Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

Виклад позиції позивача та відповідь на відзив. Заступник керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Кегичівської селищної ради Харківської області звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно збережених коштів у сумі 46192,92 грн. внаслідок користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 12 березня 2015 року на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно, [PERSON] набула у приватну власність будівлю підсобно-складського приміщення загальною площею 104,5 кв.м. (реєстраційний номер ДРРП 594721363231) та будівлю друкарні загальною площею 421,8 кв.м. (реєстраційний номер в ДРРП 594667763231), які розташовані на земельній ділянці комунальної власності для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної машинобудівної та іншої промисловості, площею 0,2069 га, кадастровий номер 6323155100:03:005:0037 в [ADDRESS] . Даний факт також підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно №34807371 від 12 березня 2015 року, №34810746 від 12 березня 2015 року. Попереднім власником вищевказаних об`єктів нерухомості було комунальне підприємство «Кегичівська районна друкарня», згідно інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємства та громадських формувань діяльність даного підприємства припинена. Згідно постанови Господарського суду Харківської області від 09 квітня 2013 року у справі №5023/6015/12 комунальне підприємство «Кегичівська районна друкарня» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Вказане приміщення було придбане [PERSON] саме під час ліквідаційної процедури. Ліквідатор КП Кегичівська районна друкарня Чаговець Т.П. звернувся до Кегичівської селищної ради Харківської області із заявою від 20 лютого 2013 року №228 про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою на земельну ділянку, кадастровий номер 6323155100:03:005:0037. Рішенням XXXXIV сесії VI скликання Кегичівської селищної ради від 17 червня 2013 року №786 арбітражному керуючому Чаговець Т.П. надано дозвіл на розробку технічної документації по встановленню в натурі меж земельної ділянки по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування нежитлових будівель КП «Кегичівська районна друкарня». В подальшому рішенням LXVII сесії VI скликання Кегичівської селищної ради від 23 січня 2015 року №1196 затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості КП «Кегичівська районна друкарня». Разом з цим Кегичівська селищна рада в листі №232/02-25 від 02 квітня 2020 року повідомляє, що сам договір оренди земельної ділянки 6323155100:03:005:0037 між Кегичівською селищною радою та комунальним підприємством «Кегичівська районна друкарня» укладено так і не було. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка кадастровий номер 6323155100:03:005:0037 є комунальною власністю Кегичівської селищної ради. На даний час, жодних дій з боку [PERSON] щодо врегулювання цивільно-правових відносин з приводу використання земельної ділянки не вчинялося, орендна плата не сплачується. Таким чином, [PERSON] , у період з 15 квітня 2017 року по 15 квітня 2020 року належним чином не оформила правовідносини щодо користування спірною земельною ділянкою та в порушення вимог чинного законодавства фактично користувалася земельною ділянкою, отримувала доходи від її використання, не сплачуючи жодних платежів за таке користування. Протиправні дії відповідача порушують право Кегичівської селищної ради, як власника земельної ділянки у зв`язку з неодержанням доходу за її використання. При цьому встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач не має прав ні власника, ні землекористувача щодо земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , тобто у порушення ЗК України користується земельною ділянкою за цією адресою без документів, що посвідчують право власності чи право користування земельною ділянкою. [PERSON] , не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутністю укладеного договору, збільшила вартість власного майна, а Кегичівська селищна рада втратила належне їй майно, тобто має місце факт безпідставно збереження саме орендної плати відповідачем за рахунок Кегичівської селищної ради. Відповідно до витягів із технічної документації про нормативно грошову оцінку ГУ Держгеокадастру у Харківській області, наданих Кегичівською селищною радою листом від 28 лютого 2020 року, земельної ділянки площею 0,2069 га, кадастровий номер 6323155100:03:005:0037, розташованої в [ADDRESS] НГО вказаної земельної ділянки станом на 2017, 2018, 2019 та 2020 роки становить 439234,78 грн. На відміну від зобов`язань, які виникають із завдання шкоди, для стягнення безпідставно збереженого майна (коштів) за п.4 ч. 3 ст. 1212 ЦК України вина не має значення, оскільки незалежно від наявності вини в поведінці відповідача, сам факт несплати відповідачем орендної плати за користування земельною ділянкою, свідчить про втрату позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під визначення «виправданого очікування» відповідно до загальновизнаної практики Європейського суду з прав людини. Прокурор звернувся з позовом до суду з метою реального відновлення порушених інтересів та територіальної громади смт Кегичівка в особі Кегичівської селищної ради в частині можливості ефективного використання права комунальної власності та неотримання місцевим бюджетом відповідного доходу, який може бути використаний для задоволення нагальних потреб територіальної громади. Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у встановленні законності при вирішенні суспільно значимого питання законності використання земельної ділянки комунальної форми власності, яке здійснюється з порушенням вимог чинного законодавства. В контексті правовідносин у даній справі, інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також захисті прав та інтересів місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру. Але направлені на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи. Позиція відповідача. Встановлено, що фактичні обставини, у зв`язку з якими виникли спірні правовідносини, відбулися у 2015 році у момент придбання [PERSON] вказаного нерухомого майна під час ліквідаційної процедури. Наголошує, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Прокуратура дізналася про факт порушення вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки комунальної форми власності, кадастровий номер 6323155100:03:005:0037 площею 0,2069 га без оформлення правовстановлюючих документів саме з листа Кегичівської селищної ради лише у лютому 2020 року. Таким чином, подача прокуратурою даної позовної заяви, спираючись лише на те, що дізналася про факт порушення у лютому 2020 року є безпідставною та необґрунтованою. Також, прокуратурою не доведено підстави для представництва. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. На виконання вимог ч.6 ст.187 ЦПК України 23 квітня 2020 року, судом направлено звернення до відповідного органу реєстрації щодо місця перебування та місця проживання відповідача. Ухвалою суду від 27 квітня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження з викликом сторін та призначено підготовче засідання 26 травня 2020 року. 25 травня 2020 року до суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву по справі №624/276/20. 28 травня 2020 року до суду надійшла відповідь на відзив від Первомайської місцевої прокуратури в Харківській області. Ухвалою суду від 18 червня 2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. Прокурор в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, та просила їх задовольнити. Представник позивача Кегичівської селищної ради Кегичівського району Харківської області Троян В.Л., в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про місце, дату та час повідомлена належним чином, натомість надала заяву, відповідно до якої просить провести розгляд справи без її участі. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. 12 березня 2015 року на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно, [PERSON] набула у приватну власність будівлю підсобно-складського приміщення загальною площею 104,5 кв.м. та друкарні загальною площею 421,8 кв.м., що підтверджується свідоцтвом на право власності (копія, а.с.50-53). Згідно постанови Господарського суду Харківської області від 09 квітня 2013 року у справі №5023/6015/12 комунальне підприємство «Кегичівська районна друкарня» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру Ліквідатором боржника призначено арбітражного керуючого Чаговець Т.П.. Також, ліквідатора зобов`язано в строк до 09 жовтня 2013 року виконати ліквідаційну процедуру, надати суду обґрунтований звіт про виконану роботу, всі докази, що свідчать про виконання ліквідаційної процедури, у тому числі , акти інвентаризації майна, акти оцінки майна, звіт про виплачені кредиторам кошти, договору купівлі-продажу майна банкрута (а.с.48-49). Рішенням XXXXIV сесії VI скликання Кегичівської селищної ради від 17 червня 2013 року №786 арбітражному керуючому Чаговець Т.П. надано дозвіл на розробку технічної документації по встановленню в натурі меж земельної ділянки по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування нежитлових будівель КП «Кегичівська районна друкарня» (а.с.46). Рішенням LXVII сесії VI скликання Кегичівської селищної ради від 23 січня 2015 року №1196 затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості КП «Кегичівська районна друкарня»(а.с.47). Кегичівська селищна рада в листі №232/02-25 від 02 квітня 2020 року повідомляє, що договір оренди земельної ділянки кадастровий номер 6323155100:03:005:0037 між Кегичівською селищною радою та комунальним підприємством «Кегичівська районна друкарня» укладено так і не було. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка кадастровий номер 6323155100:03:005:0037 є комунальною власністю Кегичівської селищної ради. Відповідно до витягів із технічної документації про нормативно грошову оцінку ГУ Держгеокадастру у Харківській області земельної ділянки площею 0,2069 га, кадастровий номер 6323155100:03:005:0037, розташованої в [ADDRESS] нормативно грошова оцінка земельної ділянки станом на 2017, 2018, 2019 та 2020 роки становить 439234,78 грн (а.с.28-31). Відповідно до розрахунку, проведеного Кегичівською селищною радою Харківської області, безпідставно збережених коштів за фактичне користування земельною ділянкою без оформлення правовстановлюючого документу за період з 15 квітня 2017 року по 15 квітня 2020 року становить: за 2017 рік з 15 квітня 2017 року по 31 грудня 2017 року - 10993,32 грн; за 2018 рік з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - 15373,80 грн; за 2019 рік з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - 15373,80 грн; за 2020 рік з 01 січня 2020 року по 15 квітня 2020 року - 4452,00 грн, загальна сума безпідставно збережених коштів, яка підлягає стягненню становить 46192,92 грн (а.с.21). Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Пунктом 3 ст. 131-1 Конституції України визначено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ст.23 Закону України «Про прокуратуру» (далі - Закон) представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Згідно ч.3 ст.23 Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Згідно статті 56 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Конституційний Суд України в рішенні від 08 квітня 1999 року (далі - рішення КСУ) визначив, що прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних чи інших інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. При цьому інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Пунктом 2 резолютивної частини рішення КСУ визначено, що під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах», треба розуміти орган державної влади або орган місцевого самоврядування, який законом наділений повноваженнями органу виконавчої влади. Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до ст.ст.6, 7, 13 та 143 Конституції України може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Згідно з ч.2 ст.5 Конституції України носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Так, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив позицію, що «сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави». Таким чином, аналізуючи зазначені норми, прокурор може заявити позов в інтересах держави, тобто в інтересах частини Українського народу - членів територіальної громади, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює саме орган місцевого самоврядування, покликаний захищати ці інтереси. Такий підхід узгоджується з Європейською хартією місцевого самоврядування 1985 року (ратифікована Законом України від 15 липня 1997 року № 452/97-ВР), яка передбачає, що органи місцевого самоврядування при вирішенні відповідної частини публічних (суспільних) справ (public affairs) діють під власну відповідальність в інтересах місцевого населення, й у правовій системі держав-учасниць, зокрема у сфері адміністративного контролю за органами самоврядування, має забезпечуватись співмірність (баланс) між заходами контролю та важливістю інтересів, які контролюючий орган має намір захищати (ст. 3, ст. 8). Пред`являючи позов в інтересах Кегичівської селищної ради Кегичівського району Харківської області прокурор має на меті повернення безпідставно збережених коштів, внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки, що порушує державні інтереси у земельній та бюджетній сферах. Разом з тим, відповідно до висновків викладених у Постанові ВС від 16 квітня 2019 року справа №910/3486/18, представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів. Враховуючи викладене, підставами для подачі даного позову та представництва інтересів Кегичівської селищної ради Кегичівського району Харківської області є тривале невжиття останньою жодних заходів спрямованих на стягнення коштів з відповідача та є виключними випадками, що встановлено вимогами ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», на усунення виявлених порушень та захисту інтересів держави прокурором пред`являється даний позов. Правовий механізм переходу прав на землю, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначено у статті 120 Земельного кодексу України. Виходячи зі змісту зазначеної статті, норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебуває у власності або у користуванні колишнього власника будівлі. Як вбачається із положень статті 120 Земельного кодексу України, виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки. Водночас за змістом статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею. Судом встановлено, що відповідач правомірно володіє будівлею підсобно-складського приміщення та будівлею друкарні, які розташовані на земельній ділянці комунальної власності за адресою [ADDRESS] . Проте щодо вказаної земельної ділянки правовідносини не врегульовані. Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Позивач, звертаючись до суду з відповідним позовом, як на правову підставу своїх вимог послався на положення статей 1212-1214 Цивільного кодексу України, а обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення 46192,92 грн, зауважив, що ця сума є сумою несплаченої відповідачем орендної плати за використання земельної ділянки, яка перебуває у власності Кегичівської селищної ради Кегичівського району Харківської області без укладення договору оренди, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості отримати дохід у такому розмірі від здачі спірної земельної ділянки в оренду, чим позивачеві завдано збитки у виді неодержаної орендної плати за землю. Стаття 1212 Цивільного кодексу України досить широко визначає підстави виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. У зобов`язанні з безпідставного набуття, збереження майна підлягають доведенню: а) факт набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, б) відсутність для цього підстав, встановлених договором, законом або іншими правовими актами, в) вартість безпідставного збагачення. Тягар доказування відсутності підстав для збереження майна лежить на власнику майна. При цьому, під набуттям майна в даних правовідносинах слід розуміти збільшення вартості власного майна набувача; приєднання до нього нових цінностей, внаслідок чого потерпілий несе додаткові витрати або втрачає належне йому майно, тобто збереження майна однією особою відбувається за рахунок іншої. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом приписів глави 83 ЦК України. За змістом глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Відповідно до ст.1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Частиною 1 ст.15 Закону України "Про оренду землі" визначено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Таким чином, відповідач (набувач), не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, збільшує вартість власного майна, а позивач (потерпілий) втрачає належне йому майно (кошти від орендної плати), тобто відбувається факт безпідставного збереження саме орендної плати відповідачем за рахунок позивача. Згідно з ч.2 ст.1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Отже, обов`язок сплатити суму безпідставного збагачення виникає в силу самого факту такого збагачення і не залежить від того чи стало воно результатом поведінки набувача чи потерпілого або третіх осіб, або сталось поза волею останніх. При цьому має значення лише сам об`єктивний результат: наявність безпідставного збагачення. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. За змістом пункту 4 частини третьої статті 1212 Цивільного кодексу України положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовується також до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до загальних положень законодавства про відшкодування завданої шкоди таке відшкодування є мірою відповідальності. На відміну від зобов`язань, які виникають із завдання шкоди, для відшкодування шкоди за пунктом 4 частини третьої статті 1212 Цивільного кодексу України вина не має значення, оскільки важливий сам факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Відповідно до ст.1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. У справі, що розглядається, судом встановлено, що [PERSON] правомірно володіючи майном, користується спірною земельною ділянкою. Оскільки відповідач не є власником спірної земельної ділянки, тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку. Таким чином, єдиною формою здійснення оплати за користування спірною земельною ділянкою для відповідача є орендна плата. Частиною 14.1.136 ст.14 Податкового кодексу України передбачено, що орендна плата за земельні ділянки комунальної власності це обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. При цьому, відповідач належні дії, спрямовані на оформлення права власності або права на постійне землекористування вказаною ділянкою, своєчасно не вчинила. Та з часу виникнення права власності на нерухоме майно у відповідача виник й обов`язок укласти та зареєструвати договір оренди на спірну земельну ділянку. Протягом тривалого часу цього обов`язку відповідач не виконувала, а отже без законних підстав зберігала у себе майно - кошти за оренду землі. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 12.04.2017 року по справі № 3-1345гс16. Розмір доходу відповідача було розраховано позивачем як розмір плати за земельну ділянку комунальної власності у формі орендної плати, який нараховується та сплачується за регульованою ціною, встановленою уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування. Статтею 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Предметом позову в цій справі є стягнення грошових коштів, належних до сплати за користування земельною ділянкою за звичайних умов (в разі оформлення договірних відносин відповідачем), втім не сплачених відповідачем, що пов`язується із втратою позивачем як потерпілою особою цього ж майна (грошових коштів). Незалежно від наявності вини в поведінці відповідача, сам факт значного строку відсутності будь-яких активних дій з боку відповідача, направлених на оформлення орендних правовідносин, свідчить про втрату позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під вказане вище визначення Європейського суду з прав людини «виправдане очікування» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що відновлення порушених прав Кегичівської селищної ради за таких обставин і в такий спосіб не створює для відповідача жодних необґрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які остання мала би сплатити за звичайних умов як і фактичний добросовісний землекористувач. Статтею 257 Цивільного кодексу України визначено загальний строк позовної давності у три роки. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем заявлено позовні вимоги у межах строку позовної давності у три роки, тобто з 15 квітня 2017 року по 15 квітня 2020 року, тому клопотання відповідача про його застосування задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу. Як встановлено ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України.

Outcome: approved