Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

Позивач [PERSON], в особі представника по дорученню [PERSON] звернувсь в суд з позовом до Лубенського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Полтавській області, третя особа перша Лубенська державна нотаріальна контора про зняття арешту з майна. Позовні вимоги мотивував тим, що у липні 2017 року він дізнався, що все його майно, зокрема житловий будинок та земельні ділянки в с.Горошине та житловий будинок з надвірними будівлями та земельною ділянкою, перебувають під арештом на підставі постанови б/н від 19.04.2002 року винесеної Державною виконавчою службою м.Лубни, яка зареєстрована 23.02.2005 року за № 1708200 реєстратором першою Лубенською державною нотаріальною конторою. При зверненні з заявою до Лубенського ВДВС ГТУЮ у Полтавській області про зняття арешту, отримав відмову, постільки виконавче провадження знищено в зв"язку з закінченням терміну зберігання. Прохає суд постановити рішення яким зняти арешт зі всього невизначеного нерухомого майна [PERSON], який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об"єктів нерухомого майна за № 1708200 від 23.02.2005 року реєстратором - Першою Лубенською державною нотаріальною конторою, з виключенням з відповідного реєстру. В судове засідання позивач [PERSON] не з"явився. Представник позивача [PERSON] згідно наданої заяви прохав справу слухати у його відсутність та задовольнити позовні вимоги. Відповідач по справі Лубенський ВДВС ГТУЮ у Полтавській області та третя особа перша Лубенська ДНК також в судове засідання не з"явилися, згідно наданих заяв прохали справу слухати у відсутність їх представників. При вирішенні позову покладаються на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.. 386 ЦК України власник , який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності може звернутися до суду про заборону вчинення дій, які можуть порушити його право або вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку в с.Горошине, Семенівського району, Полтавської області по вул. Лубенській,20; двох земельних ділянок розташованих в с.Горошине по вул. Лубенській, 20 площею 0, 25 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0, 2513 га. для ведення особистого селянського господарства; земельної ділянки площею 1 ,8199 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Горошинської сільської ради Семенівського району Полтавської області; житлового будинку з надвірними будівлями та земельною ділянкою в м.Бориспіль Київської області вул. Карла Маркса, 57, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.( а.с. 5-7). Згідно постанови б\\н від 19.04.2002 року винесеної Державною виконавчою службою м.Лубни, яка зареєстрована 23.02.2005 року за № 1708200 реєстратором першою Лубенською державною нотаріальною конторою, майно належне позивачу перебуває під арештом. Арешт в 2002 році ДВС м.Лубни накладався на невизначене майно, якого на той час у позивача не було. Зняти арешт у Лубенському ВДВС ГТУЮ у Полтавській області позивачу не надається можливим, постільки виконавче провадження закінчено та знищено по закінченню терміну зберігання. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. При цьому за приписами ст. 59 вказаного Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення цього майна з під арешту. Згідно ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Наявність безпідставного накладеного обтяження нерухомого майна, належного позивачеві, порушує його права, що дає підстави для їх судового захисту. Оскільки позивач позбавлений можливості розпоряджатися належним йому майном через накладення арешту, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved