Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Лохвицького районного суду з позовними вимогами до Білогорільської сільської ради Лохвицького району Полтавської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом і в обгрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] померла її мати - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 02.01.2019 року, актовий запис № 01. Від імені спадкодавця заповіт не посвідчувався. У відповідності до ст. 1270 ЦК України [PERSON] прийняла спадщину, подавши заяву до Другої лохвицької державної нотаріальної контори, спадкова справа заведена 21.02.2019 року за № 27/2019. 01.06.2020 року позивач звернулася до Другої лохвицької державної нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 4,0701 га, що знаходиться на території Білогорільської сільської ради Лохвицького району, цільове призначення земельної ділянки : для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки: 5322680700:00:002:0075, яка належала померлій [INFO] [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ПЛ № 051544, виданого Білогорільською сільською радою Лохвицького району Полтавської області 29 грудня 1999 року, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 100. Державним нотаріусом Другої лохвицької державної нотаріальної контори Соловей Т.О. було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом з посиланням на те, що вказане спадкове майно - земельна ділянка не внесена до Державного земельного кадастру. Таким чином, позивач просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 4,0701 га, що знаходиться на території Білогорільської сільської ради Лохвицького району Полтавської області, цільове призначення земельної ділянки : для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки: 5322680700:00:002:0075, яка належала померлій [INFO] [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ПЛ № 051544, виданого Білогорільською сільською радою Лохвицького району Полтавської області 29 грудня 1999 року, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 100, в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] . В судове засідання позивач не з"явилася, направивши заяву про розгляд справи без її участі, вимоги позову підтримує в повному обсязі. Представник відповідача по справі Білогорільська сільська рада Лохвицького району Полтавської області в судове засідання не з`явився, направивши до суду заяву, в якій щодо вимог позову не заперечує та просить справу розглядати без участі представника. Третя особа на розгляд справи не з"явилася, подала заяву про незаперечення щодо позову, справу просить розглядати без її участі. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Ознайомившись з матеріалами цивільної справи, дослідивши та давши оцінку доказам по справі суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1997р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов`язків або встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України. Згідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Як вбачається з письмових матеріалів справи, [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 02.01.2019 року, актовий запис № 01. Від імені спадкодавця заповіт не посвідчувався. У відповідності до ст. 1270 ЦК України [PERSON] прийняла спадщину, подавши заяву до Другої лохвицької державної нотаріальної контори, спадкова справа заведена 21.02.2019 року за № 27/2019. 01.06.2020 року позивач звернулася до Другої лохвицької державної нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 4,0701 га, що знаходиться на території Білогорільської сільської ради Лохвицького району, цільове призначення земельної ділянки : для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки: 5322680700:00:002:0075, яка належала померлій [INFO] [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ПЛ № 051544, виданого Білогорільською сільською радою Лохвицького району Полтавської області 29 грудня 1999 року, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 100. Державним нотаріусом Другої лохвицької державної нотаріальної контори Соловей Т.О. було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом з посиланням на те, що вказане спадкове майно - земельна ділянка не внесена до Державного земельного кадастру. За життя спадкодавець набула права власності на земельну ділянку, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, але з невідомих причин відомості про право власності [PERSON] на земельну ділянку не були внесені до Державного земельного кадастру. Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Закону України " Про Державний земельний кадастр" , який набув чинності 01 січня 2013 року - Земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або їхніх спадкоємців чи особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом або іншої, визначеної законом особи. Державна реєстрація таких земельних ділянок може бути здійснена також без подання заяв зазначених осіб центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. У разі відсутності у зазначеного органу документації із землеустрою з визначенням координат поворотних точок меж земельних ділянок цей орган забезпечує організацію проведення робіт з розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок і здійснення державної реєстрації таких земельних ділянок. За приписами п.п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» №7 відповідно до статті 1225 ЦК ( 435-15) право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власника земельних часток (паїв)» передбачено, що до осіб, які мають право на земельну частку (пай) відносяться громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Згідно ст. 2 цього Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно ст. 328 ЦК України громадянин набуває право власності на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. На запит суду, державний нотаріус Другої лохвицької державної нотаріальної контори надала інформаційну довідку зі СР (заповіти/спадкові договори), інформаційну довідку зі СР (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), відповідно до якої 21.02.2019 року в Другій лохвицькій державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа № 27/2019 після смерті [INFO] [PERSON] . Заповіт від імені спадкодавця не посвідчувався. Спадщину після смерті спадкодавця прийняла дочка - [PERSON] , яка подала заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя який пережив його, та батьки. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Суд визнає, що позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved