Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" та ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок професійного захворювання, посилаючись на те, що [INFO] у віці 63 роки помер її чоловік, [PERSON] Довідкою міжрайонної профпатологічної МСЕК Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 03.01.2018 року встановлено причинний зв`язок смерті [PERSON] з професійним захворюванням на пиловий бронхіт першої-другої ст. з бронхообструктивним синдромом, Емфізема легень першої-другої ст., ЛН другого ст., на яке він захворів під час роботи на підприємствах відповідачів. Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 24.06.2002 року причиною виникнення професійного захворювання у її батька було визнано його роботу протягом 23 років 10 місяців на підприємствах відповідачів в умовах впливу шкідливих факторів, а саме запиленості повітря робочої зони, рівень якої перевищував граничну допустиму концентрацію внаслідок недосконалості робочих процесів. Смертю чоловіка їй завдано моральної шкоди, вона втратила рідну їй людину, з яким прожила у шлюбі 45 років. Смерть чоловіка призвела до того, що вона до теперішнього часу перебуває в напруженому психічному стані, адже думки про його смерть не залишають її навіть до теперішнього часу. Виходячи з наведеного обов`язок щодо відшкодування моральної шкоди, завданої смертю її чоловіка внаслідок професійного захворювання, має бути покладений саме на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та ПАТ «Південний ГЗК», як на роботодавців, вину яких у виникненні у її чоловіка професійного захворювання. Всього в умовах впливу шкідливих факторів відпрацьовано 23 роки 10 місяців, тобто 286 місяців, у тому числі на підприємстві ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» 23 роки 1 місяць та на підприємстві ПАТ «Південний ГЗК» 9 місяців. Тому, просить суд стягнути з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька в наслідок професійного захворювання в розмірі 372109,00 грн. без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів; стягнути з ПАТ «Південний ГЗК» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька внаслідок професійного захворювання в розмірі 12090,00 грн. без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Ухвалою суду від 06.12.2019року вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. В судове засідання сторони не викликалися, клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Суд проводить судове засідання без фіксування технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Відповідач ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг", отримавши 24.12.2019 р. копію позовної заяви з додатками та копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, про що свідчить поштове повідомлення, долучене до матеріалів справи, скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву. Відзив на позовну заяву про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок професійного захворювання відповідачем було подано до суду та зареєстровано канцелярією суду за вх.. № 1498/20, 23.01.2020 р. тобто в межах процесуального строку, встановленого ухвалою суду від 06.12.2019 р., відповідно до якого відповідач заперечує проти позову в повному обсязі, просить відмовити у його задоволенні, додатково зауваживши, що чоловік позивачки [PERSON] за час свого життя, працював на різних підприємствах, трудовий стаж у шкідливих умовах праці становив більше 23 років. Організація технологічних процесів та виробничого обладнання відповідача не виключає можливості контакту працівників із шкідливими виробничими факторами, і чоловік позивачки [PERSON] , погоджуючись на даний вид праці, розумів та був повідомлений про всі подальші наслідки у відповідних умовах праці. Відповідно до ст. 29 КЗпП України [PERSON] було роз`яснено під розпис його права і обов`язки, повідомлено про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних та шкідливих виробничих факторів, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. Тож, чоловік позивачки свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я та його наслідки. В свою чергу, ПАТ «АМКР» не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував. Більше того, на ПАТ «АМКР» відповідно до вимог законодавства повсякчас застосовуються заходи щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом випровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, позитивного досвіду з охорони праці. Таким чином, будь-яких порушень законодавства про працю відносно [PERSON] , які б знаходились в причинному зв`язку з настанням професійного захворювання, ПАТ «АМКР» не вчиняв. Позивач повинен довести причинний зв`язок професійного захворювання [PERSON] за умовами праці на ПАТ «АМКР», а не просто зазначити про це без жодних підтверджень відповідними доказами. Крім того, всупереч вимогам розумності та справедливості позивач зазначає суму морального відшкодування з ПАТ «АМКР» у розмірі 372200, 00 грн. Проте, обставини справи щодо спричинення позивачу моральної шкоди повинні доводитися, а твердження позивача, які складають зміст позовної заяви, є припущенням можливого розміру заподіяної шкоди, оскільки не підтверджується жодним належним та допустимим доказом. Також, не було надано жодного доказу в обґрунтування своїх доводів з урахуванням характеру і обсягу душевних страждань. Представник відповідача ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (на теперішній час Акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат») [PERSON] отримавши 26.12.2019 р. копію позовної заяви з додатками та копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, про що свідчить поштове повідомлення, долучене до матеріалів справи, скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву. Відзив на позовну заяву про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок професійного захворювання відповідачем було подано до суду та зареєстровано канцелярією суду за вх.. № 741, 15.01.2020 р. тобто в межах процесуального строку, встановленого ухвалою суду від 06.12.2019 р., відповідно до якого відповідач заперечує проти позову в повному обсязі, просить відмовити у його задоволенні, додатково зауваживши, що відповідно до довідки, від 03.01.2020 року, стаж роботи [PERSON] на АТ «ПІВДГЗК» складає 09 місяців та 18 днів, в той час як загальний стаж його роботи з урахуванням роботи на інших підприємствах зі шкідливими умовами праці складає 23 роки та 10 місяців, про що зазначено у Акті розслідування причин виникнення професійного захворювання від 24.06.2002 року. Таким чином, з аналізу вказаних документів, вбачається, що додані до позову документи не підтверджують вину АТ «ПІВДГЗК» у виникненні профзахворювання у [PERSON] . В той же час, підприємство сумлінно виконувало і продовжує виконувати всі вимоги, які встановлені ст. 13 ЗУ «Про охорону праці» до роботодавця. Позивачем не належно обґрунтовано розмір моральної шкоди, не доведено моральні страждання. Комісією з розслідування випадку професійного захворювання у [PERSON] до акту від 24.06.2002 року складено протокол засідання комісії, відповідно до якого комісією визначено ступінь вини кожного підприємства у виникненні в останнього професійного захворювання, з урахуванням часу роботи [PERSON] у шкідливих умовах праці на кожному з підприємств, зокрема ступінь вини АТ «ПІВДГЗК» становить 3,1%. Вказані обставини свідчать про необґрунтованість позовних вимог позивача, а вказана сума позовних вимог не відповідає вимогам розумності та справедливості. З викладено вбачається, що АТ «ПІВДГЗК» у повному обсязі та у відповідності до вимог чинного законодавства виконало свої зобов`язання щодо забезпечення здорових, безпечних та нешкідливих умов праці [PERSON] . Суд, дослідивши письмові докази цивільної справи, відзиви представників відповідачів, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про смерть, видане Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області, актовий запис № 837 (а.с. 3) За життя [PERSON] працював на підприємствах відповідачів, що підтверджується записами в трудовій книжці (а.с. 12-14). Відповідно до Акту розслідування професійного захворювання від 24.06.2002 року причиною виникнення професійного захворювання у [PERSON] визнано: робота протягом 23 років 10 місяців на підприємствах відповідачів у шкідливих умовах праці, запиленість повітря робочої зони, рівень якої перевищував граничну допустиму концентрацію недосконалості робочих процесів (а.с. 4-7). З довідки міжрайонної МСЕК серії АА №0000180 від 03.01.2018 року слідує, що встановлено причинний зв`язок смерті з професійним захворюванням [PERSON] (а.с. 8). У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини - є головним обов`язком держави. Згідно з ч.ч. 1,3 ст. 13 ЗУ «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частиною 2 ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. [PERSON] є чоловіком [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про шлюб, виданим Дзержинським відділом РАЦС м. Кривий Ріг 16.05.1973 р., актовий запис №851 (а.с. 15). Відповідно до ст. 16 ЦК України відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом. Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або у інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 року № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Згідно роз`яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Факт спричинення моральної шкоди позивачу у зв`язку із смертю чоловіка внаслідок отримання ним професійного захворювання встановлений судом та підтверджується матеріалами справи. Позивач переносить моральні страждання, ця подія змінила все подальше її життя, залишилась без чоловіка, що призвело до погіршення її морального стану. Таким чином, факт моральних страждань у зв`язку зі смертю чоловіка в наслідок отримання ним професійного захворювання, навряд чи потрібно доводити за допомогою якихось спеціальних засобів доказування. Доведення наявності цих страждань, саме по собі, полягає у засадничих поняттях людяності та розумінні основ людського життя, яке державою визнається найвищою соціальною цінністю. Суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] до відповідачів є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства. Свої моральні страждання, пов`язані зі смертю чоловіка внаслідок отримання ним професійного захворювання позивач оцінює в розмірі 372109,00 гривень до ПАТ «АМКР» та в розмірі 12090,00 гривень до ПАТ «ПІВДГЗК» (на теперішній час АТ «ПІВДГЗК»). Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, настання у зв`язку з цим негативних змін у житті, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя в похилому віку. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Суд, бере до уваги фактично відпрацьований [PERSON] період на ПАТ «АМКР» та ПАТ «ПІВДГЗК» (на теперішній час АТ «ПІВДГЗК»), а тому вважає, що сума компенсації від ПАТ «АМКР» спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 150000,00 гривень, та сума компенсації від ПАТ «ПІВДГЗК» (на теперішній час АТ «ПІВДГЗК») спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 12000,00 гривень. Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди у розмірах визначених у позовній заяві, то суд приходить висновку, що такі суми належним чином не вмотивовані, є завищеними і не відповідають тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд, стягує з ПАТ «АМКР» на користь держави судовий збір у розмірі 1500,00 гривень, та з ПАТ «ПІВДГЗК» (на теперішній час АТ «ПІВДГЗК») на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 гривень На підставі викладеного, та

Outcome: partial