Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовом до відповідача про стягнення боргу, пені та витрат на правову допомогу вказуючи, що 01 жовтня 2015 року між ним та відповідачем , [PERSON], було укладено усний договір позики, у відповідності до якого [PERSON] передав [PERSON] грошову позику у розмірі 56\~258 гривень. Згідно угоди відповідач зобовязувався повернути грошові кошти частками не менше як 2000 грн. щомісячно за період з 01.10.2015 року по 01.10.2016 року. Однак, відповідач свої зобовязання за договором позики не виконує, у звязку з чим, позивач був змушений звернутися з вищевказаним позовом до суду. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися. Представник позивача надав суду заяву у якій зазначив, що від свого клопотання про допит свідків відмовляється, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, та просить їх задовольнити, у разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Від представника відповідача неодноразово надходили заяви про відкладення судового засідання 27.01.2017 року, 29.03.2017 року, 31.05.2017 року. Однак, суд вбачає у діях представника відповідача зловживання своїми процесуальними правами та не може визнати причини неявки поважними, оскільки вони жодним чином не підтверджені , а тому вбачає наявність підстав для розгляду справи у відповідності до положень ст. 224 ЦПК України. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, провівши у сукупності дослідження матеріалів справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: У відповідності ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого позивач - позикодавець передав у борг відповідачу - позичальнику гроші в сумі 56\~258 гривень, які відповідачка зобов'язалася повертати частинами щомісячно у сумі не менше 2000 грн., що підтверджується розпискою від 01.10.2015 року, за підписом [PERSON] Період повернення з 01.10.2015 року по 01.10.2016 року.( а.с. 5). Відповідно до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до Постанови ВСУ від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 553 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. У зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що з відповідача повинно бути стягнуто суму боргу за договором позики разом з 3 % індексу інфляції. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем\~\~судові витрати в сумі 600 грн. , за сплачений судовий збір. Окрім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення витрат на правову допомогу. При стягненні витрат на правову\~допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6\~Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12,\~42,\~56\~ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову \~допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на\~правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року\~№ 4191-VI\~"Про граничний розмір компенсації витрат на правову \~допомогу у цивільних та адміністративних справах". Витрати на\~ правовудопомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано копію договору про надання правової допомоги та консультаційних послуг та прибутковий касовий ордер від 17.07.2016 року про сплату 2000 грн. [PERSON] [PERSON] Враховуючи викладене, вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу підлягають задоволенню.

Outcome: approved