Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника Кізіменко Є.В. який діяв на підставі договору про надання правової допомоги від 11.05.2018 року, звернулася до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з відповідачем по справі вона проживала в цивільному шлюбі з січня 2015 року по серпень 2015 року. Мають спільного сина [PERSON], [INFO]. Дитина народилась в період окремого проживання, оскільки на період вагітності та перші два місяці відповідач всіляко ігнорував позивача. На теперішній час дитина зареєстрована за місцем проживання позивача з 29.11.2014 року, про що свідчить довідка з місця проживання про склад сім'ї та прописку та актом обстеження житлового приміщення від 31.05.2018 року. Після народження дитини позивач та відповідач намагалися проживати разом, але їм не вдалося створити дружню родину. На даний час вона та відповідач родинні стосунки не підтримує, проживають окремо один від одного, мають свій окремий бюджет. Дитина проживає з позивачем, відповідач ніякої матеріальної допомоги не надає. На протязі майже 4 років позивач самостійно займається вихованням та матеріальним забезпеченням дитини. Допомогу у вихованні та матеріальному забезпеченні надають батьки позивача. Позивач [PERSON] та її представник Кізіменко Є.В., який діяв на підставі договору про надання правової допомоги від 11.05.2018 року, в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, пояснили обставини викладені в позовній заяві. Крім того зазначили, що 27.11.2018 року [PERSON] надав нта Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, не з'явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву на позов. Надано нотаріально посвідчену заяву, в якій зазначив, що [PERSON] надає згоду на позбавлення його батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Згідно з ч. 2 ст. 43 ЦПК України відповідач зобов'язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов'язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред'явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. Представник Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради у судове засідання не з'явився, в матеріалах справи міститься заява про слухання справи без їх участі, при винесенні рішення просять врахувати інтереси малолітнього [PERSON], [INFO]. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13.08.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній цивільній справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку загальногопозовного провадження. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11.12.2018 року закрито підготовче засідання по вказаній цивільній справі, справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, відповідно до преамбули якої, дитині для повного й гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі ст.9 Конвенції, держави-сторони дбають про те, щобдитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню. Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім цього, вказані правовідносини регулюються міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21. 06. 2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згіднозі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціальногорозвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України однією з підстав для позбавлення батьківських прав визначено ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. З огляду на зміст норми закону (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України), позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли батько не просто не виконує свої обов'язки по вихованню дитини, а й ухиляється від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов'язків, передбачених ст. 150 СК України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно матеріалів справи та пояснень сторони позивача, [PERSON] та [PERSON]проживали без реєстрації шлюбу з січня 2015 року по серпень 2015 року. Мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 16.12.2014 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 2246), (а.с.18). Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої ТОВ «Мегаінвестбуд» від 01.06.2018 року (а.с. 13). З довідки Комунального закладу "Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 440 Харківської міської ради" №152/01-56 від 29.05.2018 року встановлено, що приводе та забирає дитину з дошкільного закладу мати [PERSON] З батьком дитини [PERSON] працівники закладу не знайомі. Квитанцію кожного місяця за харчування сплачує [PERSON], а також вона забезпечує [PERSON] усім необхідним матеріалом для навчання та виховання дитини, а.с 15. Відповідно до листа КЗОЗ "Харківська міська дитяча поліклініка № 7" від 29.05.2018 року за № 382 встановлено, що [PERSON], [INFO], проживаючий за адресою: [ADDRESS], знаходиться під наглядом поліклініки з народження. При зверненні до поліклініки дитину супроводжувала мати [PERSON] При виклику лікаря додому з дитиною також знаходилася мати. (а.с. 12). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 30.11.2018 № 745 - Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради розглянуто питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Під час розгляду та вивчення наданих документів встановлено: мати дитини - [PERSON], батько дитини - [PERSON]. Батьки дитини в зареєстрованому шлюбі не перебували, батьківство [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON], [INFO], було встановлено відповідно до ст. 126 Сімейного кодексу України. Після припинення фактичних шлюбних відносин між батьками малолітній [PERSON] залишився мешкати разом з матір'ю, [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] запрошувався до Департаменту служб на співбесіду, однак не з'явився, надав особисту нотаріально посвідчену заяву від 27.11.2018, в якій зазначає, що не заперечує проти позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина, [PERSON], [INFO], та просить розглядати справу за його відсутності, що підтверджує байдуже ставлення батька до дитини. [PERSON] з приводу встановлення йому порядку участі у вихованні [PERSON], [INFO], та щодо усунення перешкод у спілкуванні з сином з боку матері, до Департаменту служб не звертався, ніяких доказів виконання ним батьківських обов'язків не надавав. Згідно з інформацією адміністрації КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 7» малолітній [PERSON], [INFO], перебуває під наглядом фахівців закладу з народження. За вказаний час супроводжувала дитину в поліклініку під час проведення медичних оглядів мати, [PERSON]. Згідно з інформацією адміністрації Дошкільного навчального закладу № 440, де виховується [PERSON] з 20.09.2016, мати, [PERSON], приводить та забирає сина із закладу, оплачує харчування, дослухається до порад і рекомендацій педагогічних працівників. З батьком дитини, [PERSON], працівники закладу не знайомі. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON], [INFO], було додатково розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. Враховуючи вищезазначене, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» - виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Проте жодного з покладених законом на батьків обов'язків, відповідач не виконує. Як вже було зазначено, відповідач не проявляв до сина батьківської турботи, не цікавився та не відвідував його, не турбувався про його фізичний і духовний розвиток, не надавав матеріальної допомоги на його виховання. Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З огляду на зміст норми закону (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України), позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли батько не просто не виконує свої обов'язки по вихованню дитини, а й ухиляється від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов'язків, передбачених ст. 150 СК України. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень . Як вбачається з нотаріально посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Попляк О.С. заяви, яка зареєстрована в реєстрі за № 2212 від 21.11.2018 р. - [PERSON], дав згоду щодо позбавлення його батьківських прав по відношенню до його малолітньої дитини, [PERSON], [INFO]. Просить суд позбавити його батьківських прав та розглядати справу у його відсутність. Спірних питань у немає. Правові наслідки позбавлення батьківських прав згідно зі ст. 166 Сімейного кодексу України, [PERSON], роз*яснено. З врахуванням того, що через малолітній вік дитина [PERSON] не може сформулювати власні погляди, вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що його стосуються, та не може бути вислухані судом під час розгляду справи, що його стосується, питання про позбавлення батьківських прав вирішується судом без врахування думки дитини, на підставі ретельного з'ясування усіх обставин справи та наданих суду письмових доказів. На підставі наведеного, позовні вимоги [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина -[PERSON], [INFO], підлягають задоволенню. Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ст.141 ЦПК України, тому, враховуючи те, що спір щодо позбавлення відповідача батьківських прав виник внаслідок його неправильних дій, що виявилися в ухиленні його від виконання своїх батьківських обов'язків, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору слід повністю покласти на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved