Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про припинення права власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS], так як її частка є незначною відносно його частки та визнання за ним права власності на квартиру [ADDRESS] (3/4 в результаті спадкування ним майна та 1/4 в результаті припинення права на частку відповідачки). В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він та його сестра -відповідачка по справі є спадкоємцями спірної квартири [ADDRESS], яка на праві спільної сумісної власності належить співвласникам [PERSON], [PERSON] (матері позивача та відповідача, яка померла [INFO]), [PERSON] (батькові позивача та відповідача який помер [INFO]), однак нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тією обставиною, що частки спадкодавців та іншого співвласника квартири є невизначеними. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, подано суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують, просять позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, що дає підстави суду визнати її неявку без поважних причин та дає можливість суду слухати справу у її відсутності з постановленням заочного рішення. Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи. Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 08.10.1996 виданого Тернопільським міським БТІ, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Як вбачається із витягу будинкової книги в квартирі [ADDRESS] значаться зареєстрованими [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [INFO] померла [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 23.04.2001 року. Спадкоємцями після її смерті були син [PERSON] та чоловік [PERSON], які спадщину прийняли, але не оформили своїх спадкових прав в нотаріальній конторі. Відтак частка матері була поділена між сином та батьком, в результаті чого кожен з них став власником 1/2 частини квартири. [INFO] помер [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 13.107.2012 року. Спадкоємцями після його смерті були син [PERSON] та дочка [PERSON], які не оформили своїх спадкових прав в нотаріальній конторі. 1/2 частка квартири [ADDRESS], що належала [PERSON] підлягала поділу між двома спадкоємцями порівну, в результаті чого [PERSON] успадкувала 1/4 частину квартири, а [PERSON] став власником 3/4 частин квартири (1/2+1/4=3/4). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Постановою державного нотаріуса Першої Тернопільської державної нотаріальної контори Нечай Л.С. від 12.06.2013року, позивачу [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку від належної [PERSON] частки квартири [ADDRESS], яка померла [INFO]. Постановою державного нотаріуса Першої Тернопільської державної нотаріальної контори Нечай Л.С. від 12.06.2013року, позивачу [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку від належної [PERSON] частки квартири [ADDRESS], який помер [INFO]. При цьому нотаріусом було встановлено, що за життя спадкодавців, між ними та іншим співвласником квартири частки не були визначені у встановленому законодавством порядку, нотаріус не може встановити спадкову масу, визначити конкретний розмір спадкового майна, а отже видати свідоцтво про право на спадщину та провести державну реєстрацію права власності на успадковане нерухоме майно. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згідно ч.ч.1,2 ст. 372 ЦК України, майно що є спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Суд зазначає, що судовому захисту підлягає право усунення порушення якого, невизнання чи заперечення, не може бути здійснене в позасудовому порядку. За приписами частини четвертої ст. 372 ЦК України, передбачено, можливість поділу майна, котре перебуває у спільній сумісній власності, шляхом укладання відповідного договору у письмовій формі та його нотаріального посвідчення. Згідно частини першої статті 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, або рішенням суду (ч.2 ст. 370 ЦК України). На допустимості обраного способу захисту цивільного права наголошує Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справі у п.3.4. Інформаційного листа № 24-75304-13 від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", де зазначає, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Належних та допустимих доказів існування угоди про відступ від рівності часток співвласників квартири [ADDRESS], судом не здобуто та сторонами спору суду не надано. Частиною першою статті 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. З метою компенсації втрат під припинення права власності, позивачем попередньо внесено на депозитний рахунок суду вартість 1/4 частини спірної квартири, визначену висновком експерта за результатами проведеної будівельно-технічної експертизи від 26.02.2014року, в сумі 62684,50 гривень. Аналіз вище вказаної норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Даної правової позиції дотримується Верховний Суд України у справі №6-81 цс11 від 16 січня 2012 року. Водночас суд зазначає, що істотною є шкода, що виражена для особи у значних втратах як майнового, так і немайнового характеру (морального, психологічного, тощо); у значних негативних наслідках, що можуть накласти відбиток на все наступне життя людини (розрив родинних зв'язків, руйнація відчуття домівки, сімейного гнізда, втрата певних сімейних цінностей, реліквій, розрив напрацьованих на даному місці зв'язків з друзями, іншими людьми, тощо). Як вбачається із повідомлення ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» №214/07-2 від 03.04.2014року, станом на 29.12.2012року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] власники квартири [ADDRESS], яка належить їм на праві власності та зареєстрована за ними на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого 30.11.1996року згідно розпорядження органу приватизації №19165 від 20.11.1996року. Отже як вбачається із викладених доводів частка відповідачки в спірному майні (1/4) є незначною відносно частки позивача (3/4). Припинення права на частку не завдасть істотної шкоди відповідачці, оскільки їй на праві власності належить частка в іншій квартирі, де вона і проживає на даний час (квартира [ADDRESS]). Враховуючи вищенаведені обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, шляхом припинення права [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS] та визнання за ним права власності на квартиру [ADDRESS] (3/4 в результаті спадкування ним майна та 1/4 в результаті припинення права на частку відповідачки). На підставі наведеного,

Outcome: approved