Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА Представник Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, у якій просить суд, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) станом на 03.06.2020 року у розмірі 18 425,14 грн., яка складається з: сума основної заборгованості за кредитом - 16 249,05 грн., проценти за користування кредитом - 2 084,00 грн., пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 36,79 грн., пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 13,90 грн., 3 проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 32,08 грн., 3 проценти річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 9,32 грн. ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА Між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», в особі ТВБВ № 10015/0598 ОПЧ філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] 06.08.2019 року укладено заяву на встановлення відновлюваної кредитної лінії (кредиту). Відповідно до п. 3.1 Заяви на встановлення відновлюваної кредитної лінії (кредиту), підписанням цієї заяви позичальник погодився на одержання (збільшення) кредиту та з умовами користування кредитом відповідно до умов договору та підтвердив укладення між ним та банком кредитного договору з істотними умовами кредитування, викладеними в цій Заяві (зокрема, розміром кредиту) та Умовах користування кредитною лінією (Кредитом). Згідно п.п. 3.2 Заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії Боржнику було встановлено/збільшено кредит на споживчі погреби в національній валюті шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії на картковий рахунок № [NUMBER] в розмірі 35 000,00 грн. Згідно п.п. 3.3.1-3.3.2 Заяви на встановлення відновлюваної кредитної лінії процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає: 38.00 (тридцять вісім) процентів річних користування кредитними коштами у всіх випадках, крім випадку користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду; 0.001 процентів (нуль цілих одна тисячна) процентів річних за користування кредитними коштами у всіх випадках, крім випадки користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду у випадку безготівкового розрахунку за товари та послуги з використанням платіжної картки. Проценти за користування Кредитом сплачуються щомісячно згідно умов договору. У відповідності до п. 3.6 Заяви на встановлення відновлюваної кредитної лінії всі інші умови кредитного договору, в тому числі порядок його зміни містяться в договорі комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. АТ «Ощадбанк» виконав свої зобов`язання, надавши кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії на платіжну картку, однак Позичальник в односторонньому порядку відмовився від виконання взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 03.06.2020 року склала 18 425,14 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання повідомлений належним чином,. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання повідомлений належним чином, враховуючи приписи ст. 128 ЦПК України, причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв, клопотань, відзиву не надав. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11.11.2020 року відкрито спрощене провадження у справі. 30.11.2020 року Олександрійським міськрайонним судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ 06 серпня 2019 року між позивачем та відповідачем було підписано заяву на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (кредиту) Відповідно до п. 3.1 Заяви на встановлення відновлюваної кредитної лінії (кредиту), підписанням цієї заяви позичальник погодився на одержання (збільшення) кредиту та з умовами користування кредитом відповідно до умов договору та підтвердив укладення між ним та банком кредитного договору з істотними умовами кредитування, викладеними в цій Заяві (зокрема, розміром кредиту) та Умовах користування кредитною лінією (Кредитом). Згідно п.п. 3.2 Заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії Боржнику було встановлено/збільшено кредит на споживчі погреби в національній валюті шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії на картковий рахунок № [NUMBER] в розмірі 35 000,00 грн. Згідно п.п. 3.3.1-3.3.2 Заяви на встановлення відновлюваної кредитної лінії процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає: 38.00 (тридцять вісім) процентів річних користування кредитними коштами у всіх випадках, крім випадку користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду; 0.001 процентів (нуль цілих одна тисячна) процентів річних за користування кредитними коштами у всіх випадках, крім випадків користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду у випадку безготівкового розрахунку за товари та послуги з використанням платіжної картки. Проценти за користування Кредитом сплачуються щомісячно згідно умов договору. У відповідності до п. 3.6 Заяви на встановлення відновлюваної кредитної лінії всі інші умови кредитного договору, в тому числі порядок його зміни містяться в договорі комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Крім того, 06.08.2019 року відповідачем [PERSON] було підписано паспорт споживчого кредиту, відповідно до якого основними умовами кредитування останнього є наступне: сума кредиту - 35 000,00 грн.; строк кредитування - 50 місяців; процентна ставка відсотків, річних - 38,00 %; тип процентної ставки - фіксована; реальна річна процентна ставка, відсотків річних - 44,05%; строк дії кредитного договору - до 06.08.2020 року. Вказаним паспортом споживчого кредиту також передбачено сплату пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період нарахування пені, від суми платежу за кожен день прострочення, але не більше 15% суми простроченого платежу - за порушення зобов`язань по своєчасному поверненню основної суми боргу, процентів за користування кредитом та сплати суми комісійної винагороди. Сума пені, нарахованої за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за договором про споживчий кредит. Факт користування відповідачем кредитними коштами та факт здійснення ним часткового погашення кредитної заборгованості підтверджується випискою по картковому рахунку [PERSON] , та розрахунком заборгованості, що надані суду позивачем. Так, згідно з вказаним розрахунком заборгованості зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконував, в зв`язку з чим станом на 03.06.2020 року у нього виникла заборгованість в розмірі 18 425,14 грн., яка складається з: сума основної заборгованості за кредитом - 16 249,05 грн., проценти за користування кредитом - 2 084,00 грн., пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 36,79 грн., пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 13,90 грн., 3 проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 32,08 грн., 3 проценти річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 9,32 грн. ОЦІНКА СУДУ Судом встановлено, що 06.08.2019 року між сторонами було укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, при укладенні якого було досягнуто усіх істотних умов договору, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та пені. Так, проценти за користування кредитом, а також такий вид відповідальності як пеня, прямо передбачені заявою на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (кредиту) від 06.08.2019 року та паспортом кредиту, що підписані відповідачем, тобто дані істотні умови договору погоджені сторонами. Аналізуючи наданий позивачем розрахунок, суд дійшов висновку, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором виконував не в повному обсязі, у зв`язку з чим має перед відповідачем заборгованість за основою сумою боргу, процентами за користування кредитом, а також пенею. Щодо стягнення з відповідача 3 процентів річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) у розмірі 32,08 грн., та 3 процентів річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у розмірі 9,32 грн., то суд не вбачає підстав для їх стягнення з відповідача, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що спірний кредитний договір укладено між сторонами 06.08.2019 року строком на 50 місяців, дата останнього платежу по вказаному договору відповідно до наданих позивачем документів - 06.08.2024 року. Тобто станом на день звернення до суду строк виконання зобов`язань по даному кредитному договору не закінчився. Вказане свідчить про те, що позивачем правомірно нараховані проценти за користування кредитними коштами у розмірах, погоджених сторонами. Тобто, в даному випадку застосуванню підлягають положення статті 1048 ЦК України. Три відсотки річних, які позивач також просить стягнути з відповідача, є відповідальністю за порушення грошового зобов`язання, що передбачена ст. 625 ЦК України. У постанові від 04 лютого 2020 року у справі 912/1120/16 Велика Палата Верховного Суду висловила позицію, відповідно до якої регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Як вже зазначалося, судом визнано правомірним нарахування боржнику процентів за користування кредитними коштами, так як вказане нарахування здійснено відповідно до умов кредитного договору та в межах строку кредитування. Таким чином, 3% річних за прострочення виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання, в даному випадку не підлягають застосуванню, тому у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних за порушення грошового зобов`язання не підлягають задоволенню. НОРМИ ПРАВА Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Статтями 12, 13, 81 та 83 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Ваказані висновки сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі 912/1120/16. Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 - 82 ЦПК. Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Тобто, позивач одночасно з поданням позову повинен був подати суду докази на підтвердження своїх вимог щодо надання кредиту відповідачу, домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, тощо. Враховуючи той факт, що відповідач належним чином не виконує передбачені кредитним договором зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості у розмірі 18 383,74 грн., яка складається з: суми основної заборгованості за кредитом у розмірі 16 249,05 грн., процентів за користування кредитом у розмірі 2 084,00 грн., пені за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) у розмірі 36,79 грн., пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у розмірі 13,90 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 2097,38 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved