підстав за якої вона наступає, без чіткого викладенням змін, що вносяться до основого зобовязання та отримання чіткого погодження /прийняття/ на себе таких зобовязань Поручителем, є підставою для визнання поруки, що виникла на підставі Договору поруки №01-794/Т/2 від 01.12.2011 року (з урахуванням всіх змін та доповнень до нього), укладеною між [PERSON] та ПАТ «АктаБанк» в забезпечення виконання зобовязань товариства з обмеженою відповідальністю «Композит - СТК» за Кредитним договором №01-794/Т від 01.12.2011 року припиненою з 25.07.2014 року. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позивачем у даній справі належним чином доведено обставини в розумінні статті 559 ЦК України, що зумовлюють припинення поруки, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду із даним позовом, позивача було сплачено судовий, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved