Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

До Печерського районного суду м. Києва з позовними вимогами звернувся позивач [PERSON] та просять відшкодувати за рахунок Державного бюджету України моральну шкоду за дії, бездіяльність судової влади України в розмірі 51 001,70 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що судовою владою були порушені його права , а саме право на законне та обґрунтоване рішення . Позивач зазначає про те, що відповідач порушив права на отримання правосудного рішення та просить стягнути моральну шкоду. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, повідомлений про день та час розгляду справи належним чином, у позовній заяві та в подальшому направлених до суду заявах просив проводити розгляд справи у їх відсутність, свої вимоги підтримали. Представник відповідача Кабінету Міністрів України - Калітенко Д.О. подала до суду письмові заперечення, в яких проти пред'явленого позову заперечувала з огляду на те, що позивач не надав належних та допустимих доказів заподіння позивачу шкоди та протиправності поведінки відповідача. Суд вивчивши письмові докази надані сторонами, прийшов до наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Ст. 1176 ЦПК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Зокрема ст. 61 ЦПК України визначено , що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час судового розгляду позивачем не було надано письмового доказу в обґрунтування своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. Із наданих позивачем копій судових рішень видно, що рішення судів першої інстанції були предметом розгляду вищих інстанцій. Згідно роз'яснень , що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 р. "Про незалежність судової влади" "відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені". Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається. З огляду на встановлене суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення вимог позивача внаслідок їх необґрунтованості та недоведеності. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed