Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

Головний лікар Хмельницької обласної психіатричної лікарні № 1 (далі - ХОПЛ №1) звернувся до суду з заявою про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку [PERSON], посилаючись на те, що вона страждає на психічний розлад, а її лікування та обстеження можливе тільки в умовах стаціонару. На обґрунтування заяви головний лікар ХОПЛ №1 зазначив, що [PERSON] страждає на хронічний маячний розлад, внаслідок чого вона являє собою безпосередню небезпеку для оточуючих. 19.04.2018 [PERSON] була оглянута комісією лікарів-психіатрів ХОПЛ №1, яка підтвердила обґрунтованість рішення про необхідність госпіталізації хворої та її лікування в умовах стаціонару, однак під час обстеження [PERSON] не дала усвідомленої згоди на госпіталізацію до психіатричного закладу. В судовому засіданні представник лікарні пояснив, що [PERSON] була доставлена в ХОПЛ №1, оскільки у неї була негативна налаштованість проти сусідів. Комісією лікарів-психіатрів було встановлено, що [PERSON] страждає на хронічний маячний розлад. Прокурор заперечив проти задоволення заяви про примусову госпіталізацію [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти своєї госпіталізації до психіатричного закладу, вважає себе психічно здоровою. Заслухавши пояснення представника лікарні, вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 18.04.2018 [PERSON] була доставлена в ХОПЛ №1 швидкою допомогою. Комісія лікарів-психіатрів, яка оглянула хвору 19.04.2018, прийшла до висновку про необхідність її госпіталізації у психіатричний стаціонар, оскільки встановлено, що [PERSON] страждає на хронічний маячний розлад, що проявляється у негативній налаштованості до сусідів, наявності ідей стосунку та шкоди щодо них, відсутності критики до власного стану, внаслідок чого вона являє собою безпосередню небезпеку для себе та оточуючих. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Отже, виходячи із змісту вказаної статті, обов'язковими умовами для госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, крім наявності в неї тяжкого психічного розладу, є вчинення нею чи виявлення нею реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможність такою особою самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. В той же час, в ході судового розгляду представником ХОПЛ №1 не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували обставини щодо вчинення [PERSON] дій чи проявів нею реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих. Суд не бере до уваги висновок комісії лікарів психіатрів від 19.04.2018 про те, що [PERSON] потребує лікування лише в умовах стаціонару, оскільки цей висновок не підтверджений жодними об»єктивними даними. Зокрема, у висновку не зазначено, в чому полягає її небезпека для оточуючих. Таким чином, в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження обставини, викладені в заяві головного лікаря ХОПЛ №1 про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку, а тому у задоволенні заяви небхідно відмовити. На підставі ст. 14, 17, 22 Закону України "Про психіатричну допомогу",

Outcome: dismissed