Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, відповідно до вимог якого просила суд: визнати недостовірною та такою, що порушує права [PERSON] на повагу до її гідності, честі та ділової репутації, наступну інформацію, розповсюджену [PERSON] : « [PERSON] спілкується некоректно, ображає, погрожує та застосовує фізичну силу до [PERSON] та інших дітей, налаштовую дітей, педагогів проти нього», зобов`язати [PERSON] спростувати поширену відносно [PERSON] недостовірну інформацію, шляхом письмових заяв до всіх органів, де вона поширювала неправдиву інформацію протягом місяця після прийнятого рішення суду та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 768 грн. 40 коп. В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] в позовній заяві зазначила, що вона працює в Криворізький загальноосвітній спеціалізованій школі І - ІІІ ступенів № 4 з поглибленим вивченням іноземних мов, на посаді вчителя інформатики з 2004 року, має вищу категорію «вчитель-методист», з 2017 року є класним керівником в класі, де навчається син [PERSON] - [PERSON] . Починаючи з березня 2019 року [PERSON] почала безпідставно ображати її, поширюючи про неї неправдиву інформацію, звертаючись до керівництва школи, де вона працює, директора департаменту відділу освіти м. Кривого Рогу, на урядову гарячу лінію 1545 Дніпропетровського обласного контактного центру. В своїх зверненнях [PERSON] стверджує , що позивач як класний керівник вчиняє неправомірні дії щодо її сина, а саме: спілкується некоректно, ображає та застосовує фізичну силу до дитини заявниці. При цьому, позивач зазначає, що відповідач будь-яких доказів вказаних обставин не надає. Крім того, позивач у позові вказує, що вона зі свого боку приймала всі можливі міри для врегулювання конфлікту, запропонувавши матері [PERSON] перевести його до іншого класу або школи за її бажанням, а також звернулась з письмовою заявою до адміністрації школи про переведення учня до іншого класу. Батьки інших 32 учнів класу, де позивач є класним керівником написали заяву до Криворізького міського голови [PERSON] .Г., в якій вказують, що в скаргах викладених неправдива інформація щодо вчителів КЗСШ №4. Департаментом освіти і науки було створено тимчасову комісію для розгляду скарг [PERSON] , проте результати комісії позивачу невідомі. У зв`язку з чим, позивач звернулась до суду з вказаним позовом, оскільки таку поширену інформацію позивач вважає недостовірною, та такою, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію, у зв`язку з чим посилаючись на вимоги ст.ст. 32, 34, 68 Конституції України, ст.ст. 277, 297, 299, 302 ЦК України просила суд позов задовольнити у повному обсязі. Вказана позовна заява була подана позивачем [PERSON] до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, однак ухвалою судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Поповим В.В. від 14 серпня 2019 року позовну заяву передано на розгляд до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. (а.с.15) Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.09.2019 року, позовна заява [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації надійшла до провадження судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Сільченко В.Є. (а.с.17) Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Сільченко В.Є. від 10 жовтня 2019 року відкрито провадження по вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження. (а.с.33) 13 листопада 2019 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Артеменко С.Ю. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначив, що позовні вимоги [PERSON] є незаконними й необґрунтованими, в обґрунтування чого зазначив, що з листопада 2017 року [PERSON] є класним керівником [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , який навчається в Криворізькій загальноосвітній спеціалізованій школі І - ІІІ ступенів №4. Приблизно з квітня 2018 року в [PERSON] з [PERSON] виник конфлікт на підставі того, що остання зі слів її сина, ображає його при всіх учнях та поводить себе не педагогічно. Однак, враховуючи те, що це був майже кінець навчального року, [PERSON] сподівалась, що після літніх канікул, конфлікт буде вичерпано та відносини нормалізуються, проте, з березня 2019 року відповідач почала письмово скаржитись на класного керівника її сина до в.о. директора школи [PERSON] . Однак, класний керівник [PERSON] ніяким чином не реагувала на зауваження керівництва школи, а тому [PERSON] була змушена писати заяви до правоохоронних органів та Міністерства освіти і науки України. На підставі вищевказаних заяв, департаментом освіти і науки виконкому Криворізької міської ради, відповідно до наказу №93 від 29.03.2019, створено тимчасову комісію з метою розгляду та перевірки фактів, викладених у зверненні [PERSON] , за результатами якої виявлено, що з боку класного керівника [PERSON] спостерігається свідоме небажання визнати наявність конфліктних ситуацій у класі, порушено норми педагогічної етики в стосунках з учнем та сім`єю [PERSON] , відсутні конструктивні дії, що мають бути направлені на розв`язання конфліктів у дитячому й батьківському колективах та на захист прав дитини. Крім того, за заявами [PERSON] проводилась перевірка Металургійним відділенням поліції КВП ГУНП в Дніпропетровські області та Криворізьким відділом поліції ГУНП в Дніпропетровській області під час яких встановлено, що хоча фактів систематичного цькування [PERSON] , тобто булінгу не встановлено, проте випадки конфліктних ситуацій у класі є крім того, 7-В клас КЗСШ №4потребує особливої уваги щодо врегулювання стосунків серед учнів і батьків, про що свідчить надана до КВП ГУНП в Дніпропетровській області переписка у Viber. Також, проведеною перевіркою працівниками поліції підтверджено факт непрофесійних дій вчителя російської мови та літератури [PERSON] , що спричинило конфлікт між дітьми під час уроку та мало продовження у позаурочний час, що є грубим порушенням посадових обов`язків вчителя та етики спілкування. Також, перевіркою встановлено, що в діях класного керівника [PERSON] спостерігається свідоме небажання визнати наявність конфліктних ситуацій у класі, порушено норми педагогічної етики в стосунках з учнем та сім`єю [PERSON] , відсутні конструктивні дії, що мають бути направлені на розв`язання конфліктів у дитячому й батьківському колективах та на захист прав дитини. Представник відповідача у відзиві зазначив, стосовно зазначеної у позовній заяві [PERSON] до [PERSON] про поширення інформації щодо неї в письмовій та усній формі до адміністрації закладу, де позивач працює, до департаменту освіти і науки України м. Кривого Рогу та до урядової гарячої лінії Дніпропетровського обласного контактного центру вказує, що відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб них органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Також, відповідно до ст.1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутись до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Тому, з боку відповідача недостовірна інформація щодо [PERSON] будь-яким чином не поширювалась, а навпаки викладені в заявах [PERSON] факти, перевірені відповідними державними органами, знайшли свого підтвердження. 25 лютого 2020 року суддею Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Сільченко В.Є. задоволено самовідвід судді у справі [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації. (а.с.171) Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вказана справа надійшла до провадження судді Ступак С.В. (а.с.172) Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Ступак С.В. від 26 лютого 2020 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації прийнято до провадження та призначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, вказану увалу було направлено учасникам по справі для відома. (а.с.173-175). Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи положення ч.4 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу,та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A.v.Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Суд, вивчивши наявні матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, за наступних підстав. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] працює в Криворізький загальноосвітній спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів №4 з поглибленим вивченням іноземних мов на посаді вчителя інформатики з 02.08.2004 року по теперішній час, вказані обставини підтверджуються Довідкою виданою в.о. директора Криворізької загальноосвітній спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів № 4 І. Литовченко від 23.09.2019 року № 403. (а.с. 27) Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Сільченко В.Є. від 18.11.2019 року було частково задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано: з КЗ «Криворізький психоневрологічний диспансер» Дніпропетровської області довідку чи перебуває на обліку відповідач [PERSON] , [INFO] , якщо перебуває, то з якого часу та який діагноз встановлено останній; у в.о. директора КЗСШ №4 [PERSON] завірені належним чином копії скарг від [PERSON] стосовно [PERSON] , а також, усі документи, що стосуються розгляду скарги [PERSON] стосовно [PERSON] та витребувано з Департаменту освіти і науки виконкому Криворізької міської ради завірені належним чином: скарги [PERSON] відносно [PERSON] , всі наявні документи щодо роботи тимчасової комісії Департаменту освіти і науки м. Кривий Ріг, яка була створена для перевірки фактів викладених у скаргах [PERSON] ; висновки роботи тимчасової комісії Департаменту освіти і науки м. Кривий Ріг, яка була створена для перевірки фактів викладених у скаргах [PERSON] (а.с.50) 02.01.2020 року на виконання вимог ухвали суду, від директора Криворізької загальноосвітньої спеціалізованої школи № 4 Литовченко І., за вих. №01 від 02.01.2020 року надійшли витребувані документи. 09.01.2020 року на виконання вимог ухвали суду, від Департаменту освіти і науки виконкому Криворізької міської ради, отримано копії документів згідно ухвали суду. 10.02.2020 року на виконання вимог ухвали суду, від КП «Криворізький психоневрологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради, надійшов лист з приводу того, що [PERSON] , 1979 року народження, у 2001 році зверталась за медичною допомогою до лікаря-психіатра з діагнозом: неврастенія. Відповідно до отриманих матеріалів, судом встановлено, що 05 листопада 2019 року [PERSON] звернулась до в.о. директора КЗСШ №4 [PERSON] з заявою про видачу табеля навчальних досягнень її сина [PERSON] за І - ІІ семестр навчання в 7 класі, оскільки класний керівник [PERSON] надала в вересні 2019 року ксерокопію документа. (а.с.54) Також, 05 листопада 2019 року [PERSON] звернулась до в.о. директора КЗСШ №4 [PERSON] з скаргою на дії класного керівника її сина, учня 8-В класу [PERSON] стосовно неправомірних дій з боку класного керівника відносно її сина. Зокрема в скарзі [PERSON] зазначає, що весь жовтень 2019 року класний керівник її сина [PERSON] знущалась над дитиною, гнобила та принижувала його в присутності усього класу, порушуючи таким чином честь і гідність її сина. [PERSON] вдалася до психологічного насильства, а також дискримінувала її сина.(а.с. 55 -57) Директором КЗСШ №4 [PERSON] 12.11.2019 року №451 було надано відповідь на звернення [PERSON] від 05.11.2019 року, в якому повідомлено, що для розгляду ситуації було створено комісію по школі за наказом №263 від 06.11.2019 року «Про створення комісії по розгляду заяви матері учня 8-В класу [PERSON] », та комісіє запропоновано [PERSON] дозволити індивідуальне спілкування представникам соціально-психологічної служби школи з її сином. (а.с.58) Крім того, [PERSON] зверталась до директора КЗСШ №4 [PERSON] та директора департаменту освіти і науки виконкому Криворізької міської ради з скаргами на дії класного керівника [PERSON] стосовно дискримінаційних дій відносно її сина [PERSON] , які відбувались [INFO] та [INFO] року. (а.с. 79-84) Також, [PERSON] зверталась до директора КЗСШ №4 [PERSON] з скаргами на дії класного керівника [PERSON], які відбувались 20.03.2019 року, 21.03.2019 року, 26.03.2019 року. (а.с. 88 -89, 92-96) Окрім того, [PERSON] зверталась зі скаргами на дії класного керівника [PERSON] до Департаменту освіти і науки виконкому Криворізької міської ради та на підставі наказу № 93 від 29.03.2019 року «Про створення тимчасової комісії щодо розгляду скарги в КЗСШ №4». (а.с. 122) Вказаною комісією було розглянуто та перевірено факти, викладені [PERSON] у її зверненнях з 02.04.2019 року по 18.04.2019 року, що підтверджується відповідями Департаменту освіти і науки виконкому Криворізької міської ради наявними в матеріалах справи від 22.04.2019 року, 29.11.2019 року. (а.с. 126 -127, 134) Вказані обставини не заперечуються відповідачем, а тому відповідно до вимог ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Також згідно з ч.4 ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. За змістом ст.34 Конституції України, ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.302 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст.5 Закону України «Про інформацію» кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Так, зі змісту статей 269, 270 ЦК України вбачається, що особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканними, фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі, а на підставі статті 299 ЦК України - фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації та може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Згідно з ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. З наведених норм права вбачається, що позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права. Виходячи з положень статей 16 та 277 ЦК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема, права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Відповідно до абзацу першого п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до п.18 Постанови від 27 лютого 2009 року №1 позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відтак, як чітко вбачається зі змісту п. 18 Постанови від 27 лютого 2009 року №1 саме на позивача покладається обов`язок по доказуванню факту поширення інформації відповідачем, а також того, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Так, відповідно до абзацу другого п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України «Про інформацію» дійсно ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Отже, оціночні судження не можуть бути предметом судового захисту, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 8 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»). Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб. Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс , Гудвіна, Прагер і Обершлік ) свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Пленум Верховного Суду України в п.19 своєї Постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року, роз`яснив судам, що відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року №8-рп/2003 викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обов`язків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб. Викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу завідомо неправдивих відомостей тягне за собою відповідальність, передбачену законодавством України. Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. У разі, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації. Зазначена позиція викладена в Постанові Верховного суду від 30.05.2018 року по справі №707/53/17, а також в Постанові Верховного суду від 19.06.2019 року по справі №703/1855/16-ц. Такий висновок суду ґрунтується на законі оскільки відповідач, підписавши звернення-скаргу до відповідних органів з проханням дати правову оцінку діям позивача, реалізував конституційне право, передбачене статтею 40 Конституції України, і такі дії не свідчать про поширення недостовірної інформації відносно позивача. Зважаючи на зміст скарг [PERSON] загалом, на її стиль та адресати, суд приходить до висновку, що в ньому надається суб`єктивна оцінка дій [PERSON] як класного керівника її сина - [PERSON] . З огляду на вищевикладене, висловлення оціночних суджень щодо, зокрема, особи та її поведінки, не може слугувати підставою для притягнення цієї особи - висловлювача до цивільно-правової відповідальності, у разі незадоволення (несхвалення) адресатом змістом та/або формою такого висловлювання. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок позивача.

Outcome: dismissed