Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

Позивач [PERSON] 23 червня 2015 року звернулася до Київського районного суду м. Полтави з позовом до Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна дільниця № 2» Полтавської міської ради, виконавчого комітету Полтавської міської ради про встановлення факту постійного проживання та реєстрації на законних підставах. Посилалася на те, що з 1985 року і по теперішній час проживає в гуртожитку по вул. М.Бірюзова, 94 в м. Полтаві, де була зареєстрована. Посилаючись на необхідність реалізації свого права на приватизацію жилої площі в гуртожитку, просила суд встановити факт постійного проживання та реєстрації на законних підставах кімнаті 355 по вул. М.Бірюзова, 94 з 24 травня 1985 року. В судовому засіданні позивач повністю підтримала подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Інші особи в судове засідання своїх представників не направили, будучи повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, подавали заяви з проханням розглядати справу без їх участі. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить наступних до висновків. Судом встановлено, що згідно з рішенням пятдесят сьомої сесії пятого скликання Полтавської міської ради від 28 вересня 2010 року Полтавська міська рада вирішила прийняти до комунальної власності територіальної громади міста Полтави гуртожиток по вул. М.Бірюзова, 94. Станом на час вирішення справи судом гуртожиток по вул. М.Бірюзова, 94 належить до комунальної власності, знаходиться на балансі КП «ЖЕО № 2». Згідно з рішенням тридцять другої сесії шостого кликання Полтавської міської ради від 12 липня 2013 року надано дозвіл на зміну статусу гуртожитку для одинаків по вул. М.Бірюзова, 94, який знаходиться на балансі КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради на гуртожиток для проживання сімей (сімейного типу). Також міська рада вирішила залишити цілісні майнові комплекси будинку по вул. М.Бірюзова, 94 в статусі «гуртожиток» та дозволити приватизацію жилих та допоміжних приміщень. Також судом встановлено, що в 1985 року \~адміністрацією ВАТ "Полтавхіммаш" \~\~\~позивачу \~\~було надане житло в гуртожитку по вулиці Маршала Бірюзова, 94 в м. Полтава, а саме \~кімната № 355, позивач з 24 травня 1985 року була зареєстрована у гуртожитку. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 28 вересня 2011 року, яке вступило в законну силу, визнано за позивачем право на користування житловою кімнатою № 355 в гуртожитку по вул. Маршала Бірюзова, 94 в м. Полтаві. Поняття гуртожитків визначено ст. 127 ЖК України, де передбачено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Відповідно до положень Глави 4 ЖК України єдиною підставою для вселення в гуртожиток є спеціальний ордер, який видається адміністрацією підприємства, установи, організації на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку (ст. 129 ЖК, п. 10 Розділу II Примірного положення про гуртожитки). Як встановлено судом, правомірність поселення позивача [PERSON] до гуртожитку підтверджується протоколом № 14 засідання комісії, рішенням виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради від 24 лютого 2015 року № 49, та встановлено рішенням Київського районного суду м. Полтави від 28 вересня 2011 року, яке вступило в законну силу, та не оспорюється відповідачами. Також встановлено, що позивач у встановленому законом порядку зареєструвала своє постійне місце проживання в гуртожитку по вулиці Маршала Бірюзова, 94 в м. Полтаві, що підтверджується відповідними відмітками в паспорті громадянина України. Вказана адреса є постійним зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання позивача [PERSON] з 24 травня 1985 року. Статтею 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передбачено, що сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Позивач в поданій до суду позовній заяві просить встановити факт постійної реєстрації місця проживання на законних підставах в кімнаті № 355 в гуртожитку по вул. М.Бірюзова, 94 в місті Полтаві. Факт реєстрації позивача повністю підтверджується відмітками про реєстрацію в їх паспорті. Відмова позивачу в реалізації права на приватизацію жилого приміщення в гуртожитку не ґрунтується на нормах Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Так, відповідно до статті 1 Закону N 500-VI «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» дія цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Тобто законом передбачено, що під захист підпадають особи, які дотримали певних умов, зокрема відсутність в особи власного житла; правомірність її проживання в гуртожитку та користування гуртожитком; реєстрація за місцем проживання у гуртожитку більше 5 років на законних підставах; фактичне проживання протягом п'яти років за місцем реєстрації в гуртожитку. Таким чином, однією із умов є реєстрація за місцем проживання у гуртожитку більше 5 років на законних підставах. Разом з тим, на осіб, які вселяються у гуртожиток, поширюється процедура реєстрації місця проживання відповідно до вимог Закону N 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Як встановлено судом, позивач [PERSON] саме в порядку та на умовах, передбачених нормами Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та саме з 24 травня 1985 року зареєструвала своє постійне місце проживання в гуртожитку по вул. М.Бірюзова в м. Полтаві. Таким чином, позивачем дотримано умову щодо реєстрації місця свого проживання. Другою обставиною, з якою пов'язане право на захист особи відповідно до Закону N 500-VI, є правомірність її проживання в гуртожитку та користування гуртожитком. При цьому Закон N 500-VI не містить визначення "законні підстави". Законність користування позивачем жилою площею у гуртожитку не оспорюється жодним із відповідачів та встановлено судовим рішенням, яке вступило в законну силу. Тому має місце проживання позивача в кімнаті № 355 гуртожитку на законних підставах. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд приходить до висновку, що факт постійної реєстрації місця проживання позивача на законних підставах в кімнаті № 355 гуртожитку по вулиці М.Бірюзова, 94 в м. Полтаві з відповідної дати підтверджено дослідженими в справі доказами. Вказаний факт в силу норм закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» має для позивача юридичне значення. Суд вважає даний факт встановленим належними доказами, зокрема, даними паспорту позивача та рішенням Київського районного суду м. Полтави від 28 вересня 2011 року, та таким, що не підлягає додатковому встановленню. Разом з тим, враховуючи наявність відмови позивачу в наданні дозволу на приватизацію жилої площі в гуртожитку, суд вважає за необхідне встановити факт постійної реєстрації місця проживання на законних підставах позивача [PERSON] з 24 травня 1985 року, в кімнаті № 355 гуртожитку по вулиці Маршала Бірюзова, 94 в м. Полтаві.

Outcome: approved