Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить надати їй дозвіл на багаторазові виїзди у її супроводі з м. Маріуполя Донецької області в с. Витава Новоазовського району Донецької області та в`їзди з с. Витава Новоазовського району Донецької області в м. Маріуполь Донецької області разом з дитиною - [PERSON] , [INFO] , на строк до досягнення дитиною 16 річного віку без згоди та супроводу його батька - [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог вказує, що з відповідачем у справі вона перебувала у незареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину, яка знаходиться на її вихованні та утриманні. Аліменти на утримання дитини відповідач не сплачує, матеріальної допомоги не надає. Без згоди батька вона не має можливості виїхати з дитиною до родичів на територію не підконтрольну України. В зв`язку з цим вимушена була звернутись до суду. В судове засідання сторони не з`явились, позивач надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, надала згоду на заочний розгляд справи (а.с.15). В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, його виклик було розміщено за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://pm.zp.court.gov.ua/sud0822 (а.с.21,24). Представники третіх осіб належно повідомлені про причини неявки суду не повідомили (а.с.20,25). За таких обставин суд розглядає справу в заочному провадженні, без участі сторін і на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України без технічної фіксації процесу. Вивчивши докази по справі, суд приходить до наступного. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.9) Згідно з свідоцтвом про шлюб [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстрували шлюб 29.07.2017 року, який було зареєстровано у Центральному районні у м. Маріуполі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а.с.10). У довідці про склад сім`ї, виданої КСН «Правий беріг», вказано, що [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , з чоловіком - [PERSON] , [INFO] та дітьми: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Згідно з ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Частина 2 ст. 150 СК України передбачає обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Держава гарантує дитині право на охорону здоров`я, безоплатну кваліфіковану медичну допомогу в державних і комунальних закладах охорони здоров`я, сприяє створенню безпечних умов для життя і здорового розвитку дитини, раціонального харчування, формуванню навичок здорового способу життя (ст.6 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ст. 17 Конвенції про права дитини Держави-учасниці визнають важливу роль засобів масової інформації і забезпечують, щоб дитина мала доступ до інформації і матеріалів із різних національних і міжнародних джерел, особливо до таких інформації і матеріалів, які спрямовані на сприяння соціальному, духовному і моральному благополуччю, а також здоровому фізичному і психічному розвитку дитини. Стаття 10 Конвенції про права дитини передбачає право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Відповідно до ст. 31 Конвенції про права дитини, Держави-учасниці визнають право дитини на відпочинок і дозвілля, право брати участь в іграх і розважальних заходах, що відповідають її віку, та вільно брати участь у культурному житті та займатися мистецтвом, поважають і заохочують право дитини на всебічну участь у культурному і творчому житті та сприяють наданню їй відповідних і рівних можливостей для культурної і творчої діяльності, дозвілля і відпочинку. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно з ст. 310 ЦК України, фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Частиною 4 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до положення ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16-ти років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», в районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян; на вимогу керівників учасників антитерористичної операції підприємства, установи та організації, що знаходяться в районі проведення антитерористичної операції, частково або повністю припиняють свою роботу. Тимчасово окуповані населені пункти визначені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», серед яких всі населені пункти Новоазовського району Донецької області. Наказами № 415ог від 12.06.2015 року, №222ог від 14.04.2017 року заступників керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України затверджені «Тимчасовий порядок контролю за переміщенням осіб через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей» і «Тимчасовий порядок здійснення контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей». Згідно наведених нормативних актів в`їзд на неконтрольовану територію та виїзд з неї осіб здійснюється через блокпости: громадян України - за умови пред`явлення будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України "Про громадянство України" або статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", а тих, які не досягли 16-річного віку - з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57. Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, встановлено, що виїзд за кордон громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків або за рішенням суду. Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 - річного віку, в супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно з дослідженими судом доказами та викладеними в позові обставинами, позивач [PERSON] проживає в [ADDRESS] разом з дитиною [PERSON] , [INFO] . Відповідач, батько неповнолітньої дитини [PERSON] на час вирішення цивільної справи по суті не надав належним чином оформленої письмової згоди на тимчасовий в`їзд дитини на тимчасово непідконтрольну територію України, в супроводі матері, чим порушується конституційне право дитини на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, законні права на охорону здоров`я, безоплатну кваліфіковану медичну допомогу в державних і комунальних закладах охорони здоров`я, інші. Згідно з вимогами ст.ст. 154, 155 СК України батьки мають право звернутися до суду за захистом прав та інтересів дитини; здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Оскільки позивач позбавлена можливості отримати нотаріально посвідчену згоду відповідача на в`їзд/виїзд дитини на тимчасово окуповану територію, беручи до уваги той факт, що судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють в`їзд/виїзд дитини з та на тимчасово окуповану територію України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача. Позивач не заявляє вимог про стягнення судових витрат, тому суд це питання не вирішує. На підставі ст. 33 Конституції України, ст.ст. 10, 17, 31 Конвенції про права дитини, ст.ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 7, 18, 141, 150, 154, 155, 157 СК України, ст.ст. 29, 310, 313 ЦК України,

Outcome: approved