Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], в порядку поділу спільного майна подружжя. Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що під час шлюбу між нею та відповідачем [PERSON], останнім було приватизовано та зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] на 1/2 частину якої вона, як дружина має право, оскільки набуте відповідачем під час шлюбу із нею. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з мотивів викладених в позовній заяві та просять позов задовольнити. Відповідач та його представник позову не визнали, подали заперечення на позовну заяву в обгрунтування якого пояснили, що відповідач [PERSON] приватизував в гуртожитку кімнату [ADDRESS] відповідно до Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», а не квартиру із державного житлового фонду. Зазначена кімната була надана відповідачу як працівнику ВО «Текстерно» в 2000 році на склад сім»ї до якого входили сторони, донька позивача [PERSON] та [PERSON] У 2000 р. відповідач подарував дочці позивача [PERSON] квартиру [ADDRESS]. [PERSON] померла у 2010р. Спільна квартира [ADDRESS], на підставі ухвали Тернопільського міськрайонного суду внаслідок укладення мирової угоди між сторонами, виділена позивачу [PERSON] Крім того, на момент приватизації спірної квартири у гуртожитку позивач [PERSON] не проживала та не була зареєстрована за вказаною адресою, мала у приватній власності згадану квартиру по [ADDRESS] і тому відповідно до Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» не мала права на приватизацію спірної квартири в гуртожитку. Дослідивши та оцінивши зібрані докази, суд встановив наступні обставини справи. 30.03.1990 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданим 30.03.1990 р відділом ЗАГСу міськвиконкому м.Тернополя, актовий запис №344. 15.03.2000 р. [PERSON] ВО «Текстерно» видано ордер на житлову площу в гуртожитку, а саме про право на зайняття з сім»єю із 4-х осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], кімнати [ADDRESS] площею 39.3 кв.м. [PERSON] померла [INFO], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим [INFO] Стрілковською сільською радою Старосамбірського району Львівської області, актовий запис №27. У власності [PERSON] перебуває квартира [ADDRESS] , що стверджується довідкою ПП «Благоустрій» від 09.11.2011 р. Із довідки ПАТ «Державного ощадного банку України « №2069 від 10.11.2011 р. вбачається, що [PERSON] та [PERSON] включені у списки для приватизації житла за адресою: [ADDRESS] в ТВБВ №10019/08 філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» проспект Злуки, 53. Із акту обстеження житлових умов від 04.10.2011 р., довідки про склад сім»ї від 25.01.2012 р. довідки від 04.11.2011 р. вбачається, що за адресою : [ADDRESS] зареєстрований наймач [PERSON]. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 11.01.2012 р. між [PERSON] та [PERSON] затверджено мирову угоду відповідно до якої [PERSON] виділено у власність холодильник вартістю 1700 грн. та квартиру [ADDRESS], а у власність [PERSON] виділено набір меблів вартістю 2450 грн. та телевізор вартістю 1370 гр., а також [PERSON] передала [PERSON] грошову компенсацію в розмірі 15000 грн. Із довідки ОСББ»Цегельний, 7» від 14.11.2011 р. вбачається, що [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS]; не працює згідно із записом у трудовій книжці звільнена за наказом №3/3-а від 30.12.1996 р. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №26262083 від 31.05.2010 р. виданого ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації», довідки від 03.11.2011р. №16988, свідоцтва про право власності на житло від 10.05.2012 р. на праві приватної власності [PERSON] належить квартира [ADDRESS] на підставі рішення виконкому міської ради народних депутатів №544 від 01.04.2010 р. Згідно ч.3 ст.368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними і при цьому вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частина 1 ст.57 Сімейного кодексу України, в редакції від 17.05.2012 р. №4766 і яка діє з 13.06.2012 р., особистою приватною власністю дружини, чоловіка передбачає: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Проте, редакція ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України від 15.03.2012 р. №4525, яка діяла з 08.04.2012р. на час реєстрації позивачем [PERSON] права власності на приватизовану згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартиру [ADDRESS] не передбачала положення про те, що житло, набуте одним із подружжя, за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" є його особистою приватною власністю, а отже, виходячи з аналізу зазначеної норми вказаної редакції статті, приватизована позивачем квартира, яка була зареєстрована 10.05.2012 року у Тернопільському міському бюро технічної інвентаризації є спільною сумісною власністю подружжя. Тому, враховуючи викладенні обставини, суд вважає що приватизована позивачем [PERSON] квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON], так-як набута, а саме приватизована та на неї зареєстровано право власності за позивачем до набрання законної сили редакцією ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України від 17.05.2012 р., яка приватизоване житло відносить до особистої приватної власності подружжя. Крім того, суд вважає, що відповідно до ст.88 ЦПК України, із відповідача в користь позивача слід стягнути 1116,93 грн. сплаченого позивачем судового збору .

Outcome: approved