Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «НАДРА» [PERSON]звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та про стягнення судового збору в розмірі 10777,14 грн. пропорційно з відповідачів. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 13.06.2007 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра», правонаступником якого з 04.02.2011 року є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (надалі Позивач/[PERSON]) та фізичною особою резидентом України [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії № 8/2007/840-МК25/51 (надалі - Кредитний договір), згідно з умовами якого позивач надав відповідачу-1 на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти (кредит) на загальну суму 19800,00 дол.США зі сплатою відсотків в сумі 15.5 % річних. Банк своє зобов'язання перед Відповідачем-1 виконав в повному обсязі, що підтверджується заявою на видачу готівки № 271 від 13.06.2007 року. 16.06.2007 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра», правонаступником якого з 04.02.2011 року є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (надалі Позивач/[PERSON]) та фізичною особою резидентом України [PERSON] (надалі-Відповідач2/Поручитель), було укладено Договір поруки № 8/2007/840-МК25/51. Згідно ч.1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ст. 526, ст. 530, ч.1 ст. 625, ст. 1049 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином та у встановлені строки, а боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його в строк встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України). Враховуючи, що Відповідач-1 порушував положення Кредитного договору в частині обов'язків по поверненню кредиту у визначеному розмірі і строки та своєчасній сплаті процентів за користування ним, позивачем неодноразово повідомлялось Відповідача-1 та Відповідача-2 про необхідність виконати взяті на себе, як позичальника та поручителя, зобов'язання за Кредитним договором. Проте, вказані вимоги відповідачами не були виконані. Згідно п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Відповідно до п.п. 8.1.-8.2. Кредитного договору, у разі прострочення відповідачем строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту/кредитної лінії, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі 0,5% від суми прострочених зобов'язань за кожен день прострочення, що діяла у період, за який сплачується пеня. Станом на 11.09.2015 р. заборгованість Позичальника перед банком складає 19689,21 дол. США (дев'ятнадцять тисяч шістсот вісімдесят дев'ять доларів СПІА 21 центів), що в еквіваленті складає 428024,50 грн. (чотириста двадцять вісім тисяч двадцять чотири гривні 50 копійок) та 290451,61 грн. (двісті дев'яносто тисяч чотириста п'ятдесят одна гривня 61 копійка), що в еквіваленті складає 13360,83 дол. США (тринадцять тисяч триста шістдесят доларів США 83 центів), а всього - 718 476,11 грн. (сімсот вісімнадцять тисяч чотириста сімдесят шість гривень 11 копійок), в тому числі: - заборгованість за сумою кредиту - 12362,00 дол. США (дванадцять тисяч триста шістдесят два доларів США 00 центів), що в еквіваленті складає 268738,00 грн.; - заборгованість по сплаті відсотків - 7327,21 дол. США (сім тисяч триста двадцять сім доларів США 21 центів), що в еквіваленті складає 159286,50 грн.; - пеня за прострочення сплати кредиту - 184631,40 грн., що в еквіваленті складає 8493,08 дол. США (вісім тисяч чотириста дев'яносто три доларів США 08 центів); - штраф згідно п. 8.3. Кредитного договору - 105820,21 грн., що в еквіваленті складає 4867,75 дол. США (чотири тисячі вісімсот шістдесят сім доларів США 75 центів). Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позивач зазначає, що в абз. 3 п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" роз'яснив, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК, ч. 3 ст. 533 ЦК, Декрет N 15-93). Позивач також зазначає, що на підставі постанови правління Національного банку України від 04.06.2015 року за № 356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.06.2015 № 113 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «НАДРА» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку». Позивач [PERSON] особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «НАДРА» подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, при цьому позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач 1 [PERSON] та Відповідач 2 [PERSON] в судове засідання не зявилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, письмових заперечень суду щодо позову Відповідач 1 не надав. В судовому засіданні представник Відповідача 2 проти позову заперечує та просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову через повну його безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Крім того, представник Відповідача 2 подав до суду письмові заперечення проти позову, обґрунтовуючи наступним. 13 червня 2007 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ "Надра", та [PERSON] був укладений договір кредитної лінії №8/2007/840-МК25/51 за яким банк надав позичальнику грошові кошти (кредит) на загальну суму 19 800 доларів США зі сплатою відсотків в сумі 15,5 % річних. Згідно з п. 1.1 [PERSON] відкрив кредитну лінію на вказану суму з 13 червня 2007 року по 12 червня 2012 року. У забезпечення виконання зобов'язань позичальником [PERSON] за договором кредитної лінії №8/2007/840-МК25/51, 13 червня 2007 року між банком та [PERSON] був укладений договір поруки №8/2007/840-МК25/51. Відповідно до п.1.2 [PERSON] поруки від 13.06.2007 р. Поручитель відповідає перед кредитором в повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене та абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов'язань, вказаних у п. 1.1. цього договору повністю (чи у будь-якій його частині) від позичальника чи поручителя разом, так і від кожного окремо. Останній платіж по договору був здійснений позичальником 29.11.2010 р., заборгованість по кредиту виникла ще до вказаної дати, погашення тіла кредиту відбувалося у різних сумах, менших встановленого розміру мінімального платежу, що не відповідає умовам п.3.3.1 [PERSON]. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Таким чином, умова договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки. Отже, зазначення замість строку, обчисленого датою, терміну припинення договору поруки (події, з якою пов'язується таке припинення) не дає підстав не застосовувати ч. 4 ст. 559 ЦК. З позовом позивач звернувся до суду у грудні 2015 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, встановленого зазначеною вище нормою ЦК, для звернення до суду. Представник Відповідача 2 також вважає, що позивачем пропущений загальний строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України, для звернення до суду. Як зазначалося вище, позивачу про порушення його права на своєчасне та в повному обсязі невиконання зобов'язань позичальником стало відомо у грудні 2010 року, при неотриманні чергового платежу за укладеним договором. З того часу позивачем не пред'являлися вимоги ні до позичальника, ні до поручителя. Отже, позивачем пропущений строк позовної давності, про застосування якого заявляється стороною відповідача у даному спорі. Позивачем пропущений і спеціальний строк для стягнення неустойки за договором кредитної лінії. Ч. 4 ст. 267 ЦК України: «Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові». Враховуючи вищенаведене, представник Відповідача 2 просить суд у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ Надра в особі [PERSON] особи ФГВФО на тимчасову адміністрацію [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши представника відповідача, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.06.2015 року № 113 розпочато процедуру ліквідації банку, призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» [PERSON] строком на один рік по 04.06.2016 року включно, яка звернулася з даним позовом до суду. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 13.06.2007 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра», правонаступником якого з 04.02.2011 року є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (надалі Позивач/[PERSON]) та фізичною особою резидентом України [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії № 8/2007/840-МК25/51 (надалі - Кредитний договір), згідно з умовами якого позивач надав відповідачу-1 на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти (кредит) на загальну суму 19800,00 дол.США зі сплатою відсотків в сумі 15.5 % річних, копію якого додано до матеріалів справи. Банк своє зобов'язання перед Відповідачем-1 виконав в повному обсязі, що підтверджується заявою на видачу готівки № 271 від 13.06.2007 року, доданою до матеріалів справи. 13.06.2007 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра», правонаступником якого з 04.02.2011 року є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (надалі Позивач/[PERSON]) та фізичною особою резидентом України [PERSON] (надалі-Відповідач2/Поручитель), було укладено Договір поруки № 8/2007/840-МК25/51, копію якого додано до матеріалів справи. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків якщо інше не встановлено договором поруки. Пунктом 1.3 договору поруки визначено, що відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобов'язань, так і при невиконанні позичальником зобов'язань в цілому. За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. [PERSON] у добровільному порядку кошти за договором кредитної лінії №8/2007/840-МК25/51 від 13.06.2007 року не повернув, чим порушив прийняті на себе договірні зобов'язання. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, останній платіж по договору був здійснений позичальником 29.11.2010 р., заборгованість по кредиту виникла ще до вказаної дати, погашення тіла кредиту відбувалося у різних сумах, менших встановленого розміру мінімального платежу, що не відповідає умовам п.3.3.1 [PERSON]. Тобто, позивачеві ще у грудні 2010 року стало відомо про порушення зобов'язання позичальником, проте вимоги про виконання за позичальника зобов'язання боржником, позивач не висував. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення, і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін - певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 2 ст. 251 ч. 2 ст. 252 ЦК). Таким чином, умова договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки. Виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинна бути пред'явлена у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит має бути погашений одноразовим платежем). З матеріалів справи вбачається, що остання проплата за тілом кредиту була здійснена 29.11.2010 р., в подальшому, протягом п'яти років, мало місце порушення умов договору позичальником та невиконання зобов'язання позичальником в повному обсязі, а пунктом 1.3 договору поруки визначено, що відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобов'язань, так і при невиконанні позичальником зобов'язань в цілому, а відповідно до п. 2.1 [PERSON] поруки кредитор набуває право вимагати від поручителя виконання зобов'язання, що витікає з кредитного договору при умові, якщо є установлений кредитним договором строк виконання позичальником зобов'язання в цілому чи в будь якій частині не будуть виконані, а також при умові обов'язкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов'язання або в тій чи іншій частині. Але з матеріалів справи суд не вбачає доказів направлення позивачем такого повідомлення. З позовом позивач звернувся до суду у грудні 2015 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, встановленого зазначеною вище нормою ЦК, для звернення до суду. Внаслідок пропуску строку, порука є такою, що припинилась, а відтак відсутні підстави для стягнення суми боргу з поручителя. Крім цього, враховуючи вищенаведені обставини, невиконання боржником [PERSON] зобов'язання по договору кредитної лінії з грудня 2010 року представник Відповідача 2 вважає, що позивачем пропущений загальний строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України, для звернення до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як зазначалося вище, позивачу про порушення його права на своєчасне та в повному обсязі невиконання зобов'язань позичальником стало відомо у грудні 2010 року, при неотриманні чергового платежу за укладеним договором. З того часу позивачем не пред'являлися вимоги ні до позичальника, ні до поручителя. Отже, позивачем пропущений строк позовної давності, про застосування якого заявляється стороною відповідача у даному спорі. Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Отже, позивачем пропущений і спеціальний строк для стягнення неустойки за договором кредитної лінії. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Ч. 4 ст. 267 ЦК України: «Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові». Згідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до розяснень, викладених у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом України (справа 6-103цс14, постанова від 24.09.2014 року) початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання і позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу На підставі викладеного та

Outcome: dismissed