Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

В квітні 2021 року [PERSON] звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до відповідачів та просить суд: скасувати ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.05.2011 року у справі №2-3245/11, якою було накладено арешт на грошові кошти, рухоме та не рухоме майно, яке належало [PERSON] , померлого [INFO] ; скасувати арешт накладений постановою відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 28997880 від 30.09.2011 року на виконання ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області №2-3245/11 від 24.05.2011 року на все нерухоме майно, у томи числі на 34/100 житлового будинку [ADDRESS] , у справі № 2-3245/11 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номер запису про обтяження № 9546064 від 03.08.2012 року щодо всього нерухомого майна, у тому числі на 34/100 житлового будинку [ADDRESS] , яке належало [PERSON] , померлого [INFO] . Подану заяву [PERSON] обґрунтовує тим, що в провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області знаходилась цивільна справа № 2-3245/11 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В межах розгляду даної цивільної справи за заявою позивача про забезпечення позову, ухвалою суду 24.05.2011 року було накладено арешт на грошові кошти, рухоме та не рухоме майно, яке належить [PERSON] ( [ADDRESS] ІПН: [NUMBER] ), шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження. Факт того, що [PERSON] був чоловіком позивачки підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . В подальшому [PERSON] було погашено заборгованість перед ПАТ КБ «Приватбанк» у повному обсязі, що підтверджується довідкою із банку № 138092 від 11.01.2012 року. 16.01.2012 року Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області провадження у справі № 2-3245/11 за позовною заявою ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості залишена без розгляду, на підставі клопотання позивача (ПАТ КБ «Приватбанк») по справі №2-3245/11. Ухвала суду оскаржена не була, набрала законної сили. [INFO] [PERSON] помер. 26.09.2020 року за заявою [PERSON] Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною конторою Одеської області була заведена спадкова справа № 282/2020 до майна померлого [PERSON] . Проте, державною нотаріальною конторою було повідомлено позивачці про наявність обтяження на підставі ухвали суду по справі № 2-3245/11. Скасувати ухвалу про забезпечення позову у межах справи № 2-3245/11, якою було накладено арешт, що стало підставою для відкриття виконавчого провадження також неможливо, оскільки матеріали справи № 2-3245/11 знищенні в архіві суду за спливом строку зберігання справ даної категорії. У зв`язку з цим, позивачка була змушена звернутися до суду з відповідним позовом. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 21.04.2021 року було відкрито провадження в спрощеному порядку. 24.05.2021 року до канцелярії суду надійшла заява [PERSON] про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує. У судове засідання 25.05.2021 року сторони не з`явились. Представник позивачки - адвокат Довгаль О.О. подав до канцелярії суду заяву з проханням справу розглянути без його участі та задовольнити позовні вимоги. У відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених позивачем письмових доказів. Судом встановлено, що в провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебувала цивільна справа № 2-3245/11 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В межах розгляду даної цивільної справи за заявою Банку про забезпечення позову, ухвалою суду 24.05.2011 року було накладено арешт на грошові кошти, рухоме та не рухоме майно, яке належить [PERSON] , шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження. Факт того, що [PERSON] був чоловіком позивачки підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] видане відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 385. В подальшому [PERSON] було погашено заборгованість перед ПАТ КБ «Приватбанк» у повному обсязі, що підтверджується довідкою із банку № 138092 від 11.01.2012 року. 16.01.2012 року Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області провадження у справі № 2-3245/11 за позовною заявою ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості залишена без розгляду, на підставі клопотання позивача (ПАТ КБ «Приватбанк») по справі №2-3245/11. Ухвала суду оскаржена не була, набрала законної сили. 30.04.2015 року [PERSON] також отримав довідку № 150430/834 від ПАТ КБ «Приватбанк» про відсутність заборгованості перед Банком. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 1005. 26.09.2020 року за заявою [PERSON] Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною конторою Одеської області була заведена спадкова справа № 282/2020 до майна померлого [PERSON] , що підтверджується довідкою № 407/02-14 від 19.03.2021 року. Власність [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 01.09.2008 року, де йому належало 34/100 частини житлового будинку [ADDRESS] та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 30.04.2015 року, де йому належало 34/200 частини житлового будинку [ADDRESS] . Державний нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із наявністю обтяження у вигляді накладеного арешту на все майно. На звернення позивачки до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби з проханням зняти арешт з майна померлого чоловіка [PERSON] , їй було повідомлено, що у зв`язку із виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, 03.08.2012 виконавче провадження № 28997880 завершене на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (в редакції, що діяла на час винесення відповідної постанови). У відповідності до положень ст.ст. 40, 59 Закону № 1404-VIII, станом на 16.03.2021 у Відділі відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника [PERSON] та були відсутні на момент завершення виконавчого провадження № 28997880. Крім того матеріали виконавчого провадження № 28997880 знищені у зв`язку із закінченням строків їх зберігання, тому Відділ не має можливості надати копії відповідних документів. Також, відповідно до даних з автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що інших виконавчих документів, крім вищезазначеного виконавчого документа про забезпечення позову, за якими боржником визначено [PERSON] , на примусовому виконанні у Відділі не перебувало та не перебуває. Проте вжиті заходи забезпечення позову продовжують свою дію по сьогоднішній день, що вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 9546064. 30.03.2021 року Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області повідомив позивачці, що справа № 2-3245/11 знищена в архіві суду за сплином строку зберігання. У зв`язку із наявністю арешту на майні померлого чоловіка (спадкодавця), який було накладено виконавчою службою на виконання ухвали суду № 2-3245 від 24.05.2011 року, позивачка як єдина спадкоємиця позбавлена можливості реалізувати своє право на отримання спадщини за законом. Статтями 1216, 1217 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову. Відповідно до п.п.5 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору. Згідно із статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Згідно п. 2 Постанови Пленуму ВССУ від 03.06.2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 60 ЗУ "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.ч. 1, 2, 3, 4, 9 ч. 1 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950р.), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Окрім цього, за статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною першою статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до пп. 3, 4 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає : «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру...» . Стаття 13 Конвенції передбачено наступне: «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження». Аналізуючи відповідність обставин справи та дій державних органів відповідно до Конвенції, ЄСПЛ у своєму рішенні від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» (заява №29979/04) рішенні підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Також ЄСПЛ зазначив, що повноваження державних органів з перегляду власних рішень, включаючи випадки виявлення помилки, які не обмежено жодними часовими рамками, мають суттєвий негативний вплив на юридичну визначеність у сфері особистих прав і цивільних правовідносин, що шкодить принципу «належного урядування» та вимозі «законності», закріпленим у статті 1 Першого протоколу до Конвенції. У зв`язку з тим, що на теперішній час необхідність в арешті нерухомо майна відпала, суд приходить до висновку, що підстави для подальшого застосування заходів забезпечення позову Банку відсутні, у зв`язку з чим позов [PERSON] про звільнення майна з-під арешту підлягає задоволенню.

Outcome: approved