Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON]. про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 03 жовтня 2007 року між [PERSON] та акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту № 16/33-7, згідно з умовами якого позивач надав боржнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 80 000 доларів США зі сплатою 13,5 % річних, та кінцевим терміном повернення заборгвоаності до 02 жовтня 2022 року, на умовах визначених Договором кредиту. 03 жовтня 2007 року між відповідачем та акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за довогором кредиту було укладено іпотечний договір № 855, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2450 згідно умов якого відповідачем в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк» було передано нерухоме майно, а саме: квартира [ADDRESS], та належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі - продажу від 30 липня 1996 року посвідченого державним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрованого в реєстрі за № 3-8132, право власності по якому зареєстроване КП ДМБТІ, про що 11 вересня 1996 року зроблено запис № 13 в книзі № 186г, рєстраційний номер квартири 17013068. Згідно умов договору боржник взяв на себе зобов'язання забезпечувати повернення кредиту, відсотків за його користування, а також сплати штрафних санкцій у разі невиконання кредитних зобов'язань у визначений договором кредиту термін. Так, боржник порушуючи виконання умов п.п. 3.3.8, 3.3.10, 3.3.12, 3.3.13 догвоору кредиту в односторонньому порядку, всупереч ст. ст. 526, 629 ЦК України припинив повертати основну суму кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом. Станом на 29 квітня 2015 року сума заборгованості по договору кредиту складає 170 966,12 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 29 квітня 2015 року складає 3 806 117,22 грн. з яких: 74 672 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 1 662 378,38 грн. - заборгованість за кредитом; 40 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 891 386,50 грн. - строкова заборгованість; 34 632 доларів США, що в вгривневому еквіваленті становить 770 991,88 грн. - просрочена заборгованість за кредитом; 67 264,28 долаврів США, що в гривневому еквіваленті становить 1 497 464,81 грн. - заборгованість за просроченими відсотками; 10 146,46 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 225 884,63 грн.- пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 18 883,38 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 420 389,40 грн. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків; Відповідно до п. 4.1 договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов'язань за договором кредиту позивач має право задовольнити свої забезпечення іпотекою вимогою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно п. 4.6 Договору іпотеки позивач за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки у тому числі шляхом продажу Предмета іпотеки від свого імені будь - якій особі - покупцеві на підставі договору купівлі - продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Тому позивач просив суд задовольнити позовні вимоги шляхом звернення стягнення на прдмет іпотеки, визначити у рішенні спосіб реалізації, надати позивачу право за рахунок реалізації предмету іпотеки задовольнити свої вимоги за договором іпотеки та виселити з квартири мешканців без надання іншого житлового приміщення. Представник позивача в судове засідання не з*явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач та третя особа в судове засіданні не з*явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили. Дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст. 197 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що 03 жовтня 2007 року між [PERSON] та акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту № 16/33-7, згідно з умовами якого позивач надав боржнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 80 000 доларів США зі сплатою 13,5 % річних, та кінцевим терміном повернення заборгвоаності до 02 жовтня 2022 року, на умовах визначених Договором кредиту. 03 жовтня 2007 року між відповідачем та акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за довогором кредиту було укладено іпотечний договір № 855, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Гупало К.В., зареєстрований в реєстрі за № 2450 згідно умов якого відповідачем в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк» було передано нерухоме майно, а саме: квартира [ADDRESS], та належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі - продажу від 30 липня 1996 року посвідченого державним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Драпатая О. зареєстрованого в реєстрі за № 3-8132, право власності по якому зареєстроване КП ДМБТІ, про що 11 вересня 1996 року зроблено запис № 13 в книзі № 186г, рєстраційний номер квартири 17013068. Згідно умов договору боржник взяв на себе зобов'язання забезпечувати повернення кредиту, відсотків за його користування, а також сплати штрафних санкцій у разі невиконання кредитних зобов'язань у визначений договором кредиту термін. Так, боржник порушуючи виконання умов п.п. 3.3.8, 3.3.10, 3.3.12, 3.3.13 догвоору кредиту в односторонньому порядку, всупереч ст. ст. 526, 629 ЦК України припинив повертати основну суму кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом. Станом на 29 квітня 2015 року сума заборгованості по договору кредиту складає 170 966,12 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 29 квітня 2015 року складає 3 806 117,22 грн. з яких: 74 672 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 1 662 378,38 грн. - заборгованість за кредитом; 40 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 891 386,50 грн. - строкова заборгованість; 34 632 доларів США, що в вгривневому еквіваленті становить 770 991,88 грн. - просрочена заборгованість за кредитом; 67 264,28 долаврів США, що в гривневому еквіваленті становить 1 497 464,81 грн. - заборгованість за просроченими відсотками; 10 146,46 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 225 884,63 грн.- пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 18 883,38 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 420 389,40 грн. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків; Відповідно до п. 4.1 договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов'язань за договором кредиту позивач має право задовольнити свої забезпечення іпотекою вимогою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно п. 4.6 Договору іпотеки позивач за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки у тому числі шляхом продажу Предмета іпотеки від свого імені будь - якій особі - покупцеві на підставі договору купівлі - продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ч. 2 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) у разі коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Як убачається з матеріалів справи, позивач на виконання зазначених вимог ЗУ «Про іпотеку» 06 вересня 2014 року направив на адресу відповідача вимогу про усунення порушення умов кредитного договору /а.с. 20-21/. Оскільки відповідач [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним Договором не виконує, відтак у позивача виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання, а також право на відшкодування витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону, а також початкова ціна предмету іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно ст. 5 ЗУ «Про іпотеку» вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором. Крім того, за правилами ч. 2 ст. 43 ЗУ «Про іпотеку», початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки. Суд погоджується із розрахунком заборгованості за кредитним договором від 03 жовтня 2007 року, наданим позивачем ПАТ «Укрсоцбанк», згідно якого, станом на 29 квітня 2015 рік утворилась заборгованість за кредитом в розмірі 170 966,12 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 3 806 117,22 грн. Пунктом 1.3 Іпотечного договору сторони визначили вартість предмета іпотеки, яка становить 505 000 грн. /а.с. 15/ Як роз'яснено в п. 41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). З урахуванням розміру заборгованості, яка становить станом на 29 квітня 2015 року скаладає за кредитом в розмірі 170 966,12 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 3 806 117,22 грн., враховуючи співмірність заборгованості із вартістю предмета іпотеки, яка відповідно до умов іпотечного договору складає 505 000 грн., суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки обґрунтовані та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог банку з приводу виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: [ADDRESS], суд відмовляє в їх задоволенні з огляду на наступне. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Згідно вимог ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно з частиною четвертою ст. ст. 9, 109 ЖК України, ст. ст. 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Відтак результат аналізу зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР. Згідно копії вимоги, 06 вересня 2014 року Банком було направлено на адресу [PERSON] та [PERSON] вимогу про усунення порушень умов кредитного договору, попередження про намір звернути стягнення на предмет іпотеки у разі непогашення боргу, однак пропозиції добровільного звільнення квартири не було. Згідно п. 43 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5, при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39- 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Так, на адресу відповідача позивачем була направлена вимога, в якій зазначалось про наявність заборгованості за укладеним між сторонами кредитним договором, її сума та строки погашення. Крім того, позивачем було попереджено відповідача, що у разі непогашення останнім існуючої заборгованості у повному обсязі, банк має наміри скористатися своїм правом звернути стягнення на предмет іпотеки та реалізувати в подальшому квартиру, що зумовить виселення відповідача та інших осіб зареєстрованих в ній. Суд не вбачає за можливе кваліфікувати дану вимогу банку, як вимогу про звільнення відповідачем та членами його родини займаної ними квартири, що є предметом іпотеки, як таку, що не була виконана у добровільному порядку. А тому звернення банку до суду з позовною вимогою щодо примусового виселення родини відповідача зі спірної квартири є передчасною. Крім того, позивачем не було надано суду жодних доказів на підтвердження фактичного проживання відповідача, з визначенням інших осіб, яких суд має виселити з житла, що є обов'язковою умовою для прийняття відповідного рішення судом. Судове рішення не може змінювати обсяг цивільних прав осіб, які не є учасниками судового розгляду. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Оскільки в задоволенні позовних виог позивача про виселення було відмовлено, а позовні вимоги про зняття з реєстраційного обліку є похідними, тому в їх задоволенні також слід відмовити. Судові витрати розподілити на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial