Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Згідно позовної заяви [PERSON], уточнень до позову, усних пояснень позивача та її представника в судовому засіданні, позивач за кредитним договором від 19 грудня 2007 року отримала кредит в розмірі 11900 доларів США. Відповідно до договору поруки від 19 грудня 2007 року [PERSON] поручився перед кредитором за належне виконання позивачем зобовязань по поверненню кредиту. З позивачем також був укладений договір іпотеки на її домоволодіння по вул. Яруша, 42 в с. Требухівці Летичівського району Хмельницької області вартістю 32405 грн. Позивач посилається на те, що: при видачі кредиту відповідач не просив її написати заяву про відкриття поточного рахунку (2620…) і вона такої заяви не писала про видачу готівки з поточного рахунку клієнта; Банк не повідомляв її про умови кредитування згідно ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, відповідно вона не зрозуміла справжніх умов кредитування, такі умови їй ніхто не розяснив; Банком було надано графік платежів, який складений у доларах США, але дані про еквівалент у гривнях у ньому відсутні; у графіку платежів не розписана докладно сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом; станом на 19 грудня 2007 року Банк не вправі був давати кредит в доларах у звязку з відсутністю у нього генеральної та індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій. Вона кредитні кошти сплачувала, але не знала, які кошти були сплачені, Банк невірно обраховував відсотки. Вказані обставини в сукупності вказують на те, що умови кредитного договору є несправедливими, кредитний договір укладений всупереч принципу добросовісності, оскільки його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача, було введено її в оману, як споживача. У звязку із зазначеним позивач просить: визнати недійсним кредитний договір №НМL0GA00007896 від 19 грудня 2007 року та додаткову угоду №1 від 02 квітня 2013 року в момент їх заключення; визнати недійсним договір іпотеки від 19 грудня 2007 року та в порядку застосування наслідків недійсності виключити з Державного реєстру іпотек запис про державну реєстрацію договору іпотеки, виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис про державну реєстрацію заборони відчуження предмета іпотеки. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала і просить в задоволенні позову відмовити з тих підстав, що позивачем пропущено строк позовної давності, адже кредитний договір укладено 19 грудня 2007 року, а позов предявлено до суду 12 грудня 2016 року. Вказала, що позивачу були надані для ознайомлення умови договору, є відповідні підписи позивача про ознайомлення з умовами кредитування, кредитний договір не суперечить вимогам закону, кошти позивач тривалий час сплачувала, тому підстав вважати, що позивача було введено в оману, немає. Банк на момент укладення кредитного договору у іноземній валюті мав відповідні ліцензії. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. В п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року розяснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми статті 230 ЦК не застосовуються щодо односторонніх правочинів. Позивач [PERSON] не надала суду доказів про те, що відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» заперечував наявність обставин, які могли перешкодити вчиненню правочину, або замочував їх існування. Позивач не довела наявність факту обману, умислу в діях Банку і введення її в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину укладення кредитного договору та договору іпотеки. Позивачем та її представником визнається, що укладався спірний кредитний договір у доларах США, тривалий час сплачувалися належні до сплати платежі. Враховуючи зазначене, підстав для застосування правових наслідків вчинення правочину під впливом обману в суду немає. Не ґрунтуються на законі твердження позивача на обовязок відповідача здійснювати кредитні операції лише у національній валюті гривні. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями на підставі банківської ліцензії. В судовому засіданні зясовано, що ПАТ КБ «Приватбанк» має банківську ліцензію №22 від 04 грудня 2001 року, видану Національним Банком України, на право здійснювати банківські операції, визначені ч. 1 та п. 5-11 ч. 2 ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність". Також відповідач має дозвіл № 22-2 від 29 липня 2003 року з додатком до дозволу №22-2 від 29 липня 2003 року, видані Національним Банком України, на право здійснювати операції, визначені п. 1-4 ч. 2 та ч. 4 ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність", а саме має право здійснювати операції з валютними цінностями із розміщенням залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, тобто здійснювати кредитування в іноземній валюті. За змістом ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» порядок виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Отже, установа банку мала право укладати кредитні договори, надавати кредити та вимагати виконання зобов'язання в іноземній валюті. В судовому засіданні позивач та її представник не надали доказів та не довели, що в анкеті-заяві про надання кредиту не підпис позивача. Навпаки, дана обставина визнається позивачем та її представником. У анкеті-заяві до Банку про надання кредиту в доларах США від 03 грудня 2007 року зазначені персональні дані [PERSON] та членів її сімї, доходи та витрати родини заявника, майновий стан тощо. Заявником вказано, що вона ознайомлена і згідна з умовами кредитування, які були надані їй в письмовій формі. Своїм підписом підтверджує факт про надання їй повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку (а також його місцезнаходження), а саме: ціль, для якої кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязаннями Позичальника; тип процентної ставки; суму, на яку кредит може бути видано; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги по оформленню договору (перелік всіх витрат, повязаних з отриманням кредиту, його обслуговуванням і повернення, в тому числі таких як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення і тому подібне); строк, на який кредит може бути отриманий; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обєми; можливість дострокового погашення кредиту і його умови; необхідність здійснення оцінки майна, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати процентів і про державні субсидії, на які Позичальник має право, умови про те від кого Позичальник може отримати більш детальну інформацію про переваги і недоліки запропонованих схем кредитування. Кредитний договір №НМL0GA00007896 від 19 грудня 2007 року був підписаний [PERSON], у п. 7.1 визначено, що Банк зобовязується надати Позичальникові кредитні кошти: шляхом видачі готівки на касу на строк з 19 грудня 2007 року по 16 грудня 2027 року включно, у вигляді не поновлювальної лінії (Кредит) у розмірі 14790,00 доларів США на наступні цілі: 11900,00 доларів США - на споживчі цілі житла, а також у розмірі 2890,00 доларів США - на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п. 2.1.3, 2.2.7 кредитного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 2% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 кредитного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 кредитного договору. Щомісячний платіж складає 148,20 доларів США. Забезпеченням виконання Позичальником зобовязань за кредитним договором виступає договір поруки [PERSON] та договір іпотеки домоволодіння. У додатку до кредитного договору наявний опис кредиту під заставу, визначено суму кредиту в гривні, доларах США, Євро, умови кредитування по вказаних валютах, витрати на страхування, опис схеми погашення кредиту. В додатковій угоді №1/1-1 від 13 липня 2010 року до кредитного договору №НМL0GA00007896 від 19 грудня 2007 року, яка підписана [PERSON], вказано, що починаючи з 13 липня 2010 року новий розмір річної відсоткової ставки складає 12,58%. Умови договору, що не були змінені додатковою угодою, залишаються незмінними і сторони підтверджують обовязковість для них таких умов. Додаткова угода є невідємною частиною кредитного договору і набирає чинності з моменту підписання її сторонами. Отже, позивач усвідомлено погодилась на запропоновані Банком умови видачі кредиту, отримала кредитні кошти. Сукупність вказаних обставин підтверджують виконання банківською установою переддоговірної роботи, споживача не було введено в оману, споживачу було надано вичерпну інформацію про умови кредитування, тому відсутні підстави стверджувати про наявність правових підстав для визнання кредитного договору недійсним у звязку з чим в задоволенні позову необхідно відмовити. Оскільки договір іпотеки від 19 грудня 2007 року укладено між Банком і [PERSON] з метою забезпечення виконання зобовязань Позичальника за кредитним договором №НМL0GA00007896 від 19 грудня 2007 року, тому підстав визнавати його недійсним немає, так як цей договір є похідним від кредитного договору. Позовні вимоги про визнання недійсним договору поруки від 19 грудня 2007 року між Банком та [PERSON] позивачем не заявлялись. Щодо заяви представника ПАТ КБ «ПриватБанк» про застосування строку позовної давності і відмови у позові у звязку з його пропуском, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. В судовому засіданні судом з пояснень представника позивача та представника відповідача зясовано, що позивач платежі по кредитному договору сплачувала протягом тривалого часу, крім того в 2013 році була укладена додаткова угода до кредитного договору, тобто свої кредитні зобовязання позивач визнавала. Враховуючи зазначене, суд вважає, що позивач не пропустив строк позовної давності щодо звернення до суду з вищеозначеним позовом.

Outcome: dismissed