Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] та просить встановити факт проживання її однією сімєю з [PERSON], який помер 21.08.2015 року, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу починаючи з 23 травня 2000 року по 21 серпня 2015 року. Та просить визнати за нею право власності на ? частку спільно нажитого майна, а саме двокімнатної квартири [ADDRESS] та автомобіля марки VOLKSVAGEN моделі CADDY 2005 року випуску, державний номер ВА 3080ВВ, номер кузова [NUMBER]. За заявою позивачки ухвалою суду до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача залучена дочка позивачки [PERSON] Свій позов мотивує тим, що вона у червні 1998 року познайомилась з [PERSON] та вони стали проживати у її квартирі № 10 за адресою смт. Власівка м. Світловодськ вул. Молодіжна, 1 як чоловік та дружина. [PERSON] повідомив її, що розлучився із своєю першою дружиною. Від цього шлюбу у нього є син [PERSON]. Згодом вона дізналася, що офіційно [PERSON] розірвав шлюб з першою дружиною 22 травня 2000 року, а тому саме з цього часу вона просить встановити факт їх спільного проживання з [PERSON] та по день його смерті, а саме 21.08.2015 року. За час спільного проживання з [PERSON] ними 13.09.2002 року була придбана квартира [ADDRESS] м. Світловодськ та 27.02.2013 року автомобіль марки VOLKSVAGEN моделі CADDY 2005 року випуску, державний номер ВА 3080ВВ, номер кузова [NUMBER]. Квартира була придбана за кошти, які були отримані від продажу її власної квартири № 10 за адресою смт. Власівка м. Світловодськ вул. Молодіжна, 1 та коштів [PERSON] Право власності на вказану квартиру було оформлено на імя [PERSON] шляхом укладання договору дарування, оскільки вартість такого оформлення була значно нижча ніж договору дарування. Вона та її дочка зареєстровані у вказаній квартирі як члени сімї. Автомобіль марки VOLKSVAGEN моделі CADDY 2005 року випуску, державний номер ВА 3080ВВ, номер кузова [NUMBER] був придбаний ними у 2013 році за спільні з [PERSON] кошти. Відповідачі у справі [PERSON] - син померлого [PERSON] від першого шлюбу, [PERSON] мати померлого [PERSON] як спадкоємці першої черги за законом звернулись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, до складу якої входить також зазначене майно. Визнання факту проживання однією сімєю з покійним [PERSON] як чоловіка та дружини та визнання майна, яке набуте ними за спільні кошти, спільним майном, їй необхідне для встановлення права власності на частину цього майна, яка належіть їй особисто та не входить до складу спадщини. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини та докази, що їх стверджують. Просили позов задовольнити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги визнали частково, а саме не заперечують що позивач [PERSON] та [PERSON] проживали разом та вели спільне господарство починаючи з травня 2000 року по грудень 2012 року. У грудні 2012 року позивач [PERSON] залишила квартиру [ADDRESS] м. Світловодськ та виїхала, залишивши особисті речі, які забрала у грудні 2014 року. Починаючи з грудня 2012 року у веденні домашнього господарства [PERSON] допомагала його мати [PERSON] У свою чергу [PERSON] повідомляв її про те що подружні стосунки з [PERSON] він фактично припинив з грудня 2012 року. Щодо позовної вимоги про визнання права власності на ? квартири [ADDRESS] м. Світловодськ відповідачі у своїх запереченнях зазначають, що вказана квартира належала померлому [PERSON] на підставі договору дарування, а відтак не може розглядатися як спільне майно. Доводи позивача стосовно удаваності правочину дарування не підтверджені належними та допустимими доказами, яким може бути лише рішення суду. Крім цього зазначають, що спірна квартира набута [PERSON] у власність 13 вересня 2002 року. Кодекс про шлюб та сімю України, який був чинним на час набуття права власності на квартиру та спільного проживання [PERSON] та [PERSON] не містив норм, які б передбачали набуття майна у спільну сумісну власність чоловіка та жінки, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. Норми ст.ст. 60, 74 СК України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, не мають зворотної сили та не підлягають застосуванню до даних правовідносин. Стосовно позовної вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на ? частину автомобіля VOLKSVAGEN моделі CADDY 2005 року випуску відповідачі зазначають, що вказаний автомобіль був придбаний [PERSON] у 2013 році, тобто у час коли він не підтримував жодних стосунків з позивачем [PERSON] Крім цього вказують, що кошти у сумі 13000 доларів США, за які він придбав зазначений автомобіль, він отримав у борг від [PERSON], які згодом повернув йому. Заслухавши доводи сторін, зясувавши обставини справи, перевіривши докази, суд встановив таке. Вирішуючи спір у частині встановлення факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю, як чоловіка та дружини, суд бере до уваги визнання відповідачами обставин щодо спільного проживання позивача та [PERSON] у період з травня 2000 року по грудень 2012 року. Частиною 1 статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонамита іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З огляду на викладене суд вважає доведеним факт проживання проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю, як чоловіка та дружини, суд бере до уваги визнання відповідачами обставин щодо спільного проживання позивача та [PERSON] у період з травня 2000 року по грудень 2012 року. На підтвердження факту проживання [PERSON] та [PERSON] судом були допитані свідки з боку позивача. Так свідок [PERSON] підтвердила, що вона знає [PERSON] з 1990 року. Їй відомо, що вона проживала з [PERSON] приблизно з 1998-2000 року у її квартирі, яку потім продали та купили іншу. Коли придбали квартиру вона не памятає. Підтверджує, що [PERSON] проживала з [PERSON] у 2014 році. Коли у її дочки були проблеми, то вона поїхала до неї у м. Київ. Також їй відомо, що вони разом придбали автомобіль та віддали його сину [PERSON] [PERSON]. Свідок [PERSON] суду повідомила, що вона є ветеринарним лікарем та знає [PERSON] з 2002 року, з того часу коли вони з [PERSON] придбали собаку, яку вони систематично приводили на щеплення та лікування. У квітні 2015 року вони разом з [PERSON] привозили собаку на лікування. Всі відвідування лікаря реєструються та робляться відмітки у паспорті на собаку. Свідок [PERSON] засвідчила, що вона знає [PERSON] з 2000 року. Вона приятелювала з [PERSON] та [PERSON], а тому їй відомо що вони придбали квартиру по вулиці Висоцького, 4, робили у цій квартирі ремонт, купували меблі. Купили автомобіль «Жигулі» та подарували його сину [PERSON] [PERSON], а потім придбали автомобіль іноземного виробництва. Восени 2014 році [PERSON] розрахувалась з магазину та поїхала до своєї доньки у місто Київ, оскільки вона потребувала допомоги. У цей час [PERSON] періодично приїздила з Києва на Власівку. Свідок [PERSON] суду показав, що він знав [PERSON] зі шкільних років, вони були однокласниками, були друзями. Коли одружились, то допомагали один одному. У [PERSON] була перша дружина [PERSON], у них народився син. Згодом дружина його покинула. Після чого він деякий час проживав один, а потім приблизно у 1998 році він познайомився з [PERSON] та став проживати з нею у її квартирі по вулиці Молодіжна, 1. Через деякий час вони продали квартиру [PERSON] та придбали іншу квартиру, у якій робили ремонт та придбали меблі. Тетяна була прописана у квартирі. Після того як вони купили квартиру, то завели мисливську собаку, яка до цього часу живе у [PERSON]. Йому відомо, що [PERSON] та [PERSON] придбали автомобіль «Жигулі», а потім придбали новий автомобіль «Фольцваген». На цьому автомобілі вони їздили відпочивати на море у 2011 та 2012 році. Останній раз вони їздили разом у Крим у 2013 році, але без [PERSON], оскільки її не відпустили з роботи. [PERSON] працювала в магазині «Підкова», а після цього у магазині «Оптовичок» продавцем. Восени 2014 року вона поїхала до своєї доньки у м. Київ щоб допомогти їй організувати бізнес. Періодично вона приїздила додому. Йому було відомо, що вони проживали разом у 2015 році до смерті [PERSON] Вони були друзями, але про сімейний бюджет [PERSON] та [PERSON] йому нічого не було відомо, а тому свідок не знає за які кошти був придбаний автомобіль. Повідомив, що автомобіль, на якому вони їздили на море у 2011-2012 роках [PERSON] розбив. Після цього придбав інший автомобіль сірого кольору. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] засвідчила, що вона знає [PERSON] як продавця магазину «Підкова» в смт. Власівка у якому вона працювала з 2011 року по 2013 рік. У 2013 році вони разом [PERSON] працювали у магазині «Маркетопт» продавцями та приятелювали як колеги по роботі. Вона бачила як її чоловік [PERSON] приходив до неї на роботу. Вона сприймала їх як сімейну пару, та вважала, що прізвище [PERSON] [PERSON]. Коли вони працювали у «Маркетопті», то [PERSON] - мати її чоловіка приносила їй обіди, якими вона пригощала і її. Приблизно у жовтні 2014 року [PERSON] звільнилась з магазину, причини звільнення не повідомляла. Взимку 2015 року [PERSON] їздила до своєї дочки у м. Київ, а коли приїздила додому то вони зустрічались у її квартирі. На підтвердження факту проживання [PERSON] та [PERSON] судом були допитані свідки з боку відповідачів. Свідок [PERSON], яка доводиться рідною тіткою відповідача [PERSON], суду повідомила, що її чоловік разом з [PERSON] у лютому 2013 року їздили у [PERSON], щоб придбати автомобіль. Гроші на автомобіль позичив йому [PERSON], які він віддавав частими. Вона була свідком передачі грошей. Боргових розписок вони не оформляли. У цей період [PERSON] не проживав із [PERSON] та сказав, що вигнав її разом із собачкою, це було у 2011 році. Все майно він хотів залишити рідному синові. З якого часу вони жили із [PERSON] їй не відомо, але з 2012 року вона була у квартирі [PERSON], то [PERSON] вже там не було. [PERSON] виїхала у 2014 році, забрала пральну машинку, а [PERSON] придбав собі іншу. Свідок [PERSON], яка була однокласницею [PERSON] та кумою [PERSON]. Свідок повідомила суду, що на її думку [PERSON] та [PERSON] не були сімєю. Квартиру [PERSON] купував сам. Коли [PERSON] приходив до них, то говорив, що не живе з [PERSON] з 2011 року. У грудні 2012 року вони заходили до [PERSON], то у квартирі не було ні [PERSON] ні собаки. [PERSON] сказав що вигнав її. У 2014 році [PERSON] приїжджала та забирала свої речі з квартири. Це їй було відомо зі слів [PERSON], який заїжджав до них майже кожного тижня. Свідок [PERSON]- рідний брат померлого [PERSON] суду пояснив, що 2002 року по 2012 рік брат жив з [PERSON]. У 2013 2014 роках [PERSON] не проживав з [PERSON]. Йому було відомо, що [PERSON] працювала у магазині «Підкова» та у «Маркетопті» та чув, що у цей період вона винаймала квартиру в смт. Власівка. Свідок засвідчив, що йому відомо, що 2013 році брат придбав автомобіль. Гроші на автомобіль позичав [PERSON] Свідок [PERSON] двоюрідний брат померлого [PERSON] суду пояснив, що брат проживав з [PERSON] однією сімєю з 2002 року по 2012 рік. Після 2012 року вони практично жили окремо. Йому відомо, що він придбав автомобіль. Купувати автомобіль брат разом з [PERSON], [PERSON] їздили на західну Україну. Гроші на придбання автомобіля він позичав у [PERSON] Йому відомо, що [PERSON] працювала в магазині «Підкова» та «Маркетопт» в смт. Власівка. У цей час вони з [PERSON] жили разом у квартирі, але у різних кімнатах. Тетяна проживала до грудня 2014 року. Свідок [PERSON] суду пояснив, що знав [PERSON] з 2004 року, вони разом працювали. З часу їх знайомства [PERSON] проживав разом з [PERSON]. Приблизно за 9 місяців до смерті [PERSON], [PERSON] проживала у Києві. Вона забрала з квартири пральну машину та телевізор. На стільки йому було відомо, то спільного сімейного бюджету у них не було. Йому було відомо, що [PERSON] спочатку придбав один автомобіль «Фольцваген», якого розбив та продав, а потім у 2013 році придбав інший автомобіль приблизно за 11000 доларів США. Підтвердив, що позичав кошти на придбання вказаного автомобіля, які [PERSON] йому повернув. З осені 2014 року [PERSON] проживав один. У цей період він часто приходив до [PERSON] на каву. [PERSON] не любив говорити, що [PERSON] поїхала, сподівався що вона повернеться. Йому відомі випадки, коли [PERSON] та [PERSON] проживали в різних кімнатах. Дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами підтверджуються такі обставини. З реєстраційної картки транспортного засобу (Т.1 а.с.9) встановлено, що 27 лютого 2013 року на [PERSON], як на власника, був зареєстрований автомобіль автомобіля марки VOLKSVAGEN моделі CADDY 2005 року випуску, державний номер ВА 3080ВВ, номер кузова [NUMBER]. Договором дарування від 13.09.2002 року (Т.1 а.с.10) підтверджується, що [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар двокімнатну квартиру № 2, що розташована в сел. Власівка міста Світловодська по вулиці Висоцького, буд. 4. З довідки від 29.01.2016 року (Т. 1 а.с. 17) встановлено, що [PERSON] працювала у ФОП [PERSON] з 01.12.2004 року по 01.01.2005 року. Трудовим договором між працівником та фізичною особою від 5.05.2008 року (Т.1 а.с.23) підтверджується факт роботи [PERSON] з 5 травня 2008 року по 25 липня 2013 року. Зазначений факт також підтверджується записом у трудовій книжці [PERSON] (Т.2 а.с. 90). Довідкою Власівської селищної ради (Т.1 а.с.50) підтверджується, що [PERSON] доглянула та поховала свого сина [PERSON], який помер 21.08.2015 року та у звязку із похованням сина понесла витрати, які підтверджуються накладними № 14 та № 25 (Т.1 а.с. 51) Позивач [PERSON] та її дочка третя особа [PERSON] зареєстровані у [INFO] м. Світловодська, що підтверджується довідкою КП «Власівські мережі» (Т.1 а.с.92). Копією книжки володільця собаки (Т.2 а.с.89) підтверджується наявність у [PERSON] собаки та наявність відміток ветеринарного лікаря за 2014, 2015, 2016 роки, що узгоджується з показаннями свідка [PERSON] Рішенням Світловодського міськрайонного суду від 21.03.2016 року, яке набрало законної сили, за відповідачами [PERSON] та [PERSON] визнано право власності у порядку спадкування після померлого [PERSON] на квартиру [ADDRESS] м. Світловодськ у рівних частинах. (Т.1 а.с.75-76) Право власності на вказану квартиру було зареєстровано за відповідачами 04.04.2016 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (Т.1 а.с.93-95). Рішенням Світловодського міськрайонного суду від 27 січня 2017 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] [PERSON], [PERSON] про визнання удаваним договору дарування квартири від 13 вересня 2002 року відмовлено у повному обсязі. Даючи оцінку доказам у їх сукупності, вирішуючи питання щодо періоду проживання однією сімєю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу позивача та померлого [PERSON], суд вважає встановленим факт їх проживання у період з 23 травня 2000 року по жовтень 2014 року. До такого висновку суд пришов взявши до уваги те, що позивач [PERSON] мала постійне місце роботи у період з 2008 по жовтень 2014 року, а саме працювала в магазинах, які розташовані у смт. Власівка м. Світловодськ, що підтверджено документально, а також свідком [PERSON], яка була її колегою по роботі. Місце проживання її зареєстроване разом з [PERSON] Проживання її в орендованій квартирі у вказаний період, як про це засвідчив свідок [PERSON], не знайшло свого підтвердження. Показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які перебувають у родинних стосунках з відповідачами, щодо припинення проживання [PERSON] та [PERSON] у грудні 2012 року, суд оцінює критично та вважає, що вони спростовуються матеріалами справи та показаннями свідків, які не перебувають у родинних стосунках зі сторонами, а тому суд не бере до уваги вказані свідчення. При вирішенні позову у частині поділу спільного майна, яке придбано сторонами у період їх спільного проживання, а саме з травня 2000 року по жовтень 2014 року суд виходить з такого. Матеріалами справи підтверджено, що 13.09.2002 року [PERSON] набув права власності на двокімнатну квартиру № 2, що розташована в сел. Власівка міста Світловодська по вулиці Висоцького, буд. 4., яка йому була подарована [PERSON] згідно договору дарування. При вирішенні питання щодо майна, яке було набуто сторонами під час спільного проживання без реєстрації шлюбу до 1 січня 2004 року, тобто до набрання чинності Сімейним кодексом України, суд застосовує норми Кодексу про шлюб та сімю України, який був чинним у той період часу. Майнові права та обовязки подружжя були врегульовані Главою 6 Кодексу про шлюб та сімю України, зокрема статтями 22, 28, 29. Вказаними правовими нормами не був врегульований правовий режим майна осіб, які живуть однією сімєю, але не перебувають у шлюбі. А тому до майнових спорів між такими особами підлягали застосуванню загальні норми, якими були врегульовані правовідносини власності. З цього приводу Пленум Верховного суду у пункті 12 постанови від 12.06.1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України», який був чинним на час набуття спірного майна, розяснив, що судам слід мати на увазі, що правила статей 22, 28, 29 КпШС не застосовують до спорів про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі. Такі спори мають вирішуватися згідно з п. 1 ст. 17 Закону України "Про власність", відповідних норм Цивільного кодексу України і з урахуванням роз'яснень, даних Пленумом Верховного Суду України в п. 5 постанови від 22 грудня 1995 р. N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності". Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 11.03.2015 року № 6-211цс14 суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого до 1 січня 2004 року особами, які проживали однією сім'єю, але не перебували в зареєстрованому шлюбі, необхідно встановити не лише обставини щодо спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно\~ придбавалось сторонами внаслідок спільної праці. Тобто сам факт спільного проживання сторін у справі не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожного зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання майна вкладені, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в цьому майні, відповідно до розміру внеску, є її власністю. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги у цій частині, позивач [PERSON] посилається на те, що договором дарування, на підставі якого у власність [PERSON] перейшла спірна квартира, прикривався договір купівлі-продажу, який насправді був укладений між сторонами, а тому договір дарування є удаваним. З приводу визнання договору дарування удаваним позивач зверталася до суду, проте Рішенням Світловодського міськрайонного суду від 27 січня 2017 року, яке набрало законної сили, у позові їй було відмовлено. Таким чином, оскільки не встановлено інше, суд вважає, що квартира № 2, що розташована в сел. Власівка міста Світловодська по вулиці Висоцького, буд. 4, належала на праві власності особисто [PERSON] та не підлягає поділу між сторонами. За таких обставин, суд не входив в обговорення питання, щодо майнового внеску позивача [PERSON] у придбання квартири, про який вона вказує у своєму позові. З огляду на викладене, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] у частині поділу квартири не підлягають задоволенню. Вирішуючи спір щодо поділу автомобіля марки VOLKSVAGEN моделі CADDY 2005 року випуску, державний номер ВА 3080ВВ, номер кузова [NUMBER], який придбаний у 2013 році та зареєстрований на праві власності за [PERSON] суд застосовує до спірних правовідносин положення СК України. Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбіміж собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договоромміж ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання жінки та чоловіка однією сім'єю без державної реєстрації шлюбу є підставою для виникнення у них права спільної сумісної власності на майно, набуте за час спільного проживання. Беручи до уваги, те [PERSON] та [PERSON] спільно проживали однією сімєю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу у період придбання автомобіля марки VOLKSVAGEN моделі CADDY 2005 року випуску, державний номер ВА 3080ВВ, номер кузова [NUMBER], а саме у лютому 2013 року, суд визнає вказаний автомобіль їх спільною сумісною власністю. Будь-яких інших обставин, які б були встановлені письмовими договорами між ними судом не встановлені. Частиною 1 статті 70 СК України, яка підлягає застосуванню до даних правовідносин, передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] у частині поділу спільного сумісного майна, а саме автомобіля марки VOLKSVAGEN моделі CADDY 2005 року випуску, державний номер ВА 3080ВВ, номер кузова [NUMBER] та визнання за нею права власності на 1/2 частину автомобіля підлягають задоволенню. Судові витрати суд розподіляє між сторонами відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного та Гл. 6 Кодексу про шлюб та сімю України, ст.70, 74 СК України,

Outcome: partial