Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений 05.05.2010 року між ним та ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча». Позов обґрунтований тим, що позивач є власником земельної ділянки площею 5,9267 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Самійлівської сільської ради Новоазовського району Донецької області, на підставі державного акту на праві власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 707151 від 26.12.2008 року. В 2009 році позивачу повідомили, що для отримання ним орендної плати в розмірі 2% вартості земельної ділянки необхідно підписати договір оренди, при цьому надали для підписання роздруковані сторінки договору, які він підписав, з текстом договору не ознайомлювався. В 2010 році позивачу повідомили, що для отримання ним орендної плати в розмірі 3% вартості ділянки необхідно підписати додаткову угоду до договору оренди землі, копію якої він отримає після державної реєстрації разом з договором. В 2011 році працівники відповідача надали йому примірник договору оренди № 16 без дати підписання, укладеного між позивачем та відповідачем, і додаткову угоду, зареєстровані в Держкомземі 05.05.2010 року. Ознайомившись із текстом договору та додатковою угодою, позивач помітив, що договір, який було підписано у 2009 році, зареєстровано лише 05.05.2010 року, і він не містить всіх істотних умов, які передбачені в ст. 15 Закону України «Про оренду землі», а саме, умови про передачу в заставу і внесення в статутний фонд права оренди земельної ділянки, що може бути використано відповідачем у власних потребах і є порушенням норм закону. У зв'язку з цим, позивач просив суд визнати договір оренди землі недійсним. Позивач [PERSON] і його представник [PERSON], а також представник відповідача за викликом в судове засідання не з'явились по невідомій причині. Приймаючи до уваги наявність заяв вказаних учасників процесу про розгляд справи за їх відсутності, суд знаходить необхідним розглянути справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 5,9267 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Самійлівської сільської ради Новоазовського району Донецької області на підставі державного акту на праві власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 707151 від 26.12.2008 року. Між позивачем, як орендодавцем, та відповідачем, як орендарем, було укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу в оренду земельну ділянку площею 5,9267 га, розташовану на території Самійлівської сільської ради Новоазовського району Донецької області, із сплатою орендної плати в розмірі 2 % вартості орендованої земельної ділянки. Додатковою угодою до договору оренди земельної ділянки, укладеною між позивачем та відповідачем, до основного договору були внесені зміни, а саме збільшено розмір орендної плати до 3 % вартості земельної ділянки. Вказаний договір оренди і додаткова угода зареєстровані у встановленому законом порядку у Новоазовському РВ ДП "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам", про що в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди вчинено записи за № 041016400031 та № 041016400032 відповідно. Статтею 15 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на час укладення договору оренди, були визначені наступні істотні умови договору оренди землі: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Проте, згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 10 вересня 2014 року, відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України в порядку цивільного судочинства підлягає захисту порушене право, а тому при розгляді справи про визнання недійсним договору оренди землі з підстав відсутності у договорі передбаченої ст. 15 Закону України «Про оренду землі» такої істотної умови, як умова передачі в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, суду слід з'ясувати, чи дійсно порушено права орендодавця відсутністю такої умови, її істотність та в чому полягає порушення законних прав позивача. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 25 грудня 2013 року № 6-94цс13, однією з обов'язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв'язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону у суду немає правових підстав для задоволення позову. Обґрунтовуючи підстави позову, [PERSON] посилається лише на те, що спірний договір оренди земельної ділянки не містить усіх, передбачених ст. 15 Закону України "Про оренду землі", істотних умов, зокрема, умови передачі в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що [PERSON] недоведений сам факт порушення його законних прав та охоронюваних законом інтересів відсутністю в спірному договорі зазначеної істотної умови, оскільки будь-яких фактичних даних (доказів) на підтвердження цього позивачем суду не надано. З урахуванням викладених обставин суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до вимог ч.2 ст. 380 ЦПК України якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернено на новий розгляд, а при новому розгляді справи в позові відмовлено або позовні вимоги задоволено в меншому розмірі, або провадження у справі закрито чи заяву залишено без розгляду, суд, ухвалюючи рішення, повинен зобов'язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням. Приймаючи до уваги, що в даній справі рішення Новоазовського районного суду Донецької області від 12.02.2013р. про задоволення позову [PERSON] після його виконання 05 квітня 2013 року, про що свідчать акт приймання-передачі земельної ділянки, було скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.12.2014р., а при новому розгляді справи суд знаходить необхідним ухвалити рішення про відмову у задоволені позовних вимог, підлягає вирішенню питання про поворот виконання скасованого рішення.

Outcome: dismissed