Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

До Краматорського міського суду Донецької області звернулась [PERSON] , із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України. В обґрунтування заяви [PERSON] зазначила, що вона є уродженкою республіки Азербайджан, до 1989 року проживала в автономному окрузі - Вірменська ССР, пос. Калінін Масійський район. В березні 1989 року вона переїхала на постійне місце проживання в Україну, де живе до теперішнього часу. З 1989 року постійно мешкає за адресою [ADDRESS] . 02 квітня 2003 року заявниця отримала посвідку на постійне місце проживання серії [NUMBER] . З лютого 2009 року вона перебуває на обліку у Пенсійному фонді м.Краматорську як пенсіонер за віком, отримує пенсію. На теперішній час є особою без громадянства. Встановлення факту проживання в Україні з 1989 року їй необхідно для отримання паспорту громадянина України. Тому просить встановити факт її постійного проживання на території України з на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року та момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» 13 листопада 1991 року. В судовому засіданні заявниця заявлені нею вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі та пояснила, що вона разом з чоловіком та дітьми переїхала в Україну з Нагорного Карабаха як біженці, з 1989 року та з цього часу постійно мешкає на території України у будинку, який вони придбали за адресою [ADDRESS] разом з родиною, нікуди не виїздила та громадянства іншої держави не має. Її діти, які мешкали з нею, отримали громадянство України. На даний час вона бажає отримати паспорт громадянина України, для чого неодноразово зверталася до міграційної служби, де їй роз`яснювали, що необхідно підтвердити відсутність громадянства іншої держави та факт постійного проживання на території України. Представник заявниці - адвокат Губенко О.В. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Гладкий В.М. у судовому засіданні заперечив проти задоволення заяви, посилаючись на те, що заявниця у 2003 році отримала посвідку на постійне місце проживання в Україні як громадянка Вірменії, однак паспорт громадянина України не отримала. При зверненні за отриманням паспорту громадянки України їй було роз`яснено порядок отримання громадянства України, однак заявниця необхідних документів для отримання громадянства не надала. Доказів того, що вона постійно мешкала на території України станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року заявницею не надано. Представник заінтересованої особи Шестопалова Н.А в судовому засіданні заперечила проти задоволення заяви, посилаючись на наступні обставини. В якості письмових доказів заявником надано копію домової книги, однак цей документ вівся та зберігався власником приватної житлової будівлі та відповідальність щодо внесення до нього відповідних відомостей була цілком на цьому власнику. Натепер ведення домової книги нормативними документами, які регламентують порядок реєстрації фізичних осіб не передбачено. Таким чином, надана в якості письмових доказів копія домової книги може підтверджувати факт проживання фізичної особи за певною адресою та у певний період виключено у поєднанні її з відомостями, які є у розпорядженні органів реєстрації місця проживання та перебування фізичних осіб. Акт №01-14/607 від 09.01.2020, складений Головою комітету мікрорайону №6 не є офіційним документом, який підтверджує факт реєстрації місця проживання (прописки). Інших письмових доказів, які підтверджували факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року , заявницею до суду надано не було. Свідчення осіб, зазначених в заяві мають юридичну силу виключено, якщо вони будуть опитані в якості свідків при розгляді справи судом, за обов`язковою умовою документального підтвердження свого проживання на території України в період, що встановлюється та знайомство з [PERSON] . Просили відмовити у задоволенні заяви [PERSON] . Вислухавши пояснення заявника, представників заінтересованої особи, показання свідків, дослідивши додані до заяви докази, суд доходить до висновку про необхідність задоволення заяви, виходячи з наступного. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] у с.Дашушен Степанакерського району НКАО Азербайджанської СРСР (а.с. 52). 02.04.2003 року [PERSON] видана посвідка на постійне місце проживання в Україні серії [NUMBER] , термін дії довідки безстроковий (а.с.6). Як вбачається з довідки заступника начальника паспортно-візового управління поліції РВ від 11.09.2015 року №22-49688 [PERSON] , [INFO] , паспорт громадянина Республіки Вірменія не отримувала, відомостей про громадянство немає (а.с.3). Відповідно до довідки №К-518 від 02.12.2019, виданої [PERSON] посольством Республіки Вірменія в України, в комп`ютерному архіві автоматизованого комплексу паспортної системи паспортно-візового управління Поліції і в архіві державного реєстру населення Республіки Вірменія відомості щодо громадянства [PERSON] , [INFO] , відсутні. Паспортом громадянина Республіки Вірменія не документована (а.с.4). Відповідно до копії домової книги, [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 06.05.2003 року. За вказаною адресою також зареєстровані син заявниці - [PERSON] , [INFO] - з 10.06.1988 року та син заявниці - [PERSON] , [INFO] - з 23.05.1990 року (а.с.64). Як вбачається з акту голови комітету мікрорайону №6 від 09.01.2020 року №01-14/607, складеного у присутності свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в період з 24.08. 1991 по 13.11.1991 року та у період з 14.11.1991 року по 06.05.2003 року дійсно мешкала за адресою [ADDRESS] (а.с.7). Як вбачається з копії медичної картки амбулаторного хворого від 07.06.1990 року, заявниця [PERSON] , [INFO] перебувала на обліку в лікарні за місцем мешкання [ADDRESS] , та зверталась до лікаря 24.06.1990 року, 18.09.1991 року, 25.12.1991 року, 15.05.2002 року, 02.05.2008 року (а.с.67-70). Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, мешкає із заявницею по сусідству, на [ADDRESS] . Знайомий з заявницею та її чоловіком приблизно з 1988-89 років, оскільки його бабуся та дідусь мешкали у будинку, який знаходиться навпроти будинку заявниці та він постійно там перебував. Між ними існують добросусідські відносини. Заявниця та її чоловік весь цей час мешкали у власному будинку по [ADDRESS] та нікуди не виїздили. Підтвердив, що станом на серпень 1991 року та листопад 1991 року заявниця разом з родиною мешкала по [ADDRESS] . Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він є сусідом заявниці [PERSON] та добре її знає. Він проживає по [ADDRESS] з 1970 року. Будинок, в якому мешкає заявниця, по [ADDRESS] , раніше належав його хорошим знайомим. Коли будинок був проданий та родина заявниці в нього переїхала, про це відразу стало відомо усім на вулиці. Вони познайомились з родиною заявниці, допомагали інструментом, посудом. Їх приїзд дуже добре відобразився в його пам`яті, це було навесні 1988 року. Вони спілкуються дуже часто, оскільки його діти дружили з дітьми заявниці. Підтверджує, що станом на серпень 1991 року та листопад 1991 року заявниця постійно мешкала по [ADDRESS] . Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він є сином заявниці [PERSON] . Вони приїхали до м.Краматорську у 1988 році, коли була війна на Кавказі . Приїхали він, мати, брат, сестра та батько, покинувши все, і мешкають у [ADDRESS] . Будинок вони придбали. Він закінчив у м.Краматорську школу, отримав громадянство України. 22 червня 1991 року його призвали до армії, де він проходив службу до 1993 року. Станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року він був в армії, писав листи до матері на адресу [ADDRESS]. У частині першій статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З указаного вбачається, що законом передбачено вставлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться і факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Метою встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, заявницею визначено набуття громадянства України. Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових та службових осіб визначено Законом України «Про громадянство України». Статтею 6 Закону України «Про громадянство України» встановлено, що громадянство України набувається: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України», особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства в Україні є Державна міграційна служба України. Відповідно до пункту 7 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 360, ДМС здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи, у тому числі міжрегіональні. В розумінні статті 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є, зокрема, всі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України, а також особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Відповідно до пункту 7 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України № 588/2006 від 27 червня 2006 року, встановлення належності до громадянства України стосується: а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року ; б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті "а" цього пункту. У пункті 44 наведеного Порядку закріплено, у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Разом з тим, стаття 1 Закону України «Про громадянство України» чітко визначає, що безперервним проживанням на території України - є проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Не є порушенням вимоги про безперервне проживання виїзд особи за кордон у службове відрядження, на навчання, у відпустку, на лікування за рекомендацією відповідного медичного закладу або зміна особою місця проживання на території України. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року, який має юридичне значення. Таким чином, надані заявницею вищезазначені письмові докази, суд визнає належним і допустимим, а показання свідків не викликають у суду сумнівів у їх правдивості, об`єктивності та достовірності. Отже, оскільки вказані докази містять у собі інформацію щодо предмета доказування, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт проживання заявниці на території України. Приймаючи до уваги те, що встановлення факту постійного проживання на території України має для заявниці юридичне значення та необхідне їй для отримання громадянства України, враховуючи наявність доказів на підтвердження постійного проживання [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 та 13 листопада 1991 року, суд приходить до висновку, що дана заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved