Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

В лютому 2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа КЕВ м. Дніпро про визнання незаконними результатів перевірки. В обґрунтування позову, [PERSON] зазначав, що проходив військову службу в період з 05.09.1973 року по 26.09.1996 року на різних посадах. 21.12.1993 року позивач подав рапорт до Житлової комісії військової частини [NUMBER] про зарахування на квартирний облік так як на той час житловою площею не забезпечений. 22.12.1993 \~ \~ \~ \~року, обіймаючи посаду командира в/ч [NUMBER] , житловою комісією цієї військової частини, він був поставлений на облік в чергу на отримання житлових приміщень в/ч [NUMBER] за № 16 на підставі Правил обліку громадян на отримання жилих приміщень (копія додається, оригінал знаходиться у Дніпропетровському ОТЦ та СП). 26.09.1996 року позивач був звільнений з військової служби в запас із залишенням на квартирному обліку для позачергового одержання житлового приміщення за рахунок житлового фонду військової частини. Після звільнення в запас позивач продовжував перебувати на квартирному обліку в цій же військовій частині, однак житла так і не отримав. У зв`язку з тим, що на той час (1996 рік) було неможливо отримати роботу в Новомосковському районі, [PERSON] працевлаштувався у Військовий місцевий суд Дніпропетровського гарнізону, на посаду судового розпорядника та відповідно був прописаний в [ADDRESS] , оскільки до працевлаштування та переїзду у м. Дніпро, позивач винаймав квартиру [ADDRESS] . 16.07.2007 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська (справа № 2а-123/2007) було винесено постанову про задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, а саме: визнано незаконною відмову голови житлової комісії Дніпропетровського ОВК в постановці на квартирний облік на першочергове отримання житлового приміщення в м. Дніпропетровську та зобов`язано житлову комісію Дніпропетровського ОВК поставити його на облік на першочергове отримання житла в м. Дніпропетровську з 22.12.1993 року. 02.08.2007 року, на виконання постанови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська житлова комісія Дніпропетровського ОВК постановила, що згідно наданих документів зарахувати [PERSON] на квартирний облік з 22.12.1993 року, на позачергове отримання житла з 22.11.1996 року та на першочергове отримання житла з 19.10.2005 року. Також, 20.09.2013 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом було винесено постанову, якою позовні вимоги [PERSON] задоволені в повному обсязі, на виконання якої, 30.09.2015 року позивача було знов зараховано на квартирний облік. Відповідно до протоколу № 51 від 30.11.2018 року, на той час [INFO] (далі - Дніпропетровській ОВК) розподілено 8 (вісім) квартир для постійного проживання за адресою [ADDRESS] , з них 6 (шість) однокімнатних, 2(дві) - двокімнатні квартири. 07.12.2018 року, у зв`язку із цим на засіданні житлової комісії Дніпропетровського ОВК було винесено питання щодо надання однокімнатної квартири [ADDRESS] , житловою площею 20,9 м2, загальною площею 48,4 м2 для постійного місця проживання у відповідності до списку осіб, що потребують поліпшення житлових умов та які виявили бажання і надали згоду отримати постійне житло за межами м. Дніпро, полковнику запасу [PERSON] , який перебуває на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов при Дніпропетровському ОВК у загальній черзі з 22.12.1993 року, позачерговій черзі з 19.10.2005 року та першочерговій черзі з 21.11.1996 року. Оскільки зауважень та заперечень з цього приводу не було, комісія постановила надати цю квартиру позивачу. 11.12.2018 \~ \~ \~ \~року Протокол засідання житлової комісії Дніпропетровського ОВК від 07.12.2018 року № 12 був затверджений наказом Військового комісара Дніпропетровського ОВК № 577 від 11.12.20018 року. Однак, 18.07.2019 року, майже через 8 місяців, Головним Квартирно-експлуатаційним управлінням Збройних Сил України здійснена перевірка особової справи позивача, щодо погодження отримання постійного житлового приміщення в м. Кам`янське, з матеріалів якої, йому стало відомо, що житловій комісії Дніпропетровського ОВК пропонується: 1. Розібратися з законністю зарахування на квартирний облік [PERSON] , для цього витребувати з [PERSON] довідку про місце прописки на час прийняття рішення про зарахування на квартирний облік. Подати запити до КЕВ м. Дніпро про надання відомостей про перебування на квартирному обліку в гарнізоні, здачі житла за попереднім місцем проходження служби. 2. З військової частини [NUMBER] витребувати копії документів з книги протоколів, книги обліку осіб, що перебувають на квартирному обліку, списки перебуваючих на квартирному обліку, визначитись чи перебував він на квартирному обліку взагалі і чи знімали його. 3. Надати запит до військової частини [NUMBER] про надання інформації чи проводились заходи по розформуванню військової частини [NUMBER] , чи військову частину просто перенумерували. 4. Відмінити рішення житлової комісії які були прийняті з порушенням вимог житлового законодавства та про надання постійного житла в м. Кам`янське. 5. Виконати рішення суду і «поставити [PERSON] на обліку на першочергове отримання житла в м. Дніпропетровську з 22.12.1993 року». На підставі зазначеного листа, від 18.07.2019 року на засіданні житлової комісії Дніпропетровського ОТЦК та СП шостим питанням було постановлено протоколом засідання житлової комісії Дніпропетровського ОТЦК та СП від 07.10.2019 року № 7 позивача було знято з обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання постійного житла при Дніпропетровському ОТЦК та СП. Вищевказані дії проводилися з метою, щоб позбавити позивача законного права отримання житла. Згідно до вищевказаного протоколу від 07.10.2019 року № 7, підставами для зняття полковника у відставці [PERSON] з квартирного обліку є: - п. 4 розділу І та п.21 розділу VІ наказу Міністерства оборони України від 31.07.2018 року № 380 «Про затвердження Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», зокрема тих обставин, що у листі начальника КЕВ є пряме ствердження про отримання та забезпечення позивача постійним житлом, а саме 2-х кімнатною квартирою, якою він був повністю забезпечений на момент ї втрати. Однак, в рішенні Дніпровського районного суду м. Двіпродзержинська Дніпропетровської області від 24.07.2020 року роз`яснено, що [PERSON] 18.03.1993 року повністю здав квартиру [ADDRESS] . Також, позивач звертає увагу суду на ті обставини, що в протоколі від 07.10.2019 року № 7, головою житлової комісії Дніпропетровського обласного територіального центра комплектування та соціальної підтримки були визначені порушення, які виявлені при перевірці облікової справи, а саме, те, що за інформацією КЕВ м. Дніпро гр. [PERSON] було видано 3 довідки про забезпечення житлом, що не відповідає дійсності. Позивач вважає зняття його з квартирного обліку незаконним, таким, що порушує його конституційні права, та положення нормативно-правових актів, що регламентують порядок включення/виключення з квартирного обліку військовослужбовців та членів їх сімей, у зв`язку з чим, вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав, шляхом скасування протоколу засідання житлової комісії від 07.10.2019 року № 7 в частині зняття [PERSON] , з обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов, а також зобов`язати житлову комісію Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки відновити позивача на квартирному обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання постійного житла при Дніпропетровському обласному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки. У зв`язку з чим вимушений звернутися до суду. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити. Відповідач, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність, звертав увагу суду у письмовому відзиві на позов, на ті обставини, що відповідач під час прийняття рішення щодо зняття позивача з квартирного обліку діяв в межах закону. [PERSON] надав суду відповідь на відзив, у якому спростував міркування відповідача наведені у відзиві та наполягав на задоволенні позову. Третя особа, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання представника не направила, надала заяву про розгляд справи без їх участі. Також надала заяву про закриття провадження у справі. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним. Судом встановлено, що позивач 21.11.1996 року був звільнений з військової служби в запас з правом носіння військової форми, з вислугою років 25 років 5 місяців, був направлений на військовий облік до Новомосковського об`єднаного воєнкомату Дніпропетровської області та був звільнений з залишенням на квартирному обліку для позачергового одержання житлового приміщення за рахунок житлового фонду військової частини, що підтверджується копією наказу № 173 від 21.11.1996 року та копією витягу з наказу № 083 від 26.09.1996 року. Засіданням житлової комісії військової частини [NUMBER] від 22.12.1993 року [PERSON] був зарахований на квартирний облік на підставі його рапорту від 21.12.1993 року, що підтверджується копією витягу з протоколу № 12 від 22.12.1993 року та копією рапорту від 21.12.1993 року № 216. Також, як вбачається з матеріалів справи, позивач 18.03.1993 року повністю здав квартиру [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки № 166 від 16.12.1993 року. Особовий рахунок на вказану квартиру, з дозволу начальника гарнізону, був переоформлений на [PERSON] за заявою останьої, що підтверджується копією довідки № 211 від 18.03.1993 року. Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення № [NUMBER] від 19 жовтня 2005 року (а.с. 20 оберт), та має право на першочергове забезпечення житловою площею, як це передбачено у ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2007 року визнано незаконною відмову голови житлової комісії військового комісаріату Дніпропетровської області про відмову у постановці на квартирний облік на першочергове отримання житлового приміщення в м.Дніпропетровську [PERSON] , та зобов`язано житлову комісію постановити [PERSON] на облік на першочергове отримання житла в м. Дніпропетровську з 22 грудня 1993 року (а.с.28). Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2013 року, скасовано протокол засідання житлової комісії [INFO] № 9 від 10 грудня 2010 року в частині зняття [PERSON] з квартирного обліку та зобов`язано житлову комісію Дніпропетровського обласного військового комісаріату постановити [PERSON] на облік на першочергове отримання житла в м.Дніпропетровську. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2014 року вказана постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2013 року залишена без змін. 30 вересня 2015 року [PERSON] поновлено в черзі та внесено до списків осіб, які потребують поліпшення житлових умов при Дніпропетровському ОВК у загальну чергу з 22 грудня 1993 року, до списків позачергової черги з 21 листопада 1996 року, до списків першої черги з 19 жовтня 2005 року зі складом сім`ї три особи: [PERSON] , дружина [PERSON] , син [PERSON] .. Відповідно до довідок від 28 листопада 2016 року, від 09 листопада 2018 року, від 06 грудня 2018 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та перебуває на військовому обліку в Новомосковському об`єднаному міському військовому комісаріаті Дніпропетровської області та на його утриманні знаходиться сім`я у кількості однієї особи, що підтверджується довідками від 26 листопада 2015 року, 12 листопада 2018 року, 07 грудня 2018 року. Відповідно до списку надання житлової площі для постійного проживання у [INFO] , місцезнаходження: [ADDRESS] , [PERSON] зарахований на квартирний облік 22 грудня 1993 року, першочергово 19 жовтня 2005 року, позачергово 21 листопада 1996 року. 7 грудня 2018 року відбулось засідання житлової комісії [INFO] , на якому було вирішено питання про надання позивачу житла, про що свідчить протокол №12 від 7 грудня 2018 року. Наказом військового комісара [INFO] № 572 від 11 грудня 2018 року було затверджено протокол засідання житлової комісії [INFO] № 2 від 7 грудня 2018 року та вирішено надати для постійного проживання квартири у [ADDRESS] у відповідності до списку осіб, які потребують поліпшення житлових умов та перебувають на обліку при Дніпропетровському обласному військовому комісаріаті та у Гарнізонній черзі: однокімнатну квартиру [ADDRESS] , полковнику запасу [PERSON] , складом сім`ї 1 особа, що підтверджується витягом із наказу № 572 від 11 грудня 2018 року. В ході перевірки облікової справи [PERSON] . Головним КЕУ ЗС України були виявлені порушення та листом №2354 від 18 липня 2019 року запропоновано: 1. Розібратися з законністю зарахування на квартирний облік [PERSON] , для цього витребувати з [PERSON] довідку про місце прописки на час прийняття рішення про зарахування на квартирний облік. Подати запити до КЕВ м.Дніпро про надання відомостей про перебування на квартирному обліку в гарнізоні, здачі житла за попереднім місцем проходження служби; 2. З військової частини [NUMBER] витребувати копії документів з книги протоколів, книги обліку осіб, що перебувають на квартирному обліку, списки перебуваючих на квартирному обліку, визначитись чи перебував він на квартирному обліку взагалі і чи знімали його. 3. Надати запит до військової частини [NUMBER] про надання інформації чи проводились заходи по розформуванню військової частини [NUMBER] , чи військову частину просто перенумерували. 4. Відмінити рішення житлової комісії які були прийняті з порушенням вимог житлового законодавства та про надання постійного житла в м. Кам`янське. 5. Виконати рішення суду і «поставити [PERSON] на обліку на першочергове отримання житла в м. Дніпропетровську з 22 грудня 1993 року». Рішенням засідання житлової комісії Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 7 жовтня 2019 року, оформлене протоколом №7 та затвердженим Наказом військового комісара Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 7 жовтня 2019 року № 504, позивача знято з квартирного обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов. Згідно до вищевказаного рішення житлової комісії відповідача від 07.10.2019 року, підставами для зняття полковника у відставці [PERSON] з квартирного обліку є: \~ \~ \~ \~п. 4 розділу І та п.21 розділу VI наказу Міністерства оборони України від 31.07.2018 року № 380 «Про затвердження Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», зокрема, у зв`язку з тим, що [PERSON] під час проходження служби вже було забезпечено постійним житлом, а окрім того, [PERSON] було подано відомості, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на квартирний облік, включення до списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання житлових приміщень. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч. 3 ст. 34 ЖК Української РСР, громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду. Облік потребуючих поліпшення житлових умов громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням - також і за місцем проживання (ч. 1 ст. 37 ЖК Української РСР). Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно абз. 4 ч. 1 ст. 12 зазначеної статті, в редакції чинній на час звільнення позивача з військової служби, військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла. Відповідно до ч. 9 ст. 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів, та користуються правом позачергового одержання житла. Отже, зазначеним законом держава взяла на себе обов`язок забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями, і зокрема, військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Законодавством. Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 № 1081, визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях після звільнення та членів їх сімей( п.1 Порядку). Згідно п.3 даного Порядку військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Пуктами 23, 24 Порядку визначено, що Облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов (далі облік), ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах. Військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини. Датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією військової частини винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік. Відповідно до п. 29 Порядку, військовослужбовці, які перебувають на обліку при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування військової частини у військовому комісаріаті і квартирно-експлуатаційному органі та користуються правом позачергового одержання житла. Крім того, даний Порядок передбачає і випадки, коли військовослужбовці знімаються з обліку, а саме у разі: 1) поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; 2) засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; 3) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; 4) подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; 5) в інших випадках, передбачених законодавством (п. 30 Порядку в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Згідно з п. 9 Розділу IV Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 380 від 31.07.2018 року (далі Інструкція), з метою здійснення контролю за організацією забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями наказом Міністерства оборони України утворюється комісія з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (далі - Комісія з контролю). Відповідно до п. 14 Розділу IV Інструкції, рішення Комісії з контролю є підставою для оформлення протягом десяти робочих днів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району та подання до виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради документів для видачі спеціального ордера, який є єдиною підставою для вселення в надане службове жиле приміщення. Пунктом 21 Розділу VI Інструкції встановлено, що зняття військовослужбовців з обліку проводиться у разі: поліпшення житлових умов до встановлених норм забезпечення житловою площею громадян у відповідному населеному пункті; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на квартирний облік, включення до списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання житлових приміщень, або неправомірних дій посадових (службових) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік; в інших випадках, передбачених законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 40 ЖК Української РСР, громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання житлового приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другої цієї статті. Згідно ч. 2, 4, 5 ст. 40 ЖК Української РСР громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках: 1) поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення; 1-1) одноразового одержання за їх бажанням від органів державної влади або органів місцевого самоврядування грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення у встановленому порядку; 2)виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту; 3) припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР; 4) засудження до позбавлення волі на строк понад шість, заслання або вислання; 5)подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік. Зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов провадиться органами,які винесли або затвердили рішення про взяття громадянина на облік. Про зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов громадяни повідомляються у письмовій формі з зазначенням підстав зняття з обліку. Як було встановлено судом, [PERSON] має вислугу на військовій службі понад 20 років та перебував на квартирному обліку для поліпшення житлових умов з 22.12.1993 року. Більше того, неодноразово, за згаданими рішеннями судів, які набрали законної сили, був поновлений в черзі та внесений до списків осіб, які потребують поліпшення житлових умов при Дніпропетровському ОВК у загальну чергу з 22 грудня 1993 року, до списків позачергової черги з 21 листопада 1996 року, до списків першої черги з 19 жовтня 2005 року. Більше того, як вбачається з матеріалів справи, жодними доказами не спростовано відповідачем та встановлено рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 липня 2020 року у цивільній справі № 201/11033/19-ц, Позивач 18.03.1993 року повністю здав квартиру [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки № 166 від 16.12.1993 року (а.с. 13 оберт). Особовий рахунок на вказану квартиру, з дозволу начальника гарнізону, був переоформлений на [PERSON] за заявою останньої, що підтверджується копією довідки № 211 від 18.03.1993 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У зв`язку з наведеним, суд не приймає твердження відповідача та вважає безпідставними відповідні висновки житлової комісії, про те, що позивач був забезпечений постійним житлом, оскільки в обгрунтування вказаної позиції відповідачем не надано жодного доказу, як і не надано доказів на спростування вище вказаних обставин, встановлених судовим рішенням, що набрало законної сили та яке відповідачем не оскаржувалося. Посилання житлової комісії на подання [PERSON] відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на квартирний облік, включення до списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання житлових приміщень, як на підставу, передбачену п.21 розділу VI Інструкції, для зняття позивача з квартирного обліку, зокрема різних довідок Гвардійської КЕЧ, що містять різні відомості щодо обставин здачі попереднього житла позивачем, суд також вважає безпідставними, оскільки в обгрунтування вказаної позиції відповідачем, окрім посилання на сам лист ГКЕУ ЗСУ, не надано жодного доказу, як і не надано доказів на спростування достовірності вищевказаних довідок № 166 від 16.12.1993 року та № 211 від 18.03.1993 року, та не зазначено, на підставі чого відповідач прийшов до висновків про перевагу довідки №160 від 02.11.2005 року, яка містить лише посилання на видачу довідки №64 від 25.03.1993 року, яка взагалі відсутня в описі документів облікової справи позивача та матеріалах даної цивільної справи, внаслідок чого, висновки відповідача про те, що позивач добровільно залишив квартиру колишній дружині і дитині, а не здав її належним чином, що підпадає під штучне погіршення житлових умов, не відповідають дійсності, оскільки не доведені жодними доказами та, знову ж таки, спростовані рішенням суду від 24.07.2020 року у справі № 201/11033/19-ц, яким встановлено, що під час розлучення позивача з колишньою дружиною в судовому порядку, вирішувались вимоги виключно про розірвання шлюбу, а питання розподілу майна подружжя не було предметом спору в даній цивільній справі. Решта мотивів, викладених у рішенні житлової комісії від 07.10.2019 року, щодо обставин зміни місця реєстрації та проживання позивача, та «неправомірного» поновлення позивача рішенням суду в 2007 році, жодним чином не свідчать про будь-які неправомірні дії позивача (подання ним певних недостовірних відомостей, тощо), внаслідок яких, його безпідставно було включено до квартирної черги та давало б підстави для застосування відповідних положень п.21 розділу 6 Інструкції, щодо зняття [PERSON] з обліку, а тому є безпідставними. Більше того, викладені обставини, що відбувалися в 1993 та 2005 роках неодноразово були предметом розгляду різних судів, якими позивач, в тому числі, поновлювався на квартирному обліку (постанова від 16.07.2007 року у справі №2а-123/2007, постанова від 20.09.2013 року та ухвала від 29.04.2014 року у справі №804/8245/13-а, рішення суду від 24.07.2020 року у справі 201/11033/19) та на даний час жодним чином не змінилися. Також суд звертає увагу відповідача та третьої особи на неприпустимість поза процесуальної критики судового рішення, що набрало законної сили, яке відповідачем не оскаржувалося та є обов`язковим до виконання, відповідно до ст. 129-1 Конституції України. Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002). У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що військова служба пов`язана з обмеженнями прав, ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено навіть шляхом внесення змін до законодавства. Отже, суд розглядаючи позов, виходить з розуміння, що забезпечення військовослужбовців належним житлом за безперервну тривалу військову службу є певною соціальною допомогою, підтримкою, додатком до основних джерел існування і спрямоване на реалізацію конституційного права кожного громадянина на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло (стаття 48 Конституції України). Таким чином, при вступі на службу та під час її проходження, позивачу було державою гарантоване певне забезпечення і компенсації, які фінансуються із бюджету. Зупинення або звуження змісту і обсягу гарантованих Конституційних соціальних прав є недопустимим і не повинні погіршувати становище особи, а тому позивач має право на поліпшення житлових умов за рахунок фондів Міністерства Оборони України. Системний аналіз зазначених обставин по справі з урахуванням положень викладеного вище законодавства, свідчить про те, що підстави для зняття [PERSON] з квартирного обліку були відсутні, а тому зняття його рішенням житлової комісії від 07.10.2019 року з обліку, порушено його право на одержання житла, передбачене Конституцією України. В свою чергу, суд зазначає, що обов`язок держави перед згаданою категорією військовослужбовців виконується та припиняється саме фактом надання постійного житла (чи грошової компенсації за нього), що в даному випадку відповідачем не здійснено. Більше того, оскаржуваними діями Відповідача, зокрема довільним та формальним тлумаченням норм чинного законодавства та обґрунтування їх Листом ГКЕУ ЗСУ штучно звужуються такі забезпечені Державою та Конституцією гарантій соціальної захищеності Позивача, набуті під час проходження військової служби. Беручи до уваги неодноразове поновлення порушених прав позивача численними судовими рішеннями, щодо квартирного обліку та забезпечення його житлом, суд зазначає, що при розгляді цієї справи має бути також враховано рішення Європейського Суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року в справі «Рисовський проти України» щодо принципів застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, щодо необхідності додержання принципу «належного урядування» при втручанні держави у право особи на мирне володіння своїм майном. Так, у п. 70 зазначеного рішення ЄСПЛ наголошено, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. В сенсі п. 71 наведеного рішення, потреба державного органу виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Загалом, належне урядування, тобто процес прийняття рішення та подальше його впровадження/невпровадження, має декілька основних характеристик і означає: врахування потреб найбільш вразливих верств суспільства під час прийняття рішень; вимагає повного захисту прав людини; прозорість прийняття рішень, тобто інформація є у наявності у достатній кількості, у зрозумілій формі та є вільно доступною для тих, кого може стосуватись це рішення, чи його введення в дію; підвищення обізнаності громадян про їхні права під час звернення за одержанням послуг, покращення спроможності органів публічної влади та державних установ на місцях оцінювати свої послуги з погляду принципів верховенства права й належного врядування, зменшення прогалин і недоліків у цій сфері; відкритість, тобто державні органи мають працювати відкрито і також викладати мовою, яка є доступною для всіх громадян; відповідність (узгодженість) - політика та усі заходи мають бути взаємоузгодженими та зрозумілими. Разом з тим, Європейський суд з прав людини зазначає, що вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах (рішення у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», заява № 30856/03, від 02 грудня 2011 року). В такому випадку, з урахуванням вимог національного законодавства і практики ЄСПЛ, щодо [PERSON] , віднесеного до особливої соціальної категорії громадян, належним урядуванням з боку Держави в особі відповідача мало б бути вирішення питання щодо надання постійного житла (Квартири), під час надання якого, відповідач міг та зобов`язаний був завчасно перевірити обставини, що надають змогу/перешкоджають ухваленню такого рішення. В результаті того, що відповідач не перевірив зазначені факти та взяв до уваги лише висновки наведені у листі ГКЕУ ЗСУ та які вже були предметом оцінки судів, право позивача на поліпшення житлових умов, гарантоване державою, було порушене, і на сьогодні підлягає поновленню шляхом поновлення позивача на квартирному обліку на тих самих умовах, які існували до порушення його права. Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц. Суд відхиляє мотивування заяви третьої особи про наявність підстав для закриття провадження у справі, оскільки судовим рішенням у цивільній справі № 201/11033/19 не надавалась оцінка законності протоколу житлової комісії, а позивачу [PERSON] було відмовлено у вимог про визнання незаконними результатів перевірки Головного Квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України, оскільки [PERSON] було обрано помилковий спосіб захисту, який сам по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права та наголошено на необхідності оскарження самого рішення (протококу) житлової комісії, яке мало наслідком зняття [PERSON] з квартирної черги. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову, однак надаючи оцінку способу захисту обраного позивачем та формулюванню заявлених позовних вимог, суд, відповідно до ст. 5 ЦПК України, вважає необхідним визнати незаконним та скасувати саме рішення житлової комісії Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки оформлене протоколом № 7 від 07.10.2019 року та затверджене наказом військового комісара Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки № 504 від 07.10.2019 року в частині зняття полковника у відставці [PERSON] з квартирного обліку при [INFO] та зобов`язати Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки в особі його житлової комісії поновити полковника у відставці [PERSON] на квартирному обліку осіб при Дніпропетровському обласному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, що не буде виходом за межі позовних вимог, оскільки згідно п.8 Розділу IІ Інструкції, п. 14 Розділу IV Інструкції житлові комісії здійснюють свої повноваження саме шляхом ухвалення рішень, які лише оформлюються протоколом та затверджуються командиром військової частини, та буде ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідатиме змісту порушеного права позивача, характеру його порушення, наслідкам, спричиненим цим порушенням, таким чином задовольнивши позовні вимоги. В зв`язку із задоволенням позову та звільненням позивача від сплати судового збору на підставі Закону, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 908 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved