Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Осокорівської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову посилався на ту обставину, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , якому на праві власності належав житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Окрім нього, особою, яка б мала право на спадкування за законом є [PERSON] , який відмовився від прийняття спадщини. Після звернення до нотаріальної контори для оформлення спадкових прав після смерті батька на житловий будинок, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів щодо його належності спадкодавцеві. За життя батько не здійснив державну реєстрацію права власності на будинок. Здійснити таку реєстрацію в позасудовому порядку неможливо, так як власник будинку помер, тому й успадкувати будинок без належних правовстановлюючих документів він не може. У зв`язку з цим, просив суд визнати право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] та розглянути справу без його участі. Представник відповідача Осокорівської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області у підготовче засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав та щодо позовних вимог зазначив, що він приймати спадщину після смерті батька не бажає. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Так, суд встановив та підтверджується наявними в справі доказами, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 22.02.2011 року, виданого Осокорівською сільською радою Нововоронцовського району Херсонської області, актовий запис №05(а. с.17). Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, у тому числі за законом, відповідно до ст.1217 ЦК України. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст.1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). З копії спадкової справи №303/2016 вбачається, що після смерті [PERSON] заведена спадкова справа за заявою [PERSON] ; свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя не видавалося; [PERSON] від права на спадщину після смерті батька відмовився (а.с.60-64). З повідомлення від 19.12.2016 року №1536/01-00 приватного нотаріуса Нововоронцовського районного нотаріального округу Херсонської області Виноградової Н.М., у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок по [ADDRESS] , позивачу відмовлено, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу щодо належності житлового будинку спадкодавцю (а. с. 20). Вирішуючи питання про належність на праві власності спадкодавцю житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] , суд керувався наступним. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. За ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Таким чином, за змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Разом з тим, вказана Інструкція не передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь, розташованих у сільській місцевості. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. За довідками, виданими Осокорівською сільською радою Нововоронцовського району Херсонської області від 27.12.2020 року № 1744, 1544 вбачається, що власником житлового будинку, який знаходиться в [ADDRESS] згідно із записами по господарських книг з 01.01.1991 по 01.01.1995 у по господарській книзі №3, особовий рахунок № [NUMBER] ; з 01.01.1996 по 01.01.2000 у погосподарській книзі №3, особовий рахунок № [NUMBER] ; з 01.01.2001 по 01.01.2005 у погосподарській книзі №4, особовий рахунок № [NUMBER] ; з 01.01.2006 по 01.01.2010 у погосподарській книзі №4, особовий рахунок № [NUMBER] ; з 01.01.2011 по 01.01.2015 у погосподарській книзі №4, особовий рахунок № [NUMBER] , власником значиться [PERSON] (а.с.21-22). Земельна ділянка площею 0,1566 га, розташована по [ADDRESS] приватизована (а.с.24) та згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21.12.2016 року передана у власність [PERSON] у порядку спадкування після смерті батька - [PERSON] (а.с.25). Як вбачається з технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS] зазначено під літерами: А - житловий будинок, загальною площею 62,7 кв.м, у тому числі житловою 23,4 кв.м; а - прибудова; Б -сарай; Бпд - підвад з шийкою; №1 - ворота, №2 - паркан, №3 - водопровід, І- вимощення, загальною вартістю 70600,00 грн (а. с. 5-16). Рік будівництва житлового будинку - 1965 рік, господарських будівель та споруд -1965 рік. З огляду на викладене, спадкодавцю на праві власності належав житловий будинок, однак останній не здійснив державну реєстрацію свого права власності, оскільки на час введення житлового будинку в експлуатацію, чинне законодавство не зобов`язувало вчиняти такі дії. Таким чином, суд встановив, що [PERSON] , померлому [INFO] , на праві власності належав житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] , даний будинок входить в спадкову масу, та, оскільки, встановити право власності у позасудовому порядку позивачу, як спадкоємцю, неможливо, що позбавляє його права успадкувати будинок, тому, зібрані в справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved