Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

із позовною заявою про визнання недійсним рішення житлової комісії військової частини [NUMBER] та зобов`язати поновити на квартирному обліку до суду звернувся [PERSON] до військової частини [NUMBER] ( [NUMBER] ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Остерська квартирно-експлуатаційна частина. [PERSON] мотивує позов тим, що 14 січня 2020 року отримав витяг з Протоколу засідання житлової комісії військової частини [NUMBER] ( [NUMBER] ) від 20 грудня 2019 року № 16. Згідно інформації, яка міститься у витягу з Протоколу № 16 засідання військової частини [NUMBER] від 20 грудня 2019 року, вбачається, що його було знято з квартирного обліку зі складом сім`ї три особи, відповідно до абзацу першого пункту 9 статті 12 зі змінами, внесеними згідно із Законом № 1510-VI від 11 червня 2019 року. Позивач зареєстрований в [ADDRESS] з 16 липня 2008 року. Hi позивач, ні члени його сім'i не мають у власності житлових приміщень, що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які містяться в квартирній справі позивача. Відтак, позивач вважає рішення житлової комісії військової частини [NUMBER] щодо зняття позивача з обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов незаконним та таким, що підлягає скасуванню, в звя`зку з чим звертається до суду з вимогами щодо захисту порушених житлових прав позивача /а.с. 1-8, 62-71/. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на докази, які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. Представники відповідача в судовому засіданні просили суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з підстав, викладених у відзові на позовну заяву /а.с. 47-52/. Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями регулюється ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно до ч. 8 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, у разі звільнення з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, а також звільнені з військової служби особи, які стали особами з інвалідністю І чи II групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, мають право на безплатне одержання у приватну власність жилого приміщення, яке вони займають у будинках державного житлового фонду. При звільненні [PERSON] у 2009 році, який перебував на квартирному обліку у військовій частині А 1048, вислуга років у Збройних Силах України складала 14 років 09 місяців, що являється однією з підстав зняття з квартирного обліку. Жодних підтверджуючих документів про те що позивач має вислугу 20 і більше років, у військовій частині [NUMBER] відсутні. Що стосується пільгових років, а саме 21 рік 00 місяців, відповідно до ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» цей термін зараховується особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії. Представник третьої особи до суду не зявився. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з витягом з наказу № 237 від 26 травня 2009 року майора [PERSON] , заступника командира навчального аеромобільного батальйону 354 навчального механізованого полку 169 навчального центру, звільнено з військової служби у запас за підпунктом «д» пункту 6 (через сімейні обставини), з правом носіння військової форми одягу. Вислуга років позивача на час звільнення з військової служби становила: 14 років 09 місяців календарна та 21 рік 00 місяців пільгова /а.с. 10/. Витягом з наказу № 166 від 19 серпня 2009 року майора [PERSON] , заступника командира навчального аеромобільного батальйону військової частини [NUMBER] наказом КСВ ЗСУ № 237 від 26 травня 2009 року звільненого з військової служби у запас за підпунктом «д» пункту 6 (через сімейні обставини), відповідно до ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ з правом носіння військової форми одягу, з 19 серпня 2009 року вважати здавши справи та посаду з 19 серпня 2009 року виключити зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та направити для постановки на військовий облік до Козелецького РВК Чернігівської області /а.с. 11/. Витягом з протоколу № 4 засідання житлової комісії військової частини [NUMBER] від 17 вересня 1998 року, заслухано рапорт лейтенанта [PERSON] від 10 вересня 1998 року про зарахування на квартирний облік з встановленим терміном та зараховано [PERSON] на квартирний облік з 10 вересня 1998 року з складом сім`ї 1 (одна) особа. [PERSON] вирішено також включити в Книгу обліку осіб, які перебувають на черзі на одержання жилих приміщень в житловій комісії військової частини [NUMBER] за № 350 № 20 на підставі п.п. 6 п. 13 Правил обліку громадян, включити в списки військовослужбовців, які мають право на першочергове одержання жилих приміщень з 16 вересня 2005 року, на підставі ст. 45 ЖКУ, п.п. 4 п. 44 Правил обліку громадян (протокол № 24 від 16 вересня 2005 року засідання ж/к Болградського гарнізону) а.с. 12. Витягом з протоколу № 1 від 18 січня 2006 року засідання житлової комісії Болградського гарнізону внесені зміни в списки осіб, які перебувають у черзі на одержання жилих приміщень у житловій комісії Болградського гарнізону: капітану [PERSON] , зарахованому на квартирний облік 10 вересня 1998 року зі складом сім`ї в три особи, змінити склад сім`ї чотири особи у зв`язку з внесенням в його особову справу матері, [PERSON] , 1942 року народження (згідно наказу командира військової частини [NUMBER] від 18 жовтня 2005 року № 238) а.с. 13. Відповідно до витягу з протоколу № 6 засідання житлової комісії військової частини [NUMBER] від 15 червня 2006 року зараховано капітана [PERSON] на квартирний облік з 10 вересня 1998 року з складом сім`ї: чотири особи, в тому числі: дружина: [PERSON] , 1983 року народження, донька: [PERSON] , 2004 року народження, мати: [PERSON] , 1942 року народження /а.с. 14/. Згідно з витягом з протоколу № 13 засідання житлової комісії військової частини [NUMBER] від 12 серпня 2009 року майора [PERSON] зарахованого на квартирний облік з 10 вересня 1998 року з складом сім`ї: три особи, в тому числі: дружина: [PERSON] , 1983 року народження, донька: [PERSON] , 2004 року народження, включеного в Книгу обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання жилих приміщень в житловій комісії військової частини [NUMBER] за № 206 на підставі п.п. 6 п. 13 Правил обліку громадян /а.с. 15/. Відповідно до витягу з протоколу № 16 засідання житлової комісії військової частини [NUMBER] від 20 грудня 2019 року заслухано інформацію відносно майора (запасу) [PERSON] про зняття його з квартирного обліку військової частини [NUMBER] відповідно до абзацу першого пункту 9 статті 12 зі змінами, внесеними згідно із Законом № 1510 VI від 11 червня 2019 року, та постановлено зняти з квартирного обліку військової частини [NUMBER] з 20 грудня 2019 року майора (запасу) [PERSON] , зі складом сім`ї 3 (три) особи /а.с. 16/. Відповідно до довідки № 274 від 10 листопада 2016 року, наданої начальником Остерської КЕЧ району, [PERSON] дійсно зареєстрований в сел. Десна Козелецького району, при військовій частині [NUMBER] з 14 квітня 2006 року по 15 серпня 2006 року; гуртожиток № 2 кімн. № 5а з 15 серпня 2006 року по 16 липня 2008 року; в гуртожитку по [ADDRESS] з 16 липня 2008 року по теперішній час. Дружина [PERSON] зареєстрована в сел. Десна Козелецького району, при військовій частині [NUMBER] з 23 червня 2006 року по 15 серпня 2006 року; гуртожиток № 2 кімн. № 5а з 15 серпня 2006 року по 16 липня 2008 року; в гуртожитку по [ADDRESS] з [INFO] по теперішній час. [PERSON] , 2004 року народження, зареєстрована в сел. Десна Козелецького району, при військовій частині [NUMBER] з 23 червня 2006 року по 15 серпня 2006 року; гуртожиток № 2 кімн. № 5а з 15 серпня 2006 року по 16 липня 2008 року; в гуртожитку по [ADDRESS] з 16 липня 2008 року по теперішній час. [PERSON] та члени його родини у вищезазначений період участь у приватизації житла не приймали. Кімната в гуртожитку за даною адресою належить до житлового фонду Міністерства оборони України і приватизації не підлягає /а.с. 22/. Відповідно до довідки № 238 від 11 листопада 2016 року, наданої керуючим ТВБВ № 10024/0212 Філії Чернігівське обласне управління АТ «Ощадбанк» Куліш І.О., [PERSON] та члени його родини житловий чек на суму 4 грн. 20 коп. в приватизації державного майна не використано /а.с. 23/. Відповідно до Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 16 листопада 2016 року, право власності, інші речові права, іпотека, обтяження за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не зареєстроване /а.с. 24-26/. Відповідно до відповіді, наданої за підписом начальника Остерської КЕЧ району 16 травня 2011 року, рішенням Міністра оборони України від 08 квітня 2011 року № 4115/з затверджено пропозиції щодо розподілу квартир у АР Крим. Для Деснянського гарнізону розподілено дві однокімнатні квартири у [ADDRESS] є. Квартири запропоновані військовослужбовцям запасу згідно черги, які у своєму складі мають одну, дві та три особи, якщо дитині не більше 9 років та бажають отримати однокімнатну квартиру у м. Феодосія. Такими були: капітан запасу [PERSON] , одна особа (в загальній черзі № 14 та № 1 на визначений квартиру) та майор запасу [PERSON] , склад сім`ї три особи (в загальній черзі № 65 та № 2 на визначену квартиру) а.с. 29. Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] , виданого 14 червня 2018 року на ім`я [PERSON] , він є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни /а.с. 31/. Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає\~Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Згідно з абз. 1 ч. 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»\~держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених\~Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 12 цього Закону\~військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті. На виконання приписів вищевказаної статті\~постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03 серпня 2006 року\~затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями. Відповідно до положень п. 24 цього Порядку військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини; у рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства. П. 9\~ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»\~передбачено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас\~або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі\~залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла. Аналогічні приписи закріплені і в п. 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями. Положеннями п. 30 цього Порядку передбачено, що військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством. Таким чином, аналіз зазначених норм дає підстави зробити висновок про те, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а отже і на залишення на обліку до отримання ними житла, в тому числі і у разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, передбачених п. 30 Порядку. Пунктом 3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла. Як вбачається із матеріалів справи, на час зарахування позивача у 1998 році на квартирний облік та на час звільнення у запас діяв\~Наказ Міністерства оборони України № 20 від 03 лютого 1995 року «Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України», який втратив чинність 10 листопада 2006 року, відповідно до п. 13 якого військовослужбовці перебувають на квартирному обліку у військовій частині та квартирно-експлуатаційних частинах району до отримання житла, за винятком: поліпшення житлових умов, переміщення до нового місця служби, засудження до позбавлення волі на термін понад 6 місяців та надання відомостей, які не відповідають дійсності. Позивач проходив військову службу та потребував поліпшення житлових умов. Винятків, встановлених п. 13 наведеного Положення, щодо позивача не встановлено. З наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України № 237 від 26 травня 2009 року вбачається, що на день звільнення позивача з військової служби його вислуга перевищувала 20 років, що свідчить про те, що позивач набув право на забезпечення постійним житлом за рахунок Міністерства оборони України. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що під час проходження військової служби позивач отримав грошову компенсацію за належне йому для отримання жиле приміщення. З урахуванням того, що представник відповідача посилається на положення п. 9\~ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», якими передбачено підстави залишення військовослужбовці на обліку при звільненні з військової служби\~у запас\~або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі,\~а також ч. 6\~ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»\~(у редакції чинній на момент виникнення правовідносин), положеннями якої визначені підстави звільнення військовослужбовців з військової служби, слід надати оцінку поняттям «звільнення у запас» та «звільнення у відставку». Так, ч. 6\~ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»\~(у редакції чинній на момент виникнення правовідносин) визначено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби: а) у зв`язку із закінченням строку контракту; б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії\~\~про непридатність або обмежену придатність до військової служби; в) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі; г) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі; д) через сімейні\~обставини або з інших поважних причин, перелік яких (413-2013-п) встановлено Кабінетом Міністрів України; е) через службову невідповідність; є) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади; ж) у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку; з) у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця); и) у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; і) у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням, відповідно до якого військовослужбовця притягнуто до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених\~Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції»( 3206-17 ); ї) у разі неможливості переведення на іншу посаду у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі. Як вбачається з витягу із наказу № 237 від 26 травня 2009 року позивач був звільнений з військової служби на підставі ч. 6\~ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»\~у запас за пунктом «д» (через сімейні обставини). Разом з тим, ч. 1 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»\~(у редакції чинній на момент виникнення правовідносин) звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку. Системний аналіз зазначених норм закону дає підстави дійти висновку, що у словосполученні «звільнення з військової служби у запас або у відставку за віком, станом здоров`я», що міститься у п. 9\~ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», такі умови як вік і стан здоров`я, відносяться виключно до поняття «звільнення у відставку», як варіанту (способу) звільнення з військової служби, і жодним чином не відноситься до поняття «звільнення у запас». Отже, звільнення військовослужбовця, який перебуває на квартирному обліку, у запас через сімейні обставини за наявності у нього відповідного стажу і є підставою для залишення його на такому обліку відповідно до вимог п. 9\~ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Таким чином, підстави для зняття позивача з квартирного обліку на час прийняття оскаржуваного рішення були відсутні. Стосовно позиції представника відповідача, що у позивача на час звільнення у запас була календарна вислуга 14 років 09 місяців, тобто, менше 20 років, суд зазначає наступне. При проходженні позивачем служби, при зарахуванні його на квартоблік та при звільненні у запас, діяв Наказ Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року № 20 «Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення жилою площею Збройних Силах України», відповідно до п. 37 якого військовослужбовці, які перебувають на квартирному обліку, при звільненні з військової служби у запас чи відставку за віком, за станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або організаційними заходами у разі неможливості використання на службі залишаються на квартирному обліку до одержання житла у військовій частині (у випадку її розформування військових комісаріатах) і КЕЧ районів та користуються правом на позачергове одержання житла. Аналіз вказаного Наказу дає підстави суду дійти висновку, що подальше залишення військовослужбовця на квартирному обліку не було поставлено в залежність від наявності вислуги років в календарному обчисленні. Така вимога з`явилася в Наказі Міністра Оборони України № 737 від 30 листопада 2011 року, яким затверджено Інструкцію про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями. Однак вказаний нормативно-правовий акт не може бути застосовний до відносин, які виникли між сторонами, оскільки не діяв на час звільнення позивача у запас, тобто, коли в нього виникло право залишитися на квартирному обліку. Відповідно до\~ст. 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла не інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Положеннями\~ст. 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Отже, з врахуванням приписів вищенаведених правових норм, суд вважає за можливе визнати недійсним рішення житлової комісії в/ч [NUMBER] , оформлене протоколом № 16 від 20 грудня 2019 року, про зняття позивача з квартирного обліку, оскільки підстави для зняття його з квартирного обліку, на які послався відповідач, були відсутні. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вказаних вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Положеннями\~ст.\~59\~КУ закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Положення ст. 137 ЦПК України\~кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, п. 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1\~ст. 1 Закону). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»\~видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. Закон України «Про судоустрій і статус суддів»\~встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Відповідно до\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у п. 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі ст. 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до договору про надання юридичних послуг від 15 січня 2020 року, укладеного між адвокатом Богдановою Іриною Дмитрівною та [PERSON] , сторони погодили, що довіритель несе обов`язки стосовно оплати представництва інтересів довірителя адвокатом та сплати гонорару адвокату. 25 лютого 2020 року між адвокатом Богдановою Іриною Дмитрівною та [PERSON] підписано Акт прийому-передачі виконаних робіт з розрахунком витраченого часу для підтвердження розміру оплати послуг адвоката. Відповідно до вказаного Акта здійснено розрахунок витраченого адвокатом часу, визначено обсяг робіт і їх загальна вартість в розмірі 5\~000,00 грн. Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції, а саме представником позивача складені та підписані наступні документи: позовна заява з додатками, заява про збільшення позовних вимог, відповідь на відзив на позовну заяву з додатками, всі копії документів завірені представником позивача з дотриманням положень\~ЦПК України, оригінал квитанції від 25 лютого 2020 року до прибуткового касового ордеру № 12 підтверджує сплату позивачем суми 5\~000,00 грн (підстава: за договором про надання правової допомоги від 15 січня 2020 року). Суд також враховує положення ч. 6 ст. 137 ЦПК України, за якими обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, представництвом адвокатом інтересів позивача в суді, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 5\~000,00 грн є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Витрати позивача на професійну правничу (правову) допомогу підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають стягненню з відповідача. Представник відповідача подав суду клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, проте не надав суду доказів на підтвердження їх неспівмірності. Приймаючи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 2 102,00 грн., та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 5 000,00 гривень.

Outcome: approved