Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

ПАТ «КБ «Надра» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, посилаючись на неналежне виконання відповідачами взятих на себе грошових зобов'язань за кредитним договором; з урахуванням уточнень до позовних вимог, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, укладеним з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 264/П/40/2007-870 від 29 листопада 2007 року, що був укладений між банком та [PERSON], предметом іпотеки за договором іпотеки є квартира за адресою: [ADDRESS]. Позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на квартиру [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, до суду надав письмові заперечення в яких посилався на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи із такого. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, 29 листопада 2007 року між ВАС КБ «Надра» та [PERSON] був укладений кредитний договір №264/П/40/2007-870, згідно з яким позивач надав, а відповідач отримав кредит в розмірі 84 515, 88 доларів США, строком до 12 листопада 2031 року, зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених у тКредитному договорі. 18 листопада 2010 року між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] укладено додаткову угоду№1 відповідно до якої сторони домовились про надання [PERSON] відстрочки сплати частини необхідних у період з 18 листопада 2010 року по 18 травня 2011 року, при цьому розмір необхідного платежу визначається в Додатку до додаткової угоди, яка є невід»ємною частиною Кредитного договору №264/П/40/2007-870 від 29 листопада 2007 року. Позивач свої зобов»язання за кредитним договором, щодо надання кредиту, виконав. Відповідно до п.п. 4.3.2., 4.3.3. Кредитного договору, Відповідач зобов»язався суворо дотримуватися положення цього Договору, а також договору іпотеки, укладеного в забезпечення виконання Відповідачем зобов»язань за Кредитним договором. Сплачувати мінімально необхідні платежі у розмірі та поряду і строки, визначені в Кредитному договорі. Проте у порушення вимог законодавства та умов Кредитного договору Відповідач не здійснює погашення кредиту та не сплачує відсотки за користування Кредитом у строки та в розмірах, встановлених Кредитним договором. Згідно п.5.2. Кредитного договору, у випадку прострочення виконання зобов»язань Позичальника щодо повернення Кредиту, сплати всх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п.3.3.3 цього Договору , Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі подвійної облікової стравки НБУ, що діяла на час виконання заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Згідно п.5.3. Кредитного договору, у разі порушення Відповідачем вимог п.п.4.3.3., 4.3.4 цього договору, Відповідач зобов»язаний сплатити Позивачу штраф у розмірі 10% від суми кредиту, визначеної у п.1.1. цього Договору, за кожен випадок. Відповідно до п.4.2.4. Кредитного договору, Банк має правовимагати від Позичальника дострокового виконання зобов»язань щодо повернення Кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим Договором, можливих штрафних санкцій, якщо Позичальник не вніс чергові мінімально необхідні платежі у термін, визначений п.3.3.3 цього Договору, а також у випадках, невиконання умов, передбачених у п.4.3.6 цього Договору. Позивачем ПАТ «АКБ «Надра» неодноразово направлялись відповідачу вимоги про усунення порушень Кредитного договору з вимогою виконати взяті на себе зобов»язання за Кредитним договором. В забезпечення виконання зобов»язань за Кредитним договором між Позивачем та Відповідачем був укладений Договір іпотеки від 29 листопада 2007 року. Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов»язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов»язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно до Договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно: однокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], квартира що передана в іпотеку складається з однієї кімнати, житловою площею 35,00 кв.м. та має загальну площу 18,70 кв.м. та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу. Відповідно до ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотеко держатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов»язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов»язання. Відповідно до ст..33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов»язання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов»язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду. Відповідно до ст.. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до п. 1 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Пунктом 2 ст. 258 ЦК України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені); Відповідно до ст.267 ЦК України, Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до змісту позовної заяви та розрахунку заборгованості, Позивачем нараховуються штраф та пеня з 2007 року по 25.04.2014 року. Позивач звернувся із позовною заявою 06.01.2015 року. Таким чином розрахунок штрафів та пені повинен розраховуватись за 1 рік, тобто з 06.01.2014 року по 06.01.2015 року (розрахунок пені відповідно до умов п.4.1. Додаткової угоди № 2). Загальний розмір пені становить 1 425,95 дол. США, що за курсом НБУ станом на 22.03.2016 року становить (26,60) 37 930,27 грн. Застосування строку позовної давності до періодичних платежів за умовами договору кредиту: Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами кредитного договору (пункт 1.1 та 2.4) установлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що пунктом 1.1. та 2.4 кредитного договору погашення кредиту (заборгованості за кредитом, процентами, винагородою) повинно здійснюватись позичальником частинами до «27» числа кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Відповідно до статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - стаття 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Відповідно до вимог статті 266, частини другої статті 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Таким чином, розмір заборгованості, яка підлягає стягненню повинна бути в межах строку позовної давності, за 3 роки, тобто позивач має право на стягнення заборгованості за період з 06.01.2012 по 06.01.2015 року. Загальний розмір заборгованості за кредитом становить 80 994,40 дол. США, що за курсом НБУ станом на 22.03.2016 року становить (26,60) 2 154 451,04 грн. Крім того, згідно з пунктом 1 статті 1 Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа якого не перевищує 140 м2 для квартири та 250 м2 для житлового будинку Предметом іпотеки є квартира, яка належить відповідачу та має загальну площу 35,00 кв.м. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та наданої інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно у власності відповідача іншого майна не зареєстровано.

Outcome: partial