Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради звернувся до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав відносно їх дитини - [PERSON] , [INFO] , та стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частки її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач посилається на те, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини. Зазначає, що дитина потрапила до Миколаївського центру соціально-психологічної реабілітації дітей Миколаївської обласної ради у зв`язку з тим, що мати [PERSON] покинула сина у сторонньої людини та більше двох місяців не відвідувала хлопчика. [PERSON] привів дитину до центу та повідомив вищезазначену інформацію та наголосив на тому, що він є біологічним батьком дитини. При роботі психолога з [PERSON] , було з`ясовано, що хлопчик любить матір, проте ображений на неї через те, що вона його покинула. З 05 березня 2019 року по теперішній час відповідачка жодного разу не відвідувала дитину, не телефонувала та не цікавилася її долею, матеріально не підтримувала. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. На позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачка у судове засідання не з`явилася по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України від 05 квітня 2019 року, відомості про батька до актового запису про народження [PERSON] , [INFO] записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідно до акту закладу охорони здоров`я та органу Внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я від 05.03.2019 року, матір дитини, покинула сина, до Миколаївського міського центру соціальної служби для сімї, дітей та молоді дитину привів чоловік, назвався біологічним батьком дитини. Комунальним закладом "Миколаївський центр соціально- психологічної реабілітації дітей" Миколаївської обласної ради 20.03.2019 року за вих. № 03-347 направлено запит начальнику Служби у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, щодо вирішення питання про працевлаштування [PERSON] на постійне місце проживання, згідно Акту на знайдену дитину. Згідно листа з Комунального закладу "Миколаївський центр соціально- психологічної реабілітації дітей" Миколаївської обласної ради від 10.07.2019 року за вих. № 09-742, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , перебуває в центрі з 05.03.2019 року по теперішній час. Мати неповнолітньої дитини жодного разу не приходила до закладу відвідувати дитину, не телефонувала, долею та здоров`ям дитини не цікавилася. [PERSON] любить свою матір, проте, ображений на неї через те, що вона його покинула. Зі слів хлопця стало відомо, що мати йому набрехала про свою роботу, а сама поїхала у невідомому напрямку. У хлопця спостерігається прив`язаність до біологічного батька, який останнім часом дбав про сина. [PERSON] виявляє бажання виховуватися у сім`ї свого біологічного батька. З листа Управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 21.03.2019 року за вих. № 1382/23-2019, вбачається, що відділом ювенальної превенції Управління превентивної діяльності ГУНП в Миколаївській області проведено перевірку та встановлено, що матір малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Під час опитування зазначеної особи було встановлено, що наразі вона мешкає за адресою: [ADDRESS] . В поясненнях, наданих [PERSON] від 20.03.2019 року, зазначено, що її син [PERSON] перебуває в центрі у зв`язку з тяжкими життєвими обставинами. На даний час вона не працює, не має постійного місця проживання, проживає зі співмешканцем. Має намір працевлаштуватися та забрати дитину з центру. Представниками служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради здійснено вихід за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що [PERSON] за вказаною адресою не проживає, вказане підтверджується листом Служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради від 08.05.2019 року за вих. № 677-02. Згідно листа з Миколаївського міського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді від 12.07.2019 року за вих. № 1167, у Центру немає можливості провести відповідну роботу з [PERSON] через відсутність контакту, оскільки при здійсненні виходу фахівців центру разом із фахівцями Служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради за місцем її проживання, вдома нікого не було. Зі слів сусідки, [PERSON] , за зазначеною адресою вже тривалий час не проживає, теперішнє місце проживання жінки невідоме. З довідки Центру реінтеграції бездомних громадян Миколаївської міської ради від 20.09.2019 року за вих. № 270, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до листа Центрального відділу поліції Головного управління Національної поліції у Миколаївській області від 25.07.2019 року за вих. № 11017/50/11-19, в Центральному відділі поліції відсутні дані з приводу [PERSON] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] та її малолітнього сина [PERSON] . Відповідно до листа Управління соціальних виплат і компенсацій Інгульського району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради від 09.07.2019 року за вих. № 2213/09.02.01-13, [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , на обліку у відділі соціальних виплат управління не знаходиться та жодних державних допомог на малолітнього [PERSON] , [INFO] не отримує. Висновком від 01.04.2019 року Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради вважає недоцільним повернення малолітнього [PERSON] , [INFO] на виховання матері [PERSON] . Згідно висновку виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 09.12.2019 року за вих. № 6667/020201-22/25/14/19, орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні [PERSON] , [INFO] . Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За змістом ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із ч. 1 ст. 155 та п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, а ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Абзацом 2 пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, винна поведінка відповідачки та її свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, свідчить про ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків та є підставою для позбавлення батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачки аліментів на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки їх заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд приходить до наступного. Частиною 2 статті 166 Сімейного кодексу України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Зазначене підтверджується п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». У відповідності з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 цього Кодексу, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оцінюючи всі зібрані по справі докази, враховуючи інтереси дитини для забезпечення стабільних та гармонійних умов його життя, повного та всебічного розвитку, та зважаючи на те, що відповідачка ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За такого, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1536 грн. 80 коп..

Outcome: partial