Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до Комунального підприємства «Харківводоканал», в якому просив визнати дії службових осіб КП «Харківводоканал» по вимаганню сплатити невизнаний [PERSON] борг свідомими та протиправними, просив зобов`язати КП «Харківводоканал» зарахувати на його, [PERSON] , рахунок як попередню оплату за послугу водопостачання неправомірно одержані кошти в розмірі 1439 гривень 96 копійок, просив зобов`язати КП «Харківводоканал» відшкодувати спричинену йому моральну шкоду за незаконно нарахований борг як розумну та справедливу в розмірі 1884 гривні 95 копійок. У подальшому, доповнивши у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги (а.с. 58), остаточно просив суд визнати дії службових осіб КП «Харківводоканал» по вимаганню сплатити невизнаний [PERSON] борг свідомими та протиправними, просив зобов`язати КП «Харківводоканал» зарахувати на його рахунок як попередню оплату за послугу водопостачання неправомірно одержані кошти в розмірі 1217 гривень 59 копійок, просив зобов`язати КП «Харківводоканал» відшкодувати спричинену йому моральну шкоду за незаконно нарахований борг як розумну та справедливу в розмірі 1884 гривні 95 копійок, судові витрати просив покласти на відповідача. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що при оплаті комунальних послуг він має право на пільги, згідно із Законом України «про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист». Зазначив, що більше десяти останніх років кожного місяця без винятку він своєчасно сплачує надані КП «Харківводоканал» послуги у відповідності до затверджених тарифів. У цей же час від Департаменту збуту КП «Харківводоканал» він багаторазово у письмовій формі отримував погрози про стягнення з нього в судовому порядку боргу в різні періоди часу від 1884,95 грн. до 1507,99 грн. з покладенням на нього судових витрат. Посилався, що надіслані йому погрози є фактом рекету, вимагання службовою особою КП «Харківводоканал» неправомірної вигоди, що статтею 189 Кримінального Кодексу України кваліфікується як вимагання, вважав, що директором Департаменту правового забезпечення КП «Харківводоканал» факт вимагання неправомірної вигоди підміняється правом постачальника послуг надати споживачу послуг інформації про заборгованість відповідно до вимог Закону України «Про інформацію». Зазначив, що 26 грудня 2019 року він в черговий раз звернувся із заявою до керівника КП «Харківводоканал» з проханням врегулювати спірну ситуацію, пов`язану з наданням послуги водопостачання та оплати за надані послуги згідно з діючими тарифами. Отримана [PERSON] відповідь директора Департаменту, до якої була додана роздруківка його платежів двадцятирічної давнини - з 2000-го року, його не задовольнила, він повідомив юристу підприємства про наявність в нього реального боргу у розмірі 105,38 грн. та що його поточні платежі за водопостачання в основному відповідають затвердженим тарифам, також юристу підприємства він повідомив про стандарти та правила бухгалтерського обліку та про відповідальність за вимагання. Зауважив, що кожне підприємство завжди є борги, але ці борги не завжди повертаються до нього, тому тема заборгованості є актуальною. Надаючи роз`яснення стандартів бухгалтерського обліку, посилався на пункт 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку, зазначив, що існує: дебіторська заборгованість - сума заборгованості дебіторів, тобто юридичних та фізичних осіб, які внаслідок минулих подій заборгували підприємству певні суми грошових коштів на певну дату; поточна дебіторська заборгованості - сума дебіторської заборгованості, яка виникає в ході нормального операційного циклу або буде погашена протягом дванадцяти місяців з дати балансу; безнадійна дебіторська заборгованість - поточна дебіторська заборгованість, за якою минув строк позовної давності. Посилаючись на вимоги ст. 257 ЦК України, зазначив, що період, за який кредитор має право стягувати заборгованість ( в тому числі за житлово-комунальні послуги), визначається строком позовної давності, а тому намагання КП «Харківводоканал» стягнути з нього борг за період, що перевищує три роки є порушенням вимог законодавства. Зауважив, що борг початку 2000-х років в нього виник з причини надання неякісної, не в повному обсязі послуги з водопостачання, оскільки у ті роки до будинків часто не подавалася вода та для забезпечення сім`ї водою він був вимушений користуватися колонками, розташованими по Салтівському шосе, які знаходились за 1-2 км від його будинку, та набирати з них воду. Зазначив, що борг за період, що перевищує три роки, як безнадійну дебіторську заборгованість бухгалтерія КП «Харківводоканал», згідно із Законом України № 999-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та наказом Мінфіну № 237 та правил бухгалтерського обліку, - своєчасно списала, а тому йому незрозумілий психологічний тиск з боку службових осіб КП «Харківводоканал», рекет та погрози вимагання з нього неіснуючого боргу, залякування значними судовими витратами, вважав такі дії відповідача протизаконними та зауважував, що за такі дії настає відповідальність відповідно до ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 364 Кримінального кодексу України. Крім зазначеного, позивач посилався, що постановою КМУ від 17 квітня 2019 року № 373 «Деякі питання надання житлових субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг у грошовій формі» визначено механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті Мінсоцполітики для виплати пільг громадянам на оплату житлово-комунальних послуг у грошовій формі. З причини відміни пільг він одержував компенсацію у готівковій формі. Зазначив, що, не зважаючи на відсутність претензій по сплаті поточних платежів за надані послуги з водопостачання за останні три роки, КП «Харківводоканал» надало структурним підрозділам з питань соціального захисту населення інформацію про суму нібито простроченої понад місяць заборгованості позивача з оплати послуг відповідача, що, на його думку, не відповідає реальним платежам, при цьому, як на доказ посилався на «Таблиця для Харківводоканалу за 2018, 2019 та 2020 роки». Такі протизаконні дії КП «Харківводоканал», як про це зазначає у позовній заяві позивач, стали причиною відмови йому у виплаті компенсації за скасовані пільги у готівковій формі та нарахування йому компенсації за відміну пільг у безготівковій формі, що призвело до втрати значних коштів, та, як на це посилається позивач, з його рахунку без його згоди на рахунок КП «Харківводоканал» вже було перераховано 1439,96 грн., у чому позивач убачає настання наслідків, передбачених вимогами Кримінального законодавства України. У пред`явленому позові висловив переконання, що службові особи КП «Харківводоканал» повинні отримати правову оцінку за подання неправдивих відомостей структурним підрозділам з питань соціального захисту населення, зокрема за частинами Особливої частини Кримінального кодексу України, які передбачають відповідальність за злочини проти особистих прав і свобод людини і громадянина. Також посилався, що протягом останніх років він багаторазово, систематично отримує від Департаменту збуту КП «Харківводоканал» «Досудове повідомлення» з вимогою погасити борг, який він, позивач, не визнає, з метою одержання неправомірної вигоди службові особи цього підприємства здійснюють психологічний тиск, ображають вимогою сплатити неіснуючий борг, принижують честь та гідність ветерана військової служби, наносять йому моральну шкоду. У поданій 17 лютого 2021 року уточненій заяві посилався, що із заявою з проханням на підставі чинного законодавства врегулювати спірну ситуацію, пов`язану з наданням послуг з водопостачання та водовідведення, оплати за надані послуги згідно з діючими тарифами, він неодноразово звертався до керівника КП «Харківводоканал», востаннє - 01 лютого 2021 року. Суть спору, як зазначив позивач, зводиться до вимоги КП «Харківводоканал» сплатити неіснуючий борг з погрозами судових витрат, які позивач кваліфікує за ст. 189 КК України. Вважав, що відповідач не має права стягувати з нього борг за період, що перевищує три роки, що це є порушенням вимог чинного законодавства. Крім того, зауважив, що квитанціями про сплату наданих відповідачем послуг за 2018, 2019 та 2020 роки ним підтверджується та обставина, що він своєчасно вносив поточні платежі на рахунок КП «Харківводоканал» відповідно до затверджених тарифів. Посилався, що на підставі неправдивих відомостей про наявність неіснуючої заборгованості, які КП «Харківводоканал» подав до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення, йому почали нараховувати пільгу у грошовій безготівковій формі, що призвело до того, що з його рахунку без його згоди на користь відповідача незаконно було знято у жовтня 2020 347,98 гривень, у листопада 2020 року - 633,49 гривень, за грудень 2020 року - 236,12 гривень, а загалом - 1217,59 гривень, підтвердженням чому, як на це посилався, [PERSON] , є дані, розміщені на офіційному сайті державного Ощадбанку в «Особистому кабінеті пільговіка». Водночас, в уточненій заяві позивач звернув увагу на те, що станом на 01.11.2020 КП «Харківводоканал» зазначив про наявний у позивача борг у розмірі 1507,99 грн., якій він вважає неіснуючим, адже він має до неякісних послуг з водопостачання, що надавалися відповідачем у 1999 році та на початку 2000-х років. За вказаних обставин, з урахуванням заяви в її уточненій редакції просив: визнати дії службових осіб КП «Харківводоканал» по вимаганню сплатити невизнаний позивачем борг свідомими та протиправними, просив зобов`язати КП «Харківводоканал» зарахувати на його рахунок як попередню оплату за послугу водопостачання неправомірно одержані кошти в розмірі 1217 гривень 59 копійок, просив зобов`язати КП «Харківводоканал» відшкодувати спричинену йому моральну шкоду за незаконно нарахований борг як розумну та справедливу в розмірі 1884 гривні 95 копійок, судові витрати просив покласти на відповідача. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 04 січня 2021 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання. 17 лютого 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому представник відповідача зазначив, що з доводами позивача, викладеними у пред`явленому позові КП «Харківводоканал» не погоджується, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування непогодження з позовними вимогами позивача зазначив, що у пред`явленому позові [PERSON] в обґрунтування порушення його прав посилається на норми Кримінального законодавства України, а, відповідно до вимог ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Тому вважав, що не підлягають розгляду судами у порядку цивільного судочинства порушення прав за ознаками діянь, які передбачені Кримінальним кодексом України. Також посилався, що вимогами п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України закріплений спосіб захисту цивільних прав шляхом визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб і службових осіб, тобто чітко визначеним суб`єктом - заподіювачем шкоди, якими є відповідні державні органи чи їх посадові і службові особи, а тому підставою для подачі такого позову слугують прийняття незаконних рішень, незаконні дії чи бездіяльність зазначених органів, що призвело до заподіяння шкоди особі, та зауважив, що КП «Харківводоканал» не відноситься до суб`єктів, визначених в п. 10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України. Крім того, посилався на правовий висновок, зроблений Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 № 6-78цс14 та від 09.12.2015 № 6-849цс15, згідно з яким, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу захисту, способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову у позові. Висловлюючи непогодження з висновком позивача з приводу того, що КП «Харківводоканал» порушує права позивача, коли просить сплатити заборгованість за надані послуги з водопостачання, яка утворилась поза межами позовної давності, посилався, що, виходячи з вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», проведення нарахувань (перерахунку нарахувань) та облік заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, її списання є питанням внутрішнього бухгалтерського обліку КП «Харківводолканал», а тому списання заборгованості є правом кредитора, як про це зазначив у пред`явленому позові сам позивач. Посилався, що, відповідно до положень ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні справа вільно, на власний розсуд, а тому вважав, що порушення прав позивача відсутнє, оскільки прав кредитора у спірних правовідносинах позивачу не надано, а тому вважав, що висновок позивача про протиправність дій відповідача не має належного правового обґрунтування. Щодо посилань позивача на необхідність застосування у даних правовідносинах позовної давності зазначив, що правовий механізм застосування строків позовної давності за ст. 257 ЦК України до заборгованості за житлово-комунальні послуги передбачає наявність позовних вимог про стягнення такої заборгованості по цивільній справі, що знаходиться на розгляді суду. Крім того зауважив, що положеннями ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а тому право заявляти про сплив строків позовної давності по заборгованості виникає у випадку наявності судового спору, предметом якого є стягнення цієї заборгованості. Виходячи з наведеного, відповідач вважав, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування пред`явлених до КП «Харківводоканал» вимог, твердження позивача щодо надання відповідачем у 2000-х роках послуг не в повному обсязі, що й послугувало причиною несплати за них позивачем, не підтверджується жодним доказом, посилався, що жодних дій, що порушують права позивача КП «Харківводоканал» не здійснювало, також зауважив, що, згідно з вимогами п. 1 ст. 5 Закону України «Про інформацію» та п. 3 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VІІІ, передбачено інформування споживачів про стан розрахунків та надані комунальні послуги. З приводу позовних вимог позивача про відшкодування спричиненої йому КП «Харківводоканал» моральної шкоди зазначив, що такі позовні вимоги належним чином не обґрунтував. Виходячи з наведеного, відповідач просив через відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 25 лютого від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив представника КП «Харківводоканал», у якому позивач посилався, що після одержання достовірної інформації з офіційного сайту Ощадбанк про незаконне стягнення з його рахунку та одержання неправомірної вигоди відповідачем 1217,59 грн. він подав суду уточнюючу заяву від 17.02.2021. Відзив представника відповідача вважав суперечливим, таким що не стосується позовних вимог. Посилався, що пред`явлені ним позовні вимоги обґрунтовуються офіційними даними Ощадбанку, діючими тарифами за послуги водопостачання та водовідведення, показаннями лічильників холодної та гарячої води, елементарними арифметичними діями та вимогами чинного законодавства України. Зауважив, що у пред`явленому 23 грудня 2020 року позові він просив суд не притягнути відповідача до кримінальної відповідальності, а просив визнати дії цих осіб свідомими та протиправними, що призвело до заподіяння йому шкоди, наведені ним у позовній заяві норми Кримінального кодексу України про вимагання з нього КП «Харківводоканал» неправомірної вигоди зводилось лише до інформування суду про дії посадових осіб відповідача. Висновок представника відповідача щодо того, що справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, вважав недоречним. Цитуючи вимоги ст. 1, ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-ІV, зазначив, що суб`єкт господарювання КП «Харківводоканал» має право визначати облікову політику підприємства не самостійно, а в суворій відповідності до вимог чинного законодавства, також посилався, що в Україні вже багато років застосовуються міжнародні стандарти бухгалтерського обліку, чинними з яких на сьогодні є: Закон України № 999-ХІV від 16 липня 1999 року «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»; постанова КМУ № 1706 від 28 жовтня 1998 року «Про затвердження Програми реформування системи бухгалтерського обліку із застосуванням міжнародних стандартів»; наказ Міністерства фінансів України № 237 від 08.10.1999 «Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку», положення (стандарт) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість» схвалене Методологічною радою з бухгалтерського обліку при Міністерстві фінансів України. Посилався, що у своєму листуванні з відповідачем він закликав посадових осіб КП «Харківводоканал» в питанні організації бухгалтерського обліку дотримуватися законодавства, а не власних переконань, відповідь на його лист та відзив на пред`явлену позивачем позовну заяву, на думку позивача, демонструють зневагу до законодавства України а також спробу маніпулювати вимогами законодавчих актів та ввести суд в оману. Як висновок, вважав посилання представника відповідача у відзиві на позовну заяву щодо відсутності правового обґрунтування позову, юридично недолугим. В подальшому посилався, що в нього немає боргу перед КП «Харківводоканал» у розмірі 1217,59 грн., який стягнутий з нього відповідачем, також він не погоджується із сумою боргу в розмірі 1884,95 грн., який зазначений відповідачем у досудовому повідомленні № 23108. Зазначив, що відомості щодо незаконного стягнення з нього в жовтні, листопаді та грудні 2020 року 1217,59 грн., якими держава йому компенсувала відміну пільг за сплату комунальних послуг монетизацією, ним доводяться даними з офіційного сайту державного Ощадбанку. Серед іншого, посилався на вимоги ст. 9 КАС України, а саме, що адміністративне судочинство щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень здійснюється у порядку позовного провадження за правилами, передбаченими КАС України. Також зауважив, що суд розглядає адміністративні справи не інакше, як за позовною заявою, поданою відповідно до вимог КАС України, в межах позовних вимог. Посилався, що стосовно відносин КП «Харківводоканал» з позивачем у період 1999-2000 років строк позовної давності давно сплинув, а тому просив з посиланням на ч. 2 КАС України розглянути позовну заяву не інакше, як в межах заявлених ним позовних вимог та прийняти рішення у відповідності до чинного законодавства України. На обґрунтування пред`явлених позовних вимог щодо відшкодування спричиненої позивачу відповідачем моральної шкоди посилався на вимоги ст. 23 ЦК України, а також на практику Європейського суду з прав людини. Також зазначив, що копія «досудового повідомлення № 23108», яке КП «Харківодоканал» надіслало йому підтверджує погрозу примусового стягнення з нього неіснуючого боргу в розмірі 1884,95 грн. зі сплатою судових витрат, зазначив, що надсилання таких погроз носили систематичний характер, відверте приниження, неповага до честі та гідності ветерана військової служби, який сумлінно вносив поточні платежі за надані комунальні послуги на протязі багатьох минулих років, завдали йому моральної шкоди. Розмір обрахованої ним моральної шкоди обґрунтував тим, що саме таку суму КП «Харківводоканал» погрожував стягнути з нього, а тому заявляє саме таку суму моральної шкоди, як розумну та справедливу, на його думку. У судовому засіданні позивач в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд визнати дії службових осіб КП «Харківводоканал» по вимаганню сплатити невизнаний ним борг свідомими та протиправними, просив зобов`язати КП «Харківводоканал» зарахувати на його рахунок як попередню оплату за послугу водопостачання неправомірно одержані кошти в розмірі 1217 гривень 59 копійок, просив зобов`язати КП «Харківводоканал» відшкодувати спричинену йому моральну шкоду за незаконно нарахований борг як розумну та справедливу в розмірі 1884 гривні 95 копійок, судові витрати просив покласти на відповідача. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог посилався на обставини, викладені ним у відповіді на відзив від 25 лютого 2021 року. Представник відповідача Васьков О.Ю., який діє на підставі довіреності від 17.12.2020 № 01-01-23/6273-20, у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог позивача, вважав їх необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, як убачається з довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 04 січня 2021 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Таким чином знаходять своє підтвердження та обставина, що [PERSON] , позивач у справі, є споживачем житлово-комунальних послуг, які надаються за адресою: [ADDRESS] (а.с. 25). Згідно з посвідченням серії [NUMBER] , виданого 29 листопада 2019 року Харківською обласною державною адміністрацією, [PERSON] має статус учасника ліквідації ядерних аварій категорії 2 (а.с. 23). Як убачається з копії досудового повідомлення № 23108 КП «Харківводоканал», адресованого на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , КП «Харківводоканал» повідомляє про те, що на особистому рахунку [PERSON] станом на 14 листопада 2017 року утворилась заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення в розмірі 1884,95 гривень, яку КП «Харківводоканал» просить сплатити у строк до 24 листопада 2017 року. Також роз`яснено, що у випадку несплати заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення КП «Харківводоканал» буде вимушено звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України та ст. ст. 3, 95, 96, 118, 119 ЦПК України з покладенням на споживача судових витрат. Також роз`яснено, що у відповідності до вимог ст. ст. 27, 42 Закону України «Про виконавче провадження», під час примусового виконання рішення суду, зі споживача буде стягнуто додатково виконавчий збір в розмірі 10% від стягнутої суми, 2% авансового внеску та витрати, пов`язані з проведенням виконавчих дій (а.с. 6). Також матеріали справи містять досудове повідомлення КП «Харківводоканал» від 31.10.2016, адресованого на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , у якому КП «Харківводоканал» повідомляє про те, що на особистому рахунку [PERSON] станом на 01.10.2016 року утворилась заборгованість у розмірі 1298,20 грн., яку КП «Харківводоканал» пропонує оплатити у десятиденний строк. Також роз`яснено, що у випадку несплати заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення КП «Харківводоканал» буде вимушено звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України та ст. ст. 3, 95, 96, 118, 119 ЦПК України з покладенням на споживача судових витрат. Також роз`яснено, що у відповідності до вимог ст. ст. 27, 42 Закону України «Про виконавче провадження», під час примусового виконання рішення суду, зі споживача буде стягнуто додатково виконавчий збір в розмірі 10% від стягнутої суми, 2% авансового внеску та витрати, пов`язані з проведенням виконавчих дій (а.с. 7). В іншому досудовому повідомленні КП «Харківводоканал», адресованому на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , КП «Харківводоканал» повідомляє про те, що на особистому рахунку [PERSON] станом на 01.04.2016 року утворилась заборгованість у розмірі 1305,92 грн., яку КП «Харківводоканал» пропонує оплатити у десятиденний строк, роз`яснено, що у випадку несплати заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення КП «Харківводоканал» буде вимушено звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України та ст. ст. 3, 95, 96, 118, 119 ЦПК України з покладенням на споживача судових витрат. Також роз`яснено, що у відповідності до вимог ст. ст. 27, 42 Закону України «Про виконавче провадження», під час примусового виконання рішення суду, зі споживача буде стягнуто додатково виконавчий збір в розмірі 10% від стягнутої суми, 2% авансового внеску та витрати, пов`язані з проведенням виконавчих дій (а.с. 7). Аналогічного змісту досудові повідомлення направлялися КП «Харківводоканал» на ім`я [PERSON] на адресу: [ADDRESS] у жовтні 2017 року та у грудні 2017 року, що знаходить своє підтвердження досудовим повідомленням про наявність заборгованості та необхідністю її сплати за вказаною вище адресою станом на 01.10.207 року в розмірі 1363,97 грн. та станом на 15.12.2017 у розмірі 1224,79 грн. (оборотний бік а.с. 7). Як убачається зі змісту відповіді КП «Харківводоканал» № 4-9228/119.01.0205 від 10.01.2020, 27.12.2019 [PERSON] звертався до КП «Харківводоканал» з питання нарахування плати за послуги централізованого водопостачання та централізованого водовідведення та списання існуючого по особовому рахунку заборгованості. КП «Харківводоканал» йому було повідомлено, що за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок відкрито на ім`я [PERSON] , зареєстровано шість осіб. Двом особам надається пільга «Ветерани збройних сил» - 50% знижки по сплаті за комунальні послуги. З 15.12.2004 року опломбовано та прийнято на абонентський облік прилади обліку гарячої та холодної води. Нарахування за послуги централізованого водопостачання та централізованого водовідведення здійснюються за фактичним об`ємом наданих послуг на підставі показань приладів обліку холодної та гарячої води. Згідно з проведеним 08.01.2020 контрольного зняття показань приладів обліку води, проведено звірку нарахування плати за надані послуги. Станом на 01.01.2020 заборгованість становить 1545,28 гривень, а саме: за послуги централізованого водопостачання - 1036,93 гривні, за послуги централізованого водовідведення - 508,35 гривень. Вказана заборгованість утворилася через оплату не в повному обсязі за надані послуги з 1999 року по 2000 рік, відсутністю оплати у 2001 році, оплати не в повному обсязі з 2002 року по 2004 рік, з 2011 року по 2018 рік. Щодо списання заборгованості на підставі статті 257 ЦК України [PERSON] було повідомлено, що у відповідності до вимог ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-ІV, який діяв на час виникнення правовідносин, п.п. 18, 30 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 № 630, споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати комунальні послуги до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Наслідки спливу позовної давності визначаються ст. 267 ЦК України. Сплив позовної давності не є підставою для припинення зобов`язання., а тому сплив строку позовної давності по заборгованості не є підставою для її списання або скасування, тому заборгованість за послуги централізованого водопостачання та централізованого водовідведення споживачу необхідно сплатити. З приводу неправомірних дій працівників підприємства щодо отримання грошових коштів КП «Харківводоканал» повідомило про таке. Пунктом 1 ст. 5 Закону України «про інформацію» передбачено право кожного на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 8 Закону України «про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VІІІ, який введений в дію з 01.05.2019, виконавець комунальної послуги зобов`язаний без додаткової оплати надавати в установленому законом порядку необхідну інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про споживчі властивості та іншу інформацію, передбачену законом. Тому роз`яснювальна робота зі споживачами з питань своєчасного та у повному обсязі виконання зобов`язань по сплаті за надані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, яке здійснюється працівниками Департаменту збуту КП «Харківводоканал» відповідає вимогам законодавства України в сфері житлово-комунальних послуг та не містить ознак суспільно-небезпечних діянь, передбачених Кримінальним кодексом України. Позивачем [PERSON] на підтвердження обставин сплати за житлово-комунальні послуги за 2018, 2019 та 2020 рік, надані відповідні копії квитанцій (а.с. 8-22). Також позивачем до уточненої заяви додано інформацію, яка має назву «Монетизація пільг в жовтні 2020 року», «Монетизація пільг в листопаді 2020 року», «Монетизація пільг в грудні 2020 року», з якої убачається надання позивачем відомостей про нараховані, сплачені ним та незаконно списані з його рахунку суми (а.с. 59, 60, 61). Крім того, до позовної заяви [PERSON] було додано «Таблицю платежів КП «Харківводоканалу» за 3 роки: 2018, 2019, 2020 роки. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, докази, надані сторонами в обґрунтування вимог та заперечень, дійшов висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з такого. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як убачається зі змісту доповненої заяви позивача, першим пунктом позовних вимог він просить суд визнати дії службових осіб КП «Харківводоканал» по вимаганню сплатити невизнаного ним суми боргу свідомими та протиправними. При вирішення даної позовної вимоги суд виходить з того, що зміст як первісного так і доповненого позову не містять відомостей, яку саме суму боргу та за який саме період не визнається позивачем. У судовому засіданні на запитання суду позивач пояснив, що не визнає будь-яку суму боргу, яка утворилася за 1999-2000 роки, адже у цей період часу відповідачем надавалися неякісні послуги, також посилався, що відповідач не має права направляти позивачу досудові повідомлення із зазначеними у них сумами заборгованості, оскільки така заборгованість утворилась поза межами строків позовної давності. Що стосується посилань позивача на надання відповідачем у 1999-2000 роках неякісних послуг, в зв`язку з чим позивач мав право не сплачувати за таку послугу, то такі обставини не знаходять свого підтвердження будь-якими доказами. Такими, що не доводять неправомірність дій відповідача є посилання [PERSON] на те, що КП «Харківводоканал» не має права надсилати на адресу позивача досудові повідомлення про сплату заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення, строк позовної давності на стягнення якої сплинув, позаяк, як це закріплено вимогами ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а предметом розгляду у даній справі не є стягнення з [PERSON] заборгованості за надані КП «Харківводоканал» послуги, у тому числі й поза межами позовної давності. Крім того, в судовому засіданні позивач зазначив, що КП «Харківводоканал» до нього з позовними вимогами про стягнення заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення не звертався. Що стосується посилань позивача у позовній заяві на те, що борг за період, що перевищує 3 роки, як безнадійну дебіторську заборгованість бухгалтерія КП «Харківводоканал» згідно із Законом України № 999-ХІV, наказу Мінфіну № 237, а отже і правил бухгалтерського обліку - своєчасно списала, суд зазначає про таке. Відповідно до ст. 8 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (з наступними змінами та доповненнями) бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Підприємство самостійно: визначає облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообігу і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку. Згідно зі ст. 9 Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Виходячи з положень Закону та Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року № 237, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства. За змістом листа Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 17.05.2007 № 12/1-64, підприємства, які надають комунальні послуги, можуть висувати вимоги по оплаті боргу за спожиті житлово-комунальні послуги за весь період його існування. Списання боргів за спожиті житлово-комунальні послуги чинним законодавством не передбачено. Особовий рахунок відкритий за адресою - [ADDRESS] в КП «Харківводоканал», є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операції і списання з цього документу будь-яких сум є правом тільки КП «Харківводоканал». Така позиція узгоджується з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладеного в рішенні від 20.10.2014 року по справі № 638/158/14. За вказаних обставин доводи позивача про те, що заборгованість, яка утворилася за період, що перевищує 3 роки повинна списуватися бухгалтерією відповідача як безнадійна дебіторська заборгованості, є такими, що не ґрунтуються на вимогах законодавства. З приводу посилань позивача на те, що КП «Харківодоканал», надсилаючи на адресу позивача «Досудові повідомлення» з вимогою погасити борг, який ним не визнається, є неправомірними та кваліфікуються ним як вимагання грошових коштів суд зазначає наступне. Як убачається зі змісту позовної заяви, позивач посилається, що борг початку 2000 років перед КП «Харківводоканал» у нього виник з причини надання неякісної, не в повному обсязі послуги з водопостачання, проте, як зазначалося судом вище, на підтвердження таких обставин позивачем не надано доказів. Водночас, такими посиланнями позивач визнає наявність певної суми боргу, яка утворилась у 2000 рокі. При таких обставинах, беручи до уваги, що позивачем визнається обставина наявності в нього боргу за надані відповідачем послуги, яка утворилась у 2000-ні роки, дії відповідача щодо направлення на адресу позивача досудових вимог, як засобу досудового врегулювання спору, не є порушенням прав позивача та такі дії відповідача не можна вважати неправомірними. Поряд з цим, положеннями п. 1 ст. 5 Закону України «Про інформацію» передбачено право кожного на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Правилами п. 3 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VІІІ, виконавець комунальної послуги зобов`язаний без додаткової оплати надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості та іншу інформацію, передбачену законодавством. З огляду на наведені норми законодавства, КП «Харківводоканал» має право вести роз`яснювальну роботу зі споживачами, у тому числі, й з питань своєчасного та в повному обсязі виконання зобов`язань по сплаті за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. Подані позивачем квитанції про сплату за надані КП "Харківводоканал" послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за 2018, 2019 та 2020 роки, а також самостійно проведені "Розрахунки оплати за воду та каналізацію" суд не бере до уваги, адже позивачем не визнається борг, який утворився поза межами періоду 2018-2020 роки, більш того, відповідачем у справі не ставився під сумнів той факт, що у позивача за період з 2018 по 2020 роки має місце заборгованість за надані ним послуги. Що стосується позовної вимоги [PERSON] про зобов`язання КП «Харківводоканал» зарахувати на його рахунок як попередню оплату за послугу водопостачання неправомірно одержані кошти в розмірі 1217 гривень 59 копійок, то вона не підлягає задоволенню, через наступне. Так, в обґрунтування даної позовної вимоги позивач зазначає, що не зважаючи на відсутність претензій по сплаті поточних платежів за надані послуги з водопостачання за останні три роки, КП «Харківводоканал» надало структурним підрозділам з питань соціального захисту населення інформацію про суми нібито простроченої ним понад місяць заборгованості з оплати послуг. Такі протизаконні дії КП «Харківводоканал» стали, на його думку, причиною відмови у виплаті компенсації за скасовані пільги у готівковій формі та нарахування позивачу компенсації за відмінену пільгу у безготівковій формі. З його рахунку без його згоди на рахунок КП «Харківводоканал» було перераховано 1217 гривень 59 копійок. На підтвердження таких обставин позивач посилався, як на доказ на Інформацію з офіційного сайту Ощадбанку «Монетизація пільг в жовтні 2020 року», «Монетизація пільг в листопаді 2020 року», «Монетизація пільг в грудні 2020 року» (а.с. 59, 60, 61). Водночас, походження даного доказу незрозуміле, посилання позивача на те, що це інформація з офіційного сайту Державного банку «Ощадбанк» спростовується змістом самого доказу, оскільки в ньому міститься таблиця, яка має назву «Інформація про нараховані, сплачені мною та незаконно списані з мого рахунку суми», тобто за текстом даного документу вбачається, що він складений самим позивачем, адже в ньому містяться роз`яснення від першої особи. За правилами ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 76 ЦПК України. Згідно з вимогами ст. 77 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляд докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Правилами ст. 79 закріплено, що достовірними доказами є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Беручи до уваги той факт, що наведений вище доказ під назвою « Монетизація пільг в жовтні 2020, листопаді 2020, грудні 2020 року » не є такою, що походить з офіційного сайту ДБ «Ощадбанк, як на це посилається позивач, вона не може бути прийнята судом до уваги як належний, допустимий та достовірний, а, згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Також суд звертає увагу, що у судовому засіданні позивач зазначив, що він звертався до ДП «Ощадбанк» з питання надання йому інформації щодо списання з його рахунку грошових коштів КП «Харківводоканал», на що отримав відмову, проте на підтвердження таких посилань [PERSON] не надав суду жодних доказів. Поряд з цим, суд вважає за необхідне зауважити, що, беручи до уваги обраний позивачем спосіб захисту, провадження у даній справі було відкрито судом у загальному позовному провадженні з призначенням підготовчого засідання, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи. Згідно з положеннями п. 10 ч. 2 ст. 197 ЦПК України у підготовчому засіданні, у тому числі, суд вирішує заяви та клопотання учасників справи. Водночас з боку позивача до суду не надходило клопотань щодо витребування судом доказів, яких він не мав можливості отримати самостійно, а, відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Що стосується позовної вимоги про зобов`язання КП «Харківводоканал» відшкодувати позивачу моральну шкоду за незаконно нарахований борг та неправомірно одержану вигоду як розумну та справедливу в розмірі 1884 гривень 95 копійок, то вона не підлягає задоволенню, виходячи з такого. Вимогами ст.ст. 12, 13 ЦПК України закріплено засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, які визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. З огляду на вказані норми закону позивач, обравши певний спосіб захисту цивільного права перед судом, має довести, шляхом подання належних та допустимих доказів, що дії відповідача КП «Харківводоканал» взагалі мали місце та були неправомірними і що дії КП «Харківводоканал», які на думку позивача є неправомірними, порушують, не визнають або оспорюють охоронювані законом його цивільні права. Всупереч вказаним вимогам закону, позивачем по справі не було надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження наявності неправомірних дій з боку відповідача, тобто таких, що порушують, не визнають або оспорюють охоронювані законом цивільні права позивача. За правилами передбаченими ст. ст. 16, 23 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, приниженні честі, гідності та ділової репутації. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з подальшими змінами та доповненнями, відповідно до ст. 137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивачем по справі не було надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження завданої їй моральної шкоди, як і не було доведено факту неправомірних дій відповідача та причинно-наслідкового характеру вказаних дій та завданої йому моральної шкоди. Відповідно до вимог ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з позицією Верхового Суду України, викладеною у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Ураховуючи викладене вище, суд доходить висновку, що КП «Харківводоканал» діяло в межах чинного законодавства та не вбачає протиправних дій з його боку, а тому позовні вимоги [PERSON] до Комунального підприємства «Харківводоканал» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, про відшкодування моральної шкоди, не підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed