Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Хустського районного суду Закарпатської області із позовом до Хустської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS] Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є належним користувачем квартири [ADDRESS] оскільки на законних підставах вселився до цього помешкання та у встановленому законодавством порядку зареєстрований там. Із позивачем, як із належним користувачем цієї квартири, обслуговуючими організаціями укладено договори щодо надання комунальних послуг (електроенергія, водопостачання та водовідведення, тощо). Позивач постійно в помешканні з народження, що підтверджується актом депутата Хустсьокї міської ради від 19.04.2017 р. На квартиру позивача виготовлено технічний паспорт, яким визначено, що квартира, яку він займає, розташована на 2 поверсі будинку та складається з двох житлових кімнат площею 14, 3 кв.м. та 17, 4 кв.м., кухні площею 17, 1 кв.м, загальна площа квартири 34, 5 кв.м. Квартира позивача визначена як окремий об'єкт нерухомого майна і може бути об'єктом цивільних прав. За весь період користування квартирою позивачем створено належні умови більш для проживання: проведено капітальний ремонт, змінено електропроводку, замінено підлогу, поставлені лічильники електроенергії, води, та інше. Всі перебудови та ремонтні роботи виконано позивачем з власних матеріалів та за власні кошти. На протязі всього періоду проживання позивач належно сплачує комунальні послуги, заборгованості не має. Будинок [ADDRESS] не належить жодній діючій організації та не перебуває в жодної юридичної особи на балансі, що унеможливлює здійснення передачі цієї будівлі територіальній громаді м. Хуст, оскільки в даному випадку не має кому приймати рішення про передачу та здійснювати саму передачу. Даний факт унеможливлює реалізацію права позивача на приватизацію квартири, яку він займає. Гуртожиток по [ADDRESS] не належить до сфери управління жодного діючого підприємства чи організації, що встановлено рішенням Хустського районного суду від 07.12.2006 р. (яке набрало законної сили після перегляду справи Верховним судом України) по справі за позовом Хустського міжрайонного прокурора в інтересах мешканців гуртожитку по [ADDRESS] до ЗАТ «УМБ», Хустської міської ради, Хустського ДПТІ, [PERSON], [PERSON] про визнання недійсними рішень виконавчого комітету Хустської міської ради, свідоцтв про право власності та визнання недійсним договору купівлі-продажу від 26.12.2005 р. Володіння позивачем квартирою [ADDRESS] є добросовісним та відкритим, так як він в неї вселився у відповідності до чинного законодавства, отримав ордер на вселення і жодного разу не ставилось питання про його виселення через порушення умов проживання. Оскільки позивач добросовісно заволодів своєю квартирою у гуртожитку по [ADDRESS] відкрито, безперервно володіє нею напротязі більше 10 років, тому набув право власності на цю квартиру в порядку набувальної давності. Позивач просив визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 34,5 кв. м за набувальною давністю. В судове засіданні позивач не з'явився, належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задоволити. Представник відповідача Хустської міської ради в судове засідання не з'явився. [PERSON] подала заяву про розгляд справи у відсутності представника відповідача, не заперечує щодо задоволення позову. Розгляд справи проведено у відсутності сторін, відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є належним користувачем квартири [NUMBER] у гуртожитку, який розміщений у [ADDRESS] У вказаній квартирі він проживає з народження та зареєстрований в ній. Із [PERSON], як із належним користувачем цієї квартири, обслуговуючими організаціями укладено договори щодо надання комунальних послуг (електроенергія, водопостачання та водовідведення, тощо). На квартиру позивача виготовлено технічний паспорт. Квартира позивача [PERSON] визначена як окремий об'єкт нерухомого майна і може бути об'єктом цивільних прав. Будинок [ADDRESS] Закарпатської області не належить жодній діючій організації та не перебуває в жодної юридичної особи на балансі, що унеможливлює здійснення передачі цієї будівлі територіальній громаді м. Хуст, оскільки в даному випадку не має кому приймати рішення про передачу та здійснювати саму передачу. Даний факт унеможливлює реалізацію права позивача на приватизацію квартири, яку він займає. Гуртожиток по [ADDRESS] не належить до сфери управління жодного діючого підприємства чи організації, що встановлено рішенням Хустського районного суду від 07.12.2006 р. (яке набрало законної сили після перегляду справи Верховним судом України) по справі за позовом Хустського міжрайонного прокурора в інтересах мешканців гуртожитку по [ADDRESS] до ЗАТ «УМБ», Хустської міської ради, Хустського ДПТІ, [PERSON], [PERSON] про визнання недійсними рішень виконавчого комітету Хустської міської ради, свідоцтв про право власності та визнання недійсним договору купівлі-продажу від 26.12.2005 р. Статтею 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані державою повноваження щодо обліку житлового фонду та здійснення контролю за його використання. Житлові будинки та гуртожитки безоплатно передаються в комунальну власність. Це передбачено Законом України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності". Оскільки житлові будинки реєструються як гуртожитки органами місцевого самоврядування, то питання зміни статусу цих будинків, а також перевірка законодавчого обґрунтування приватизації їх окремих житлових приміщень та встановлення відповідності цих дій чинному законодавству України, належить саме до їх компетенції. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321, ст.328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу, наприклад, договору найму, зберігання тощо, виключає застосування набувальної давності. У позові позивач [PERSON] як на одну з підстав своїх вимог посилається на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 07 грудня 2006 року, яким позов Хустського міжрайонного прокурора в інтересах мешканців гуртожитку до ЗАТ «УМБ», Хустської міської ради, Хустського ДПТІ, [PERSON], [PERSON] третя особа: приватний нотаріус Чіжмарь С.І., зацікавлена особа: орган опіки і піклування Хустської міської ради про визнання недійсними рішення виконкому Хустської міської ради від 30.01.2002 року, свідоцтва про право власності на об'єкт нерухомого майна будівлю гуртожитку від 01.02.2002 року, скасування державної реєстрації права власності на будівлю гуртожитку, визнання недійсним договору купівлі-продажу будівлі гуртожитку від 26.12.2005 року, свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.12.2005 року задоволено. Даним рішенням, яке набрало законної сили, стверджено, що [PERSON] та інші, в інтересах яких був заявлений вищезазначений позов, вселилися і проживають у гуртожитку [ADDRESS] Закарпатської області зі згоди ЗАТ «Управління механізації будівництва», у віданні якого знаходився гуртожиток, з його згоди зареєстровані у ньому, ЗАТ «УМБ» не заявляло вимог про припинення прав користування громадянами даним житловим приміщенням, що фактично підтверджує між сторонами ЗАТ «УМБ» та мешканцями гуртожитку наявність правовідносин по найму житлового приміщення. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відтак, підстав для визнання права власності на квартиру за [PERSON] за набувальною давністю, відповідно до ст. 344 ЦК України, немає, однак позивачка не позбавлена можливості набути право власності на квартиру у позасудовому порядку. Вирішуючи даний спір, суд керується правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у аналізі деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ, де ВСУ вважає, що наявність у володільця певної правової підстави для володіння майном (в даному випадку це наявність правовідносин по найму житлового приміщення) виключає можливість набуття права власності за набувальною давністю, але не позбавляє особу можливості набути право власності на таке майно у визначеному позасудовому порядку. Одночасно, як вбачається з вищенаведеного аналізу деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ Верховний Суд України визначає, що відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або особа, яка вважає себе власником майна. Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, зазначає відповідачем по справі Хустську міську раду, тобто орган місцевого самоврядування, однак судом в ході розгляду справи не здобуто доказів, що власником спірної квартири № [NUMBER] у гуртожитку по [ADDRESS] є Хустська міська рада або, що цей гуртожиток знаходиться у віданні органу місцевого самоврядування та обслуговується ним. Дана обставина змушує суд визнати Хустську міську раду неналежним відповідачем, що є підставою для відмови позивачці у задоволенні позовних вимог. Крім того, виходячи з позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 20 травня 2015 року у справі № 3-87гс15, враховуючи положення Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», зокрема п. 3 розділу VIII «Прикінцеві положення», яким встановлено мораторій на відчуження гуртожитків як цілісних майнових комплексів або їх окремих будівель, споруд, жилих та нежилих приміщень та іншого майна у будь-який спосіб, в тому числі шляхом набуття права власності на майно за набувальною давністю на користь фізичних чи юридичних осіб, суд вважає, що визнання за позивачем [PERSON] права власності на спірну квартиру у гуртожитку за набувальною даністю буде порушенням встановленого мораторію, а тому і із цих підстав вимога позивача не може бути задоволена. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Хустської міської ради про визнання права власності на квартиру № [NUMBER] у гуртожитку по [ADDRESS] Закарпатської області за набувальною давністю є безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed