Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], яка діє за себе та в інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON], [PERSON], а також до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: комунальне підприємство "Підприємство комунальної власності" Енергодарської міської ради, Енергодарський міський відділ управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, Орган опіки та піклування в особі служби у справах захисту дітей Енергодарської міської ради Запорізької області про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням у зв'язку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин. В обґрунтування позовних вимог зазначив на те, що він перебував у шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу мають двох дітей: сина - [PERSON], [INFO] та доньку - [PERSON], [INFO]. 27 липня 2002 року позивач прийняв від [PERSON], [PERSON], [PERSON] відповідно до договору дарування квартири в дар квартиру в [ADDRESS]. Договір дарування квартири в цей же день був посвідчений приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 5810. 26 вересня 2002 року він зареєстрував своє право власності на вищезазначену квартиру в органах БТІ. Позивач, колишня дружина та спільні діти - [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані в даній квартирі. Спільне життя з відповідачкою не склалося та на підставі рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 20 лютого 2008 року шлюб було розірвано. 13 травня 2008 року розірвання шлюбу було зареєстровано в органах РАЦС. В літку 2008 року відповідачка зібравши всі свої речі, речі дітей, частину меблів, побутову техніку, дитячий спальний гарнітур, сервант покинула квартиру і поїхала жити до своєї матері. З того часу сторони по справі не ведуть разом спільне господарство. Відповідачка [PERSON] повністю з 2008 року припинила виконувати обов'язки члена сім'ї. Згодом вона створила з іншим чоловіком нову сім'ю. В [INFO] у них народилася донька - [PERSON], яка також була зареєстрована автоматично за місцем реєстрації матері. Забравши добровільно свої особисті речі, відповідачі добровільно залишили житло і виїхали з квартири. З того часу вони не користуються квартирою, інтересу до житла не проявляють. Жодних перешкод або перепон щодо проживання відповідачів в квартирі позивачем не чинилось та не чиниться, замки на вхідних дверях не змінювались. На цей час в квартирі зареєстровано п'ять осіб: позивач, колишня дружина, спільні діти - [PERSON] та [PERSON], а також дитина відповідачки від іншого чоловіка - [PERSON], [INFO], а фактично проживає лише позивач. Відповідачі не проживаючи в квартирі, добровільно знятись з реєстрації за вказаною адресою не бажають, чим завдають позивачу зайві витрати по сплаті комунальних послуг. Відповідачі не проживають в даній квартирі, не отримують кореспонденцію за даною адресою, особистих речей їх в квартирі не має і, взагалі квартирою вони не цікавляться. Крім того, позивач бажає продати дану квартиру та купити квартиру меншою площею, оскільки квартира в такому розмірі йому не потрібна. Отримання такого рішення необхідне для зняття відповідачів з реєстрації у відповідності до ст.7 ч.1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. N 1382-IV та наступної її продажу. Позивач [PERSON] у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник позивача за письмовою довіреністю [PERSON] у судове засідання з'явилась, зазначивши, що вона підтримує позовні вимоги [PERSON] та просить позов задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. У судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснила, що дійсно майже 6 років тому вона, забравши свої та особисті речі дітей, частину меблів, покинула квартиру і спочатку проживала у своєї матері. Згодом познайомилась з іншим чоловіком, народила від нього дитину, яку зареєструвала за адресою спірної квартири. На теперішній час вони всі разом мешкають в іншій квартирі. Від позивача отримує аліменти на утримання доньки в середньому 1400 грн. Щодо себе та своєї доньки [PERSON] позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Проти задоволення позовних вимог відносно доньки - [PERSON] заперечує, оскільки у неї немає матеріальної можливості зареєструвати місце проживання доньки за іншою адресою. Також пояснила, що з часу розлучення з чоловіком діти проживають з нею з [PERSON] проживати не бажають. Донька на теперішній час проживати з батьком не бажає. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, в якій зазначив на те, що він позовні вимоги визнає. В раніше призначених судових засіданнях також зазначав на те, що він згоден з позовними вимогами. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - КП «ПКВ» у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Енергодарський міський відділ управління державної міграційної служби України в Запорізькій області у судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи без їх участі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Енергодарської міської ради у судове засідання з'явився, пояснив, що проти задоволення позовних вимог відносно [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не заперечує, відносно неповнолітньої [PERSON] просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки дитина повинна бути десь зареєстрованою. Крім того, надано суду акт обстеження житлово-побутових умов [PERSON] та інформацію про бесіду з малолітньою [PERSON] Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили суду, що [PERSON] разом з дітьми покинула в 2008 році спірну квартиру добровільно, забравши всі свої та речі дітей, а також меблі та побутову техніку. Жодних перешкод з боку позивача щодо проживання в цій квартирі ним не чинилось, замок на вхідних дверях квартири не змінювався, на теперішній час позивач проживає один та має намір продати цю квартиру та придбати собі квартиру меншою площею, оскільки неспроможний сплачувати за такий розмір квартири. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, розглянувши надані сторонами документи і матеріали, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно положень ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Відповідно до положень ч.2 ст.. 405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.72 ЖК України - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно зі ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Предметом розгляду вказаної справи є визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цих осіб в житловому приміщенні понад встановлені законом строки без поважних причин. Відповідно до матеріалів справи, квартира [ADDRESS] належить позивачу на праві приватної власності, що підтверджується договором дарування № 5810 від 27 липня 2002 року (а.с. 8), технічним паспортом на квартиру (а.с. 9). В зазначеній квартирі зареєструвалися та проживали його колишня дружина та їх діти. Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 20 лютого 2008 року шлюб між [PERSON], та [PERSON], відповідачкою по справі, був розірваний (а.с. 11). Відповідачка [PERSON] створила з іншим чоловіком нову сім'ю. В новій сім'ї відповідачки в [INFO] народилася донька [PERSON], яку відповідачка також зареєструвала за фактичним місцем реєстрації в спірній квартирі. Разом з тим, відповідачка з дітьми в спірній квартирі не проживає, інтересу до житла не проявляє. З 2008 року, забравши добровільно свої особисті речі, відповідачі добровільно залишили житло і виїхали з квартири. З того часу не користуються квартирою, інтересу до житла не проявляють. Доказів про наявність перешкод для проживання відповідачів в спірній квартирі з боку [PERSON] суду не надано. Замки на вхідних дверях позивачем не змінювались. Відповідачі не проживаючи в квартирі, добровільно знятись з реєстрації за вказаною адресою не бажають. Дані обставини визнані відповідачами. Відповідно до ст.. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Щодо вимог про визнання неповнолітньої [PERSON] такою що втратила право користування житловим приміщенням суд зазначає на наступне. Відповідно до ст. 141 Сімйеного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 155 цього кодексу також передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст.29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Пунктом 3 цієї статті передбачено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Пунктом 4 вищезазначеної статті передбачено, що у разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. З матеріалів справи вбачається, що 13-річна [PERSON] протягом майже 6 років проживає з матір'ю за адресою іншої квартири, ніж позивач, мати отримує аліменти на її утримання від батька - позивача по справі. Позивач по справі - батько цієї дитини - не заперечує на теперішній час і не заперечував раніше проти цього. Тобто, спору щодо проживання доньки з матір'ю або з батьком у сторін по справі не має, і донька фактично проживає разом з матір'ю. Відповідно до інформації про бесіду з малолітньою [PERSON], наданою Службою у справах дітей Енергодарської міської ради Запорізької області від 04.04.2014 року, остання повідомила, що на сьогоднішній день вона не має бажання проживати в спірній квартирі без матері, тобто, з батьком. В подальшому вона розглядає можливість проживати в квартирі за вищевказаною адресою. Разом з тим, суд зазначає, що ст.. 160 СК України не визначає майнових прав дітей на власність батьків, тому не залежно від рішення прийнятого судом за результатами розгляду даної справи, [PERSON] за досягненням чотирнадцятирічного віку, не буде позбавлена права визначити своє місце проживання з батьком. Крім того, суд враховує, що відповідно до наданих пояснень позивачем в судовому засіданні, останній зазначає, що після продажу своєї квартири та придбання житла меншого за площею, він не заперечує проти реєстрації в ньому дочки [PERSON] та її проживання з ним. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов неповнолітньої [PERSON], наданого представником органу опіки та піклування - [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], разом з матір'ю, братом, сестрою та співмешканцем матері. Дану квартиру [PERSON] знімає на довгостроковий термін. Житлово-побутові умови квартири сприятливі для проживання (а.с.62). Відповідно до пояснень наданих відповідачкою [PERSON], позовні вимоги щодо дочки [PERSON] вона не визнає лиш з підстав необхідності мати місце реєстрації, проте, факт добровільного залишення приміщення спірної квартири з 2008 року, не бажання там проживати в подальшому, а також не бажання дочки на даний час проживати з батьком, фактично підтверджує в судовому засіданні. Також судом враховано наступне: Пунктом 1 ст.328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до п.1 ст.316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює згідно до закону за свїм розсудом, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 цього кодексу передбачено, що саме васникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Також статтею 321 ЦК України передбачена непорушність права власності, а саме те, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. З огляду на вищевикладене суд вважає що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved