Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради про встановлення факту належності спадкового майна спадкодавцеві та визнання права власності на спадкове майно, вказавши, що 08 вересня 2000 року помер його батько [PERSON], а 03 березня 2001 року померла її мати [PERSON]. Після їх смерті залишилось спадкове майно у вигляді будинку № 164 по вул. Попова в м. Кривому Розі Дніпропетровської області яке складається з житлового будтинку «А-1» загальною площнею 56,6 кв.м., літня кухня «Б» площею 19,1 кв.м. З метою оформлення спадкових справ вона звернулася до нотаріуса, однак отримала відмову в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на домоволодіння. За життя батько отримав договір про право забудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального жилого будинку від 11.08.1959 р., особисто побудував будинок, однак не здійснив належним чином процедуру реєстрації будинку та не зареєстрував право власності на нього. Просить встановити факт належності за життя [PERSON] зазначеного домоволодіння та визнати за нею право власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті батька. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позову наполягає. Представник відповідача [PERSON] Довгинцівської районної у місті ради в судове засідання не зявився, до суду надійшла заява представника [PERSON] про розгляд справи за її відсутності, заперечень проти позову, в разі відсутності інших спадкоємців, не має, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Як встановлено судом, позивач 08 вересня 2000 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КИ № 360733 (а.с. 8 ), а 03 березня 2001 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КИ № 321511 (а.с.9). На підставі договору пор надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності з числом кімнат від однієї до пяти включно від 11 серпня 1959 р., [PERSON] було надано земельну ділянку по вул. Попова, № 124 в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (а.с.16 копія договору). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме … право власності на нерухоме майно В матеріалах спадкової справи, витребуваної за запитом суду, міститься довідка КП ДОР «Криворізьке БТІ» від 23.08.2017 р. № 156660, відповідно до якої згідно архівної справи станом на 31.12.2012 р. в КП ДОР «Криворізьке БТІ» відомості про реєстрацію власності на нерухоме майно за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Попова, 164, відсутні, в наявності лише матеріали технічної інвентаризації, яка проводилась в 1989 р. Домоволодіння № 164 по вул. Попова в м. Кривому Розі Дніпропетровської області введено в експлуатацію 31 серпня 2017 р., про що свідчать письмові докази: копії технічного паспорту, схематичного плану земельної ділянки та будинку, експлікації приміщень, технічного опису та оцінки господарський будівель, зроблених КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» (а.с.10-14). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Враховуючи викладене та беручи до уваги надані суду письмові докази, суд вважає встановленим факт належності за життя [PERSON], померлому 08 вересня 2000 року домоволодіння № 164 по вул. Попова в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом ( ст.. 1217 ЦК України). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.. 1261 ЦК України). [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6,7 копії свідоцтв про народження та про одруження позивача). Відповідно до пункту 4.15 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого наказом Мін'юсту від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно положень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Постановою державного нотаріуса Четвертої криворізької державної нотаріальної контори [PERSON] від 29 вересня 2017 року відмовлено [PERSON] М,М. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, оформленого належним чином на імя [PERSON], померлого 08 вересня 2000 року (а.с. 15 копія постанови). Згідно розяснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Вказане підтверджується також розясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Відповідно до листа Вищого Спеціалізованого суду України в16.05.2013 № 4753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину, слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно наданої суду копії матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], померлої 03 березня 2001 р., з заявою про прийняття спадщини після смерті батьків зверталася лише донька [PERSON], інші спадкоємці відсутні. Пунктом 9 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV, передбачено, що однією із підстав державної реєстрація права власності та інших речових прав є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Оскільки за життя [PERSON] не було належним чином оформлено право власності на домоволодіння, в звязку з чим позивач позбавлена можливості оформити свої спадкові права після смерті батька, суд вважає можливим задовольнити вимоги щодо визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на домоволодіння № 164по вул. Попова в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, оскільки заявлені в позові обставини підтверджені матеріалами справи. Згідно частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В звязку з тим, що вимога щодо стягнення судових витрат позивачем не заявлялася, судові витрати покладаються на позивача. На підставі ст.ст. 321, 1216, 1218, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України, ст.41 Конституції України,

Outcome: approved