Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-23 00:00:00

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Одеська міська рада в якому просив: - Визнати незаконними дії [PERSON] по факту застосування строків позовної давності по договору купівлі продажу №Р4945 від 09.11.2007 р. укладеним між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] і [PERSON] ; - Визнати незаконними дії [PERSON] по факту застосування строків позовної давності по договору купівлі-продажу від 09.11.2007 р. котрий посвідчений приватним нотаріусом та відомості внесено до реєстру за №4942. укладеним між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] і [PERSON] ; - Стягнути з [PERSON] на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10 000 000 гривень. Свої вимоги обґрунтував тим, що згідно договору купівлі продажу №Р4945 від 09.11.2007 р., укладеним між продавцем [PERSON] та покупцями [PERSON] і [PERSON] , покупцями було отримано у власність 1/5 частки нежитлової будівлі. Договір посвідчений нотаріусом та внесений в єдиний реєстр прав на нерухоме майно за адресою [ADDRESS] . Вище зазначеним покупцем [PERSON] було продано земельну ділянку площею 0.0943 га, що підтверджується договором купівлі-продажу від 09.11.2007 р. котрий посвідчений приватним нотаріусом та відомості внесено до реєстру за №4942. Право власності [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку підтверджується витягом з державного реєстру правочинів №4929663. В подальшому 26.02.2008 р. на підставі договору купівлі продажу земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] було отримано державний акт на вище зазначену земельну ділянку. [PERSON] звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом в якому просив суд на підставі ч.2 ст. 651 ЦК України внести зміни до вищезазначеного договору купівлі продажу, додавши до нього пункт: «Кожна із сторін договору має право на повагу його честі і гідності». Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси по цивільній справі №523/18227/18 у задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено у повному обсязі з мотивів пропуску строку позовної давності. Одеська міська рада звернулася до Одеського апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Суворовського районного суду м. Одеси по цивільній справі №523/18227/18. 05.12.2019 р. постановою Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу Одеської міської ради задоволено частково, рішення Суворовського районного суду м. Одеси скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про внесення змін до договору відмовити з інших правових підстав. 24.02.2020 р. ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси залучено до участі у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання дій незаконними, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Одеську міську раду. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, надав заяву в якій просив розгляд справи провести за його відсутності. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином, надала заяву в якій просила розгляд справи провести за її відсутності. Представник третьої особи Одеської містької ради у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено про те, що згідно договору купівлі продажу №Р4945 від 09.11.2007 р., укладеним між продавцем [PERSON] та покупцями [PERSON] і [PERSON] , покупцями було отримано у власність 1/5 частки нежитлової будівлі. Договір посвідчений нотаріусом та внесений в єдиний реєстр прав на нерухоме майно за адресою [ADDRESS] . Вище зазначеним покупцем [PERSON] було продано земельну ділянку площею 0.0943 га, що підтверджується договором купівлі-продажу від 09.11.2007 р. котрий посвідчений приватним нотаріусом та відомості внесено до реєстру за №4942. Право власності [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку підтверджується витягом з державного реєстру правочинів №4929663. В подальшому 26.02.2008 р. на підставі договору купівлі продажу земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] було отримано державний акт на вище зазначену земельну ділянку. [PERSON] звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про внесення змін до договору, в якому просив суд на підставі ч.2 ст. 651 ЦК України внести зміни до вищезазначеного договору купівлі продажу, додавши до нього пункт: «Кожна із сторін договору має право на повагу його честі і гідності». Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24.01.2019р. по цивільній справі №523/18227/18 у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про внесення змін до договору було відмовлено у повному обсязі з мотивів пропуску строку позовної давності. Одеська міська рада звернулася до Одеського апеляційного суду з апеляційною скаргою. 05.12.2019 р. постановою Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу Одеської міської ради задоволено частково, рішення Суворовського районного суду м. Одеси скасовано. Постановлено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про внесення змін до договору відмовлено з інших правових підстав. Відповідно до п.1 статті 15 ЦК України, кожна особа має право захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до змісту ст.391 ЦК України, позивач вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження нерухомим майном, тобто має право на захист від порушень третіх осіб, не пов`язаних із позбавленням володіння. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). При цьому відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Разом з тим, згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами до пункту 9, внесеними постановою від 25.05.2001 р. N 5), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з п. 3 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. При таких обставинах, позовні вимоги підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судом встановлено, що позивач [PERSON] не надав суду письмових доказів про визнання незаконними дії незаконними дії [PERSON] по факту застосування строків позовної давності по договору купівлі продажу №Р4945 від 09.11.2007 р. укладеним між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] і [PERSON] ; визнання незаконними дії [PERSON] по факту застосування строків позовної давності по договору купівлі-продажу від 09.11.2007 р. котрий посвідчений приватним нотаріусом та відомості внесено до реєстру за №4942. укладеним між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] і [PERSON] ; про стягнення з [PERSON] на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10 000 000 гривень. Судом встановлено, також вбачається з матеріалів справи про те, що між сторонами укладено договір №Р4945 від 09.11.2007 р. та договір купівлі-продажу від 09.11.2007 р., строк позовної давності, який складає три роки не приривався. Відповідно до ст. 267 ЦПК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до ст. 264 ЦПК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Позивачем [PERSON] не надано жодного доказу в обґрунтування вимог про перерву перебігу позовної даності, не надано документів на підтвердження перерви перебігу строку позовної давності. Тому строк позовної давності по вищевказаним договорам сплив 10.11.2010р. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦПК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи викладене позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Одеська міська рада про визнання дій незаконними, про стягнення моральної шкоди - задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed