Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником будинку [ADDRESS] . Між [PERSON] та Комунальним підприємством «Боярка Водоканал» укладений Договір про надання послуг з водопостачання і водовідведення № 12036 від 14.06.2005 року, відповідно до умов п. 1.1 якого Відповідач бере на себе зобов`язання з надання послуг водопостачання та водовідведення, а Позивач зобов`язується приймати такі послуги та своєчасно здійснювати оплату отриманих послуг. Умовами п.п. 9.1 договору визначено, що договір діє три роки. Договір вважається щороку пролонгованим, якщо за місяць до закінчення його терміну однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання договору. Позивач виконував свої обов`язки за договором, сплачував плату за споживання води за приборами обліку. Станом на квітень 2019 року згідно квитанції Відповідача переплата за надані послуги становила 730.04 грн. 18.03.2015 року комунальне підприємство «Боярка-водоканал» начебто направило на адресу позивача повідомлення про відключення споживача [PERSON] . від водопостачання, а саме будинку [ADDRESS] , через наявність заборгованості за надані послуги , і начебто він його отримав, що не відповідає дійсності так як в цей час позивач перебував у зоні проведення бойових дій. З невідомих причин, не повідомивши належним чином Позивача, Відповідач припинив водопостачання, орієнтовно у травні-червні 2019 року , усно надавши пояснення, що начебто Позивач, має заборгованість по сплаті за надані послуги водопостачання та водовідведення. 30.09.2019 року Позивач звернувся з заявою ( вх. №01-5/837)до Відповідача з заявою щодо проведення обстеження та відновлення водопостачання. Станом на теперішній час відповіді на заяву не отримано, водопостачання не відновлено. Актів КП «Боярка-водоканал» про обстеження стану водопровідної системи мого будинку [ADDRESS] , не було надано, але водопровід до вказаного будинку обрізаний, послуга з холодного водопостачання не надається. Тому позивач просив визнати дії КП «Боярка-водоканал» по відключенню позивача як споживача послуг з водопостачання та водовідведення домоволодіння, за адресою: [ADDRESS] незаконними. Зобов`язати КП "Боярка- водоканал" усунути перешкоди у здійсненні життєдіяльності Позивача та поновити надання послуг з водопостачання та водовідведення, до мого будинку [ADDRESS] . Відповідач направив до суду відзив в якому зазначив що, у жовтні 2005 року до КП «Боярка-Водоканал» надійшов лист від ЗАТ «ТИС» щодо надання технічних умов на підключення до міської водопровідно мережі. 15.12.2005 року ЗАТ «ТИС» було надано технічні умови № 731, згідно яких точкою підключення є існуючий водопровідний колодязь у дворі будинку [ADDRESS] ), а оскільки місцерозташування водопровідного колодязя є приватна територія позивача, тому дане підключення було погоджено з власником приватної території [PERSON] (копія листа з погодженням додається). У січня 2012 році між КП «Боярка-Водоканал» та ЗАТ «ТИС» було укладено договір про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. У липні 2012 року договір було переукладено з ТОВ «ТИС ЛТД», у зв`язку із тим, що ЗАТ «ТИС» припинено шляхом перетворення в ТОВ «ТИС ЛТД». У 2014 році від ТОВ «ТИС ЛТД» надійшов лист з проханням розірвати договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення, у зв`язку з тим, що ТОВ «ТИС ЛТД» користується свердловиною приватного сектору. У відповідь на вищевказаний лист було надано рекомендації щодо доступу до місця врізки, яке розташоване на території позивача для відключення ТОВ «ТИС ЛТД» від водопостачання \копії листів додаються). 13 березня 2015 року КП «Боярка-Водоканал» було надіслано рекомендованим повідомленням лист [PERSON] яким підприємство інформувало про необхідність допуску працівників КП «Боярка-Водоканал» для відключення ТОВ «ТИС ЛТД» від мережі водопостачання \копія листа додається). Вказаний лист було отримано [PERSON] 18 березня 2015 року про що свідчить підпис на картці поштового відправлення \копія повідомлення додається). Слід зазначити, що у позовній заяві позивач вказує на те, що не отримував листа, оскільки перебував у зоні бойових дій на підтвердження чого додає довідку, однак згідно довідки № 585 від 23.02.2016 року, [PERSON] у період з 21.03.2015р. по 21.05,2015р. брав участь в антитерористичні операції. Тобто таке твердження позивача не відповідає дійсності оскільки відбуття на службу відбулось 21 березня 2015 року, а лист отримано 18 березня 2015 року. Разом із тим, підпунктом 2 пункту 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою КМУ від 21.07.2005р. за № 630, а також п. 7.2.7 Договору № 12036 який укладено між КП «Боярка-Водоканал» та споживачем [PERSON] , передбачено, що споживач зобов`язаний забезпечувати доступ до мережі, арматури, квартирних засобів обліку, розподільчих систем представника виконавця за наявності в нього відповідного посвідчення, однак споживач [PERSON] проігнорував вимоги постанови зобов`язання взяти ним згідно укладеного Договору № 12036, а також прохання КП «Боярка- Водоканал» і не надав допуск працівникам до місця врізки ТОВ «ТИС ЛТД» на територію свого домогосподарства, для здійснення відключення за зверненням ТОВ. 10 вересня 2015 року враховуючи відсутність будь-якої інформації від власника приватної території по [ADDRESS] , [PERSON] про надання допуску до місця врізки, аварійною бригадою КП «Боярка-Водоканал» було здійснено відключення від мережі централізованого водопостачання, чим припинено водопостачання ТОВ «ТИС ЛТД» і будинку № 36, власник якого погоджував первинне підключення ТОВ «ТИС ЛТД» до мережі водопостачання із водопровідного колодязя на свої приватній території. Таким чином, твердження позивача зазначене у позовній заяві що відключення відбулось у липні 2019 року також не відповідає дійсності і спростовується вищевикладеним та актом обстеження № 1070 від 10.09.2015р. Окремо слід зазначити, що КП «Боярка-Водоканал» не порушувало право споживача на забезпечення питною водою передбачене законодавством України, оскільки на території домогосподарства по [ADDRESS] , (за твердженням ТОВ «ТИС ЛТД») є власне джерело водопостачання - свердловина, тому позивач і не звертався до КП «Боярка-Водоканал» з моменту припинення водопостачання вересень 2015 року і до липня 2019 року. Тому відповідач просив відмовити у вимогах позову. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав та просив його задоволити. Представник відповідача проти вимог позову заперечував та просив відмовити в ньому. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] . 14.06.2005 року між [PERSON] та Комунальним підприємством «Боярка Водоканал» укладений Договір про надання послуг з водопостачання і водовідведення № 12036. Відповідно до умов п. 1.1 якого Відповідач бере на себе зобов`язання з надання послуг водопостачання та водовідведення, а Позивач зобов`язується приймати такі послуги та своєчасно здійснювати оплату отриманих послуг. Умовами п.п. 9.1 договору визначено, що договір діє три роки. Договір вважається щороку пролонгованим, якщо за місяць до закінчення його терміну однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання договору. Отже, між сторонами виникли правовідносини з надання послуг з водопостачання та водовідведення, які регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року (надалі-Закон від 24 червня 2004 року), Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (надалі-Правила). 10 вересня 2015 року аварійною бригадою КП «Боярка-Водоканал» було здійснено відключення від мережі централізованого водопостачання, чим припинено водопостачання ТОВ «ТИС ЛТД» і будинку № 36. Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру…». Право на справедливий судовий розгляд, що гарантується пунктом 1 статті 6 Конвенції, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав (Beles and others v. the Czech Republic (Белеш та інші проти Чеської Республіки, п. 49). У справі «ЗУБАЦ ПРОТИ ХОРВАТІЇ» (ZUBAC v. CROATIA), рішення Великої Палати від 05 квітня 2018 року, Європейський Суд з прав людини виклав загальні принципи доступу до суду. Зокрема, Суд зазначив, що у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), рішення від 21 лютого 1975 року, пп. 28-36) було визначено, що право на доступ до суду є одним з аспектів права на суд згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таким чином, у статті 6 пункт 1 представлено «право на суд», тобто право на судовий розгляд справи, що стосується його «цивільних прав та обов`язків», разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (Golder v. the United Kingdom (Голдер проти Сполученого Королівства), пункт 36). У цій справі Суд визнав право на доступ до суду як невід`ємний аспект гарантій, закріплених у статті 6 Конвенції, пославшись на принципи верховенства права та недопущення свавілля, покладені в основу більшості положень Конвенції, підкресливши, що право на доступ до суду повинно бути «практичним та ефективним», а не «теоретичним чи ілюзорним». У справі «Пантелеєнко проти України» Європейський суд з прав людини нагадав, що стаття 13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засоби правового захисту для реалізації прав і свобод, визначених в Конвенції, у якій би формі вони не забезпечувались у національному правовому полі. Суд також відмітив, що засіб юридичного захисту, що вимагає стаття 13 Конвенції, має бути "ефективним" як на практиці, так і за законом. Існування такого засобу повинно бути достатнім не тільки в теорії, але й на практиці, без чого йому бракуватиме необхідної доступності та ефективності (справа «Пантелеєнко проти України», рішення від 29 червня 2006 року, п.п. 76,77). В своїй практиці Європейський Суд також звернув увагу на необхідність дотримання гарантій, визначених в ст. 6 Конвенції, апеляційними та касаційними судами, в тому числі у тій частині, в якій вона гарантує учасникам судового процесу ефективне право на доступ до суду, що вирішить спір стосовно їхніх прав та обов`язків цивільного характеру (рішення у справах «Андрєєва проти Латвії» (Andrejeva v. Latvia), п. 97, «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції» (Levages Prestations Services v. France), п. 44 ). Стаття 55 Конституції України про права і свободи людини і громадянина, які захищаються судом, передбачає, що кожен має право будь-якими, незабороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтями 19, 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року та пунктом 8 Правил передбачено договірне регулювання відносин у сфері житлово-комунальних послуг та визначено, що послуги, які надаються споживачеві згідно із договором, оформлюються на основі типового договору про надання таких послуг, перелік яких та тарифи (ціни), на які затверджуються уповноваженими органами. У відповідності до п.4 ч.1 ст.19 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору з власниками будинків, що перебувають у приватній власності. Договір про надання послуг з питного водопостачання укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті (ч.2 ст.19 Закону). Пунктом 6 частини 1 статті 22 вказаного Закону визначено, що споживачі питної води мають право, в тому числі, на підключення в установленому порядку до централізованого водопостачання та водовідведення. Згідно п.4 ч.1 ст.23 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», підприємства питного водопостачання мають право видавати дозволи і технічні умови на підключення споживачів до систем централізованого питного водопостачання. В п.1 ч.2 ст.23 Закону зазначено, що підприємства питного водопостачання зобов`язані забезпечити виробництво та постачання споживачам питної води відповідно до умов договору. У відповідності до п. 1.3. Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 року № 190, виробник обслуговує вуличні, квартальні та дворові мережі водопостачання та водовідведення, споруди і обладнання, а також технологічні прилади й пристрої на них, які перебувають у нього на балансі або на які є відповідний договір на обслуговування із споживачем. Пунктами 4.1. та 4.3. Правил визначено, що для приєднання до систем централізованого водопостачання та водовідведення замовнику таких послуг надаються технічні умови. Забороняється будь-яке самовільне приєднання об`єктів водоспоживання до діючих систем централізованого водопостачання та водовідведення (включаючи приєднання до будинкових вводів, внутрішньобудинкових мереж або до мереж споживачів). Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», чинного на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1875-ІV), комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні, зокрема, холодною водою та водовідведенням; виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з постачання холодної води і водовідведення, порядок обліку і оплати цих послуг регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила). Цими Правилами встановлені права та обов`язки виконавця послуг, яким у даному випадку є КП «БОЯРКА-ВОДОКАНАЛ». Так, згідно з пунктом 32 Правил виконавець має право: 1) у разі несвоєчасного внесення споживачем платежів за надані послуги нараховувати пеню у розмірі, встановленому законом та договором; 2) вносити за погодженням із споживачем у договір зміни, що впливають на розмір плати за послуги; 3) вимагати від споживача дотримання нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; 4) доступу, у тому числі несанкціонованого, в приміщення споживача для ліквідації аварій відповідно до встановленого законом порядку. Відповідно до пункту 33 Правил виконавець зобов`язаний: своєчасно надавати споживачу послуги в установлених обсягах, належної якості, безпечні для його життя, здоров`я та які не спричиняють шкоди його майну, відповідно до вимог законодавства та цих Правил; проводити два рази на рік перевірку стану внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку із складенням відповідного акта; відновлювати надання послуг за письмовою заявою споживача шляхом зняття пломб із запірних вентилів у квартирі (будинку садибного типу) протягом доби. Частиною першою статті 16 Закону № 1875-ІVвизначено, що комунальні послуги надаються споживачу безперебійно, за окремими винятками, до числа яких не віднесено підстави через як був відключений позивач у даному випадку. Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 27 червня 2008 року № 190, які є обов`язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування, передбачено відключення від водопостачання тільки в разі самовільного приєднання до систем централізованого водопостачання та водовідведення. Отже, ні Законом № 1875-ІV, ні іншими нормативно-правовими актами не передбачено право виконавця послуг припинити водопостачання у разі відключення третьої сторони ід водопостачання. З наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову та необхідності його задоволення. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд знаходить за необхідне задовольнити позов.

Outcome: approved