Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

В травні 2014 року позивач звернувся з позовною заявою до суду, в якій просив стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" заборгованість за Кредитним договором б/н від 22.12.2005 року у розмірі 18230,54 грн., а також стягнути з відповідачки судові витрати. В обґрунтування позову позивач вказав на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 22.12.2005 року відповідачка 22.12.2005 року отримала кредит у розмірі 1500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідачка, станом на 31.03.2014 року, має заборгованість у розмірі 18230,54 грн. Представник позивача Дементьєва О.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалася на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог позивача та просив відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі. При цьому, вказав, що позивачем пропущені строки звернення до суду з даною позовною заявою. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. У судовому засіданні було встановлено, що 22 грудня 2005 року між позивачем та [PERSON] був укладений Кредитний договір б/н, на підставі особистої заяви останньої (а.с.9), згідно з умовами якого остання отримала від позивача кредитну картку із встановленим лімітом грошових коштів у розмірі 1500,00 грн., який (ліміт) пізніше був збільшений до 5000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Даний Кредитний договір б/н від 22.12.2005 року складається з заяви позичальника та Умов та правил надання банківських послуг (а.с.9-15). Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, випустивши та надавши відповідачці кредитну картку із встановленим кредитним лімітом у сумі 1500,00 грн., який (ліміт) пізніше був збільшений до 5000,00 грн., яку відповідачка отримала та використала в своїх цілях, що не оспорював представник відповідачки в судовому засіданні. Відповідно до п. п. 3.2-3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, після отримання Банком від Клієнта необхідних документів, а також Заяви, Банк проводить перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість видачі кредиту на платіжну картку. Клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. На підставі вищевказаного, позивачем був збільшений кредитний ліміт по кредитній картці наданій відповідачці з 1500,00 грн. до 5000,00 грн., що встановлено п. п. 3.2-3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідачка використала надані їй кредитні кошти, проте, у порушення умов договору, вона не виконує свої зобов'язання належним чином та не повертає використані нею кредитні кошти з відсотками позивача. Відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні Клієнтом строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 гри. + 5% від суми позову. В результаті вищевказаного, станом на 31.03.2014 року, відповідачка має заборгованість за кредитом в сумі 18230,54 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 4898,88 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 18683,01 грн. - від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 6695,66 грн., яка була задоволена судовим наказом Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29.12.2008 року; а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 844,31 грн. Отже, заборгованість до стягнення становить 18230,54 грн. (а.с.4-8). Представник відповідачки в судовому засіданні просив застосувати строки позовної давнини до позовних вимог позивача та відмовити йому в задоволенні його позову у зв'язку з пропуском строків звернення до суду з даними вимогами. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В порядку ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а відповідно до ст. 267 ч. 4 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи зміст норми ст. 267 ЦК України, суд вважає, що до поважних підстав пропуску строку слід відносити лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з відповідним позовом. Проте, згідно п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, укладений між сторонами кредитний договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання сторонами. Якщо протягом цього терміну ні одна із сторін договору не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. В своїй заяві б/н від 22.12.2005 року на отримання кредитної картки від позивача, відповідачка підписалася під пунктом, що вона ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, які були надані їй в письмовому вигляді. Також, зазначено, що своїм підписом відповідачка підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку (а.с.9). Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як вбачається з матеріалів даної справи, відповідачка не проінформував Банк про припинення дії Кредитного договору б/н від 22.12.2005 року, у зв'язку з чим, на теперішній час договір діє на умовах, погоджених між позивачем та відповідачкою, при його укладанні. Тому, суд вважає заперечення представника відповідачки необґрунтованими та такими, які не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду даної справи. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" заборгованість за Кредитним договором б/н від 22.12.2005 року у розмірі 18230,54 грн. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача слідує стягнути судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved