Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з вищевказаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, тому числі - цілий житловий будинок, розташований по [ADDRESS] . При житті [PERSON] розпорядилася своїм майном на випадок своєї смерті, заповівши позивачці усе своє майно згідно заповіту від 13.05.1991 року посвідченого посадовою особою Крушинівської сільської ради Бершадського району. Являючись єдиним спадкоємцем за заповітом померлої [PERSON] спадкове майно, що її належало, [PERSON] прийняла у встановленому законом порядку і частину спадщини оформила належним чином. Маючи намір належним чином оформити інше спадкове майно,а саме житловий будинок, позивачка звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою, але, отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок, який [PERSON] набула, але не оформила належним чином. Дана позовна заява надійшла до суду 19.04.2019 року, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями, цього ж дня її було передано для розгляду судді Хмель Р.В. 22.04.2019 року ухвалою відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено на 12.06.2019 року підготовче судове засідання. Позивач [PERSON] до початку розгляду справи по суті, надала суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі. Відповідач також до початку розгляду справи по суті, надіслав поштою письмові заяву, про розгляд справи без його участі та позовні вимоги визнав в повному обсязі. Ч. 3 ст. 200 ЦПК України визначає, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З поданих позивачем матеріалів вбачається, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] в с. Крушинівка Бершадського району Вінницької області [INFO] у віці 81 рік померла - [PERSON] . За життя остання вчинила розпорядження - заповіт від 13.05.1991 року, посвідчений секретарем виконкому Маньківської сільської Ради депутатів Бершадського району Вінницької області, яким усе своє майно, на випадок своєї смерті заповіла дочці - [PERSON] . З довідки Маньківської сільської ради №474 від 09.04.2019 року вбачається, що спадкоємцями першої черги на майно померлої за законом є її діти: [PERSON] , [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] , який помер [INFO] та спадкоємцем за заповітом є дочка - [PERSON] . Остання прийняла спадщину належним чином та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна, а саме - земельну частку (пай), що вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.03.2000 року. Постановою нотаріуса від 22.01.2019 року позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю належного правовстановлюючого документу. Згідно виписки із погосподарської книги №1 особовий рахунок № [NUMBER] (довідка Маньківської сільської ради №1032 від 28.08.2018 року) вбачається, що вказаний вище будинок входив до групи колгоспних дворів та станом на 15.04.1991 року до складу колгоспного двору входила лише [PERSON] , яка померла [INFO] . Аналіз вищевказаних доказів з точки зору їх належності, допустимості та достовірності вказує на те, що будучи єдиним спадкоємцем на майно померлої [PERSON] за заповітом, [PERSON] прийняла спадщину належним чином та частково оформила свої права, однак у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу позбавлена можливості оформити свої права на житловий будинок, який фактично належав померлій. Відповідно до п.п. 4, 5 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України, цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК,положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Згідно з п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини, до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу УРСР. Отже, до спірних правовідносин слід застосовувати законодавство, що діяло на час відкриття спадщини, тобто Цивільний Кодекс [PERSON] . Згідно з ч.1 ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За приписами ст.527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ст.534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Спадкоємець, відповідно до ч.1 ст.549 ЦК УРСР визнається таким, що прийняв спадщину якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Позивач спадкоємцем за заповітом на майно померлої, спадщину прийняла належним чином та отримала свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна, однак, претендуючи на житловий будинок, який входить до складу спадщини, позивач оформити свої спадкові права на вищевказане спадкове майно позбавлена можливості оскільки відсутні належні правовстановлюючі документи, що стверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 101 ЦК Української РСР, в редакції від 1963 року, в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його). У подружжя, яке проживає спільно, та його неповнолітніх дітей може бути тільки один жилий будинок (або частина його), що належить на праві особистої власності одному з них або є в їх спільній власності. Згідно ст.ст. 319, 321 ЦК України та ст. 41 Конституції України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до П.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" визначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме : а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Враховуючи, що згідно довідки, виданої Маньківською сільською радою Бершадського району Вінницької області №1032 від 28.08.2018 року, станом на 15.04.1991 року до складу колгоспного двору ( [ADDRESS] ) входила лише [PERSON] , яка померла [INFO] . Отже, вона є власником вказаного будинку, однак, на даний час правовстановлюючий документ відсутній, оскільки остання не отримувала за життя правовстановлюючі документи та не зареєструвала своє право власності у відповідних органах, що унеможливлює реалізацію позивачкою свого права на оформлення спадкового майна, як спадкоємця за заповітом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності із вимогами листа Міністерства Юстиції України за №19-32\\319 від 21.02.2005 року згідно якого у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і право встановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Вимоги щодо стягнення судових витрат позивачем не пред`являлись.

Outcome: approved