Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. Свої вимоги\~обґрунтовував тим,\~що 22\~березня 2001\~року придбав\~у [PERSON] будинок № 33, що розташований за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, с. Куцуруб, вул. Суворова, який було посвідчено Очаківською філією\~Південної товарної\~біржі за № 0671. Згідно вказаного договору, його подальше нотаріальне посвідчення не передбачалось. Умови договору були повністю виконані сторонами. 29 березня 2001 року договір був зареєстрований у Очаківському бюро технічної інвентаризації. Обидві сторони виконали всі умови договору, відповідач передав позивачу у власність зазначений вище житловий будинок, а він його прийняв та сплатив відповідачу ціну, обумовлену договором. Посилаючись на те, що позивачем та відповідачем виконані всі умови договору, проте позивач не має можливості розпорядитися належним йому майном, оскільки вказаний договір було посвідчено Очаківською філією Південної товарної біржі,\~а не\~нотаріально,\~в звязку\~з суперечністю\~законодавства,\~яке діяло\~на момент\~укладення угоди, і\~він вважається\~недійсним,\~просив визнати\~угоду укладену\~між сторонами\~дійсною.На даний час нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу є неможливим, оскільки місце проживання відповідача невідоме. У судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи через публікацію оголошення на веб-порталі судової влади України, в судове засідання не зявився, не повідомивши про причини неявки. Представник третьої особи Очаківської філії Південної товарної біржі в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи третя особа була повідомлена належним чином. Суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду представника позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. 22 березня 2001 року між [PERSON]Т та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 0671 будинку № 33 по вулиці Суворова в с. Куцуруб Очаківського району Миколаївської області, загальною площею 50,7 кв.м. (а.с.6). Згідно копії Реєстраційного посвідчення №253 Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації, будинок № 33 по вулиці Суворова в с. Куцуруб Очаківського району Миколаївської області, зареєстрована за [PERSON] на праві приватної власності по договору № 0671 купівлі-продажу від 22 березня 2001 року, посвідчений Очаківською філією Південної товарної біржі. Однак, вказаний договір, в порушення ст. 227 ЦК України 1963 року, діючої на час укладення договору, яка передбачає його обов'язкове нотаріальне посвідчення, посвідчено Очаківською філією Південної товарної біржі. Та обставина, що позивач зареєстрував за собою право власності на придбаний будинок в Миколаївській філії ММБТІ, на теперішній час унеможливлює нотаріальне посвідчення даного договору. Згідно ч. 1 ст.\~47\~ЦК України (1963 р.) угода, укладена з порушенням вимог про її обов'язкове нотаріальне посвідчення, вважається недійсною. Згідно ч. 2 ст.\~47\~ЦК України (1963р.), якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати її дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Як вбачається з зазначеного вище договору сторони, під час укладення угоди, дійшли згоди про всі істотні умови цього договору та виконали всі зобов'язання одна перед однією за договором, а саме - продавець передав у власність позивача нерухоме майно, а останній його прийняв та сплатив ціну цього майна, обумовлену договором. Згідно ч. 2 ст.\~328\~ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.15 Закону України "Про товарну біржу" від 10.12.1991 № 1956-XII\~\~(що застосовувався до даних правовідносин на момент укладення договору) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно ст. 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мін'юсту\~від 14\~червня 1994\~р.\~№ 18/5 та зареєстрованої в Мін'юсті 7 липня 1994 р. за № 152/361, яка діяла на час спірних правовідносин, правовстановлюючим документом на будинок міг бути договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі. Зазначена норма закону протирічила діючій на той час ст.\~227\~ЦК (в редакції 1963р.), згідно якій договір купівлі-продажу повинен бути нотаріально посвідчений та підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Згідно з ст.15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16\~ЦК передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є визнання цього права. Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Зважаючи на вивчені обставини справи суд вважає, що мало місце суперечність законодавства на той час, та враховуючи, що підстав нікчемності правочину судом не виявлено, права та інтереси сторін укладений правочин не порушував, а навпаки, позивач після набуття прав на нерухоме майно, в повному обсязі не може користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, що є підставою для визнання угоди дійсною. Таким чином вимога позивача про визнання угоди дійсною є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Суд вважає за необхідне віднести судові витрати на рахунок позивача.

Outcome: approved