Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним та скасування свідоцтва на право власності на квартиру та визнання права власності. В позові вказала, що вона є власником 1/4 квартири №97, що розташована за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, м-н «Авіатор», буд. 159, яку отримала у власність шляхом приватизації. На момент отримання Свідоцтва про право власності на житло їй було 16 років, її згоди на приватизацію вищевказаної квартири ніхто не отримував. Таким чином, Позивач вважає, що Свідоцтво про право власності на житло від 24.04.1998 року, видане Відділом житлово-комунального господарства та будівництва виконавчого комітету Чугуївської міської ради, в частині надання [PERSON] ([PERSON] до реєстрації шлюбу) [PERSON] у спільну власність квартири №97, що розташована за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, м-н «Авіатор», буд. 159, має бути скасованим. Позивач \~в судове засідання не з'явилася, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримала, та просила суд позов задовольнити (а.с. 24). Відповідачі в судове засідання не з'явилися, належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надали заяви про слухання справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечували (а.с. 25, 26). Суд відповідно до\~ст. 169 ЦПК України\~вважає за можливе розглядати справу у відсутності не з'явившихся осіб за наявними доказами справи. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON], є власником 1/4 квартири №97, що розташована за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, м-н «Авіатор», буд. 159, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 24.04.1998 року, виданим Відділом житлово-комунального господарства та будівництва виконавчого комітету Чугуївської міської ради згідно з розпорядженням (наказом) від 24.04.1998 року №133 (а.с. 9). На час приватизації Позивач мала прізвище «Говорова», що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії 1-ВЛ № 148257 та довідкою від 27.01.2004 року (а.с. 7). На момент отримання даного Свідоцтва про право власності на житло Позивачу було 16 років, а тому її згоди на приватизацію вищевказаної квартири ніхто не питав. У вказаній квартирі мати Позивача, [PERSON], зареєстрована з 18.12.1990 року, її сестра, [PERSON], була зареєстрована з 24.06.2006 року. Відповідно до Свідоцтва участь у приватизації квартири №97, що розташована за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, м-н «Авіатор», буд. 159, брав батько Позивача - [PERSON], який помер 14.05.2006 року , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ №077415 (а.с. 8). Після смерті [PERSON] ? частину вищевказаної квартири успадкувала його дружина [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27.02.2007. На час приватизації Позивач постійно не проживала в квартирі, наймачем цієї квартири не була. Саме через те, що батьки Позивача включили її до приватизації даної квартири, вона в подальшому позбавлена права приймати участь у приватизації якогось іншого нерухомого майна, що в свою чергу порушує та звужує її права. Таким чином, свідоцтво про право власності на житло від 24.04.1998, видане Відділом житлово-комунального господарства та будівництва виконавчого комітету Чугуївської міської ради, в частині надання [PERSON] ([PERSON] до реєстрації шлюбу) [PERSON] у спільну власність квартири №97, що розташована за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, м-н «Авіатор», буд. 159, має бути скасованим. Відповідно до абз. 3 ст. 9 Житлового Кодексу Української РСР, громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі Закон), приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно ст. 2 Закону до об'єктів приватизації належать - квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Згідно ч. 4 ст. 5 Закону, право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Згідно п.18 Положення про порядок передачі квартир у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету з житлово-комунального господарства від 15 вересня 1992 року (яке було чинним в 1998 році на момент приватизації вищезазначеної квартири), громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Згідно п.23 зазначеного Положення, оформлена заява на приватизацію квартири (будинку) з доданою до неї довідкою про склад сім'ї та займані приміщення, а також документ, що підтверджує право на пільгові умови приватизації, подаються громадянином до органу приватизації місцевої державної адміністрації, виконкому місцевої Ради народних депутатів чи державного підприємства, організації, установи, де вони реєструються. Таким чином, як випливає з аналізу вказаних норм, процедура оформлення права власності передбачає обовязкове постійне проживання в цих квартирах (будинках) квартиронаймача. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в постанові N2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 01 листопада 1996 року N9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Крім того, згідно ч. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Видача свідоцтва про право власності на вказану квартируобмежило право Позивача на поліпшення житлових умов та реалізацію в майбутньому права на приватизацію. Приймаючи до уваги вищевказані обставини, слід визнати, що приватизацію цієї квартири було проведено з порушенням діючого законодавства. Отже, після винесення рішення про скасування вищевказаного свідоцтва про право власності на житло, моє право на приватизацію житла буде відновлено. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до пп.9 п.1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Згідно п. 2 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому\~підпунктом "а"\~пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права. На підставі викладеного,

Outcome: approved