Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування в обґрунтування заявлених позовних вимог послалась на наступне. [INFO] помер її батько позивачки - [PERSON]. Після померлого залишилася спадщина у вигляді: - житловий будинок, загальною площею 54,4 кв.м., житловою площею 29,8 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] на спадкування має право лише позивачка, оскільки інші спадкоємці відсутні. Приватним нотаріусом Савицькою Оксаною Василівною, було відмовлено в оформлені спадкових прав у зв'язку з неможливістю позивача надати необхідні документи на підтвердження реєстрації права власності на житловий будинок та запропоновано позивачу звернутись до суду з відповідним позовом. Позивач, [PERSON] та її представник в судове засідання не з'явились, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, підтримали свої позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві та просили суд їх задовольнити. Відповідач, Олександрівська сільська рада Лиманського району Одеської області в судове засідання представника не направляла, надала заяву про визнання позову та розгляд справи за їх відсутністю, в заяві також зазначили, що позов [PERSON] вважають обґрунтованим та визнають його у повному обсязі, проти його задоволення не заперечують, просили суд задовольнити його повністю. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Савицька Оксана Василівна в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю. Дослідивши доводи сторін, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі по наступним підставам. Судом встановлено, що [INFO] помер - [PERSON], у віці 77 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 13 лютого 2015 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комінтернівського районного управління юстиції, актовий запис № 144. Відповідно до матеріалів спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савицької Оксаною Василівно, спадкоємцем померлого [PERSON], першої черги згідно з законом є його донька, [PERSON], свідоцтво про народження серії [NUMBER], зміна прізвища з «[PERSON]» на «[PERSON]» підтверджуються свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] від 09 червня 1985 року, актовий запис №6. З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину за законом вона видати [PERSON] не може, у зв'язку з неможливістю позивача надати необхідні документи, що підтверджують реєстрацію право власності на житловий будинок, нотаріус рекомендує звернутись за захистом своїх прав до суду. Судом встановлено, що [PERSON] по праву власності належить житловий будинок та господарські споруди, що розташовані за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу, що нотаріально посвідчений виконавчим комітетом Фонтанської сільської Ради народних депутатів Комінтернівського району Одеської області - 19.10.1978 року, реєстровий № 94. Відповідно до Довідки КП «Комінтернівське районне бюро технічної інвентаризації» від 17.02.2016 року за № 108, вбачається, що станом на 29.12.2012 року право власності на житловий будинок [ADDRESS] не зареєстровано. Згідно Технічного паспорту від 18.10.2016р., виданий КП «Лиманське районне бюро технічної інвентаризації» власником житлового будинку під [ADDRESS], являється [PERSON]. Відповідно до наданої відповіді Фонтанської сільської рада Комінтернівського району Одеської області від 22.09.2015 року за № К-3017-250-33 вони не можуть надати інформацію щодо реєстрації договору купівлі-продажу від 19.10.1978 року у зв'язку з відсутністю погосподарських книг за 1978 - 1979 роки. Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається у зв'язку зі смертю особи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.1261 ЦК України спадкоємцями за законом першої черги є діти, батьки та дружина спадкодавця в рівних частках. Відповідно до п.1.4. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002р. № 7/5 зі змінами, внесеними згідно Наказів Міністерства юстиції № 45/5 від 03.06.2002р. № 6/5 від 28.01.2003р., № 20/5 від 03.03.2004р. і № 36/5 від 17.05.2004р. реєстрація прав власності на нерухоме майно це внесення запису до Реєстру прав власності у зв'язку з виникненням, існуванням, або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцем знаходження об'єктів нерухомого майна, на підставі правовстановлюючих документів. Відповідно до ст..128 ЦК України 1963 року право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. До передачі речей прирівнюється передача розпорядчого документу на речі. Обов'язкова реєстрація нерухомого майна в БТІ вимагається лише з 01.01.2004 року (ст. 625 ЦК України), але правовідношення по набуттю права власності на спадковий житловий будинок виникло у спадкодавця в період дії Цивільного кодексу УРСР. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Відповідно до ст.ст. 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21 лютого 2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Відповідно до додатку 3 "Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно" рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статі 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. За ч. 1 статті 15 цього Кодексу кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з частиною 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 Постанови № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). На підставі встановлених у судовому засіданні фактів, оцінки наданих сторонами доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для повного задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved