Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

Заявниця звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити юридичний факт того, що вона постійно проживала на території України станом на 24.08.1991. Свою заяву мотивує тим, що в 1988 році вона переїхала в Україну, в Херсонську область, Каховський район, с. Любимівка (була зареєстрована (прописана) з 1988 по 1990 рік). В 1990 переїхала в смт Якимівку Запорізької області, де була зареєстрована з 1990 по 1992 рік та проживала після одруження з [PERSON] , його матір`ю та сестрами. В смт Якимівці працювала з 10.04.1990 по 05.06.1990 телеграфістом, з 21.01.1991 по 01.04.1991 в дитячому садочку «Росинка», 26.11.1991 по 18.02.1992 в кафе «Зоряний». Після 1992 року працювала неофіційно. 28.05.1991 отримала паспорт громадянки СРСР в Якимівському РВВС Запорізької області серії [NUMBER] , який втратила в 1992 році. У зв`язку з відсутністю паспорту не може пройти медичне обстеження. В квітні 2019 року звернулась до Мелітопольського міського відділу ДМС із заявою про видачу паспорту, однак не було встановлено її належність до громадянства України, тому рекомендовано звернутись до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991. Заявниця в судовому засідання заяву підтримала в повному обсязі. Представник заявниці в судовому засіданні показала, що факт проживання заявниці підтверджується архівною довідкою, копією трудової книжки. Паспорт вона отримати не змогла, але зверталась до Якимівської міграційної служби із заявою про заміну радянського паспорту на новий. Просить заяву задовольнити. Представник Державної міграційної служби в судове засідання не з`явився з невідомої суду причини, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заяву слід задовольнити з наступних підстав. Згідно копії трудової книжки [PERSON] з 21.01.1991 по 01.04.1991 працювала на посаді помічника вихователя /а.с.6/. Відповідно до копії наказу № 15 10.04.1990 прийнята на посаду телеграфіста /а.с.7/. Згідно наказу № 27 [PERSON] звільнена з посади телеграфіста від 05.06.1990 /а.с7/. Довідкою, виданою головою правління Якимівського РПО від 08.02.2019 підтверджується те, що [PERSON] працювала на посаді гардеробниці в кафе «Зоряний» з 26.11.1991 по 18.02.1992 /а.с.9/. Крім того, за показами свідка [PERSON] підтверджується факт проживання [PERSON] на території України. Свідок зазначила, що знає заявницю з 2002 року, вона бачила її по вул . Кірова в м . Мелітополі . На початку осені 1991 року бачила її на території монастиря, що знаходиться на вул. О. Невського в м . Мелітополі . Зараз спілкується з нею, допомагає речами та їжею. Біля монастиря заявниця багато років просить милостиню. Свідок [PERSON] показав, що заявницю ще у дев`яностих роках бачив на вокзальному ринку в м. Мелітополі, запам`ятав її, тому що вона була дуже сварливою. Потім він почав ходити до монастиря і там теж її бачив. Бачив її там неодноразово. На теперішній час вона систематично знаходиться біля монастиря по вул. О . Невського в м. Мелітополі. З показів свідка [PERSON] встановлено, що заявниця довго хворіла туберкульозом через те, що живе на вулиці. Знає її більше 20 років і весь цей час вона проживала на вулиці . В 2000 році вона стояла під монастирем та просила милостиню. Багато років вона допомагає заявниці зібрати документи на паспорт. Знайшли форму 1, з якої вбачається, що вона прибула в Україну в 1988 році. Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: п.1 -усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; п.2 - особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; п.3- особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; п.4 - особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Відповідно до п. 42 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою КМУ № 302: «Стосовно осіб, які досягли 16-річного віку та місце проживання яких не зареєстровано, проводиться перевірка щодо оформлення на ім`я особи паспорта громадянина України зразка 1994 року за даними обліку територіального підрозділу ДМС за попереднім зареєстрованим місцем проживання особи, а за його відсутності - за фактичним місцем проживання законних представників особи. Якщо зазначені територіальні підрозділи ДМС розташовані в межах одного територіального органу ДМС, перевірка проводиться тільки за даними обліку такого територіального органу ДМС.» Відповідно до ч. 1 ст. З Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Відповідно до пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України» (далі за текстом - Порядок) громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991. У пункті 44 Порядку, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відповідно до ст. 315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Враховуючи наявність письмових доказів постійного проживання на території, яка в подальшому стала територією України, свідчення свідків, суд вважає за можливе встановити факт постійного проживання на території України [PERSON] , [INFO] , станом на 24.08.1991.

Outcome: approved