Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

В листопаді 2013 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом та просить визнати [PERSON], 1990 року народження та [PERSON], 2009 року народження такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона є власником ? ідеальної частки будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після [PERSON] від 16.09.2013 року. Інша частка будинку зареєстрована за [PERSON], який помер [INFO] і після якого ніхто спадщину не приймав. Відповідачка [PERSON] з 2007 року, а малолітня [PERSON] з 2009 року зареєстровані за адресою: [ADDRESS] Однак в будинку вони жодного дня не проживали. Реєстрація відповідачів перешкоджає їй вільно на власний розсуд розпорядитися своєю власністю; крім того вона змушена сплачувати комунальні послуги в більшому розмірі. Посилається позивачка в позові на норми ст. ст. 317, 319, 391, 405 Цивільного кодексу України та ст.ст. 72, 156 Житлового кодексу України. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав з підстав зазначених у позовній заяві, доповнив, що у зв'язку з реєстрацією малолітньої [PERSON] в будинку позивачка позбавлена можливості продати будинок. Зі слів позивачки йому відомо, що [PERSON] є онукою померлого [PERSON] Представник третьої особи - органу опіки і піклування - виконкому Бердичівської міської ради Паламарчук Ю.Ю. позов в частині визнання малолітньої [PERSON] такою, що втратила право на користування житлом не визнав, оскільки цим будуть порушені права останньої на користування житлом. Пояснив, що ним було обстежено умови проживання [PERSON], яка разом з чоловіком та дитиною проживає за адресою: [ADDRESS] Відповідачка [PERSON], яка також діє в інтересах малолітньої [PERSON], будучи неодноразово належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомила (а.с. 57, 58). Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповноважними, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом, зі згоди представника позивача, ухвалено провести заочний розгляд справи. Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.09.2013 року [PERSON] є власником ? ідеальної частки будинку [ADDRESS], який успадкувала після батька [PERSON] ( а.с. 4, 5). Інша 1/2 частка вказаного будинку зареєстрована за [PERSON] ( а.с. 6). [PERSON] помер [INFO] (а.с.41, 42). Спадкова справа щодо майна [PERSON] не заводилася, спадкоємці з заявами про прийняття спадщини не зверталися ( а.с. 38). Відповідно до довідки МК ВЖРЕП № 7 [PERSON], 1990 року народження та [PERSON], 2009 року народження зареєстровані за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 22). Відповідно до акту від 31.10.2013 року, затвердженого МК ВЖРЕП № 7 [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] зареєстровані, але не проживають (а.с. 45). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] успадкувала квартиру за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 23, 24). Факт проживання [PERSON] з дочкою [PERSON] та чоловіком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] підтверджується актом обстеження умов проживання ( а.с .60). Встановленим судом обставинам справи відповідають правовідносини, що регулюються ст. ст. 321, 391 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу України. Відповідно до ст.. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. А отже у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визнання особи такою, що втратила право на користування житлом є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку. Зважаючи, що відповідачі фактично не проживають у спірному будинку, [PERSON] має на праві власності інше житло, в якому фактично проживає з дочкою, реєстрація відповідачів, в тому числі малолітньої [PERSON] може перешкоджати позивачці, як власнику житла вільно розпорядитися своїм майном, її права підлягають захисту шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житлом. Щодо визнання малолітньої [PERSON] такою, що втратила право на користування житлом, суд додатково зазначає таке. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Статтею 18 Закону України „Про охорону дитинства" передбачено, що органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей. Аналогічна норма викладена і в статті 12 Закону України „Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей". Враховуючи, що малолітня [PERSON] фактично проживає з матір'ю, якій на праві власності належить житло, про що зазначено вище, де дитина може бути зареєстрована, визнання малолітньої такою, що втратила право на користування житлом не порушить її житлових прав. Щодо посилання позивача на положення ст. 405 ЦК України, як на підставу визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житлом, суд зазначає, що вказаною статтею регулюється сервітутне правом члена сім'ї власника житла на проживання у будинку, яке може бути припинене за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім'ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки в судовому засіданні не знайшло підтвердження те, що відповідачі є членами сім'ї позивача, яка набула права власності на спірне житло 16 вересня 2013 року, положення вказаної статті не підлягає застосуванню до правовідносин, що виникли між сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України судові витрати позивача підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачки [PERSON] ( а.с. 1) На підставі ст. ст. 16, 321, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України,

Outcome: approved