Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] із заявою, в якій просить встановити факт смерті її чоловіка - [PERSON] , [INFO] , яка настала [INFO] у м. Донецьк. В обґрунтування своїх вимог заявник зазначає, що вона є дружиною померлого, а оскільки органи РАЦС-у відмовляють заявниці у видачі свідоцтва про смерть, посилаючись на те, що смерть зареєстрована на непідконтрольній Україні території, звернулася до суду. Встановлення факту смерті йому необхідно для отримання свідоцтва про смерть. Заявник в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, подала до суду заяву, в якій вимоги підтримала, просила задовольнити, а справу просила слухати за її відсутності. Представник заінтересованої особи - Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Так, судом встановлено, що заявник [PERSON] та померлий [PERSON] перебували у родинних відносинах, а саме - останній був чоловіком заявниці, відповідно до свідоцтва про шлюб від 09.12.1974 серії [NUMBER] . Факт смерті [PERSON] , [INFO] , яка настала [INFO] у м. Донецьк, підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 16.10.2019, виданим Кіровським відділом ЗАГС Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції ДНР; свідоцтвом про захоронення серії [NUMBER] , виданим ДП "Ритуал" ДНР; лікарським свідоцтвом про смерть №3977 від 11.11.2019, виданим Республіканським бюро судово-медичної експертизи ДНР МОЗ ДНР. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Однак суд, при розгляді вказаної категорії справ, бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, Молдови та Росії, де грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справах Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого "намібського винятку", який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі норматтивних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» встановлено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Згідно п.13.Постанови пленуму Верховного суду України № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» - заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник звернулася до Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області із заявою про видачу свідоцтва про смерть [PERSON] , однак їй було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті, оскільки заявником пред`явлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом МОЗ України від 08.08.2006 року №545. Згідно Постанови пленуму ВСУ №5 заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Таким чином, на підставі викладеного, суд вважає підтвердженим факт смерті [PERSON] , [INFO] , яка настала [INFO] у м. Донецьк.

Outcome: approved