Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на те, що 23 листопада 2002 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Комарівської сільської ради, Сторожинецького району Чернівецької області, актовий запис № 6. Від шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON] [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження. Спільне життя з чоловіком не склалося, шлюб носить формальний характер та не відповідає своєму призначенню, відповідач застосовує по відношенню до позивача фізичне насильство, постійно погрожує їй, висловлюється на її адресу брудні слова, свідом яких є їх спільна дитина.. Дані обставини призвели до втрати позивачем будь-яких почуттів до чоловіка. Позивач вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. Позивач просила шлюб розірвати. Стягувати з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі 1100 грн., щомісячно до досягнення дочкою повноліття, допустивши негайне виконання рішення суду в межах платежів за один місяць. Необхідність стягнення аліментів обґрунтовано тим, що відповідач у добровільному порядку кошти на утримання дитини не надає. Просила судові витрати, сплачені нею при подачі позову до суду стягнути з відповідача. Провадження у справі було відкрито 31.07.2018 року з призначенням підготовчого судового засідання на 16.10.2018 р. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила шлюб розірвати та стягувати з відповідача на її користь на утримання дочки аліменти в зазначеній в позові сумі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. Позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання сина визнав частково, суду пояснив, що не працює та платити більше ніж 500- 600 гривень не може. Просив це суд врахувати. Розглянувши даний спір, встановивши фактичні обставини справи та відповідні правовідносини, суд знаходить що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. В судовому засіданні було встановлено, що сторони уклали шлюб 23 листопада 2002 року, який зареєстрований виконавчим комітетом Комарівської сільської ради, Сторожинецького району Чернівецької області, актовий запис № 6 (а.с.4). \~ \~ \~ \~ Згідно положень абзацу першого ч.2 ст.3 СК України сімю складають особи які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки, а відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них або інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи даний спір про розірвання шлюбу суд враховує, що відповідно до положень ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. На думку суду, дана сім`я, в результаті різних поглядів на шлюб та сімю, відсутності порозуміння між ними розпалася і зберегти її при таких обставинах неможливо, а подальше збереження сім`ї буде суперечити інтересам позивача. Судом також встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] [INFO], яка знаходиться на утриманні позивача (а.с.9). Згідно ст.51 Конституції України та у відповідності до положень ст.ст.180, 181 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Таким чином відповідач зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, нарівні із матірю. При цьому, суд виходить з того, що згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Законом України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2018 рік" встановлено прожитковий мінімум з 1 липня 2018 року для дітей віком від 6 років в сумі 1944 гривень. Дитина відповідача перебуває саме в такому віці, а відповідно має право на матеріальне забезпечення в законодавчо закріпленому розмірі, яке їй зобовязані, надати, згідно вимог ст.180 СК України, її батьки. Визначений розмір аліментів на утримання дитини, суд стягує з часу звернення позивача до суду, тобто з 02 липня 2018 року, що відповідає положенням ст.191 СК України та згідно вимог п.1 ч.1 ст.267 ЦПК України, допускає негайне виконання судового рішення в цій частині в межах суми платежу за один місяць. Судові витрати суд, у відповідності до положень ст.141 ЦПК України, покладає на відповідача, у звязку з тим, що дитина сторін проживає з матірю, яка до суду зверталась для захисту інтересів неповнолітньої дитини, а будь-які інші грошові, а також аліментні обовязки у відповідача відсутні. Судові витрати сплачені позивачем при подачі позову до суду, у відповідності до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача, відповідно до пропорцйності задоволення заявлених вимог.

Outcome: partial