Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування будинком. В обґрунтування своїх вимог посилаються на наступні обставини. Їм на праві спільної часткової власності належить будинок [ADDRESS]. У належному їм будинку зареєстрований відповідач по справі [PERSON], який з 01.09.2011 року у будинку не проживає. З матір'ю - позивачкою по справі - зв'язок підтримує дуже рідко і по телефону. Офіційно відповідач ніде не працює. Його фактичної адреси проживання вони не знають. Вважають, що відповідач втратив право користування належним їм будинком, оскільки не проживає за місцем своєї реєстрації на протязі багатьох років. В будинку відсутнє будь-яке його майно. Відповідач не приймає участі в утриманні будинку та оплаті комунальних послуг. Крім того, через реєстрацію відповідача у належному їм будинку, не можливо реалізувати право на отримання субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг. Крім того, вони мають намір продати будинок і купити собі менше житло. За таких обставин вимушені звернутись до суду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги своєї довірительки підтримала та просила суд усунути їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження будинком [ADDRESS], визнавши [PERSON] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS]. Проти ухвалення заочного рішення справи не заперечувала. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату слухання справи був повідомлений належним чином, однак конверти до суду повертались з відмітками "За строками зберігання". Тому повідомлявся судом тричі про розгляд справи на офіційному веб-порталі «Судової влади». Відповідно до ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов"язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно зі ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2.4.7.11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності прав приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Згідно із ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71. 72, 116. 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення: про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст.3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних реєстраційному органу. Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як встановлено в судовому засіданні, позивачам на праві спільної часткової власності належить будинок [ADDRESS] (а.с.4-7). У належному їм будинку зареєстрований відповідач по справі [PERSON] (а.с.8), який з 01.09.2011 року у будинку не проживає (а.с.9). В будинку відсутнє будь-яке майно відповідача, він не приймає участі в утриманні будинку та оплаті комунальних послуг. Крім того, через реєстрацію відповідача у належному позивачам будинку, останні не можуть реалізувати право на отримання субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг. Крім того, позивачі мають намір продати будинок і купити собі менше житло. Факт непроживання відповідача в будинку позивачів підтверджується також й показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] Так, свідок [PERSON] суду пояснила, що вона - сусідка позивачів по справі з 2003 року. Добре знає позивачів. Сина [PERSON] перестала бачити вже давно, ще до війни 2014 року. Сусіди живуть вдвох - [PERSON] та [PERSON]. Відповідач приїздить до матері раз на три роки днів на 2. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він - сусід позивачів з дитячих років, десь з 6 років. Знає як позивачок, так і відповідача по справі. Відповідач як після школи поступив у духовну семінарію в Росії, так з того часу й проживає десь в Росії. Відповідач - поп і має в Росії свій приход. Тут він не живе. Суд, вислухавши представника позивача, свідків, вивчивши докази, наявні у матеріалах справи, дійшов висновку про те, що відповідач створює позивачам перешкоди у користуванні належним їм на праві власності будинком, оскільки примушує нести додаткові матеріальні витрати, а також перешкоджає вільному розпорядженню належним їм майном. За таких обставин суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст.391 ЦК України,

Outcome: approved