Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

В січні 2014 року ПАТ "Альфа Банк" звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 68702, 42 грн. та судових витрат в розмірі 687,02 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11.06.2008 р. між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір № 490073207, відповідно до якого позичальник отримав кредит в розмірі 79909,90 грн., та зобов'язався в порядку та на умовах, визначених в кредитному договорі повертати кредит та сплачувати проценти, однак [PERSON] свої зобов'язання не виконав, в результаті чого станом на 19.11.2013 року має прострочену заборгованість за відсотками - 27704,33 грн., та по комісії - 3430,01 грн., пені - 37568,08 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. В забезпечення виконання вимог зобов'язань позичальника [PERSON] за основним договором, між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки № 490073207, відповідно до якого відповідач, як поручитель поручається за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором. На виконання умов договору, боржнику і поручителю [PERSON] була направлена вимога про досудове врегулювання спору, але на дату подання позовної заяви вимога не виконана. Тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву у якій просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.27). Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позову з тих підстав, що дійсно між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір, в забезпечення виконання якого між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки. Протяго більш, ніж трьох років позичальник [PERSON] виконував зобов'язання за кредитним договором, хоча не завжди за графіком, у зв'язку з чим, рішенням Третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 21.10.2010 р. з [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором. 14.01.2011 р. Новозаводський районний суд міста Чернігова видав виконавчий лист на підставі зазначеного рішення. Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження відділом ДВС Васильківського МРУЮ 11.02.2013 р. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 6-44 виданого 14 січня 2011 року. Боржником оплачено борг у повному обсязі, у зв'язку з чим заступником начальника ВДВС Васильківського МРУЮ 27.05.2013 р. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Тобто боржник свої зобов'язання виконав в повному обсязі. Однак, позивач протягом всього терміну жодного разу не звертався ні з вимогою ні з позовом до поручителя, та фактично змінив строки виконання основного зобов'язання, і лише після повного виконання зобов'язання боржником, подав позов до суду з вимогою до поручителя. Однак, в договорі поруки не встановлено строку припинення поруки, тому, відповідно до п. 5.3 договору, договір діє до повного виконання позичальником зобов'язання за основним договором. Однак зазначене не може розглядатися як встановлення строку дії поруки, оскільки цей термін визначається календарною датою або подією, чого не зазначено в договорі. У зв'язку з цим, відповідач вважає, що позивачем був змінений строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором, і з цього часу минуло понад шість місяців, тому відповідач вважає, що порука є припиненою на підставі ч.4 ст. 559 ЦК України, і тому просить у задоволенні позову відмовити, застосувавши строк позовної давності Представник третьої особи - [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти заявлених позивачем вимог, та зазначив, що дійсно [PERSON] був позичальником за кредитним договором від 11.06.2008 р., в забезпечення якого між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки, а також укладено з [PERSON] договір іпотечної застави автомобіля, придбаного за отриманні кошти. У зв'язку з фінансовою кризою та зміною матеріального становища [PERSON] не міг повноцінно виконувати вимоги кредитного договору, про що неодноразово повідомляв позивача, звертаючись з усними заявами про реструктуризацію кредитного договору, натомість отримав повідомлення Новозаводського районного суду м. Чернігова про видачу виконавчого документу на підставі рішення третейського суду про стягнення з нього боргу. Після цього тривав довгий період письмових переговорів з банком з приводу реструктуризації боргу, [PERSON] оплачено частину боргу. Однак позивач не повідомив ВДВС про стадію мирних переговорів, тягнучи при цьому час та умисно накопичуючи заборгованість. В подальшому, позивач повідомив про необхідність одноразової виплати всієї суми боргу, і [PERSON] 05.03.2013 р. оплатив всю суму, зазначену в виконавчому листі, а саме 79275, 49 грн.. Позивач вважає, що всі ці обставини, які призвели до умисного накопичення незаконних відсотків та штрафних санкції можна вважати такими, як прострочення кредитора. Вже після виконання зобов'язань за виконавчим листом, боржник звернувся до позивача з заявою про закінчення договірних відносин на підставі запропонованого позикодавцем підписання меморандуму у мирний спосіб. Однак, позивач навіть не запропонував йому тексту цього меморандуму, натомість звернувся до суду з позовом до поручителя. У зв'язку з зазначеним просили в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача та представника третьої особи та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 11.06.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» (в подальшому ПАТ «Альфа-Банк»), та [PERSON] укладено кредитний договір № 490073207, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 79909,90 грн. з встановленою процентною ставкою 16,25% річних, з цільовим призначенням - придбання транспортного засобу автомобіля [NUMBER] згідно з Договором купівлі-продажу, укладеним між Позичальником та ТОВ «Фірма «Кий Авто» № КДЧ-99 від 29.05.2008 р. та оплати страхової суми з страхування цього транспортного засобу, дата остаточного повернення кредиту - 11.06.2015 р. (а.с.5-7). Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON], загальна заборгованість згідно кредитного договору станом на 19.11.2013 р. складає 372662,32 грн., в тому числі заборгованість за кредитом - 0.0 грн., по відсоткам - 27704, 33 грн., по комісії - 3430,01 грн., по пені - 341527,98 грн. (а.с.20-21). Проте пеня була зменьшена ПАТ "Альфа-Банк" до 37568 грн 08 коп. Для забезпечення виконання боржником [PERSON] своїх зобов'язань за вище зазначеним кредитним договором, між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено договір поруки № 490073207-П, за яким Боржник та поручитель відповідають перед банком за порушення зобов'язань як солідарні боржники, поручитель відповідає у тому ж обсязі, що і боржник. Відповідно до п. 5.3 Договору, останній діє до повного виконання зобов'язань боржника за основним договором (а.с.9). Загальні положення про забезпечення виконання зобов'язання визначені в главі 49 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Ст. 559 ЦК України визначено підстави припинення поруки. Так, зокрема, в ч. 4 ст. 559 ЦК України зазначено, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Відповідно до п. 5.3. статті 5 договору поруки № 490073207-П від 11.06.2008 року, цей договір діє до повного виконання зобов'язань Боржника за основним договором. Суд вважає, що умови цих пунктів щодо дії поруки до повного виконання зобов'язань за кредитним договором не відповідають вимогам ст.ст. 251, 252 ЦК України. Відповідно до положень статей 251, 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Як роз'яснено в п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК України відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Неможливість окремого розгляду цих договорів може бути пов'язана, зокрема, із визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов'язання та іншими умовами договорів. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу, так і пред'явлення до нього позову. При цьому, в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позивальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Постійнодіючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» від 21.10.2010 року позов Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк»до [PERSON] задоволено. Вирішено стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 79265,49 грн. (а.с.43-44). Тобто банк скористався своїм правом ініціювання дострокового виконання позичальником боргових зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі ще в 2010 році. Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 14.01.2011 р. у справі №6-44/11, заяву ПАТ «Альфа-Банк» про видачу виконавчого документа задоволено. Видано ПАТ «Альфа-Банк» виконавчий лист на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» від 21.10.2010 року по справі 3227-2/349/10 (а.с.45). Постановою головного державного виконавця Васильківського міськрайонного управління юстиції від 11.02.2013 р. (ВП №36495350), відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 6-44 виданого 14.01.2011 р. Новозаводським районним судом м.Чернігова про стягнення з [PERSON] боргу у сумі 79275, 49 на користь ПАТ «Альфа-Банк» (а.с.46). Як вбачається з квитанції від 05.03.2013 року, [PERSON] в рахунок повного погашення боргу за договором кредиту на користь ПАТ «Альфа-Банк» сплатив 79275, 49 грн., у зв'язку з чим, постановою заступника начальника ВДВС Васильківського МРУЮ від 27.05.2013 р. закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 6-44 виданого 14.01.2011 р. Новозаводським районним судом м. Чернігова про стягнення з [PERSON] боргу у сумі 79275,49 грн на користь ПАТ «Альфа-Банк» (а.с.47-48). При таких обставинах, враховуючи те, що договір поруки № 490073207-П від 11.06.2008 року припиняється через шість місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, на протязі цього шестимісячного строку позивач не пред'явив до поручителя [PERSON]В жодної вимоги і звернувся з даним позовом тільки в січні 2014 року, вже після встановленого законом строку поруки, тому суд вважає що позов задоволенню не підлягає. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed