Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, в якому просить встановити факт належності його батьку - [PERSON], який помер [INFO], правовстановлюючого документу - рішення №179 Виконкому Жовтневої Райради депутатів трудящих м. Києва від 23 березня 1959 року «Про признання права забудови по [ADDRESS]»; визнати за ним право власності на спадкове майно, яке складається з житлового будинку - площею 80,2 кв.м, зазначений в плані під. літерою «А», з наступними спорудами: сарай - літ. «Б», гараж - літ. «В», огородження- №1-3, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після батька [PERSON], померлого [INFO]. Обґрунтовуючи свій позов [PERSON] посилається на те, що [INFO] помер його батько - [PERSON]. Після смерті батька відкрилась спадщина у вигляді нерухомого майна, а саме житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Зазначений будинок був побудований батьком у 1952 році, але за часи життя спадкодавець належним чином на зареєстрував право власності. Право спадкування за законом після смерті [PERSON] отримав як рідний син та спадкоємець першої черги. Інших спадкоємців на залишилось. Згідно будинкової книги [PERSON] проживав у будинку з 18.08.1959р. У зв'язку з тим, що на момент смерті батька він постійно з ним проживав, та продовжував фактично проживати у будинку, що підтверджується записом у будинковій книзі, він фактично прийняв спадкове майно. В травні 2015 року він звернувся до П'ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва на спадщину після батька, на підставі чого 04.04.2015р. було зареєстровано спадкову справу за номером у спадковому реєстрі №57310912. Звернувшись до державного нотаріуса з метою оформлення права власності на спадщину він отримав лист №1936/02-14 від 26.05.2015р. про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину, з підстав того, що немає витягу з реєстру прав власності та оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Зазначає, що належність житлового будинку [ADDRESS] на праві власності [PERSON] підтверджується рішенням суду Жовтневого району м. Києва від 15.10.1956р., яким визнано право власності за [PERSON] на незакінчену домобудівлю по [ADDRESS], а також рішенням №179 Виконкому Жовтневої Райради депутатів трудящих м. Києві від 23.03.1959р., яким визнано право власності забудови по [ADDRESS] за гр. [PERSON]. Однак, у свідоцтві про смерть прізвище, ім'я та по-батькові спадкодавця зазначено як «[PERSON]», в той час як у рішенні Виконкому Жовтневої райради депутатів трудящих м.Києва №179 від 23 березня 1959 року вказано «Про признання права забудови по [ADDRESS] за гр. «[PERSON]», тобто, при винесенні рішення №179 від 23.03.1959 року була допущена описка в частині зазначення його ім'я та по батькові українською мовою, що в свою чергу, позбавляє можливості оформити документи про право власності. З наведених підстав, позивач просить визнати за ним право власності на спадкове майно в судовому порядку. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився. 20.10.2015 представник позивача [PERSON] подала суду заяву, у якій просить розглядати справу у їх відсутності. Відповідач, Київська міська рада, свого представника в судове засідання не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 06.10.2015 до канцелярії суду надійшли письмові пояснення відповідача, в яких останній звертає увагу на те, що якщо за життя спадкоємець не набув права власності на нерухоме майно, зокрема спірний будинок, то спадкодавець також не набуває права власності у порядку спадкування на це майно. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на спірне майно. Рішення по суті спору просить прийняти за наявними в матеріалах справи доказами. Третя особа, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, в судове засідання свого представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. З огляду на зазначені обставини, суд знаходить можливим провести розгляд справи у відсутності сторін та третьої особи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом державної реєстрації актів громадянського стану Жовтневого району міста Києва 29.11.1995 р. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді нерухомого майна, а саме житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Зазначений будинок був побудований батьком позивача у 1952 році, але за часи життя батько належним чином на зареєстрував своє право власності. Згідно інформаційної довідки БТІ м. Києва від 12.05.2015р. право власності на вказаний житловий будинок не зареєстровано. У разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. З урахуванням того, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] до спадкових правовідносин підлягають застосування правила ЦК УРСР. Згідно ст.527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до будинкової книги [PERSON] проживав у будинку з 18.08.1959р. З матеріалів справи вбачається, що на момент смерті спадкодавця позивач постійно з ним проживав, та продовжував фактично проживати у будинку, що підтверджується записом у будинковій книзі. Таким чином судом встановлено, що позивач фактично прийняв спадкове майно. Згідно витребуваної судом спадкової справи, заведеної П'ятою Київською державною нотаріальною конторою щодо майна померлого [INFO] [PERSON] слідує, що в травні 2015 року позивач звернувся з заявою про видачу свідоцтва на спадщину після батька. Листом №1936/02-14 від 26.05.2015р. П'ята Київська державна нотаріальна контора повідомила позивача про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину, з підстав того, що немає витягу з реєстру прав власності та оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо право власності на нерухоме майно спадкодавця не було зареєстроване належним чином, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно. Відповідно до ст. 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Підстави виникнення права власності у спадкодавця кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Судом встановлено, що рішенням суду Жовтневого району м. Києва від 15.10.1956р. було визнано право власності за [PERSON] на незакінчену домобудівлю по [ADDRESS]. Рішенням №179 виконкому Жовтневої Райради депутатів трудящих м. Києві від 23.03.1959р. визнано право власності забудови по [ADDRESS] за гр. [PERSON]. Згідно відомостей наявних у погосподарській книзі домоволодільцем будинку за адресою: [ADDRESS], значиться [PERSON] Відповідно до Технічних паспортів на житловий будинок [ADDRESS], виготовленого 01.06.1979 року та виготовленого станом на 10.06.2015 рік змін щодо реконструкції чи добудови до будинку - не було, самочинне будівництво відсутнє. Відповідно до Технічних паспортів на житловий будинок [ADDRESS], виготовленого станом на 10.06.2015 рік домоволодіння складається з житлового будинку площею - площею 80,2 кв.м, зазначений в плані під. Літерою «А», з наступними спорудами: сарай - літ. «Б», гараж - літ. «В», огородження- №1-3. Виходячи з встановлених в ході судового розгляду обставин, ґрунтуючись на вищенаведених нормах права, суд вважає, що представлені суду докази у їх сукупності підтверджують належність спадкодавцю [PERSON] житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В той же час суд визнає обґрунтованим доводи позивача, про те, що при винесенні рішення №179 від 23.03.1959 року була допущена описка в частині зазначення його ім'я та по батькові українською мовою. Дана обставина підтверджуються матеріалами справи, зокрема, копією свідоцтва про народження [PERSON], в якому вказано російською мовою у графі батько «[PERSON]», копією рішення суду від 15.10.1956 року, в якому по усьому тексту рішення вказано російською мовою «[PERSON]», копією технічного паспорту від 01.06.1979 року, в якому у графі «Фамилия, имя, отчество собственника (пользователя)» вказано російською мовою «[PERSON]», копією витягу домової книги, у якій прізвище та ім'я по батькові спадкодавця зазначено російською мовою «[PERSON]». Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. З урахуванням наведеного вимоги позивача про встановлення факту належності правовстановлюючого документу спадкодавцеві підлягають задоволенню. Таким чином, оскільки в ході судового розгляду встановлено, що спірне спадкове майно на час відкриття спадщини належало спадкодавцеві, позивач прийняв спадщину у встановленому порядку, - дані обставини являються підставою для визнання за позивачем права власності на майно в порядку спадкування за законом. На підставі викладеного та

Outcome: approved