Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовом, в якому просить позбавити [PERSON], [INFO],останнє відоме місце проживання: [ADDRESS], батьківських прав щодо його малолітньої доньки [PERSON], [INFO], зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що в період з грудня 2008 року по лютий 2010 року вона (позивач) спільно проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з відповідачем [PERSON], та [INFO] року у них народилась донька [PERSON], яка проживає разом з нею (позивачем) та перебуває на її утримані. Вказала, що відповідач повністю ухилився від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, не проявляє до дитини батьківської уваги та турботи, не провідує доньку, не опікується здоров'ям, інтересами та потребами доньки, не спілкується з нею, матеріально та морально не підтримує дитину. Крім того, з лютого 2010 року відповідач припинив надавати матеріальну допомогу на утримання доньки та 28.02.2013 року Ленінським районним судом м. Кіровограда було винесено судовий наказ про стягнення з відповідача на утримання доньки [PERSON] аліментів у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 22.02.2013 року і до досягнення донькою повноліття, тобто до [INFO] року. Станом на 01.11.2016 року заборгованість відповідача по аліментам складає 15 490 грн. 60 коп. Позивач також зазначила, що вона особисто ніколи не перешкоджала відповідачу у спілкуванні з донькою, не налаштовувала дитину проти батька, однак після фактичного припинення між ними шлюбних відносин у лютому, 2010 року, відповідач не брав участі у вихованні доньки та її утриманні, а так само, не пропонував способів виконання своїх батьківських обов'язків щодо дитини, що свідчить про злісне ухилення відповідача від обов'язку по вихованню та утриманню доньки, свідоме нехтування батьківськими обов'язками та інтересами дитини, що можна розцінювати як винну поведінку відповідача. Враховуючи викладене, посилаючись на ст. 164 СУ України, позивач просить позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] (діє на підставі договору про надання правової допомоги від 15.12.2016 року) в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, з підстав, зазначених в позові, просили задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлений про час та місце розгляду справи в порядку ч.9 ст. 74 ЦПК України, шляхом виклику до суду через оголошення у пресі-газеті „Народне слово" № 17 (3298) від 27.04.2017 року, причини неявки суду не відомі, будь-яких заяв, клопотань, заперечень до суду не надходило, при цьому, з опублікуванням оголошення про виклик, відповідач вважається повідомленим про час та місце розгляду справи. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору органу опіки та піклування Кіровоградської міської ради в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог позивача про позбавлення батьківських прав [PERSON] не заперечував, підтримав висновок органу опіки та піклування Кіровоградської міської ради про доцільність позбавлення останнього батьківських прав. Зазначив, що батько дитини [PERSON] не з'являється за місцем проживання дочки, не цікавиться навчанням дочки та не з'являється на батьківські збори, аліменти не сплачує, на письмове запрошення служби у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради не з'явився, будь-яких письмових пояснень не надав, та всі необхідні умови для проживання та всебічного розвитку дитини забезпечує мати- позивач по справі. Заслухавши пояснення позивача та в її інтересах представника, представника третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, грунтуються на вимогах закону, що регулює сімейні правовідносини, та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що від фактичних шлюбних відносин сторони мають дитину - доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Кіровоградської області, про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за № 2042, батьками дитини в свідоцтві про народження зазначені: батько «[PERSON]» та мати «[PERSON]». Крім того, судом встановлено, що дитина проживає з позивачем, за адресою: [ADDRESS] що підтверджується довідкою № 422 від 01.10.2016 року, виданою квартальним комітетом № 15 Ленінського району м. Кіровограда. Відповідно до довідки комунального закладу «НВО № 6 «Спеціалізована загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів, центр естетичного виховання «Натхнення» Кіровоградської міської ради Кіровоградської області» № 1189 від 10.11.2016 року, [PERSON], [INFO], є ученицею 1-В класу зазначеного навчального закладу. Відповідно до характеристики учениці 1-В класу [PERSON] [INFO], дитина навчається в КЗ «НВО № 6 «Спеціалізована загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів, центр естетичного виховання «Натхнення» Кіровоградської міської ради Кіровоградської області» з 01.09.2016 року, забезпечена шкільною та спортивною формою і взуттям, має все необхідне для навчання; дитина доглянута та охайна; вихованням дитини займається мати, яка приводить і забирає дитину зі школи, цікавиться навчанням доньки, ходить на батьківські збори. Батько не приймає участі у вихованні доньки, до школи не приходить, навчанням дитини не цікавиться, на батьківських зборах не з'являється. Судом також встановлено, що судовим наказом Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 лютого 2013 року, який набрав чинності 24.04.2013 року, стягнуто з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO], аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 22 лютого 2013 року і до досягнення донькою повноліття, тобто до [INFO] Крім того, відповідно до довідки № 682/6 від 09.04.2014 року, виданої Ленінським відділом державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції, [PERSON] ухиляється від сплати аліментів. Заборгованість по аліментам станом на 01.04.2014 року становить 7 893, 39 грн. Відповідно до довідки № 136 від 03.02.2016 року, виданої Ленінським ВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області, [PERSON] не отримувала аліменти від [PERSON] за період з 01.08.2015 року по 31.01.2016 року, згідно наказу № 405/1617/13-ц від 07.05.2013 року, виданого Ленінським районним судом про стягнення з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON] на утримання доньки аліментів. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам за період з 22.02.2013 року, станом на 01.11.2016 року заборгованість боржника [PERSON] по аліментам складає 15 490 грн. 60 коп. Відповідно до висновку виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 30.11.2016 року № 7534/49-05-24 орган опіки та піклування Кіровоградської міської ради, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини від 23.11.2016 року, вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON], відносно неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], з тих підстав, що батько дитини самоухилився від виконання батьківських обов'язків відносно доньки [PERSON]. Службою у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради в бесіді з [PERSON] з'ясовано, що свого батька вона не пам'ятає, він з нею не спілкується, не підтримує родинних зв'язків. На письмове запрошення служби у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, направлене поштовим листом за останнім відомим місцем проживання, громадянин [PERSON] не з'явився, будь-яких письмових пояснень або заяв не надав. Крім того, відповідно до інформації про бесіду з дитиною [PERSON], проведеною 18.11.2016 року, провідним спеціалістом служби у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради [PERSON] з метою з'ясування думки дитини з питання, що стосується її сім'ї, під час якої дитина пояснила, що постійно проживає з мамою [PERSON], навчається у 1-му класі ЗОШ № 6, мама піклується про неї, допомагає у навчанні, контролює навчання, забезпечує всім необхідним; батька не пам'ятає, він з нею не спілкується, не передає продуктів та не вітає з днями народження. Відповідно до ст.141, ч.ч.2,3 ст.150 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, при цьому батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до положень Сімейного кодексу України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків передбачено застосування правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальністю, і, зокрема, це позбавлення батьківських прав. Статтею 164 СК України визначено виключний перелік підстав, за наявності яких, а також винної поведінки, - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав. До таких підстав закон відносить наступні: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину проти дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Крім того, відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що була підписана Україною 21 лютого 1990 року, ратифікована постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.1 ст.9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини, при цьому відповідно до ч.2 ст.9 Конвенції під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Як на підставу для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO], позивач посилалася на ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Зокрема, ухилення від виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, позивач обґрунтовувала тим, що відповідач, проживаючи окремо від дитини, ухилився від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, свідомо нехтуючи ними (батьківськими обов'язками), ніяким чином не піклується про доньку, не проявляє заінтересованості в її житті, не цікавиться її успіхами, станом здоров'я, на теперішній час, і навчанням, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєння дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, що в сукупності можна розцінювати як ухилення батьком від виховання дитини, при цьому відповідач не був позбавлений інформації стосовно місця перебування дитини, крім того, йому (відповідачу) не створювалися перешкоди у спілкуванні з дитиною та прийнятті участі у вихованні дитини, що свідчить про фактичну можливість, та, з іншого боку, вольове небажання батька виконувати свої батьківські обов'язки, визначені законом, по відношенню до дитини. Положеннями ч.2 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні спору між батьками, зокрема, і про позбавлення батьківських прав. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ч.3 ст.171 СК України). Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України „Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до роз'яснень, викладених в п.п.15, 16 постанови Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року №3 позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, на згоду передати дитину на усиновлення та інших прав, які ґрунтуються на факті спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного і об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти, причому зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч.1ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (Рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). З огляду на зазначене, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач негативно характеризується, жорстоко поводиться з дитиною, є алкоголіком чи наркоманом, або своєю поведінкою негативно впливає на виховання доньки, разом з тим, судом під час судового розгляду справи встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню малолітньої доньки [PERSON], [INFO], що є першоосновою розвитку особистості дитини, не піклуючись про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя та праці, не створюючи належних умов для природних здібностей дитини, поваги до її гідності, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, хоча має реальну можливість для цього, за відсутності, при цьому, з боку позивача будь-яких перешкод у спілкуванні з дитиною та прийняття участі у її вихованні та виконання своїх батьківських обов'язків, визначених законом, по відношенню до дитини, що є самостійною підставою, визначеною п.2 ч.1 ст.164 СК України, для позбавлення батьківських прав відносно дитини. Окрім того, судом відзначається, що батьківські обов'язки не заключаються лише в наданні матеріальної допомоги, вони включають в себе також і материнську (батьківську) турботу та ласку, піклування про здоров'я дитини, її духовний, моральний та фізичний розвиток, навчання, спілкування з дитиною. Окремо судом відзначається, що наявність заборгованості відповідача по аліментах не є безумовною підставою для позбавлення батьківських прав відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, а тому зазначені доводи позивача судом до уваги в цій частині не приймаються. З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги інтереси малолітньої дитини [PERSON], які є пріоритетом при розгляді даного спору, враховуючи також наявність обставин, з якими закон, що регулює сімейні відносини, пов'язує позбавлення батьківських прав, при цьому під час розгляду справи судом було встановлено реальну юридичну і фактичну можливість відповідача [PERSON], який є батьком малолітньої дитини [PERSON], [INFO], до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку, та наявність його вини у невиконанні батьківських обов'язків, відсутність перешкод з боку інших осіб, в тому числі позивача, для належного виконання відповідачем батьківських обов'язків, на підставі чого суд вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з позбавленням відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. В порядку ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст.150, 155, 164, 165 СК України, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року,

Outcome: approved