Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] РУЮ, [PERSON] селищної ради про визнання свідоцтв про право власності\~ недійсними, скасування державної реєстрації прав та визнання незаконним рішення [PERSON] селищної ради. Позов мотивувала тим, що вона є власником домоволодіння за адресою смт.Воловець, вул.Коротка, 7 Воловецького району Закарпатської області. Рішенням [PERSON] селищної ради №756 від 13.02.2014 року надано відповідачу [PERSON] дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під її нерухомим майном (літньою кухнею) у власність, а також рішенням №783 від 28.03.2014 року погоджено даний проект землеустрою. Вважає, що вказані рішення порушують її права власника, тому просить суд визнати їх незаконними та скасувати, а також скасувати правовстановлюючі документи на нерухоме майно [PERSON], видані на основі зазначених рішень органу місцевого самоврядування. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свій позов підтримала, наполягала на його задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечив, пояснивши, що набув право власності на нерухоме майно з підстав, передбачених чинним законодавством, наявність у нього правовстановлюючих документів на дане майно жодним чином не порушує права позивачки. Представник відповідача [PERSON] селищної ради- Басюк М.В. заперечив проти задоволення позовної заяви, пояснивши, що конфлікт між позивачем та відповідачем існує давно. Проте Воловецька селищна рада не вбачає в діях відповідача [PERSON] порушення прав позивачки у здійсненні нею права власності. Оскаржувані рішення видані в межах компетенції ради та у відповідності до діючого закону. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] проти задоволення позову заперечив, зазначив, що підстав для скасування правовстановлюючих документів [PERSON] у позивача немає. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. У\~\~ відповідності\~\~ з вимогами\~ст. 328 ЦК України\~право власності на майно набувається на підставах,\~\~що не заборонені законом і вважається набутим\~\~правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як стверджує позивачка [PERSON] їй на праві приватної власності відповідно до договору дарування належить будинок №7 по вул.Короткій в смт.Воловець Воловецького району Закарпатської області. В обгрунтування даного факту надає ксерокопію витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 02.11.2010 року (а.с.4), який не є допустимим доказом, оскільки не посвідчений належним чином та втратив строк дії, у зв"язку з чим суд його до уваги не бере. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач [PERSON] згідно з свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 25.06.2014 року володіє на праві приватної власності житловим будинком, розташованим за адресою вул.Коротка, 7а в смт.Воловець Воловецького району Закарпатської області (а.с.104-105) та земельною ділянкою розміром 0,0481 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.06.2014 року (а.с.109). Як стверджує позивачка, органом місцевого самоврядування винесено, на її думку, незаконні рішення, а саме: №756 від 13.02.2014 року про надання [PERSON] дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та рішення №783 від 28.03.2014 року про погодження даного проекту без згоди суміжного землекористувача, тобто без її згоди. На підставі даних рішень [PERSON] отримав Свідоцтва про право власності на житловий будинок та земельну ділянку, тому позивачка вважає, що їх слід скасувати. Однак, як слідує з матеріалів справи та пояснень в судовому засіданні сторін, підставою для будівництва житлового будинку по вул.Короткій, 7а в смт.Воловець стало рішення виконавчого комітету [PERSON] селищної ради №63 від 25.06.1999 року «Про надання дозволу на проведення реконструкції літньої кухні під житловий будинок», яке на даний час є чинним, а не жодне з рішень, які оскаржує позивачка. Відповідно до ст. ст.\~11,\~59,\~60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Разом з цим відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ч.1 ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Позивачкою не надано суду доказів того, що вона на праві приватної власності володіє земельною ділянкою, право власності на яку надано відповідачу [PERSON] Під час розгляду справи у суді [PERSON] підтвердила, що на даний час не оформила право приватної власності на земельну ділянку, розташовану по вул.Короткій, 7 в смт.Воловець та не отримала відповідного правовстановлюючого документу. Дана обставина також встановлена Воловецьким районним судом під час розгляду цивільної справи №300/984/13-ц, і в силу ч.3 ст.61 ЦПК не потребує доказування (а.с.112). Також в порушення вимог ст.ст. 11,\~59,\~60 ЦПК України позивачка [PERSON] не надала суду копій оскаржуваних рішень та не обґрунтувала свої твердження, яким чином наявність даних актів [PERSON] селищної ради порушують її права власника, перешкоджають їй у користуванні та розпорядженні майном, чи яким вимогам законодавства не відповідають оскаржувані рішення, у зв'язку з чим підлягають скасуванню в судовому порядку. В позовній заяві однією з вимог [PERSON] було заявлено витребування у [PERSON] селищної ради копій рішень №756 від 13.02.2014 року та №783 від 28.03.2014 року та витребування у реєстраційної служби [PERSON] РУЮ копій свідоцтв, виданих 25.06.2014 року та 17.06.2014 року на ім"я [PERSON] Подання зазначених доказів в силу ч.1 ст.131 ЦПК України є обов"язком позивача. Суд може витребовувати докази лише у випадку неможливості подання їх сторонами або якщо у сторін є складнощі в їх поданні. Зважаючи, що позивачем [PERSON] не зазначила обставини, які перешкоджають їй в отриманні доказів самостійно, суд вважає, що з метою недопущення порушення принципу диспозитивності, змагальності та рівності сторін цивільного судочинства, в задоволенні даних вимог слід відмовити. Що стосується твердження позивача [PERSON] про те, що літня кухня, яку реконструйовано відповідачем [PERSON] під житловий будинок, належить їй, спростовується технічним паспортом на житловий будинок за адресою смт.Воловець, вул.Коротка, 7, складений начальником ДВПТІ по Воловецькому району [PERSON], де літня кухня, належна [PERSON] по договору дарування від 21.04.2004 року позначена цифрами 1-8, площею 6,44 кв.м. (а.с.117). Технічної документації на спростування цього факту суду не надано. Статтею 41 Конституції України та ст.321 ЦК України\~встановлено, що\~\~ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право власності є непорушним. Таким чином, доводи позивача про необхідність скасування свідоцтв про право власності на нерухоме майно- земельну ділянку та житловий будинок відповідача [PERSON]- є безпідставними та не ґрунтуються на фактах, тому не можуть бути задоволені. Враховуючи вищенаведе, підстав для скасування державної реєстрації прав власності відповідача [PERSON] на житловий будинок №7а по вул.Короткій в смт.Воловець та земельну ділянку за цією адресою, суд також не вбачає. Таким чином, аналізуючи всі наведені аргументи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до обгрунтованого висновку, що позивачем не представлено належних, допустимих та достатніх доказів, які обґрунтовують позовні вимоги, у зв"язку з чим позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed