Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА [PERSON] та [PERSON] звернулись до Автозаводського районного суду м. Кременчука із позовом до Кременчуцької міської ради Полтавської області, в якому просили суд ухвалити рішення, яким встановити факт, що вони, [PERSON] та [PERSON] , постійно безвиїзно, проживали на території України в кімнаті [ADDRESS] з 1999 року по теперішній час; визнати за ними право користування кімнатою [ADDRESS] . ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА Свої вимоги [PERSON] та [PERSON] мотивували тим, що вони є відповідно донькою та онукою [PERSON] [PERSON] працював в Кременчуцькому спеціалізованому будівельно-монтажному управлінні №28. В кінці 1999 року [PERSON] отримав на сім`ю кімнату [ADDRESS] . В зазначеній кімнаті вони проживають з моменту вселення та іншого житла не мають. В 2000 році між [PERSON] та Кременчуцьким спеціалізованим будівельно-монтажним управлінням №28 був укладений договір найму. Будівля по [ADDRESS] перебувала в оперативному управлінні і обліковувалась на балансі Кременчуцького спеціалізованого будівельно-монтажного управління, як гуртожиток і довгий час залишалася на балансі ВАТ «Кременчуцьке СпецБМУ», як об`єкт соціально-побутового призначення. що не підлягав приватизації зі статусом об`єкта державної власності. [PERSON] в 2006, 2009 роках зверталась до різних структур та органів з приводу приватизації кімнати, однак отримувала відмову. На підставі акта приймання-передачі гуртожиток по [ADDRESS] був переданий до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука на баланс КГЖЕП «Автозаводське». Вважають, що між ними та відповідачем повинен бути укладений новий договір найму приміщення. На даний час постає питання про право позивачів на користування квартирою [ADDRESS] , оскільки позивачу [PERSON] було відмовлено у проведенні реєстрації місця її проживання за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні представники позивачів підтримали позов та просили його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА Відповідач не з`явився в судове засідання, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надіслав суду відзив в якому зазначив, що заперечує проти позову. Зазначив, що позивачами не доведено факт постійного проживання за адресою: [ADDRESS] . ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ Судом встановлено, 06 жовтня 2000 року між ВАТ «Кременчуцьке спеціалізоване будівельно-монтажне управління», кооперативом «Дорожник» та [PERSON] був укладений договір за умовами якого наймач, [PERSON] прийняла для постійного проживання кімнату 27,3 м3 в житловому приміщенні [ADDRESS] з наступним викупом. 17 лютого 2012 року Виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради було прийнято рішення №129 «Про створення комісії з прийняття до комунальної власності територіальної громади міста гуртожитку по [ADDRESS] ». 05 березня 2012 року комісією складено Акт приймання-передачі гуртожитку по [ADDRESS] до комунальої власності територіальної громади м.Кременчука на баланс комунального госпрозрахункового житлово-експлуатаційного підприємства «Автозаводське». Відповідно до рішення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 03.08.2012 №744 «Про затвердження акта приймання-передачі гуртожитку по [ADDRESS] » було затверджено акт приймання-передачі гуртожитку по [ADDRESS] та надано розпорядження Управлінню ЖКГ Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради провести перевірку реєстрації проживаючих громадян, які мають право на проживання та передати списки мешканців у відділ обліку та розподілу житлової площі для видачі ордерів на право проживання в установленому законодавством порядку. Допитані в судовому засіданні свідки, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , підтвердили те, що позивачі [PERSON] та [PERSON] , проживають в кімнаті [ADDRESS] без реєстрації з моменту заселення. НОРМИ ПРАВА Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст.4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя,\~суд захищає\~права,\~свободи та\~інтереси фізичних\~осіб,\~права та\~інтереси юридичних\~осіб,\~державні та\~суспільні інтереси\~у спосіб,\~визначений законом\~або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. В ст.315 ЦПК України суд розглядає\~справи про\~встановлення факту: 1)\~родинних відносин\~між фізичними\~особами; 2)\~перебування фізичної\~особи на\~утриманні; 3)\~каліцтва,\~якщо це\~потрібно для\~призначення пенсії\~або одержання\~допомоги по\~загальнообов`язковому державному\~соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5)\~проживання однією\~сім`єю чоловіка\~та жінки\~без шлюбу; 6)\~належності правовстановлюючих\~документів особі,\~прізвище,\~ім`я,\~по батькові,\~місце і\~час народження\~якої,\~що зазначені\~в документі,\~не збігаються\~з прізвищем,\~ім`ям,\~по батькові,\~місцем і\~часом народження\~цієї особи,\~зазначеним у\~свідоцтві про\~народження або\~в паспорті; 7)\~народження особи\~в певний\~час у\~разі неможливості\~реєстрації органом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану факту\~народження; 8)\~смерті особи\~в певний\~час у\~разі неможливості\~реєстрації органом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану факту\~смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ст.58 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. В ст. 65, 65-1 ЖК Української РСР визначено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з ними, придбати займані ними приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством. Відповідно до ст.ст.129, 130 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Порядок користування\~жилою площею\~в гуртожитках\~визначається договором,\~що укладається\~перед вселенням\~на надану\~жилу площу\~в гуртожитку\~на підставі\~спеціального ордера\~відповідно до\~Примірного положення\~про користування\~жилою площею\~в гуртожитках,\~що затверджується\~Кабінетом Міністрів\~України. Особливості користування жилою площею в гуртожитку, який підлягає передачі у власність територіальної громади, визначаються законом. Правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо особливостей забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які за відсутності власного житла тривалий час на правових підставах, визначених законом, мешкають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей, жилі приміщення в яких після передачі гуртожитків у власність територіальних громад можуть бути приватизовані відповідно до закону регулюються ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Так, відповідно до п.8 ч.1 ст.1-1 вказаного Закону користування (використання)\~жилим приміщенням\~у гуртожитку\~на правових\~підставах,\~визначених цим\~Законом,\~означає право\~користування (використання)\~жилим приміщенням\~у гуртожитку,\~на який\~поширюється дія\~цього Закону,\~що виникає\~на підставі: а) договору найму жилого приміщення, укладеного на підставі спеціального ордера, виданого згідно із статтею 129 Житлового кодексу Української РСР; б) договору оренди житла, укладеного згідно із статтями 810, 811-813 Цивільного кодексу України, - у випадках, визначених цим Законом; Згідно п.2-1 ч.1 ст.18 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» органи місцевого самоврядування у житловій сфері щодо приватизації громадянами житла у гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону: приймають рішення відповідно до глави 4 "Користування гуртожитками" Житлового кодексу Української РСР про надання жилої площі в гуртожитку з укладенням договору найму жилого приміщення в гуртожитку мешканцям таких гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, та видають їм спеціальні ордери на право вселення на відповідну жилу площу в гуртожитку; приймають рішення відповідно до глави 59 "Найм (оренда) житла" Цивільного кодексу України про надання житла в гуртожитку за договором найму (оренди) житла на певний строк за плату іншим мешканцям таких гуртожитків, на яких не поширюється дія цього Закону. Вирішення питань щодо розподілу та надання житла, що належить до комунальної власності відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та статті 15 ЖК Української РСР є виключно компетенцією виконавчого органу сільських, селищних, міських рад. Постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207 були затверджені Правила реєстрації місця проживання. Відповідно п.3 Правил реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. В п.18 наведених правил визначено, що для реєстрації місця проживання особа або її представник подає: 1)\~заяву за\~формами,\~наведеними відповідно\~у додатках\~6,\~7\~або 8; 2) документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16 років, подається свідоцтво про народження. Реєстрація місця проживання дітей, які є іноземцями чи особами без громадянства, здійснюється за умови внесення даних про дітей до посвідки на постійне або тимчасове проживання їх батьків та копії свідоцтва про народження. Документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами; 3)\~квитанцію про\~сплату адміністративного\~збору (у\~разі реєстрації\~місця проживання\~одночасно із\~зняттям з\~попереднього місця\~проживання адміністративний\~збір стягується\~лише за\~одну послугу); 4)\~документи,\~що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників); право на перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи, - довідка про прийняття на обслуговування в спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи за формою згідно з додатком 9, копія посвідчення про взяття на облік бездомної особи, форма якого затверджується Мінсоцполітики (для осіб, які перебувають на обліку у цих установах або закладах); проходження служби у військовій частині, адреса якої зазначається під час реєстрації, - довідка про проходження служби у військовій частині, видана командиром військової частини за формою згідно з додатком 10 (для військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби); 5)\~військовий квиток\~або посвідчення\~про приписку\~(для\~громадян,\~які підлягають\~взяттю на\~військовий облік\~або перебувають\~на військовому\~обліку); 6) заяву про зняття з реєстрації місця проживання особи за формою згідно з додатком 11(у разі здійснення реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання). ОЦІНКА СУДУ Щодо вимог позивачів про встановлення факту проживання в кімнаті [ADDRESS] суд відзначає наступне. Суд не може погодитись із доводами відповідача про те, що вимога позивачів про встановлення вказаного факту повинна розглядатись в порядку окремого провадження, оскільки в даних відносин вбачається спір про право, а тому відповідно до вимог ЦПК України, вказана вимога підлягає розгляду в порядку позовного провадження. Суд також не може погодиться із доводами відповідача про те, що позивачами не підтверджено факту постійного проживання в кімнаті [ADDRESS] , оскільки долучені до матеріалів справи письмові докази, зокрема акт від 16.08.2016, копія договору від 06.10.2000, копія витягу з акта від 01.02.2013, а також показання допитаних судом свідків підтверджують те, що позивачі постійно проживають в кімнаті [ADDRESS] без реєстрації. Отже, в цій частині позов [PERSON] та [PERSON] суд вважає обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню. Щодо вимог позивачів про визнання за ними права користування кімнатою [ADDRESS] , суд відзначає наступне. Як зазначалось вище, питання щодо розподілу житлової площі в гуртожитках, прийнятих до комунальної власності відноситься до компетенції виконавчого органу сільських, селищних та міських рад. Разом із тим, суд враховує, що позивачами не було надано доказів, які б підтверджували те, що вказане питання вирішувалось компетентним органом. На переконання суду вирішення цього питання судом буде суперечити положенням статті 6 Конституції України, відповідно до якої органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Також, суд враховує, що позивачами не було доведено те, що на даний час їх право користування спірною житловою площею оспорюється відповідачем. З огляду на вказане, суд вважає, що в цій частині позов задоволенню не підлягає. Відтак, суд частково задовольняє позов [PERSON] , [PERSON] до Кременчуцької міської ради Полтавської області про встановлення факту постійного проживання на території України та визнання права користування житловим приміщенням. Судові витрати суд покладає на позивачів.

Outcome: partial