Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-14 00:00:00

В червні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування вимог посилається на те, що судовим наказом № 2-Н-717/10 Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28.10.2010 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ј всіх видів заробітку (доходу) але не менше 30 % прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з 15.10.2010 до 14.07.2023. Внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем судового наказу, станом на 01.05.2019 утворилась заборгованість за аліментами в розмірі 37219,42 грн. Позивач розрахувала розмір неустойки, виходячи з правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 25.04.2018 у справі № 572/1762/15-ц, про те, що неустойка нараховується на щомісячну заборгованість від суми несплачених аліментів за кожен день за весь час прострочення по день добровільного погашення боргу або на момент стягнення. Пеня за один місяць прострочення сплати аліментів становить 1% від добутку простроченої суми аліментного платежу за місяць та загальної кількості днів прострочення. Загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів є сумою пені, нарахованої за кожен місяць періоду, у якому було допущено прострочення сплати аліментів. Розмір неустойки за період з жовтня 2010 по квітень 2019 року становить 716026,81 грн. Враховуючи те, що розмір неустойки має бути не більше 100 відсотків заборгованості просить стягнути неустойку в розмірі 37219,42 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6200 грн. Представник відповідача - адвокат Литвиненко Л.М. подала відзив, в якому зазначила, що відповідач позов не визнає, обґрунтовуючи наступним. [PERSON] не має постійного щомісячного доходу, займається веденням сільського господарства в садибі та на земельних ділянках своїх батьків. Виконуючи судовий наказ про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] сплачував аліменти шляхом поштових грошових переказів за місцем проживання свого сина та його матері за адресою: [ADDRESS] , в межах прожиткового мінімуму та відповідно до своїх фінансових можливостей. Про те, що державний виконавець нараховує розмір аліментів, виходячи з розміру середньої заробітної плати в регіоні та, як наслідок, накопичується заборгованість, позивач повідомлений не був. Особисто надавав державному виконавцю копії квитанцій зі сплати аліментів протягом 2011-2016 років, але про нарахування та збільшення заборгованості не був повідомлений. В червні 2016 син, у супроводі бабусі виїхав до Російської Федерації та не повернувся в Україну, в зв`язку з чим, 14.08.2018, він звернувся з заявою до Кропивницького відділу поліції ГУНП в Кіровоградській про вчинене кримінальне правопорушення щодо малолітнього сина [PERSON] . Після з`ясування слідчими Кропивницького відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області адреси перебування дитини та номеру банківського рахунку матері-одержувача аліментів [PERSON] у жовтні-грудні 2018 сплатив аліменти в сумі 39829,10 грн. Позивач не повертає в Україну сина, що позбавляє його можливості спілкуватись з ним. Оскільки законодавець однозначно пов`язує право одержувача аліментів на стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів з виною платника аліментів, вважає, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів того, що заборгованість виникла саме з вини відповідача та те, що він умисно ухилявся від сплати аліментів. Постановою Подільського відділу ДВС м. Кропивницького Головного територіального управління юстиції у Кіровоградської області від 25.09.2018 на нього накладений штраф за наявність заборгованості зі сплати аліментів в розмірі 17355,60 грн. Тому вважає, що розмір неустойки, який позивач просить стягнути має бути зменшений на суму штрафу - 17355,60 грн. Крім того, просить зменшити розмір неустойки, оскільки на його утриманні перебувають малолітня дочка [PERSON] , [INFO] та дружина [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача - адвокат Любович О.Ю. вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позові. Представник відповідача - адвокат Литвиненко Л.М. вимоги не визнала, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Заслухавши учасників справи, дослідивши докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що наказом № 2-Н-717/10 Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28.10.2010 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ј всіх видів заробітку (доходу) але не менше 30 % прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з 15.10.2010 до 14.07.2023. З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого 13.05.2019 старшим державним виконавцем Недостоєвою Л.В. вбачається, що станом на 01.05.2019 заборгованість відповідача зі сплати аліментів становила 37219,42 грн. З цього ж розрахунку вбачається, що на відповідача, постановою від 25.05.2018, накладений штраф в розмірі 17355,60 грн на підставі ч. 14 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження». Відповідно ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року по справі №572/1762/15-ц зроблено висновок, що зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: ?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де: ?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Суд погоджується з розрахунком пені, наданої позивачем, оскільки він проведений у відповідності із діючої практикою ВС. Відповідач вважає, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з його вини, оскільки позивач виїхала до Російської Федерації та вивезла туди дитину, що позбавило його можливості перераховувати аліменти. Крім того він не мав постійного заробітку. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК). Згідно частини 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно частини 1 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними або за рішенням суду. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Доводи відповідача щодо відсутності його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів через не повідомлення про нарахування державним виконавцем заборгованості, відсутність заробітку та не обізнаності про місце перебування дитини не дають підстав вважати, що заборгованість виникла не з вини відповідача і що він з об`єктивних причин був позбавлений можливості протягом тривалого часу сплачувати аліменти. Позовні вимоги про стягнення неустойки (пені) є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки з часу ухвалення наказу про стягнення аліментів відповідач несвоєчасно та неповно сплачував аліменти, а тому саме з вини відповідача виникла заборгованість. Відповідач не надав суду доказів про те, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин (несвоєчасна виплата заробітної плати, затримка або неправильне перерахування аліментів банками, тощо). На день ухвалення рішення суду відповідач сплатив заборгованість та станом на 31.10.2019 заборгованість відсутня, що вбачається із довідки державного виконавця від 11.11.2019. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. З матеріалів справи вбачається, що відповідач почав сплачувати заборгованість за аліментами тільки після звернення позивача до суду із зазначеним позовом. Враховуючи те, що до відповідача державним виконавцем застосовані санкції, передбачені ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», розмір неустойки, яка підлягає стягненню, має бути зменшена на суму штрафу, а саме на 17355,60 грн та становить 37219,42 грн - 17355,60 грн = 19863,82 грн, які підлягають стягненню з відповідача. Крім того, відповідач просить, посилаючись на ч. 2 ст. 196 СК України, просить зменшити розмір неустойки. Відповідач не надав жодного доказу на підтвердження свого матеріального стану та доказів того, що має інших утриманців, на яких проводиться відрахування з його доходів. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу, в розмірі 6200 грн, які підтверджені належними та допустимими доказами, а саме договором про надання професійної правничої допомоги, попереднім розрахунком суми гонорару за надану професійну правничу допомогу, розрахунком суми гонорару за надану професійну правничу допомогу та квитанціями про сплату 6200 грн. На підставі ст. 196 СК України,

Outcome: partial