Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

В липні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, просив визнати недостовірною інформацію, яку [PERSON] розповсюдила в мережі Фейсбук 27 і 28 липня 2020 року щодо [PERSON] , і такою, що порушує честь і гідність [PERSON] , і зобов`язати [PERSON] , опублікувати в криворізькій міській газеті «Червоний гірник» таке оголошення: «Я, [PERSON] , громадянка України і ФРН, прошу вибачення у [PERSON] , громадянина України, за негативну і нецензурну інформацію про нього, яка порушує повагу до його честі і гідності, і яку я розповсюджувала в соцмережі Фейсбук, зокрема, 27 і 28 липня 2020 року». В обґрунтування вимог посилається на наступні обставини. Він був представником [PERSON] у кількох справах, в тому числі, і в Жовтневому суді Кривого Рогу. В нього було багато представників, в тому числі, і відповідач [PERSON] - його дружина. Всі суди він програв з процесуальних підстав - він вважає, через неправильну поведінку представника [PERSON] . Але то його право пред`являти їй претензії. Його звела з довірителем [PERSON] [PERSON] . [PERSON] надав йому довіреність і вони підписали договір. Як ФОП, що надає послуги в галузі права, він сплачував податки. [PERSON] отримала друге громадянство ФРН і виїхала в ФРН. Можливо, в їх сім`ї виникли скандали через неуміле користування [PERSON] процесуальними правами представника - це припущення. Але [PERSON] почала в соцмережах масовану атаку на його честь і гідність як юриста і як порядної людини. Більше того, вона почала ображати його сім`ю - «поїхав з пасією на море». Наводить один приклад з його сторінки у Фейсбуці: І роздруківка інформації: [PERSON] : [PERSON] - [PERSON] , ЯКИЙ ОШУКУЄ ЛЮДЕЙ НА ГРОШІ, ЦЕ Я ВСИМ ЧІТАЧАМ ЗАЯВЛЯЮ! ВІН ПРОСРАВ СПРАВУ [PERSON] , ЯКУ , Я ВЕЛА В УКРАЇНІ 10 РОКІВ. Виїхавши в Німеччину, на останній стадії слухання справи, я надала всі Оригінали документів [PERSON] . ЦИМ САМИМ ПОЗБАВИЛА ДОКАЗІВ У СПРАВІ. [PERSON] не віддавав оригіналів нікому, і сам не подав ! Та і мені не вернув. Сам же справу просрав! Не з`являвся в суди, не подав Апеляцію в строк. За дві години до закінчення строку подачі, мені зателефонував, сказав, що треба гроші на сплату... Я була невзмозі в Німеччині перерахувати іншій вказаній особі [PERSON] гроші на українську картку... Але [PERSON] сплачувала гроші, та напередодні зустрічі дала 100 доларів "карманних" (юрист хотів їхать з пасією на море). Я сказала, сплати, я віддам за два дні, на цей момент смс не надходило банку)..Так він срать на все хотів! Цей аферюга, все кинув! А ТЕПЕР КИДАЄ НА ІНШИХ ЛЮДЕЙ [PERSON] мала змогу спілкуватись з людьми, що сплатили гроші [PERSON] , а потім, він зникав, "недосяжний юрист".. Мене про нього попереджав [PERSON] , що це аферист .. [PERSON] , я візьму розпечатку в Банку, які кошти тобі було перераховану на картку...(ти повернеш мені).... А ті, що давались в карман, без налогів, я заберу....(ти сам віддаси)... В мене є докази , що ти аферюга! Вважає, йому достатньо зобов`язати [PERSON] опублікувати в криворізькій міській газеті «Червоний гірник» таке оголошення: «Я, [PERSON] , громадянка України і ФРН, прошу вибачення у [PERSON] , громадянина України, за негативну і нецензурну інформацію про нього, яка порушує повагу до його честі і гідності, і яку я розповсюджувала в соцмережі Фейсбук, зокрема, 27 і 28 липня 2020 року». 30 липня 2020 року на адресу суду надійшла заява [PERSON] в якій вона просить суд позовну заяву про захист честі, гідності та ділової репутації відхилити. Ухвалою суду від 18 вересня 2020 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, з призначенням дати та часу розгляду справи. Суд, відповідно до ч.5\~ст.279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Відповідно до ч.3\~ст.12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ч. 4\~ст.32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 297 ЦК України\~передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч. 1, 4, 7\~ст. 277 ЦК України\~фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. На думку позивача вказаний в соціальній мережі коментар належать відповідачу [PERSON] і саме нею дана інформація була поширена. Окрім того, позивач зазначив, що дана інформація є недостовірною та має негативний характер, а тому порушує його немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію. Згідно\~ст.3 Конституції України\~людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно ч.1\~ст. 201 ЦК України\~особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя, честь, гідність і ділова репутація. Статтею 299 ЦК України\~передбачено, що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації і може звернутися до суду з позовом про її захист. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи, як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин (п. 4\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 N 1\~далі за текстом Постанова). За загальними правилами цивільно-правової відповідальності за поширення недостовірної інформації зобов`язаними суб`єктами в цих правовідносинах є особи, які (незалежно від наявності їхньої вини) поширили відомості, що не відповідають дійсності, або виклали їх неправдиво, і це порочить честь і гідність чи ділову репутацію або завдає шкоди інтересам фізичних чи юридичних осіб. За положеннями ч. 1\~ст. 277 ЦК України, спростуванню підлягає недостовірна інформація. Згідно до\~ст. 1 Закону України «Про інформацію»\~під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі.\~\~ Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет, чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Відповідно до роз`яснень викладених у п. п. 6, 15\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 N 1\~\~при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. При цьому негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення\~\~принципів моралі,\~\~загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка\~\~в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка,\~\~на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Відповідно до\~ст. 34 Конституції України, яка\~\~відтворює положення\~ст. 10 Конвенції про захист\~\~прав\~\~людини і основоположних свобод\~від 04.11.1950 року (далі Конвенція), кожен має право на свободу виявлення своїх поглядів. У свою чергу Європейський суд з прав людини по справі «Лінгенс проти Австрії» (1986 року) доповнив розуміння цього природного права людини, підкресливши, що «необхідно відрізняти\~\~факти від оціночних суджень. Наявність фактів\~\~можливо довести, а правдивість оціночних суджень ні». Згідно до\~ст. 30 Закону України «Про інформацію»\~оціночними судженнями, за винятком наклепу є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема, з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до п. 19\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 N 1\~- вирішуючи питання\~\~про визнання\~\~поширеної інформації\~\~недостовірною, суди\~\~повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати,\~\~чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Окрім того, відповідно до п.12\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет належним відповідачем є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої\~статті 119 ЦПК). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Доменне ім`я facebook.com є приватним доменним іменем другого рівня в домені соm , який є загальним доменом верхнього рівня. Доменне ім`я facebook.com не відносяться до українського сегменту Інтернет. Адреса [INFO] не належать до адресного простору українського сегмента мережі Інтернет, адміністрування цих доменних імен в Україні не здійснюється. Пунктом 18 указаної Постанови роз`яснено, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Таким чином, інформація, яка може бути визнана недостовірною чи негативною, має носити, в першу чергу, стверджувальний характер. Відповідно до п. 46 Постанови Пленуму ВГС України від 17.10.2012 р. № 12 роздруківки Інтернет - сторінок (web-сторінок) самі по собі не можуть бути доказом у справі. Тому ЗМІ утримуються від публікацій своїх матеріалів у соціальних мережах. Враховуючи наведені обставини слід зазначити, що «Фейсбук» є соціальною, загальнодоступною мережею, де будь-хто, без ідентифікації особи може створити будь - яку кількість сторінок, під будь-яким (в тому числі вигаданим) іменем, публікувати тексти, коментарі, копіювати і зберігати на власних пристроях фото осіб з інших сторінок. Оскільки, інтернет-мережа при реєстрації сторінки не вимагає ідентифікацію особи згідно особистих документів (паспорта, свідоцтва про народження), то ідентифікувати особу, яка публікує, поширює певну інформацію неможливо за винятком сторінок, які створені і інформацію про які поширюють офіційно державні органи, офіційні особи. Проаналізувавши зміст оспорюваної позивачем інформації, в контексті досліджених доказів по справі, суд приходить до висновку, що офіційний інтернет - сайт «Facebook» є соціальною мережею, де кожен користувач, без ідентифікації може створити будь - яку сторінку та публікувати тексти, коментарі тощо під вигаданим ім`ям. Позивачем не доведено, що вказана в позовній заяві інформація розміщена саме відповідачем, не надано доказів розміщення публікації в інтернет мережі саме відповідачем, а публікація тексту в позовній заяві сама по собі не є доказом причетності саме відповідача до її висвітлення. Відповідно до ч. 1,6\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно з ч. 1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина 1\~ст. 77 ЦПК України\~визначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч. 1 ст.\~12, ч. 1,2\~ст.\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Збирання доказів у цивільних не є обов`язком суду, крім випадків передбачених цим Кодексом. Суду не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач є автором публікацій та коментарів, розміщених на сторінці соцмережі «Фейсбук» (http://facebook.com) і що вона розповсюдили вказану інформацію. Пояснення позивача про те, що саме відповідачем було розміщено таку інформацію, суд вважає лише припущенням, яке, за відсутності доказів, не може прийматись судом до уваги. Таким чином, позивачем заявлено позовні вимоги до відповідача, але не доведено, що саме вона є автором інформації чи особою, яка поширила оспорювану інформацію, а тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про захист честі,гідності та ділової репутації, слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed