Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

В грудні 2016 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третьої особи без самостійних вимог органу опіки і піклування Чортківської районної державної адміністрації Тернопільської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. В позовній заяві вона вказала, що з вересня 2010 року перебувала в шлюбі з відповідачем, який між ними розірвано заочним рішенням Чортківського районного суду 8 серпня 2014 року. Від шлюбу в них народилась дочка [PERSON], [INFO]. Як до розірвання шлюбу, так і після припинення подружніх стосунків відповідач не проявляє ніякого інтересу та турботи відносно дитини, тобто повна байдужість проявляється щодо життя дитини, її здоров'я, побуту, внутрішнього світу. Тому на її відповідальності опинилися усі клопоти щодо виховання та піклування про дитину, забезпечення її фізичного, духовного і морального розвитку. Таким чином, вона вважає, що відповідач злісно ухиляється від виховання і матеріального утримання дитини, а лише формально вважається батьком. Вказані обставини спонукали її звернутися до органу опіки і піклування Чортківської райдержадміністрації щодо розгляду питання про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON], а в подальшому - і до суду з приводу вказаного питання. Також позивачка просить стягувати з [PERSON] аліменти на утримання дочки у твердій грошовій сумі в розмірі 800 гривень щомісячно з індексацією відповідно до закону, починаючи з дня звернення до суду та досягнення нею повноліття. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримують, просять задовольнити з мотивів, наведених у позовній заяві. Представник відповідача - [PERSON] позову в частині позбавлення відповідача батьківських прав не визнає, просить відмовити в його задоволенні з огляду на наступне. У відповідача відсутній намір ухилятись від виконання батьківських обов'язків, а навпаки він хоче бачитись із дочкою, приймати участь у її вихованні, однак позивачка чинить йому перешкоди у вихованні дитини, не дозволяє виконувати батьківські обов'язки, тому він фактично позбавлений права вільного спілкування з дитиною. Крім того, згідно висновку органу опіки та піклування Чортківської районної державної адміністрації вбачається, що в інтересах дитини є доцільним не позбавляти [PERSON] батьківських прав щодо його малолітньої дочки. Представник третьої особи - органу опіки і піклування Чортківської районної державної адміністрації Тернопільської області Андрунишин С. М. в судовому засіданні підтримав висновок органу опіки і піклування Чортківської РДА про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до малолітньої дочки [PERSON], так як вважає, що це не буде відповідати інтересам дитини. Вислухавши пояснення позивачки, представників сторін та третьої особи, свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних мотивів. В судовому засіданні встановлено, що з вересня 2010 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до рішення Чортківського районного суду 8 серпня 2014 року шлюб між ними розірвано. Від сумісного подружнього життя у них народилась дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданим Білівською сільською радою Чортківського району Тернопільської області 12 листопада 2012 року, про що зроблено відповідний актовий запис за № 22. Також встановлено, що позивачка [PERSON] в листопаді 2016 року зверталась в Комісію з питань захисту прав дитини Чортківської райдержадміністрації, і рішенням Комісії № 6 від 25 листопада 2016 року вирішено вважати за доцільне не позбавляти батьківських прав [PERSON] щодо його дочки [PERSON], [INFO]. Аналогічний висновок про доцільність не позбавляти батьківських прав відповідача надав і орган опіки і піклування Чортківської районної державної адміністрації за № 01-1606/01-14 від 28 листопада 2016 року. Згідно актів обстеження матеріально-побутових умов від 29 серпня 2016 року, 23 вересня 2016 року вбачається, що [PERSON] на даний час виховує свою дочку одна, допомоги з боку батька немає, участі у вихованні своєї дочки він не приймає. [PERSON] фінансово не допомагає з моменту розірвання шлюбу, протягом двох років не з'являється. Такі обставини підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] З показань свідків [PERSON] та [PERSON]. вбачається, що відповідач любить свою дочку та намагається з нею спілкуватися за допомогою засобів Інтернет-зв'язку, так як в даний час знаходиться на роботі за межами України, однак позивачка чинила цьому перешкоди. Згідно протоколів індивідуального діагностичного обстеження практичного психолога [PERSON] на визначення внутрісімейних стосунків та психоемоційного стану дитини в сім'ї вбачається, що [PERSON] малювала свою сім'ю, сім'я зображена дружня, всі члени сім'ї тримаються за руки, чим дитина показує свою значущість для людей, які зображені на малюнку і одночасно їх значення для неї самої. За результатами тесту на визначення рівня тривожності [PERSON] рівень тривожності у [PERSON] низький. Згідно ч. 2 ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Проте такі обставини в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження. В даний час відповідач знаходиться на роботі за кордоном і з об'єктивних причин не виконує батьківського обов'язку з виховання дитини, однак відкрив рахунок на ім'я дитини в Державному ощадному банку України і щомісячно пересилає позивачці кошти на утримання дитини. Отже, позивачкою та її представником під час судового розгляду справи не підтверджено відповідними доказами факт свідомого невиконання відповідачем батьківських обов'язків по відношенню до своєї дочки. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Таким чином, враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, суд, виходячи насамперед з інтересів дитини, вважає, що позивачці слід відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав відповідача відносно дочки [PERSON], однак його слід попередити про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покласти на орган опіки та піклування Чортківської районної державної адміністрації контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів, слід зазначити, що відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до вимог ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 184 цього Кодексу якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. На підставі наведеного, враховуючи матеріальне становище дитини та відповідача, суд визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 800 гривень щомісячно з індексацією вказаної суми відповідно до закону, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Вирішуючи питання розподілу між сторонами судових витрат по справі, суд зазначає, що у відповідності з вимогами ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача підлягають стягненню на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 640 гривень судового збору за позовні вимоги про стягнення аліментів. Інші судові витрати слід покласти на сторони в тих розмірах, що вони фактично понесли.

Outcome: partial