Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

Кременчуцька міська рада Полтавської області звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], за участі третіх осіб КГЖЕП «Автозаводське», ТОВ «Добробит», КП «Квартирне управління», в якому просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що територіальна громада м. Кременчука в особі Кременчуцької міської ради Полтавської області є власником кімнат [ADDRESS]. [PERSON] є наймачем зазначених кімнат та зареєстрована за даною адресою. Крім того за зазначеною адресою зареєстровані повнолітні діти наймача - [PERSON], [PERSON] З 2010 року і по теперішній час відповідачі не проживають в зазначених кімнатах, комунальні послуги не оплачують. А тому Кременчуцька міська рада Полтавської області просила суд на підставі ст.71, ст.72 ЖК УРСР визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловими кімнатами [ADDRESS] Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав в повному обсязі. Просив суд її задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник, відповідачі [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог. Пояснили, що [PERSON] є наймачем кімнат [ADDRESS] В цій же кімнаті зареєстровані її сини [PERSON], [PERSON] Так, [PERSON] з синами [PERSON], [PERSON] постійно проживають в зазначених кімнатах, не мають заборгованості по оплаті за житлово-комунальних послуг. Іншого місця проживання вони не мають. Акти про не проживання їх в житлових кімнатах гуртожитку були складені в їх відсутність, в робочий час, без опитування всіх сусідів, а тому не відповідають фактичним обставинам. [PERSON] визнала, що вона з поважних причин буває тимчасово відсутня в цих кімнатах, оскільки доглядає хвору матір, яка є інвалідом та потребує постійного догляду. Також [PERSON], [PERSON] визнали, що також з поважних причин не завжди присутні в кімнатах, оскільки працюють. Разом з тим відповідачі заперечували факт їх непроживання в кімнаті гуртожитку протягом 6 місяців. Відповідачі пояснили, що в гуртожитку проживають особи, які зловживають наркотиками, алкоголем, вчиняють сварки, бійки та крадіжки меблів чи іншого майна. Тому їх сім'я майже не спілкується з сусідами, намагається не виходити зі своїх кімнат в місця спільного користування, з сусідкою [PERSON] у них склалися негативні стосунки. З огляду на наведене, просили відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи КП «Квартирне управління» в судове засідання не з'явився про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Подав письмову заяву, в якій просив справу слухати без його участі. Представники третіх осіб КГЖЕП «Автозаводське», ТОВ «Добробит» (після зміни назви ТОВ "Місто для людей") в судове засідання не з'явилися. Про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Заперечень проти позову не подали. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд керувався наступними положеннями Закону. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. В ст. 11 ЦПК України встановлений принцип диспозитивності цивільного судочинства. Так, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. В ст. 60, 61 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Статтею 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло. Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло. У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. В ст. 127 ЖК УРСР встановлено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Відповідно до ст.71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як вбачається з матеріалів справи, в кімнатах [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO], - наймач, [PERSON], [INFO], - син, [PERSON], [INFO], - син. Цей факт підтверджено довідками про склад сім'ї №1650/36, від 08.09.2015 року та №542/36 від 20.03.2017 року виданими ТОВ «Добробит», відомостями відділу ведення Реєстру територіальної громади Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 18.07.2016 року. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] сплачують комунальні послуги за проживання в кімнатах [ADDRESS] що підтверджено копіями поданих ними квитанцій. [PERSON] призначено субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг та електроенергію в житловому приміщенні за вказаною адресою з березня 2017 року по квітень 2017 року в розмірі 797 грн. 98 коп. Цей факт підтверджено повідомленням про призначення субсидії №13/5393. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.09.2015 року, відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не є власниками житлових кімнат [ADDRESS] Допитані судом свідок [PERSON] - знайома сім'ї [PERSON], а також свідки [PERSON], [PERSON] - сусіди сім'ї [PERSON], які також проживають в гуртожитку, дали показання, що [PERSON] разом з синами постійно проживає в кімнатах [ADDRESS] Іноді вони відлучаються з кімнат, оскільки [PERSON] доглядає хвору мати, яка проживає в іншій місцевості, є інвалідом і потребує постійного догляду, а сини працюють. Свідки підтвердили, що в гуртожитку також проживають особи, які зловживають наркотиками, алкоголем, вчиняють сварки, бійки та крадіжки меблів та іншого майна, що ускладнює проживання в кімнатах сім'ї [PERSON]. Свідки заперечували, що сім'я [PERSON] не проживала в кімнатах гуртожитку більше 6 місяців. Хоча позивач в обґрунтування позову подав акти від 15.10.2016 року, 15.01.2015 року, 22.07.2015 року, 26.10.2016 року про не проживання [PERSON], [PERSON], [PERSON] більше ніж пів року до звернення позивача до суду з позовом в кімнатах [ADDRESS] Разом з тим, акти складені зі слів свідків [PERSON], [PERSON], які є мешканцями гуртожитку. При цьому взаємовідносини цих свідків з сім'єю [PERSON] не уточнювалися. А також акти складені за участі голови ГО "Об'єднання учасників та ветеранів АТО Кременчука" [PERSON], який навіть не мешкає в гуртожитку. При цьому не було з'ясовано, з яких підстав [PERSON] може володіти інформацією щодо проживання чи не проживання осіб в гуртожитку з 2010 року. Позивач не забезпечив явку цих осіб в судове засідання для допиту в якості свідків щодо обставин проживання сім'ї [PERSON] в гуртожитку. Чим порушено принцип безпосереднього дослідження доказів в судовому засіданні. Свідок [PERSON] - працівник КП «Квартирне управління» дав суду показання, що за його участі складались акти про не проживання відповідачів в кімнатах [ADDRESS] Підтвердив, що акти складалися в денний час, при цьому жодного разу членів сім'ї [PERSON] не було в кімнатах. Сусідам було невідомо їх місце перебування. Заглядаючи у вікна [PERSON] встановив, що в кімнатах брудно, відсутні меблі, тому вирішив, що сім'я [PERSON] не проживає в цих кімнатах. Інших свідків окрім [PERSON] та [PERSON] не запрошували, оскільки інші сусіди ведуть аморальний спосіб життя, часто перебувають в стані сп'яніння, вчиняють крадіжки. Тому були складені Акти про не проживання відповідачів в житлових приміщеннях зі слів свідка [PERSON], [PERSON] та присутнього голови ГО ветеранів АТО. Хоча 26.10.2016 року кімнати [ADDRESS] були опечатані, проте ще взимку [PERSON] зірвали пломби, зайшли в кімнати, на даний час проживають там та роблять ремонт. Аналізуючи докази, подані позивачем на підтвердження факту непроживання [PERSON] в кімнатах гуртожитку протягом більше 6 місяців, суд вважає, що вони ґрунтуються на припущеннях працівника КП «Квартирне управління», тобто фактично зацікавленої особи. При цьому позивач не забезпечив явку свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання для допиту, зі слів яких складалися акти про непроживання [PERSON] в кімнатах гуртожитку. Враховуючи, що відповідно до ст.10, 11, 60, 61 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тому суд вважає, що позивачем не доведено факту непроживання [PERSON] в кімнатах [ADDRESS] більше ніж 6 місяців без поважних причин. Тому суд не вбачає підстав, передбачених ст.71 ЖК УРСР, для визнання відповідачів [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - кімнатами [ADDRESS]. З огляду на наведене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Outcome: dismissed