Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

В липні 2020 року [PERSON] (надалі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (надалі - відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатова Аліна Анатоліївна (надалі - третя особа-1), Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клітченко Оксана Анатоліївна (надалі - третя особа-2), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Предметом позову є визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису №6969 вчиненого 17 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовюї Аліною Анатоліївною, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» 32670,70 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказаний напис порушує права позивача та вчинений з порушенням, оскільки: 1.Спірний виконавчий напис вчинено без оригіналів нотаріально посвідченого договору, хоча законодавство передбачає вчинення виконавчого напису лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. 2.Не було встановлено безспірності заборгованості, оскільки кредитного договору №0660/094532-ZP від 24 вересня 2012 року травня 2013 року взагалі не існує, а існує заява-договір №0660/094532-ZP від 24 травня 2013 року, однак у ній відсутня будь-яка інформація щодо встановлення кредитного ліміту та отримання кредитних коштів, з огляду на це, при вчиненні спірного виконавчого напису, приватний нотаріус був позбавлений можливості встановити безспірність вимог. 3. Порушено строки визначені ст.88 «Про нотаріат», протягом якого виконавчий напис може вчинятися. Вказаний аргумент обґрунтовано тим, що навіть з огляду на можливість встановлення кредитного ліміту строком на 364 дні та приймаючи до уваги заяву-договір №0660/094532-ZP від 24 травня 2013 року, строк, встановлений у ст.88 «Про нотаріат» є таким, що минув. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 31 липня 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи, витребувано докази у справі (а.с. 32-33). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 31 липня 2020 року вжито заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі спірного виконавчого напису (а.с. 34-36). Відповідач своїм правом на подання заяв по суті справи не скористався. Третя особа-1 подала пояснення третьої особи зазначивши про вчинення оскаржуваної нотаріальної дії у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки, виконавчий напис нею було здійснено у відповідності до вимог глави 14 Закону України «Про нотаріат» та п.2 глави 12 Порядку вчинення нотаріальних дій. Крім цього, нотаріусом до вчинення нотаріальної дії нотаріусом було встановлено особу заявника, перевірено його правосуб`єктність та повноваження представника; перевірено відповідність заяви вимогам закону; перевірено відповідність оригіналу документу, на якому має бути вчинено виконавчий напис, вимогам закону; перевірено умови вчинення виконавчого напису; перевірено належність оригіналу документа, на якому має бути вчинений виконавчий напис до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, також перевірено строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис. Крім цього, нотаріусом зазначено про те, що на підтвердження факту попереднього відправлення на адресу боржника вимоги про погашення боргу, відповідач надав до заяви про вчинення виконавчого напису копію реєстру згрупованих рекомендованих поштових відправлень №30857 від 11.10.2019, а також, зазначено про те, що крім заяви та оригіналу кредитного договору заявник надав виписку з рахунку про стан заборгованості позивача на день звернення. Крім пояснень третьої особи-1, приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. на виконання вимог ухвали про витребування доказів надано належним чином завірені копії матеріалів нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису №6969 від 17 жовтня 2019 року, які прошито на 29 аркушах. Третя особа-2 пояснень не надала. Позивач у судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Третя особа-1 в судове засідання не з`явилася, в письмових поясненнях просила розглядати справу за її відсутності. Третя особа-2 в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила, заяв та клопотань не подавала. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 24 травня 2013 між позивачем та ПАТ «УКРСОЦБАНК» було підписано заяву-договір №0660/094532-ZP (надалі - договір) (а.с. 13-14). Відповідно до договору позивачу відкрито поточний (картковий) рахунок № [NUMBER] в Українській гривні з встановленням кредитної лінії («Овердрафт») в сумі не більше 50000,00 грн., строком на рік (тобто 364(365) календарних днів, з моменту (дня) укладення надання Кредиту) з можливістю його автоматичного продовження. Процентна ставка за користування кредитною лінією 30,00 % річних. Дата погашення щомісячного платежу - до 15-го числа місяця (а.с. 13). 11 жовтня 2019 року представник відповідача звернувся до третьої особи-1 із заявою про вчинення виконавчого напису, вказавши у додатках до заяви кредитний договір №0660/094532-ZP від 24 вересня 2012 року, виписку з особового рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, договір факторингу 29-01\\19\\2 від 29 січня 2019 року, документи стягувача та представника стягувача за довіреністю. 17 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатової Аліни Анатоліївни, під реєстровим номером 6969 вчинено виконавчий напис, про стягнення з громадянки України, [PERSON] , дата народження [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , паспорт: [NUMBER] , виданий Красноокнянським РВ ГУМВС України в Одеській обл. 01.08.200 року, яка є Боржником за Кредитним договором 0660\\094532- ZP від 24.09.2012 року, який було укладено між Акціонерним товариством «Укрсоцбанк», код ЄДРПОУ: 00039019, правонаступником всіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 2019-1УСБ\\ВЕСТА від 28.01.2019 є Товариство обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА», код ЄДРПОУ 41264766, правонаступником якого, на підставі договору відступлення прав вимоги 29-01\\19\\2 від 29.01.2019 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт-Капітал», код ЄДРПОУ: 36799749, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, буд. 5-Б), 32020,70 (тридцять дві тисячі двадцять) гривень 70 копійок заборгованості за кредитним договором 0660\\094532- ZP від 24.09.2012 року, за період з 29.01.2019 року по 09.10.2019 року, яка складається з: -6286,48 - простроченої заборгованості за сумою кредиту; -19 060,65 грн. - простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом; -673,57 грн. - строкової заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом. За вчинення спірного виконавчого напису стягнуто 650,00 грн. (а.с. 11). Оцінка суду. Щодо наявності заборгованості перед стягувачем. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Як вбачається із наданих нотаріусом копій договорів №2019-1УСБ\\ВЕСТА від 28.01.2019 укладеного між Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (код ЄДРПОУ: 00039019) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» (код ЄДРПОУ: 41264766), а в подальшому Договору про відступлення прав вимоги 29-01\\19\\2 від 29.01.2019, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» (код ЄДРПОУ: 41264766) та відповідачем, в порядку та на умовах, визначених цими договорами, первісний кредитор відступав новому кредитору належне йому право вимоги до боржників, а новий кредитор зобов`язувався прийняти право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься в Додатку 1-1 до Договору, що додається до даного договору на паперовому носії та сплатити за нього ціну права вимоги. Однак, з наданих копій договорів не вбачається, що нотаріусу на момент вчинення виконавчого напису надано докази про те, що відбулось відступлення прав вимоги саме за договором №0660/094532-ZP, оскільки копій відповідних додатків до договору нотаріусом не надано до його письмових пояснень, разом із копіями документів, на підставі яких вчинено спірний виконавчий напис. Позивач, обґрунтовуючи зміст позовних вимог, зазначає, що приватним нотаріусом спірний виконавчий напис вчинено з порушенням, а саме: без оригіналів нотаріально посвідченого договору; не було встановлено безспірності заборгованості; порушено строки визначені ст.88 «Про нотаріат», протягом якого виконавчий напис може вчинятися. Щодо оригіналу кредитного договору. Як вбачається із наданих пояснень третьої особи-1, а також доданих копій нотаріальної справи заявник звернувся із заявою про вчинення виконавчого напису 11 жовтня 2019 року, додавши до заяви кредитний договір №0660/094532-ZP від 24 вересня 2012 року, виписку з особового рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, договір факторингу 29-01\\19\\2 від 29 січня 2019 року, документи стягувача та представника стягувача за довіреністю При цьому, як вбачається матеріалів нотаріальної справи виконавчий напис вчинено 17 жовтня 2019 року, що збігається із датою нотаріального посвідчення копії кредитного договору та дає підстави суду дійти висновку про наявність в розпорядженні третьої особи-1, саме оригіналу кредитного договору. Крім цього, в заяві про вчинення виконавчого напису від 11 жовтня 2019 року відповідач просив вчинити виконавчий напис саме на кредитному договорі. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Однак відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року, справа № 6-887цс 17 та у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018, справа № 61-154св18, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17. Крім того, аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21 січня 1999р. в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007р. в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011р. в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010р. в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994р. в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003р. в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008р. в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Mesrop Movsesyan проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017р. №6-887цс17. Верховним Судом у постанові від 29 січня 2019 року, у справі № 910/13233/17 зазначено, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, відповідно до Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», прийнятого на підставі Постанови ВССУ № 2 від 07 лютого 2014 року, вказано, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом №3424-ХІІ. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07 лютого 2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому, судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. З урахуванням вищезазначеного, на підтвердження факту безспірності заборгованості відповідач мав би надати нотаріусу первинні бухгалтерські документи, чеки, квитанції, та інше, які підтверджують факти оплати або неналежної оплати, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнанні їх. Зокрема, документом, що може (з врахуванням заяв чи листів боржника) підтверджувати такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Як вбачається із доданих до пояснення нотаріуса копій документів, на момент винесення виконавчого напису у розпорядженні нотаріуса був список згрупованих рекомендованих відправлень №30857 від 11 жовтня 2019 року, де відображено інформацію про направлення листа позивачу. Однак, оцінюючи вказаний доказ, суд не має правових підстав для висновку про те, що позивачу було направлено саме вимогу про сплату боргу. Крім того, нотаріусом не надано до пояснення, разом з копіями інших документів, на підставі яких вчинено спірний виконавчий напис, самої вимоги, крім цього, в заяві про вчинення виконавчого напису також не зазначено вимоги в переліку додатків до заяви, як і самої копії реєстру згрупованих відправлень, що викликає обґрунтований сумнів у тому, що на момент винесення спірного виконавчого напису, приватний нотаріус міг об`єктивно пересвідчитись у наявності безспірності вказаної заборгованості, зіставивши суму, яка вказана у письмовій вимозі та у заяві про видачу виконавчого листа. Крім цього, суд звертає також увагу на дату формування та відправки реєстру згрупованих поштових відправлень - 11 жовтня 2019 року, що збігається із датою звернення із заявою про вчинення виконавчого напису відповідачем, що дозволяє також дійти висновку про об`єктивну неможливість доведення до відома боржника змісту вимог стягувача. Також у матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості для підтвердження поданої виписки по рахунку позивача, що також ставить під сумнів можливість встановлення нотаріусом безспірності заборгованості. З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що у розпорядженні нотаріуса були відсутні документи, необхідні для стягнення заборгованості у безспірному порядку: опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання. Отже, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. Виконавчий напис не може бути вчинений нотаріусом, якщо з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - більше одного року (ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат"). При цьому строк давності вчинення виконавчого напису не можна ототожнювати зі строком позовної давності. Позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). У разі вчинення виконавчого напису стягувач звертається не до суду, а до нотаріуса, що відповідно до ст. 18 ЦК України є самостійним (позасудовим) способом захисту порушеного права. Суд також звертає увагу, що жодною правовою нормою не передбачено можливість продовження строків вчинення нотаріусом виконавчих написів, що ще раз диференціює строк, встановлений ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат", від строку позовної давності. У виконавчому написі від 17 жовтня 2019 року зазначено, що заборгованість за кредитним договором №0660\\094532- ZP від 24.09.2012 року, яку запропоновано стягнути з позичальника, становить 32020,70 грн., яка складається з: -6286,48 - простроченої заборгованості за сумою кредиту; -19 060,65 грн. - простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом; -673,57 грн. - строкової заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом та її нараховано за період з 29.01.2019 року по 09.10.2019 року (а.с. 11). Однак положеннями кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами - до 15-го числа місяця. Отже, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу строку давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором строки давності за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу (такий правовий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 24 травня 2018 року у справі №761/28878/15-ц). У долученій відповідачем до заяви про вчинення виконавчого напису копії виписки з особового рахунку не зазначено суми щомісячних платежів та строки їх сплати, що унеможливлювало перевірку нотаріусом чи частина грошових вимог, з метою погашення яких відповідач звернулося за вчиненням виконавчого напису, виходить за межі встановленого законодавством строку давності вчинення виконавчого напису. Також у виписці не наведено розрахунку процентів за користування кредитом, починаючи з дня отримання кредиту, не вказано платежів, які здійснював позичальник на погашення кредиту. Крім цього, очевидно, що заборгованість за кредитним договором у сумі 32020,70 грн. не могла бути нарахована за період з 29.01.2019 року по 09.10.2019 року, як це вказано у заяві про видачу виконавчого напису нотаріуса, розрахунку заборгованості за кредитом та у самому виконавчому написі нотаріуса. Також матеріали справи, не містять доказів того, що на 29 січня 2019 року уже обліковувалась заборгованість у вказаній сумі. Однак, приватний нотаріус, вчиняючи спірний виконавчий напис на ці обставини уваги не звернув. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З врахуванням наведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні підтвердилась та обставина, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та Постанови Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 р., оскільки на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису вимоги відповідача до позивача не були безспірними, також в матеріалах справи відсутні докази дійного переходу прав вимоги за договором до відповідача, тобто докази заборгованості перед стягувачем, крім цього, судом встановлено, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не дотримано вимог щодо безспірності заборгованості позивача перед банком, у виконавчому написі нотаріуса зазначено період стягнення, який не обґрунтовується та не доводиться жодним доказом, щодо меж позовної давності, в той же час як відповідно до кредитного договору банк може встановлювати клієнту Кредитну лінію строком на рік (тобто 364/365) календарних днів, з моменту (дня) надання кредиту, з можливістю його автоматичного продовження, доказів чого нотаріусу не надано. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем, при зверненні до суду із вказаним позовом було сплачено 840,80 грн. судового збору (а.с. 1). Позовні вимоги задоволені повністю, а тому судовий збір потрібно покласти на відповідача.

Outcome: approved