Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та заперечень відповідача. Клопотання сторін. У грудні 2019 року позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Малюк О.П. звернулася до суду з уточненим позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення коштів, безпідставно списаних з банківського рахунку. На обґрунтування позову зазначила, що [PERSON] працює касиром-операціоністом в Кам`янському відділенні «Славутич» Дніпровського регіонального управління Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», але з 03.02.2018 р. по теперішній час вона знаходиться у відпустці по догляду за малолітніми дітьми. Її сім`я є багатодітною сім`єю, яка має п`ятьох малолітніх синів: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 27.02.2019 р. за місцем своєї роботи позивач надала лікарняний лист по вагітності та пологах, згідно якому 03.06.2019 р. Фонд соціального страхування перерахував до ПриватБанку декретні кошти у розмірі 18 300,00 грн. Про це позивачу стало відомо від працівників Фонду соціального страхування. 03.06.2019 року та в подальшому, протягом червня місяця 2019 року, Позивач неодноразово зверталася до керівника Кам`янського відділення «Славутич» Дніпровського регіонального управління АТ КБ «ПриватБанк» з питанням про виплату належних їй коштів. Тільки 05.07.2019 року після чергового дзвінку на номер телефону клієнтської підтримки «3700» позивачу повідомили, що декретні кошти були зараховані Банком на зарплатний рахунок, яким позивач не користувалася вже більше 6 років, після чого без згоди Позивача більша частина коштів була перерахована в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № б/н від 09.10.2013 року. Зазначає, що 06.12.2018 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська винесено рішення по справі № 209/3163/17, згідно якому позов АТ КБ «ПриватБанк» було задоволено в повному обсязі, і з позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором № б/н від 09.10.2013 року у розмірі 78 788,51 грн. Позивач подала до Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу на вищезазначене рішення. 14.11.2019 року Дніпровським апеляційним судом винесена постанова, якою рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 06.12.2018 року скасовано, у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № б/н від 09.10.2013 року відмовлено в повному обсязі. 09.07.2019 року позивач надіслала на адресу відповідача претензію з вимогою повернути належні їй декретні кошти, якими держава забезпечує утримання новонароджених дітей, однак згідно письмової відповіді позивачу було в черговий раз відмовлено. Вважає, що відповідач незаконно, порушуючи її права, будучи обізнаним про оскарження позивачем рішення Дніпровського райсуду м. Дніпродзержинська про спір щодо наявності заборгованості за кредитним договором № б/н від 09.10.2013 року, здійснив списання декретних коштів з зарплатного рахунку для погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором. Щодо стягнення процентів за користування грошовими коштами позивача посилається на положення ч.1 ст. 536, 1070, 1061 ЦК України.За період з 04.06.2019 р. по 27.12.2019 р. розмір процентів за договором про відкриття банківського рахунку становить: 18300,00* 18/100/365*207 = 1868,10 грн. Щодо стягнення пені за кожен день прострочення посилається на положення ст.1, ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та правову позицію Верховного Суду України по справі № 6-2128ис16 від 13.03.2017 р. 09.07.2019 р. позивачем на адресу відповідача через пошту була направлена письмова претензія-вимога про термінову виплату позивачу декретних коштів, які знаходяться на банківському рахунку, однак у виплаті вищезазначених коштів позивачу було відмовлено. Відповідач отримав претензію 10.07.2019 р., однак до теперішнього часу відповідач декретні кошти не повернув позивачу. Якщо врахувати, що вартість послуги відповідача позивачу, як споживачу становить розмір нарахованих процентів, а саме 1868,10 грн., то розмір пені за період з 10.07.2019 р. по 27.12.2019 р., яка складає 3% вартості послуги за кожен день прострочення, становить: 1868,10*3/100*171 - 9583,35 грн. До теперішнього часу належні позивачу грошові кошти відповідач не повернув, чим грубо порушив її права. Зазначає також, що їй завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, оскільки була принижена її честь, гідність як людини, порядної громадянки та ділова репутація внаслідок незаконних та протиправних дій відповідача, які виражаються в незаконному списанні декретних коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № б/н від 09.10.2013 року в період оскарження рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська в Дніпровському апеляційному суді, що призвело до того, що позивач та її багатодітна сім`я, в тому числі новонароджена дитина, залишились без декретних засобів до існування, наданих державою при народженні дитини, позивач не могла розпоряджатися на власний розсуд належними їй коштами. З вищезазначених причин вона втратила здоровий сон, через хвилювання мала тривалий головний біль. Позивач вважає, що через неправомірні дії відповідача, який безпідставно списав декретні кошти з зарплатного рахунку позивача, що свідчить про наявність вини відповідача, позивачу було завдано моральної шкоди у розмірі 30000,00 грн. Розраховуючи розмір моральної шкоди, вона виходила з аналізу всіх вищезазначених обставин, і вважає, що відповідач має відшкодувати завдану їй моральну шкоду. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила: стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь [PERSON] , [INFO] , грошові кошти на загальну суму 29 751,45 грн., яка складається з: - 18 300,00 грн. - декретних коштів, які були перераховані Фондом соціального страхування до установи ПриватБанку на банківський рахунок, відкритий на ім`я [PERSON] ; - 1868,10 грн. - процентів за користування коштами; - 9583,35 грн. - пені за кожен день прострочення. Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 30000,00 грн. 02.03.2020 року на електронну адресу суду та поштою надійшли письмові пояснення начальника Кам`янського відділення Управління виконавчої дирекції фонду в Дніпропетровській області Фонду соціального страхування, відповідно до яких вони є неналежною стороною по справі. 15.05.2020 року на електронну адресу суду та 26.05.2020 року поштою, представником позивача надано клопотання про заміну третьої особи Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Кам`янського відділення на Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м.Києві. 22.06.2020 року представником позивача надано заяву про надання доказів. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10.01.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в загальному позовному провадженні. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13.03.2020 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15.05.2020 року постановлено замінити третю особу, яка не заявляє самостійних вимог Фонд соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Кам`янського відділення на Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м.Києві. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14.07.2020 року постановлено провести заочний розгляд справи та вирішити справу на підставі наявних у ній доказів. Заяви (клопотання) учасників справи Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача - адвокат Малюк О.М. в судове засідання не з`явилася, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник відповідача - АТ КБ "ПриватБанк" в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, правом надання відзиву на позовну заяву не скористалися. Представник третьої особи - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві, - в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працює касиром-операціоністом в Кам`янському відділенні «Славутич» Дніпровського регіонального управління Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк». З 03.02.2018 р. по теперішній час вона знаходиться у відпустці по догляду за малолітніми дітьми, що підтверджується копією виписки з наказу від 13.02.2018 року (а.с. 23). Сім`я позивача є багатодітною, має п`ятьох малолітніх синів: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.16-20), копією посвідчень (а.с.15). 27.02.2019 р. за місцем своєї роботи позивач надала лікарняний лист по вагітності та пологах, згідно якому 03.06.2019 р. Фонд соціального страхування перерахував до ПриватБанку декретні кошти у розмірі 18 300,00 грн. Про це позивачу стало відомо від працівників Фонду соціального страхування. Підтверджується копією лікарняного листа, наданого ЦПМСД № 1 від 25.02.2019 року. Згідно відповіді Фонду соціального страхування України у м. Києві на адвокатський запит, зазначено, що згідно даних Єдиної інформаційно-аналітичної системи Фонду 11.05.2019 до Правобережного відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві страхувальником АТ КБ «ПриватБанк» для отримання фінансування матеріального забезпечення була подана заява-розрахунок, яка містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення, в тому числі [PERSON] . Так по листку непрацездатності № [NUMBER] за період з 27.02.2019 по 02.07.2019 [PERSON] страхувальником-роботодавцем нараховано допомогу по вагітності та пологах в сумі 18388,44 грн. Зазначену заяву-розрахунок Правобережним відділенням профінансовано 02.07.2020 на окремий поточний рахунок страхувальника АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі. Страхувальником АТ КБ «ПриватБанк» 02.07.2019 року до Правобережного відділення подано «Повідомлення про виплату коштів застрахованим особам», в якому, серед іншого зазначено, що сума допомоги по вищевказаному листку непрацездатності виплачена [PERSON] 02.07.2019, та відповідає сумі, вказаній в заяві-розрахунку (а.с. 125-126). Згідно претензії-вимоги 08.07.2019 року, позивач [PERSON] звернулася до керівника Кам`янського відділення «Славутич» Дніпровського регіонального управління АТ КБ «ПриватБанк» з питанням про виплату належних їй декретні кошти у розмірі 18300 грн. (а.с.24, 25). Згідно відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 09.08.2019 року № 20.1.0.0.0/7/2808, [PERSON] повідомлено про те, що декретні кошти були зараховані Банком на зарплатний рахунок, після чого частина коштів була перерахована в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № б/н від 09.10.2013 року, укладеним між банком та [PERSON] списання коштів було договірним, на підставі п. 1.1.2.1.2. та п. 1.1.3.1.5 Умов та правил надання банківських послуг (а.с.27). Згідно копії рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 06.12.2018 року по справі № 209/3163/17, позов АТ КБ «ПриватБанк» було задоволено в повному обсязі, з позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором № б/н від 09.10.2013 року у розмірі 78 788,51 грн (а.с.29-31). Позивач подала до Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу на вищезазначене рішення. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14.11.2019 року рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 06.12.2018 року скасовано, у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № б/н від 09.10.2013 року відмовлено в повному обсязі (а.с.32-33). Позивач розрахувала розмір процентів за договором про відкриття банківського рахунку, використовуючи загальноприйняту і загальновідому формулу нарахування відсотків у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу: «Сума вкладу * Процентна ставка /100 / Кількість днів у році * Кількість днів, за які здійснюється нарахування». Таким чином, за період з 04.06.2019 р. по 27.12.2019 р. розмір процентів за договором про відкриття банківського рахунку становить: 18300,00* 18/100/365*207 = 1868,10 грн. Щодо стягнення пені за кожен день прострочення посилається на положення ст.1, ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та правову позицію Верховного Суду України по справі № 6-2128ис16 від 13.03.2017 р. Якщо врахувати, що вартість послуги відповідача позивачу, як споживачу становить розмір нарахованих процентів, а саме 1868,10 грн., то розмір пені за період з 10.07.2019 р. по 27.12.2019 р., яка складає 3% вартості послуги за кожен день прострочення, становить: 1868,10*3/100*171 - 9583,35 грн. Згідно змісту позовної заяви, відповідач за власною ініціативою, без згоди позивача, без її попередження як власника коштів, розпорядився належними їй декретними коштами і позбавив позивача та її багатодітну сім`ю засобів до існування, таким чином протиправно позбавив позивача коштів, які є її власністю. До теперішнього часу належні позивачу грошові кошти відповідач не повернув. Зазначає також, що їй завдано моральної шкоди, розмір якої вона оцінює у 30000,00 грн. Оцінка судом доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 1071 ЦК України банк може списувати кошти з рахунка на підставі розпорядження клієнта. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як встановлено судом, та підтверджується випискою по картці (а.с.28), та відповіддю АТ «ПриватБанк» на заяву [PERSON] (а.с.27) банком здійснювалося автоматичне списання грошей для погашення простроченої заборгованості, відповідач вважає списання правомірними та здійсненими у відповідності до умов договірних зобов`язань, тобто визнає, що таке списання відбувалося. Оскільки постановою Дніпровського апеляційного суду від 14.11.2019 року рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 06.12.2018 року було скасовано, судом апеляційної інстанції встановлено, що Умови та правила надання банківських послуг не є складовою частиною договору, відповідачем [PERSON] вони не підписувались, позивачем (АТ «Приватбанк») не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови та правила надання банківських послуг в редакції, яка передбачала стягнення процентів, штрафних санкцій та їх розмір. Згідно ч.2 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 року № 1105-ХІV, кошти Фонду, що надходять на зазначений рахунок, обліковуються на окремому субрахунку. Страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів (далі - окремий рахунок), можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам. Страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону. Таким чином списання на підставі вказаних Умов та правил надання банківських послуг, суд вважає безпідставними. Згідно до ст.1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Поряд з цим суд вважає такими, що не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з АТ КБ «ПриватБанк»: 1868,10 грн. - процентів за користування коштами згідно до ст. 1061, 1070 ЦК України, та 9583,35 грн. - пені за кожен день прострочення згідно ч.5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки такі норми до даних спірних правовідносин не застосовується, а регулюють правовідносини в сфері банківського вкладу (депозиту). Вирішуючи заявлені позовні вимоги, щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 30000,00 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України). Відповідно до п. 5 постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Пунктом 18 Постанови Пленуму передбачено, що при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди суди мають виявляти і всебічно з`ясовувати причини й умови, що призводять до порушення прав фізичних і юридичних осіб та заподіяння їм моральної шкоди. Враховуючи надані суду матеріали, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів того, що саме діями відповідача була спричинена моральна шкода, а між сторонами існували договірні відносини, яким не передбачено право клієнта банку на відшкодування моральної шкоди, тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягує з відповідача грошові кошти, а саме декретні кошти, які були перераховані Фондом соціального страхування до установи ПриватБанку на банківський рахунок, відкритий на ім`я [PERSON] у розмірі 18 300,00 гривень. В задоволенні іншої частини позову, щодо стягнення: 1868,10 грн. - процентів за користування коштами; 9583,35 грн. - пені за кожен день прострочення, моральної шкоди у розмірі 30000,00 грн., слід відмовити. У відповідності до ч.1, 6 ст.141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, а також те, що позивача було звільнено від сплати судового збору, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір пропорційно до частини задоволених позовних вимог, а саме у сумі 257,54 грн., інша частина судового збору компенсується за рахунок держави.

Outcome: partial