Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду з позовом про порушення банком прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 24.03.2008 року між позивачем - [PERSON] та відповідачем - ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», був укладений Кредитний договір № 34/П/36/2008-840, згідно з яким відповідач зобов'язався надати позивачеві кредит у розмірі 164 916,00 доларів США на строк до 11.03.2033 року, а позивач взяв на себе зобов'язання отримати ці кошти та повернути їх зі сплатою відсотків у встановлений строк. Цільове використання кредиту (позики) - проведення часткових розрахунків за договором купівлі-продажу №2870 від 24.03.2008 року, що був укладений між позивачем та [PERSON] Загальна сума Договору купівлі-продажу квартири № 2870 від 24.03.2008 року, що складає 909 000,00 грн. - в еквіваленті 180 000,00 дол. США. В забезпечення виконання зобов'язання за Кредитним договором, між його сторонами 24.03.2008 року був підписаний Іпотечний договір, а також підписані банком Договори поруки з [PERSON] та [PERSON]. Позивач з моменту підписання Кредитного договору до 14.01.2014 року добросовісно проводив оплату згідно з п. 3.3.1. його положень, що підтверджується квитанціями, фактично сплативши за весь час - 1 000 724 грн.39 коп. Попри це банк почав вводити його в оману, використовуючи умови Кредитного договору для зловживань. Так, 22.01.2015 року за зверненням відповідача Дніпровським районним судом м. Києва було відкрито провадження у справі №755/699/15-ц про стягнення заборгованості з позивача за Кредитним договором. У позовній заяві банк зазначив розмір заборгованості в сумі 176 000,71 доларів США, який станом на 08.12.2014 року в еквіваленті становив 2 732 535,98 грн. та включав: борг за тілом кредиту - 154 826,82 доларів США; несплачені відсотки - 19 051,65 доларів США; пеню за прострочення виконання Кредитного договору - 2 122,24 доларів США. Під час розгляду цієї справи позивачем було встановлено, що Кредитний договір підписаний на вкрай невигідних для нього умовах - надзвичайно високої відсоткової ставки - 155,88% річних і фактичне неотримання позивачем усієї суми кредиту у невідповідній валюті - гривні (готівкою 818 100,00 грн., що складало в еквіваленті 162 000,00 дол. США, що на 2 916,00 дол. США менше від суми позики). Також позивачем було встановлено, що відповідачем, як установою банку, не було дотримано вимог діючого законодавства, зазначених в ст.ст. 203, 230 ЦК України, у Законі України «Про захист прав споживачів» та Правилах надання банками України інформації споживачу про умови Кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ від 10.05.2007р. №168, оскільки позивач був позбавлений права на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого та компетентного вибору. Відповідно ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Положення ст. 230 та ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України передбачають, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела в оману другу сторону щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним; правочин визнаний судом недійним, є недійсним з моменту його вчинення. Обставини приховування банком важливої інформації перед підписанням Кредитного договору, невідповідність встановлених між сторонами у договорі умов фактичним є введенням в оману позивача та нечесною підприємницькою практикою, яке порушує права останнього. З наведених підстав позивач і просить визнати недійсним кредитний договір. Підтримавши в судовому засіданні позовні вимоги, позивач та його представники просили задовольнити позов. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав з підстав його необґрунтованості, недоведеності, просив відмовити у його задоволенні з підстав, наведених у письмових запереченнях. Письмові заперечення обґрунтовані наступним. Позивач зазначає, що в день підписання кредитного договору він отримав готівкою 818 100,00 грн., в еквіваленті 162 000,00 дол. США, що на 2 916,00 дол. США менше від суми позики (кредиту), зазначеному в Кредитному договорі, однак, ним не враховано п. 1.5. Кредитного договору де зазначено, що Комісія за розрахунки за цим Договором складає 1,8 % відсотків від суми виданих коштів, зазначених в п. 1.1. за винятком суми виданої на оплату цієї комісії, а сума 2 916,00 дол. США і є комісією за розрахунки. Завищена відсоткова ставка у розмірі 12,99 % за один календарний місяць або 155,88 % за рік, свідчить, згідно доводів позивача, про нечесну підприємницьку діяльність відповідача. У п.1.3.1. Кредитного договору, дійсно, зазначено, що «відсотки за користування Кредитом розраховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,99 % відсотків на місяць...». Однак зазначення відсоткової ставки у розмірі 12,99 % відсотків на місяць є технічною помилкою, яка була допущена працівниками банку при оформленні кредитного договору, насправді ж мало бути зазначено 12,99 % відсотків на рік. Реальна відсоткова ставка зазначена у всіх без винятку документах, пов»язаних з даним Кредитним договором: копії іпотечного договору від 24.03.2008 р.; копії договору поруки від 24.03.2008 р.; копії договору поруки від 24.03.2015 р.; копії позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором.; розрахунку заборгованості за кредитним договором № 34/П/36/2008-840 від 24.03.2008 р., який також станом на 08.12.2014 року був складений з урахуванням відсоткової ставки 12,99 % річних; встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили. Враховуючи, що заява на оформлення кредиту була подана позивачем 07.03.2008 року, в цей же день відбулось ознайомлення позивача із умовами кредитування. Кредитний договір був укладений сторонами 24.03.2008 року, тому представник відповідача і зазначає про необґрунтованість доводів позивача щодо того, що він був позбавлений права вибору більш вигідних умов кредитного договору, стосовно не надання інформації про сукупну вартість кредиту, що спростовуються змістом Кредитного договору, який підписано позичальником без зауважень та заперечень. Пункт 3.3. Кредитного договору встановлює порядок повернення кредиту, який містить детальний розпис сум повернення кредитних коштів та їх порядок сплати; порядок видачі кредиту зазначений у пп.3.1. 3.2. договору, порядок повернення - пп. 1.3.1., 1.3.2. договору; щомісячна сума мінімально необхідного платежу - п.3.3.1. цього договору; строк його сплати - щомісячно до 10 числа поточного місяця - п.3.3.3. договору; п.п. 1.3.1. - відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12.99 % річних. Оскільки позичальник ознайомився з існуючими умовами кредитування Банку та на власний розсуд обрав більш прийнятні для нього умови - ануїтетний графік погашення (який не передбачає окремого графіку погашення) кредитної заборгованості, що передбачає повернення кредитних коштів рівними частинами щомісячно, допустив порушення умов договору, що встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили, то підстав для визнання недійсним кредитного договору через введення позивача банком в оману немає. Вислухавши у судовому засіданні пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції. Згідно ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Частинами 1, 2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Також, положення ст. 230 та ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України передбачають, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела в оману другу сторону щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним; правочин визнаний судом недійним, є недійсним з моменту його вчинення. З матеріалів справи убачається, що 24.03.2008 року між позивачем - [PERSON] та відповідачем - ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», було укладено Кредитний договір № 34/П/36/2008-840 (т. 1 а.с. 11-15). Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, Банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 164 916,00 доларів США в порядку і на умовах, визначених цим договором за програмою «Іпотечний конструктор». Згідно з п. 1.4 Кредтного договору, Банк надає позичальнику Кредит строком до 11.03.2033 року. Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору, цільове використання Кредиту: проведення розрахунків по договору купівлі-продажу № 2860 від 24.03.2008 року, що укладений між Позичальником та [PERSON], згідно якого позичальник придбає у власність нерухоме майно (квартира), що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; витрати позичальника пов'язані з оформленням Кредиту; оплата комісії за розрахунки за цим договором. Відповідно до п.п. 1.3.1 Кредитного договору, відсотки за користування Кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,99% відсотків на місяць. Нарахування відсотків за користування Кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості. При розрахунку відсотків враховується день надання та не враховується день погашення Кредиту. Згідно з п. 1.5. Кредитного договору, Комісія з розрахунки за цим договором складає 1,8% від суми виданих коштів зазначених в п. 1.1. за винятком суми виданої на оплату цієї комісії. Відповідно до п.п. 3.3.1 Кредитного договору, щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 1 874,62 доларів США. В забезпечення виконання Позичальником зобов'язань за Кредитним договором, між його сторонами 24.03.2008 року був підписаний Іпотечний договір, а також Договори поруки між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON], [PERSON] (т. 1 а.с. 16-23). Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. «Про практику застосування судами законодавств при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року, при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів". Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними". Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом і банком. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України яка визначає, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, свобода договору означає право громадян вступати чи утримуватись від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Разом з тим, з умов Кредитного договору убачається, що договором визначена сума кредиту, строк (кінцевий термін повернення кредиту), процента ставка, порядок його видачі та повернення, строки. Суд критично оцінює доводи позивача про введення його в оману і не надання йому банком при укладанні кредитного договору необхідної, достовірної та своєчасної інформації по даному договору, яка, зокрема, полягає у розмірі процентної ставки по кредиту 12,99% на місяць, що в розумінні позивача становить 155,88 % річних, оскільки дані твердження спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Дійсно, у п.п. 1.3.1 Кредитного договору зазначено, що відсотки за користування Кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,99% відсотків на місяць. Однак, усіма наявними у справі доказами підтверджуються доводи відповідача про те, що має місце технічна описка, відсоткова ставка 12,99% відсотків на рік, її застосування і розрахунки були предметом розгляду справи за позовом банку до позивача про стягнення заборгованості і ці обставини встановлені рішенням суду, яке набрало законної сили. Даний факт підтверджується, зокрема, іпотечним договором від 24.03.2008 року де в розділі визначення термінів, графі «зобов»язання» зазначено зобов'язання Іпотекодавця по Кредитному договору, - щомісячно сплачувати відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 12,99 % річних (із розрахунку фактичної кількості днів у період (28-29-30-31/360)) (т. 1 а.с. 16). Договорами поруки від 24.03.2008 року, у п. 1.1 яких зазначено, що поручителі поручаються перед Кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань, щодо витікають з кредитного договору №34/П/36/2007-840 від 24.03.2008 року , в тому числі сплати відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 12,99 % річних (із розрахунку фактичної кількості днів у період (28-29-30-31/360)) (т. 1 а.с. 20, 22). З графіку погашення та розрахунку щомісячних платежів по відсоткам за Кредитним договором №34/П/36/2008-840 від 24.03.2008 року, де зазначено, що ставка процентів становить 12,99 % річних (т. 2 а.с. 104-111). У Висновку експерта від 31.03.2016 року №24427/15-45 , де зазначається ставка 12,99 % річних (т. 2 а.с. 51). Аналізуючи доводи позивача про ведення його в оману банком при фактичній видачі кредиту в сумі меншій, ніж це передбачено умовами кредитного договору, встанвоелнот наступне. Відповідно до заяви на видачу готівки №746 від 24.03.2008 року, банком видано позивачу 162 000,00 доларів США, що у еквіваленті становить 818 100,00 грн. (т. 1 с. 25). Згідно з п. 1.5. Кредитного договору, комісія за розрахунки за цим договором складає 1,8% від суми виданих коштів, зазначених в п. 1.1., за винятком суми, виданої на оплату цієї комісії. Враховуючи положення п. 1.5 Кредитного договору (162 000,00 доларів США Х 1,8% / 100 % = 2 916,00 доларів США), зазначена сума є комісією по розрахункам за даним Кредитним договором. Згідно ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Статтею 1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» дано визначення поняттям «валюта України», «іноземна валюта» і «валютні операції», зокрема: «валюта України» розуміється як власне валюта України, так і платіжні документи та інші цінні папери, виражені у валюті України; «іноземна валюта» розуміється як власне іноземна валюта, так і банківські метали, платіжні документи та інші цінні папери, виражені в іноземній валюті або банківських металах; «валютні операції» - операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України; операції, пов'язані з використанням валютних цінностей в міжнародному обігу як засобу платежу, з передаванням заборгованостей та інших зобов'язань, предметом яких є валютні цінності; операції, пов'язані з ввезенням, переказуванням і пересиланням на територію України та вивезенням, переказуванням і пересиланням за її межі валютних цінностей. Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Визначення еквіваленту в іноземній валюті суми, що підлягає видачі і сплаті не суперечить чинному законодавству України. Як роз'яснено в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Згідно ч. ч. 1, 3, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не доведено умисел у діях однієї зі сторін правочину - ПАТ КБ «Надра» ввести позивача в оману щодо обставин, які випливають з Кредитного договору, які не доведеним є і факт порушення банком укладенням Кредитного договору на умовах, обраних самим позивачем, його прав, як споживача банківських послуг. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed