Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

Наказом головного лікаря № 132 від 11.03.2015 року за порушення трудової дисципліни завідувачу відділенням мікрохірургії ока (далі - ВМХО) Маріупольської міської лікарні № 1 [PERSON] оголошено догану та переведено на посаду лікаря-офтальмолога у тому ж відділенні. Позивач в березні 2015 року звернувся з позовом до суду в якому просив скасувати наказ та поновити його на посаді завідуючого відділення, посилаючись на те, що всупереч вимогам закону до нього застосовано два стягнення за одне порушення, а переведення на іншу посаду здійснено без його згоди. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги про скасування наказу та поновлення на посаді підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, стверджуючи, що позивач притягнутий до дисциплінарної відповідальності, а також переведений на нижчу посаду з додержанням вимог трудового законодавства. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що позивач з 30 грудня 1980 року працював на посаді завідувача відділенням мікрохірургії ока Маріупольської міської лікарні № 1. Наказом головного лікаря Маріупольської міської лікарні № 1 «Про організацію лікувального процесу і контролю його якості в ВМХО та заходах з його покращення» від 11 березня 2015 року № 132 (далі - Наказ) за допущене порушення трудової дисципліни, що виразилося в порушенні п. п. 2.1, 2.4, 2.5, 2.8, 2.12 посадової інструкції та полягає у відсутності контролю за якістю лікування, обстеження й діагностики хворих позивачу оголошена догана (п.1). Цим же наказом за незадовільне керівництво лікувальною роботою позивача увільнено від завідування відділенням та переведено лікарем-офтальмологом у цьому ж відділенні (п. 3). Статею 147 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника (ст. 147-1). До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (ст. 149). Згідно з оскаржуваним наказом позивач притягнутий до дисциплінарної відповідальності за те, що належним чином керівництво лікувальною роботою відділення не здійснював, від систематичного контролю за якістю лікувального процесу самоусунувся, в обходах хворих спільно з ординаторами відділення участі не брав, допустив переобладнання приміщення палати для хворих в робочій кабінет свого сина - лікаря-офтальмолога [PERSON], чим порушив вимоги посадової інструкції завідуючого ВМХО, де сказано, що завідувач відділенням зобов'язаний здійснювати керівництво усією лікувальною роботою відділення (п. 2.1), організовувати додержання трудового розпорядку дня й чітку взаємодію медичного персоналу відділення, створення на робочих місцях умов для нормальної роботи лікарів, медичних сестер і молодших медичних сестер відділення (п. 2.4), здійснювати систематичний контроль за якістю лікувального процесу, своєчасним обстеженням медичного обладнання, інструментарію та матеріалів, контроль проведення проти епідеміологічних заходів (п. 2.5), систематично брати участь в обходах хворих спільно з ординаторами відділення с наступним розбором тяжких випадків (п. 2.8), постійно проводити науковий аналіз результатів діяльності відділення, експертизу якості лікувально-діагностичної роботи (п. 2.12). Як вбачається з матеріалів справи, що 18 лютого 2015 року комісією, створеною за наказом головного лікаря від 19.01.2015р. № 90, перевірено стан якості та контролю завідувачем відділенням за лікувально-діагностичним процесом у ВМХО. Комісія дійшла висновку про відсутність контролю за веденням медичної документації з боку завідувача ВМХО [PERSON] та його самоусунення від проведення спільних обходів з ординаторами відділення, що підтверджується актом № 1 від 18.02.2015р., яким встановлена низка недоліків, а саме: відсутність записів огляду завідувачем відділенням при надходженні, виписці, спільних обходах хворих у 203 з 230 перевірених історій хвороби; у 54 випадках історії хвороби не містять щоденників спостереження, листків призначення, епікризів, протоколів операції, даних обстеження, аналізів тощо. Викладене свідчить про порушення порядку оформлення медичних карт стаціонарних хворих, регламентованого Інструкцією щодо заповнення форми первинної облікової документації № 003/о "Медична карта стаціонарного хворого № __", затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 14.02.2012р. № 110, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.04.2012р. за № 662/20975, згідно з якою Форма № 003/о є основним медичним документом, що заповнюється на кожного хворого, який поступає на стаціонарне лікування. Ведеться в усіх лікарнях, стаціонарах диспансерів, клініках медичних навчальних закладів ІІІ-ІV рівнів акредитації, науково-дослідних інститутах, санаторіях (п. 2). Форма № 003/о містить всі дані щодо стану хворого протягом усього періоду перебування в стаціонарі, організації та проведення лікування, а також дані об'єктивних, функціональних, рентгенологічних, лабораторних та інших методів обстежень (п. 3). Форма № 003/о ведеться з метою контролю правильності організації лікувально-діагностичного процесу та використовується для надання матеріалів за запитами правоохоронних органів, суду тощо (п.4). 9. Якщо хворому проведено хірургічне втручання, то на другій сторінці у пункті 12 форми вказуються назва операції та код згідно з класифікатором оперативних втручань, дата та тривалість операції, метод знеболення, прізвище, ім'я, по батькові хірурга, прізвище, ім'я, по батькові анестезіолога, ускладнення при оперативному втручанні, якщо такі мали місце. Докладний опис операції проводиться в щоденнику за відповідною датою та в обліковій формі № 008/о "Журнал запису оперативних втручань в стаціонарі", затвердженій цим наказом (п. 9). У період перебування хворого в стаціонарі форма № 003/о зберігається у папці лікуючого лікаря. Лікар здійснює записи у щоденнику про стан здоров'я та лікування хворого з періодичністю від щогодинного до щотижневого періоду залежно від стану хворого та місця його перебування (палата інтенсивної терапії, відділення анестезіології та інтенсивної терапії, відділення хірургічного, терапевтичного, психіатричного профілю тощо). Записи повинні у повному обсязі відображати зміни стану хворого (погіршення, поліпшення, повне одужання) та увесь процес лікування чи реабілітації впродовж перебування в стаціонарі. У день виписки хворого зі стаціонару запис лікаря має бути максимально детальним. Щоденникові записи потрібно формулювати коротко і чітко, обов'язково зазначати дату та час проведення огляду пацієнта. Щоденникові записи засвідчуються підписом лікуючого лікаря (п. 17). При виписці хворого лікуючий лікар складає виписний епікриз, у якому коротко резюмує дані про стан хворого при госпіталізації та виписці, обгрунтовує клінічний діагноз, вказує проведені обстеження та лікувальні заходи, аналізує їх ефективність, дає рекомендації щодо подальшого лікування і режиму хворого (п. 20). Виписний або посмертний епікриз засвідчується підписами лікуючого лікаря або патологоанатома та завідувача відділення (п. 22). Форму № 003/о підписують лікуючий лікар та завідувач відділення (п. 24). Відсутність контролю за веденням медичної документації визнана позивачем і відповідно до правил ст. 61 ЦПК України вважається встановленою. Про самоусунення позивача від спільних з лікарями ординаторами обходів хворих свідчить відсутність відповідних записів в медичних картах стаціонарних хворих. Позивачем ці доводи відповідача в супереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України належними, допустимими та достовірними доказами не спростовані. Наведений у оскаржуваному наказі факт потурання позивачем переобладнанню його сином лікарем-офтальмологом [PERSON] приміщення палати для хворих в робочій кабінет також ним не заперечується та підтверджується наданою суду будівельно-експлуатаційною документацією. За таких обставин висновок відповідача про порушення позивачем вимог посадової інструкції є обґрунтованим, що давало підстави для притягнення його до дисциплінарної відповідальності. При цьому відповідачем застосовано м'якший з двох можливих заходів дисциплінарного стягнення. До застосування дисциплінарного стягнення відповідач запропонував позивачу надати письмове пояснення по суті допущених порушень, що підтверджується протоколом від 05.03.2015р. Таким чином, факти порушення позивачем трудової дисципліни знайшли своє підтвердження. Правила й порядок накладення дисциплінарного стягнення, встановлені ст. ст.147, 147-1, 149 КЗпП, відповідачем дотримані, у зв'язку з чим підстави про скасування оскаржуваного наказу відсутні. Суд не може погодитися з твердженням позивача, що за одне порушення трудової дисципліни до нього застосовано два дисциплінарні стягнення, оскільки в розумінні ст. 147 КЗпП увільнення від займаної посади й переведення на нижчу посаду не може вважатися стягненням за порушення трудової дисципліни. Водночас суд визнає, що таке переведення здійснено з порушенням вимог трудового законодавства. Пункт 31 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9 містить роз'яснення, відповідно до якого переведенням на іншу роботу вважається доручення працівникові роботи, що не відповідає спеціальності, кваліфікації чи посаді, визначеній трудовим договором. Необхідність переведення на іншу роботу може виникнути у разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, а також внаслідок виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці тощо. При цьому для кожного виду переведення законом передбачена відповідна процедура. Так, наприклад, виявлена невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі є підставою для його звільнення відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП. З цих підстав, зокрема, може бути розірваний трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації або підрозділу у зв'язку з нездатністю забезпечити належну дисципліну праці у відповідній структурі (п. 21 наведеної постанови ПВСУ). Перевірка відповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі може здійснюватися шляхом атестації працівника відповідно до положень Закону України «Про професійний розвиток працівників», яким, зокрема, передбачено, що у разі прийняття рішення про невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі комісія може рекомендувати роботодавцеві перевести працівника за його згодою на іншу посаду чи роботу, що відповідає його професійному рівню, або направити на навчання з подальшою (не пізніше ніж через рік) повторною атестацією. Статтею 32 КЗпП визначено, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках передбачених законодавством. Матеріали справи свідчать і відповідачем не заперечується, що переведення позивача на нижчу посаду відбулося без його згоди, а відтак є незаконним. Стаття 235 КзпП України передбачає, що у разі незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі відповідно до ст. 367 ЦПК України підлягає нагайному виконаню. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує на користь держави судовий збір з відповідача, оскільки рішення ухвалено на користь позивача, який згідно п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільняється від сплати судового збору під час подачі позову що виникає з трудових правовідносин.

Outcome: partial