Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася в суд із зазначеним позовом, в якому просить стягнути на свою користь з [PERSON] аліменти на утримання їхнього сина [PERSON] в розмірі 2500 гривень щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. [PERSON] заяву\~обгрунтовує тим,\~що з 26 липня 2014 року з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. Шлюб був зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Мукачево реєстраційної служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, що посвідчено свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ФМ № 115356 виданим 26.07.2014 року, актовий запис № 310. Під час перебування в шлюбних правовідносинах, 26 листопада 2014 року народився син - [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження серії І-ФМ № 305173, яке видане 10 грудня 2014 року виконкомом Кольчинської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області. Їх подружнє життя не склалось. Чоловік забрав свої речі та пішов жити окремо. Чоловік подав до суду позовну заяву про розірвання нашого шлюбу. 16.10.2018 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області по справі № 308/10099/18 ухвалив закрити підготовче провадження та призначити цивільну справу про розірвання шлюбу до судового розгляду по суті на 27.02.2019 року на 10 год 20 хв. Син, після залишення їх чоловіком, проживає зі позивачкою. Дитина вимагає додаткових витрат на дитячий садочок, розвиток, зростання. Позивачка разом з сином за плату знімають у м. Ужгороді квартиру. На утримання дитини вона не отримую державної допомоги. Інших дітей, окрім спільного сина, а також непрацездатних батьків відповідач немає. Інші особи, щодо яких відповідач має аліментні зобов'язання відсутні. На підставі наведеного просить суд стягувати з останнього аліменти на утримання сина [PERSON], 26.11.2014 року у розмірі 2 500,00 гривень щомісячно. В судове засідання позивач не з'явилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. В матеріалах справи наявне її клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, будь-яких клопотань від нього на адресу суду не надходило, на підтвердження або спростування вимог позивача доказів до суду не подано. Окрім того інформація щодо справи часу та місця розгляду справи розміщена на сторінці офіційного веб-порталу судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://ug.zk.court.gov.ua/sud0712/gromadyanam/csz/. В зв'язку з чим судом постановлено ухвалу від 23.04.2019 про заочний розгляд справи. В зв'язку з неявкою усіх учасників справи в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх взаємозв'язку, виходячи з критерію їх належності та допустимості, суд доходить наступних висновків. Виходячи з положень ст. ст. 279, 223 ЦПК України, враховуючи повторну неявку в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно із даними свідоцтва про народження серії І-ФМ № 305173, виданого виконавчим комітетом Кольчинської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області [PERSON], народився 26 листопада 2014 року, його батьками є відповідач [PERSON] та позивач [PERSON]. Довідкою про склад сімї, виданою Кольчинською сільською радою Мукачівського району Закарпатської області від 09.11.2018 року, підтверджується, що позивач [PERSON], дійсно проживає в [INFO], разом з сином [PERSON] та чоловіком [PERSON]. Судом встановлено, що згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.02.2019 року, шлюб між сторонами розірвано. За змістом ч. 1 ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов'язку - виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено, виходячи з наданих суду доказів та підтверджених заявою самого відповідача. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2ст.\~51\~Конституції України та ст.\~180\~СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст.\~181\~СК України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Стаття 182\~СК України передбачає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж пятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За правилами ч. 1ст.\~183\~СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі регламентовано ст. 184 СК України. Як встановлено судом, спільна дитина сторін проживає з матірю та потребує матеріального забезпечення, відомості щодо працевлаштування відповідача відсутні, між батьками відсутня домовленість про сплату аліментів на утримання дитини. При визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує\~майновий стан\~позивача,\~на утриманні\~якої перебуває\~ дитина,\~вік дитини,\~майновий стан\~відповідача,\~який є\~особою молодого\~та працездатного\~віку,\~за відсутності\~доказів про\~протилежне суд\~бере до\~уваги відсутність\~на його\~утриманні інших\~дітей,\~непрацездатних членів\~сімї,\~а також\~вимоги щодо\~мінімального розміру\~аліментів,\~та рекомендованого\~розмір аліментів,\~що передбачено\~СК України. Враховуючи викладене, а також беручи до уваги рівність обовязку батьків щодо утримання дитини, суд доходить висновку, що з врахуванням принципів розумності та справедливості, необхідним та достатнім беде розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання дитини у розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Беручи до уваги, що згідно зі ст. 7\~Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2019\~рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 1 січня 2019 року - 1626 грн., такий визначений судом розмір аліментів, на думку суду, буде необхідним та достатнім для забезпечення малолітньої дитини найнеобхіднішим. Таким чином позов слід задовольнити частково. Розмір аліментів, визначений судом, відповідатиме принципам розумності та справедливості. При цьому, суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів. Оскільки позивач предявила позов 20.11.2018 року до Ужгородського міськрайонного суду за правилами підсудності - за вибором позивача - за її місцем проживання, то в силу вимог ч. 1 ст.191СК\~України аліменти слід стягувати із цієї дати, а на підставі п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п.6 ст.\~264\~ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст.\~133\~ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. При вирішенні питання розподілу між сторонами судових витрат, суд враховує, що відповідно до п.1 ч.2 ст.141\~ЦПК України - у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача. Оскільки вимоги [PERSON] підлягають задоволенню повністю, а позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви до суду на підставі п. 3 ч. 1\~ст.5 Закону України "Про судовий збір", а тому суд дійшов висновку, що судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави (у відповідності до ч. 6\~ст.141 ЦПК України) за ставками, встановленими\~ст. 4 Закону України "Про судовий збір" № 3674-VI від 08.07.2011 року. Крім того, суд роз'яснює сторонам положення\~ст. 192 СК України, яка передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд також вважає за необхідне роз'яснити відповідачу [PERSON], що відповідно до вимог чинного законодавства у разі несплати аліментів та утворення заборгованості зі сплати аліментів у розмірі, що перевищує суму, яка мала бути сплачена за 6 місяців - боржники примусово притягуються до виконання суспільно корисних робіт тривалістю від 120 до 240 годин (ст. 183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення). На підставі наведеного,

Outcome: partial