Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Позивач 02.10.2015 року звернулася до суду з даним позовом до відповідача, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. Позивач є власником житлового будинку №5 по вул. Залізничній в с.Олександрівка Золочівського району Харківської області відповідно до договору дарування від 05.12.2012 року. В зазначеному житловому будинку зі згоди позивача з березня 2013 року зареєстрований і проживає відповідач по справі [PERSON]. Після припинення між позивачем і відповідачем незареєстрованих шлюбних відносин вважає, що з січня 2015 року останній без правових підстав проживає в спірному будинку, оскільки відповідач є для позивача сторонньою особою. Добровільно знятися з реєстрації та звільнити спірний житловий будинок відповідач відмовляється, в утриманні будинку та оплаті житлово-комунальних послуг не приймає. У січні 2015 року позивач та у березні 2015 року мати позивача [PERSON] та чоловік останньої [PERSON] вимушені були залишити спірне житло внаслідок неможливості спільного проживання із відповідачем через його погрози позбавити їх життя і житла. Позивач неодноразово зверталася до правоохоронних органів з приводу неправомірної поведінки відповідача. Відповідач перешкоджає позивачу у проживанні, влаштовує сварки, що робить неможливим проживання з ним в спірному будинку. На підставі зазначеного позивач просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у належному позивачеві на праві власності житловому будинку №5 по вул. Залізничній в с. Олександрівка Золочівського району Харківської області та на підставі ст. 116 ЖК України\~виселити відповідача [PERSON] із спірного приміщення без надання іншого жилого приміщення. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, суду пояснила, що відповідач є її колишнім співмешканцем. Житловий будинок №5 по вул. Залізничній в с. Олександрівка Золочівського району Харківської області з 2012 року належить їй на праві приватної власності згідно договору дарування. В спірному будинку з 20.12.2012 року зареєстрована її мати [PERSON], з 30.01.2014 року зареєстрований [PERSON] як член сімї, співмешканець. Шлюб із відповідачем вона не реєструвала. З 2014 року вони із відповідачем намагалися проживати разом і створити сімю, але спільне життя не склалося. З січня 2015 року вони проживають окремо, вона вимушена була піти зі спірного будинку, оскільки із відповідачем почалися постійні сварки. Відповідач нецензурно висловлювався, наносив їй тілесні ушкодження, перешкоджав проводити будівництво господарських будівель шляхом закидання виритої траншеї для фундаменту сараю, псував житло шляхом пошкодження та заміни замків на дверях будинку та господарських будівель, розібрання розетки в кухні. Вона викликала неодноразово міліцію, поліцію, відповідно до отриманих повідомлень відповідач до відповідальності не притягувався, товариських судів відносно відповідача не було. З 01.06.2016 року відповідач залишив спірне житло, пішов жити до іншої жінки, але його речі залишаються у спірному будинку, він приходить до спірного житла. З цього ж часу вона повернулася до спірного житла і проживає у ньому. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та їх обґрунтування, наполягав на їх задоволенні. Представник третьої особи Золочівського районного сектору ДМС України в Харківській області в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовну заяву підтримав в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, мотивуючи це тим, що він зареєстрований з 30.01.2014 року в будинку №5 вул. Залізничній в с. Олександрівка Золочівського району Харківської області як співмешканець позивача, вони намагалися створити сімю і проживали з 07.04.2010 року разом однією сімєю. Він не порушує правил співжиття, спиртні напої не вживає, сварки були між ним і позивачем - його колишньою співмешканкою [PERSON], як в кожній сімї, тілесні ушкодження він позивачці не спричиняв. Міліцію, поліцію викликала позивач, але з його боку порушень не було встановлено і його до відповідальності не притягували. Житло він не псував, а навпаки робив в ньому ремонт. Траншею він закидав, оскільки перешкоджала проїзду його автомобіля. Він мав дохід, кошти від якого вони спільно витрачали із позивачкою, у тому числі й на оплату витрат по утриманню будинку. З 01.06.2016 року він не проживає у спірному житлі, щоб не було сварок із позивачкою, але залишив у ньому свої речі і періодично приходить у спірний будинок, оскільки має право ним користуватися та має намір в подальшому у ньому проживати. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою позивача і відповідача, проживає в [INFO]. За останній час спільного проживання відповідача і позивача в будинку №5 по вул. Залізничній в с. Олександрівка Золочівського району Харківської області між останніми часто були сварки, які вона чула, та намагалася їх примирити. З приводу сварок викликали міліцію, поліцію. Щодо поведінки відповідача мешканців села не збирали і не обговорювали її на зборах. Зі слів позивачки їй відомо, що відповідач бив останню. Відповідач був проти будівництва на подвірї домоволодіння, перешкоджав будівництву, заривши канаву. Вона не бачила, щоб відповідач руйнував житловий будинок, зі слів позивачки їй відомо, що відповідач спилив замки з господарських будівель. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що працює продавцем у позивача, до червня 2016 року відповідач працював водієм у позивача. Близько трьох років тому [PERSON] її ударив. Приблизно рік тому до травня 2016 року [PERSON] їй розповідала про те, що вдома постійно стаються сварки із [PERSON], зі слів позивачки їй відомо, що [PERSON] у спільному будинку не проживає приблизно з травня 2016 року. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про неможливість задоволення позову з огляду\~\~на наступне. Судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] на підставі договору дарування від 05.12.2012 року на праві приватної власності належить житловий будинок №5 по вул. Залізничній в с. Олександрівка Золочівського району Харківської області із господарськими будівлями та відповідно до свідоцтва про право власності від 13.11.2015 року - земельна ділянка (а.с.7-11,84). Згідно письмових пояснень [PERSON] і [PERSON] останні стверджують про безоплатне передання [PERSON] згідно договору дарування [PERSON] житлового будинку №5 по вул. Залізничній в с.Олександрівка Золочівського району Харківської області (а.с.102-103). В будинку №5 по вул. Залізничній в с. Олександрівка Золочівського району Харківської області зареєстровані: з 24.03.2015 року [PERSON], як мати голови домогосподарства, та з 30.01.2014 року [PERSON], як співмешканець голови домогосподарства (а.с.20-21). Відповідно до акту від 14.09.2015 року, складеного депутатом Олександрівської сільської ради Харківської області [PERSON], [PERSON]І,, [PERSON], в будинку №5 по вул. Залізничній в с. Олександрівка Золочівського району Харківської області фактично проживає [PERSON], займає весь будинок, [PERSON] не проживає з 31.01.2015 року, [PERSON] не проживає з березня 2015 року, оскільки [PERSON] вигнав останніх з будинку і закриває зсередини будинок (а.с. 91). Відповідно до доказів, наданих позивачем в обґрунтування позовних вимог відповідей Золочівського РВ ГУМВС України в Харківській області, Золочівського ВП Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області та витребуваних судом із Золочівського ВП Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області матеріалів перевірок за зверненнями [PERSON] відносно [PERSON] встановлено, що Золочівським РВ ГУМВС України в Харківській області та Золочівським ВП Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області проводилися перевірки за заявами [PERSON] щодо дій [PERSON], за результатами яких 26.08.2015 року, 10.09.2015 року, 05.10.2016 року, 21.10.2015 року, 10.12.2015 року, 24.11.2015 року29.08.2015 року складені висновки, відповідно до яких фактів порушення [PERSON] громадського порядку не було виявлено, будь-які заходи впливу до [PERSON] не застосовувалися (а.с. 94, 95, 96, 97, 98, 100, 101, 102, 103, 104, 105, 106, 107, 108, 109). Відповідно до ч.3 ст.10, ст.11, ч.2 ст.59, ч.1, ч.4 ст.60, ч.1 ст.61 ЦПК України суд розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Підставою визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, і виселення позивачем зазначено те, що відповідач безпідставно проживає у належному позивачці житловому будинку після припинення незареєстрованих шлюбних відносин, позивач не бажає проживати разом із відповідачем, відповідач своєю поведінкою перешкоджає позивачці у користуванні належним їй на праві особистої власності житловим будинком, робить неможливим спільне проживання у спірному житловому будинку. У відповідності зі ст. 405 ч.1 ЦКУкраїничлени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Таким чином, [PERSON] має право користування житловим приміщенням, місце його проживання в якому як члена сімї співмешканця було зареєстровано 30.01.2014 року, незалежно від припинення сімейних відносин із власником житла. У відповідності зі ст.405 ч.2 ЦК Україничлен сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що спірний будинок №5 по вул. Залізничній в с.Олександрівка Золочівського району Харківської області з 05.12.2012 року належить позивачці, відповідач [PERSON] був зареєстрований з 30.01.2014 року в спірному будинку як член сімї власника - співмешканець, в спірному будинку не проживає з 01.06.2016 року, але залишив в ньому свої речі та має намір користуватися цим житлом для проживання, відтак не може бути визнаний таким, що втратив право користування спірним житлом. Відповідно до ст. 9 ЖК\~України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно\~ст. 116 ЖК України, на яку посилається позивач, як на підставу своїх вимог про виселення відповідача,\~\~якщо\~\~наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих відбувається без надання іншого жилого приміщення.\~\~ Крім того, як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 17\~постанови №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішення справ про виселення на підставі\~ст. 116 ЖК України\~осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами та іншими громадськими організаціями за місцем роботи чи проживання відповідача. Суд звертає увагу, що зі змісту висновків Золочівського РВ ГУМВС України в Харківській області, Золочівського ВП Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області від 26.08.2015 року, 10.09.2015 року, 05.10.2016 року, 21.10.2015 року, 10.12.2015 року, 24.11.2015 року29.08.2015 року вбачається, що фактів порушення [PERSON] громадського порядку не було виявлено, будь-які заходи впливу до [PERSON] не застосовувалися, свідки надали пояснення, які не доводять наявність підстав для виселення, передбачених\~ст. 116 ЖК України. Позивачем не надано належних та допустимих доказів застосування до [PERSON] заходів попередження, передбачених законом, та того, що відповідач систематично порушує правила співжиття і робить неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі, та доказів того, що [PERSON] систематично руйнує чи псує жиле приміщення, або використовує його не за призначенням. Як роз'яснив Вищий спеціалізований суд України у п. 34 своєї постанови №5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Згідно зі ст. 7 Закону України №1382-IV від 11.12.2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: - заяви особи або її законного представника, що подається до органу реєстрації; - судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою; - свідоцтва про смерть; - паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; - інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; - підстав на право користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене, позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком №5 по вул. Залізничній в с.Олександрівка Золочівського району Харківської області, виселення [PERSON] без надання іншого житлового приміщення, зняття відповідача [PERSON] з реєстраційного обліку із спірного будинку задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed