Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

В лютому 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Броварського районного суду Київської області із позовом до відповідачів ТОВ «Кредитні ініціативи», [PERSON] про усунення перешкод у користуванні транспортним засобом. В обґрунтування позову зазначено, що 31.10.2014 року позивач придбав у [PERSON] автомобіль «Мерседес», 2001 року випуску, номер шасі [NUMBER] , та йому було видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] та реєстраційні номери на автомобіль - [NUMBER] . Під час реєстрації придбаного автомобіля будь-які записи про його обтяження в реєстрі були відсутні. Звернувшись до Регіонального сервісного центру МВС в Хмельницькій області з метою продажу зазначеного автомобіля, центром було відмовлено у відчуженні транспортного засобу через наявність в реєстрі зареєстрованого обтяження у виді застави рухомого майна. Підставами для внесення застави стали договір застави № 0602/0906/87-020-Z-1 від 08.09.2006 року, договір факторингу від 28.11.2012 року, та договір про передачу прав за договором застави від 28.11.2012 року, до яких позивач немає жодного відношення. Позивач вказує, що він є добросовісним набувачем, оскільки, його право власності виникло пізніше ніж виникло зареєстроване обтяження у виді застави. З огляду на те, що на час відчуження автомобіля позивачу в реєстрі були відсутні відомості про його обтяження, та, останнє, порушує його права, як власника на розпорядження майном, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом та просить суд усунути йому перешкоди у здійснення права користування автомобілем. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 30.03.2020 року, позов було направлено за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва. 20.08.2020 року справа надійшла до канцелярії Голосіївського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 25.08.2020 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Позивач після відкриття провадження з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Відповідачі відзив на позов до суду не подали, з будь-якими клопотаннями до суду не звертались. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, та складається з правомочностей власника щодо права володіння, права користування і права розпорядження. Згідно із ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" (далі - Конвенція про захист прав людини) , закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено, що позивач [PERSON] із 31.10.2014 року є власником транспортного засобу «Mercedes-Benz", 2001 року випуску, білого кольору, номер шасі [NUMBER] , який із 31.10.2014 року має реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 64231779 від 15.01.2020 року вбачається, що 11.12.2012 року реєстратором Київської обласної філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції Галдецькою О.М. було зареєстровано приватне обтяження на автомобіль, який на даний час належить позивачу, а саме: транспортний засіб «Mercedes-Benz", 2001 року випуску, білого кольору, номер шасі [NUMBER] . Тип обтяження: застава рухомого майна. Підстава обтяження: договір застави № 0602/0906/87-020-Z-1 від 08.09.2006 року, договір факторингу від 28.11.2012 року, та договір про передачу прав за договором застави від 28.11.2012 року. Боржник: [PERSON] . Обтяжувач: ТОВ «Кредитні ініціативи». Термін дії обтяження: 10.11.2022. Звернення стягнення: не зареєстроване. Стороною відповідачів не було надано суду копії договорів, які стали підставою для внесення обтяження у виді застави, як і не надано суду доказів того, що в день укладення договору застави чи до відчуження автомобіля позивачу було зареєстроване обтяження автомобіля в реєстрі обтяжень. В обґрунтування позову зазначається про те, що наявне у реєстрі обтяження на даний час порушує права позивача, як законного власника транспортного засобу, він немає жодного відношення до вказаних договорів, та є добросовісним набувачем рухомого майна. Перевіряючи обґрунтованість вимог, суд приймає до уваги те, що статтею 3 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов`язує виникнення прав і обов`язків щодо рухомого майна. Відповідно до обтяження в обтяжувача і боржника виникають права і обов`язки, встановлені законом та/або договором. У статті 4 цього ж Закону визначено, що обтяження поділяються на публічні та приватні. Публічним є обтяження рухомого майна, яке виникає відповідно до закону або рішення суду. Приватні обтяження можуть бути забезпечувальними та іншими договірними. Забезпечувальним є обтяження, яке встановлюється для забезпечення виконання зобов`язання боржника або третьої особи перед обтяжувачем. Як було зазначено вище, згідно інформації, що міститься в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, тип обтяження Автомобіля - застава рухомого майна. Згідно із ст. 572 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Статтею 27 Закону України «Про заставу» встановлено, що застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу. Разом з тим, зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Відповідно до частини 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. За змістом статті 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом Тобто реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, а тому вона зберігає чинність при переході власності предмета застави до іншої особи, але в такому випадку має значення факт здійснення реєстрації такого обтяження у відносинах, що виникають з третіми особами. Відповідно до статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. У разі передачі рухомого майна в забезпечення боржником, який не мав на це права, таке забезпечення є чинним, якщо в Державному реєстрі немає відомостей про попереднє обтяження відповідного рухомого майна. Обтяжувач, права якого порушені внаслідок дій боржника, визначених цією статтею, вправі вимагати від боржника відшкодування завданих збитків. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Разом з тим відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо згідно зі статтею 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього. Згідно із ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що на момент придбання автомобіля та реєстрації його за позивачем не існувало зареєстрованих обтяжень, доказів на спростування обґрунтувань позову з боку відповідачів надано не було, а тому суд приходить до висновку, що позивач є добросовісним набувачем та на даний час порушуються права позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно судом не встановлено, та стороною відповідачів суду не наведено, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а відтак позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved