Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

в травні 2019 року до Добропільського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що у 2010 році отримав від своєї матері [PERSON] спадок у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , в якому проживає з 1998 року по теперішній час, та є єдиним власником вказаного житла. 24 травня 2002 року позивач зареєстрував у спірному будинку свою дочку, [PERSON] , з якою на той час проживав разом. Приблизно у грудні 2008 року відповідачка виїхала на постійне місце проживання до Росії, де і стала мешкати, а у 2009 році отримала громадянство Російської Федерації. Позивач неодноразово просив відповідачку виписатися зі спірного будинку, але остання не має можливості приїхати з Росії до м. Добропілля. Оскільки відповідачка зареєстрована в спірному будинку, у позивача виникає маса побутових незручностей, зокрема, останній не може отримувати вугілля на шахті, та не може повноцінно користуватися та розпоряджатися вказаним будинком на свій розсуд. Враховуючи викладене, позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування будинком [ADDRESS] , у зв`язку з її відсутністю за місцем реєстрації без поважних причин більше одного року. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 24 травня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 24 червня 2019 року закрито підготовче провадження по справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Позивач [PERSON] в відкрите судове засідання не з`явився, в матеріалах справи є заява про розгляд справи у його відсутність. Представник позивача [PERSON] адвокат Карамян Е.Ф. в відкрите судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутність. Відповідачка [PERSON] в відкрите судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, від неї є нотаріально засвідчена заява про визнання позову та розгляд справи у її відсутність (а.с.21). Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] , [INFO] , є рідною дочкою [PERSON] , про що свідчить долучена до матеріалів справи копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] 487562 виданого відділом ЗАГСу Краснодарського краю 13 червня 1984 року, актовий запис № 446 (а.с.15). З копії спадкової справи № 92/2010, відкритої на підставі заяви [PERSON] № 176 від 13 липня 2010 року, вбачається, що останній отримав у спадок від своєї матері [PERSON] , 1921 року народження, яка померла [INFO] , будинок [ADDRESS] , сестри останнього: [PERSON] та [PERSON] відмовились від належної їм частки спадщини, що залишилась після смерті їх матері на користь [PERSON] (а.с.53-63). За вищезазначеною адресою також зареєстровано дочку позивача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою відділу реєстрації Добропільської міської ради Донецької області № 16-19/566 від 22.05.2019 року та копією витягу з домової книги. Згідно довідки відділу реєстрації Добропільської міської ради Донецької області № 16-19/566 від 22.05.2019 року, [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 22 травня 2002 року. Із долученої до матеріалів справи довідки голови квартального комітету від 23 квітня 2019 року вбачається, що дочка [PERSON] [PERSON] дійсно зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проте фактично з 2008 року за вищевказаною адресою не проживає. Разом з\~тим судом\~встановлено,\~що [PERSON] \~спадщина у\~вигляді зазначеного\~вище будинку\~фактично прийнята,\~проте свідоцтво\~про право\~на спадщину\~останнім ще\~не одержано. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до\~Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності на майно у випадку прийняття спадщини виникає з часу відкриття спадщини. У листі вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування № 24-753/0/413 від 16.05.2013 року роз`яснено, що при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297\~ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268\~ЦК\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297\~ЦК\~встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. У такому ж ключі розв`язано цю проблему у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав. У цьому зв`язку варто навести також правову позицію висловлену Верховним Судом України у справі за № 6-164цс12 від 23 січня 2013 року: У спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Статтею 156 Житлового кодексу Української РСР\~передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися\~ до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зміст статті 405 ЦК України передбачає, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом. Право користування житлом втрачає член сім ї власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Вивчивши матеріали справи і надані суду докази, враховуючи, що позивач\~прийняв спадщину\~у вигляді\~житлового будинку\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~ та\~ як\~спадкоємець має\~право захищати\~своє порушене\~право користування\~спадковим майном\~відповідно до\~глави 29\~ЦК України\~а також\~ недоведеність поважності причин відсутності за місцем реєстрації відповідача понад рік, суд вважає, позовні вимоги\~ обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, відповідач позовну заяву визнала в повному обсязі, при цьому судом вбачається наявність законних підстав для задоволення позову, оскільки визнання його відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved