Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовом, який в ході розгляду справи було уточнено про звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Свої вимоги мотивував тим, що з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі з 2003 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. В 2005 році шлюб між сторонами було розірвано. На користь відповідача були стягнуті з позивача аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини його заробітку. У лютому 2006 року відповідач запропонувала позивачу помиритись. Позивач з метою збереження сім`ї заради сина, погодився на примирення та з лютого 2006 року поновив шлюбно-сімейні відносини з відповідачем. Сторони стали проживати однією сім'єю за адресою [ADDRESS] до серпня 2010 року. Весь цей період дитина та відповідач, оскільки вона не працювала, знаходились на повному матеріальному утриманні позивача. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13.07.2012 року визначено місце проживання дитини з позивачем. Отже, дитина з листопада 2010 р. по даний час постійно проживає з позивачем та знаходиться на його утриманні. Після поновлення між стонами шлюбних стосунків в лютому 2006 року відповідач не відмовилась від стягнення аліментів з позивача і не відкликала виконавчий лист. Хоча, відповідач обіцяла позивачу забрати виконавчий лист з виконавчої служби, оскільки вони примирились. Позивач їй довіряв і не перевіряв цю обставину, а відповідач приховала від нього, що лист з виконавчої служби не забрала. В зв'язку з чим утворилась заборгованість по виконавчому листу №2-2479/2005 від 19.12.2005 року у сумі 65097 грн. 31 коп. На початку грудня 2012 року позивач отримав постанову державного виконавця про арешт свого майна від 12.11.2012 р., винесену на підставі виконавчого листа, виданого Деснянським районним судом м. Києва. Оскільки дитина знаходиться на повному його утриманні, позивач вважає, що повинен бути повністю звільнений від сплати заборгованості за аліментами. Відповідач подала зустрічну позовну заяву про стягнення суми заборгованості за аліментами. Свої вимоги мотивує тим, що з [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з 19 липня 2003 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 грудня 2005 року цей шлюб було розірвано. Однією з причин розірвання шлюбу було відверте небажання відповідача нести на собі обов'язки не лише чоловіка, але й батька. 19 листопада 2010 року, відповідач викрав дитину і з того часу не дає жодної можливості бачити [PERSON]. Відповідач не має постійного місця роботи, якщо десь працював, то лише на підробітках, і жив фактично за рахунок позивача - витрачаючи кошти на ігрові автомати, карти та дівчат легкої поведінки. Те, що у первісному позові [PERSON] намагається заявити, що це саме він весь час утримував сім'ю, не витримує жодної критики - навіть не потрібні на це докази, які і так на її думку відсутні у первісному позові. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13 липня 2012 р. місце проживання дитини визначено разом з відповідачем. Однак, рішення позивач вирішила не оскаржувати, оскільки занадто багато душевних сил було витрачено, та у будь - якому разі відповідач не надає жодної можливості нормального спілкування з сином. І саме з часу ухвалення рішення про визначення місця проживання дитини за місцем, яке одноосібно вирішив відповідач, припинилось право позивача на аліменти. Тобто, відповідач мав сплатити аліменти на користь позивача у розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно починаючи з 01.12.2005 року до 23.07.2012 року. У будь - якому разі позивач за зустрічним позовом має право зафіксувати та стягнути з відповідача борг по аліментам, який має бути перерахований та визначений ВДВС Солом'янського РУЮ м. Києва. Станом на 01 листопада 2012 року ця сума складає 65097,31 грн., що і просить стягнути позивач з відповідача. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги та просили задовольнити позов повністю. Додатково зазначили, що в січні 2014 року позивач отримав зарплату з утриманням з нього аліментів в розмірі 2678 грн. 84 коп. на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO]. Розмір стягнутої суми заборгованості на користь відповідача перевищує суму, яка повинна бути стягнута з нього, на суму 126 грн. 35 коп., тому вважають, що [PERSON] повинен бути звільнений від сплати заборгованості за аліментами в повному обсязі. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10.12.2013 року встановлено факт проживання однією сім'єю позивача та відповідача та поділене спільне сумісне майно, яке було придбане ними під час проживання однією сім'єю. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04.02.2013 р. з позивача припинено стягнення аліментів на користь відповідача на утримання дитини, яка проживає з позивачем, а рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22.02.2013 р. з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на його користь на утримання дитини. В задоволені зустрічної позовної заяви просили відмовити з підстав її необґрунтованості та такої, що не відповідає дійсним обставинам справи. В судові засідання 19.12.2013 р., 28.01.2014 р. 20.02.2014 р. та 04.03.2014 року [PERSON] та її представник не з'являлись. Однак, на минулих судових засіданнях заперечували щодо основного позову та просили про відмову у його задоволенні, щодо зустрічного позову просили його задовольнити. Третя особа Відділ державної виконавчої служби Солом'янського РУЮ у м. Києві, в судові засідання на неодноразові виклики не з'являлись, про розгляд справи повідомлялись належним чином, про що свідчить відмітка про отримання судового виклику. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та відносини сторін, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, представника відповідача та представника третьої особи, про що не заперечувала сторона позивача. Дослідивши матеріали справи та обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення сторін, їх представників та свідків, суд дійшов висновку про задоволення основного позову та відмову в зустрічному позову з наступних підстав. Згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні було встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 19.07.2003 року, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого району м. Києва, що підтверджується штампом з копії паспорту позивача та копією рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13.12.2005 року. В шлюбі у подружжя народився син - [PERSON], [INFO]. 03.03.2006 року сторони шлюб розірвали, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління у м. Києві 31.08.2012 року, а/з №264. Статтями 180, 181 СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19.12.2005 р. з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно починаючи з 01.12.2005 року та на користь [PERSON] на її утримання аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 01.12.2005 року і до досягнення дитиною трьох років (а.с.15). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10.12.2013 року було встановлено факт проживання однією сім'єю як чоловіка - [PERSON] та жінки - [PERSON] з лютого 2006 року по серпень 2010 року. Судом встановлено, що після поновлення сторонами шлюбно - сімейних стосунків, [PERSON] повністю матеріально утримував свою дружину та дитину, та не сплачував аліменти за виконавчим листом №2-2479/05 від 19.12.2005 року, оскільки вважав, що [PERSON] відкликала даний виконавчий лист. Згідно з довідкою - розрахунком заборгованості, виданого ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві за період з 14.01.2002 по 01.11.2012 року, заборгованість по аліментам [PERSON] перед [PERSON] становить 65097 грн. 31 коп. (а.с.11-13). В грудні 2012 року позивач отримав постанову старшого державного виконавця Гресь Т.О. про арешт його майна від 12.11.12 р., винесену на підставі виконавчого листа №2-2479/05 (а.с.9-10). У відповідності до ч.1, п.2, ч.2, ст.57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, який може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Постановою старшого державного виконавця Халімон М.В. ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві від 19.11.2013 року, закінчено виконавче провадження №4493174 по виконавчому листу №2-2479/05 Деснянського районного суду м. Києва від 19.12.2005 р. та передано даний виконавчий лист до ВДВС Шевченківського РУЮ м. Києва для виконання у зв'язку з встановленням трудових відносин боржника [PERSON] з ТОВ «Житло -Буд». Відповідно до даних довідки ТОВ «Житло-Буд» від 25.01.2014 року з [PERSON] було утримано заборгованість по аліментам за листопад, грудень 2013 року та частина за січень 2014 року в розмірі 2678,84 грн. (а.с.113). Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20.01.2014 року заборонено ТОВ «Житло-Буд» утримувати з заробітної плати [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], заборгованість за аліментами відповідно до постанови по виконавчому провадженню №41283259, виданої ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві до ухвалення рішення суду по суті в даній справі. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13.07.2012 року було визначено місце проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком - [PERSON] (а.с.7-9). Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04.02.2013 року звільнено [PERSON] від обов'язку сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] з часу набрання рішенням законної сили (а.с.32). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22.02.2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON], [INFO], стягнуто аліменти в розмірі ? частини від всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.01.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Крім того, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON], підтвердили той факт, що [PERSON] утримував свою сім'ю, за його кошти придбавалось все для квартири, повністю зробив в ній ремонт. А свідок [PERSON], який є батьком позивача за основним позовом, пояснив, що він особисто в період з лютого 2006 р. по серпень 2010 р. приїжджав до сторін, де провідував онука та сина, передавав матеріальну допомогу, купував речі, продукти. В силу вимог ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Позивач просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментах в зв'язку з тим, що дитина проживає разом з ним і перебуває на його утриманні. Положеннями ч. 3 ст. 82 СК України визначено, що право одного з подружжя на аліменти, які були присуджені за рішенням суду, може бути припинене за рішенням суду, якщо буде встановлено, що: 1) одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги; 2) платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року, згідно якого за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Враховуючи, що [PERSON], як одержувач за рішенням суду від 19.12.2005 року аліментів на утримання сина перестала потребувати такої матеріальної допомоги, оскільки її син [PERSON], з серпня 2010 року проживає зі своїм батьком [PERSON] та знаходиться на його утриманні, а [PERSON] регулярно та у належному обсязі не надає матеріальної допомоги на утримання сина, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, підлягають задоволенню. Щодо зустрічного позову, він задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Доводи позивача та її представника про те, що підстави для стягнення з відповідача на її користь суми заборгованості за аліментами на утримання сина відсутні, оскільки дитина законно проживає з батьком та повністю знаходиться на його утриманні. Рішення суду від 22.02.2013 року щодо стягнення аліментів з [PERSON] останньою не виконується. Суд вважає, що зустрічний позов необґрунтований та не доведений у встановленому законом порядку. У порушення ст. ст. 10, 60 ЦПК України позивачем та її представником не представлено суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження цих доводів, клопотань щодо забезпечення будь-яких доказів позивачем та її представником не заявлялось, проте для сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, судом в ході розгляду справи було роз'яснено права, обов'язки сторін та попереджено про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. На підставі викладеного, та

Outcome: approved