Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

Компанія «Фенікс Чаркоул Індастріз» 13.06.2019 звернулась до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що Компанія «Фенікс Чаркоул Індастріз» ("Phoenix Charcoal Industries, LLC"), зі свого рахунку № [NUMBER] у банку «Рок Каньон Банк» (Rock Canyon Bank), Штат Юта, США, без достатніх правових підстав здійснила переказ коштів громадянці України [PERSON] , на її рахунки в ПАТ «Приватбанк»: № [NUMBER] згідного з платіжним документом № 2018-06-14.000106 від 14 червня 2018 року на суму 2000 доларів США з призначенням платежу: «придбання інструменту для видобутку вугілля» (« [INFO] manufacturing [INFO] tools»), додаток до позову № 1; № [NUMBER] згідного з платіжним документом № 2018-10-23.000094 від 23 жовтня 2018 року на суму 2000 доларів США з призначенням платежу: «придбання обладнання» (« [INFO] »). Всього позивачем було перераховано відповідачу 4000 доларів США. Оскільки між позивачем та відповідачем не укладались жодні правочини, зокрема щодо придбання будь-якого майна, не здійснювалася поставка жодного обладнання чи інструменту, тому у відповідача відсутні будь-які підстави для утримання в себе майна позивача - грошових коштів в іноземній валюті в суми 4000 доларів США, тобто відповідач набув майно за рахунок позивача без достатньої правової підстави, тому зобов`язаний повернути позивачу це майно. На цій підставі позивач звертається до суду з позовом про захист свого майнового права та просить суд стягнути з [PERSON] на користь компанії «Фенікс Чаркоул Індастріз» грошові кошти у розмірі 4096,82 доларів США, з яких: 4000 доларів США грошові кошти, отримані без достатньої правової підстави; 96,82 доларів США три проценти річних, а також стягнути з відповідача наявні судові витрати по справі. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Мачуського О.М. для розгляду вказаної справи. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 02.07.2019 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.07.2019 року витребувано докази на підставі клопотання представника Позивача. 29.10.2019 представником відповідача - адвокатом Нагорним О.К. подано відзив на позовну заяву, згідно якого він просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування безпідставності вимоги зазначив, що грошові кошти у сумі 4000 доларів США на ім`я [PERSON] були відправлені власником компанії [PERSON] як подарунок на придбання квартири у зв`язку з находженням останніх у романтичних стосунках. Більшу частину коштів для придбання квартири [NUMBER] доларів США було направлено особисто [PERSON] , і лише 4000 доларів США з рахунку компанії. При цьому [PERSON] не була обізнана про реквізити платежів. Перераховані кошти [PERSON] сприймала як засіб до існування, які згідно ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2019 року було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача - адвокат Омелян І.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Пояснив, що компанія «Фенікс Чаркоул Індастріз» зробила два перекази по 2\~000 доларів США на ім`я Відповідача на придбання обладнання та інструментів. Оскільки відсутні правові підстави, переведення коштів, то вони повинні бути повернуті. Крім того, після отримання вимоги про повернення коштів, [PERSON] добровільно не повернула кошти, що є підставою для стягнення 3 % від простроченої суми за порушення грошового зобов`язання. Також з відповідача підлягають стягненню судові витрати. Представник відповідача - адвокат Нагорний О.К. в судовому засіданні зазначив, що грошові кошти у сумі 4000 доларів США на ім`я [PERSON] були відправлені власником компанії - [PERSON] як подарунок на придбання квартири у зв`язку з находженням останніх у романтичних стосунках. Відповідач отримала кошти на свою картку та не могла знати призначення платежів, зазначених Позивачем. Вказані кошти разом з іншою частиною, переведеною особисто [PERSON] вона витратила на купівлю квартири. З урахуванням наведеного просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, доходить наступних висновків. Судом встановлено, що згідно вихідного банківського переказу о. [NUMBER] Позивачем 14.06.2018 переведено Відповідачу 2000 доларів США з призначенням платежу: придбання інструментів для видобутку вугілля. Також вихідним банківським переказом о. 2018-10-23.000094 Позивачем 23.10.2018 переведено Відповідачу 2000 доларів США з призначенням платежу: придбання обладнання. Представником Відповідача, факт отримання [PERSON] грошових коштів від позивача у сумі 4000 доларів США за вищевказаними банківськими переводами було підтверджено в судовому засіданні. Також отримання вказаних грошових коштів підтверджено інформацією з АТКБ «Приватбанк» (а.с. 81,82). Відповідно до вимоги від 28.05.2019 компанія «Фенікс Чаркоул Індастріз» вимагала від [PERSON] повернути кошти у сумі 4000 доларів США, сплачених без правових підстав. Згідно з квитанцією поштового відправлення та даними відстеження поштових відправлень «Укрпошти», вимога отримана відповідачем 01.06.2019. Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і - тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення глави 83 ЦК України застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, що викладений у постанові від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, К передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. У наведеній вище постанові від 02 жовтня 2013 року Верховний Суду України, зазначив, що у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Згідно зі статтею 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Виходячи з цього, а також з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц, номер судового провадження 14-446цс18, можна зробити висновок, що грошові кошти повертаються потерпілому в тій валюті, в якій вони були сплачені, тобто у доларах США. Крім того Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому належним виконанням зобов`язання з боку боржника є повернення коштів саме у тій валюті, у якій визначено зобов`язання, а не безумовно в національній валюті України. Таким чином, відповідно до діючого законодавства, у відповідача відсутня правова підстава для утримання в себе перерахованої позивачем суми коштів в розмірі 4000 доларів США. З моменту зарахування вказаних коштів на банківські рахунки відповідача за кожним переказом у неї виник обов`язок з їх повернення позивачу як таких, що отримані ним без достатньої правової підстави. Посилання представника відповідача на положення статті 1215 ЦК України є безпідставними, з огляду на таке. Відповідно до ст. 1215 ЦК України \~не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Відповідачем в супереч вимог ст. 81 ЦПК України не доведено, що перелічені позивачем кошти є заробітною платою, або прирівняними до неї платежами, надані фізичній особі як засіб до існування. Також відсутні інші, передбачені законом підстави для неповернення коштів. Також суд критично ставиться до посилань відповідача про перерахування коштів фізичною особою - [PERSON] , оскільки це спростовується даними платіжних документів, де особою, яка здійснила переказ є саме юридична особа - Компанія «Фенікс Чаркоул Індастріз». Щодо грошових коштів, переказаних [PERSON] , то ці обставини є предметом розгляду іншої цивільної справи № 202/2965/19. З огляду на вказане позовна вимога про стягнення грошових коштів у сумі 4000 доларів США підлягає задоволенню. Крім того, частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 01 червня 2016 року, справа № 910/22034/15, стаття 625 ЦК розміщена в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Відповідно до статті 509 ЦК зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК. Згідно зі статтею 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти. Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Отже, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень частини 2 статті 625 ЦК. Велика Палата Верховного Суду підтвердила актуальність наведеної вище правової позиції. У пункті 41 постанови від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що «у постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15 зроблений висновок, що стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду погоджується з цим висновком. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК». Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц, номер судового провадження 14-446цс18, підтверджуючи актуальність правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, зазначила, що передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При цьому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума у валюті, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим для виконання зобов`язання, до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Від дня зарахування відповідачу коштів за першим переказом до дня подання позову минуло 360 днів, за другим відповідно 229 днів. Таким чином 3 % річних від суми заборгованості за час існування обов`язку з повернення безпідставно одержаних коштів першого переказу станом на день подання позову складають (2000 х 360 х [3%/365] =) 59,18 долари США та за другим переказом відповідно (2000 х 229 х [3%/365] =) 37,64 долари США, разом 96,82 доларів США. Отже позовні вимоги про стягнення цієї суми з Відповідача ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи задоволення позовних вимог, з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 1634,37 гривень. Статтею 137 ЦПК України\~визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до вихідного банківського переказу о. [NUMBER] від 20.03.2019 та квитанції № 186688316 від 21.03.2019 [PERSON] відправлено 1655 USD Phoenix Charcoal у якості оплати гонорару адвоката. Згідно з довідкою-розрахунком № 1 зазначено переліг послуг на стадії досудової підготовки справи, які адвокат Омелян І.В. надав компанії «Фенікс Чаркоул Індастріз» на виконання договору про надання правничої допомоги № 1-РН від 20.03.2019. Згідно рахунку на оплату № 209 від 17.04.2019 р., Квитанції № 1900493554 від 19.04.2019 та Акту наданих послуг №218 від 23.04.2019 адвокат [PERSON] сплатив 2028,80 грн. за послуги письмового перекладу та нотаріального посвідчення документів компанії «Фенікс Чаркоул Індастріз». Також згідно рахунку на оплату № 223 від 23.04.2019 р., Квитанції № 190441172 від 23.04.2019 та Акту наданих послуг №229 від 25.04.2019 адвокатом [PERSON] сплачено 2353,600 грн. за послуги письмового перекладу та нотаріального посвідчення документів компанії «Фенікс Чаркоул Індастріз». Відповідно до посадкових документів [PERSON] придбав квитки на потяг з Києва до Дніпра та у зворотному напрямку на дати судових засідань на загальну суму 3249,40 грн. (а.с. 163-166). Згідно з довідкою-розрахунком № 2 зазначено переліг послуг, які адвокат Омелян І.В. надав компанії «Фенікс Чаркоул Індастріз» на виконання договору про надання правничої допомоги № 1-РН від 20.03.2019. Враховуючи вимоги діючого законодавства, оцінюючи наявні у справі докази, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн., що буде відповідати вимогам співмірності, передбаченими ст. 137 ЦПК України.

Outcome: approved