Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до територіальної громади в особі Криворізької міської ради, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Жовтень-3», третя особа [PERSON] про визнання права власності на майно, мотивуючи свої вимоги тим, що 10 травня 1973 року рішенням Виконкому міськради м. Кривого Рогу, на підставі ордера № 461, позивачу та членам його сім`ї до якої входили дружина [PERSON] та син [PERSON] була виділена для користування окрема кооперативна 3-кімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею квартири 47,4 кв.м., житловою площею 30,8 кв.м. У період з 1973 року по 1988 рік за спільні з дружиною кошти був погашений пайовий внесок повної вартості квартири в сумі 5\~528 рублів. Задля оформлення правовстановлюючих документів він звернувся до КП ДОР « Криворізьке бюро технічної інвентаризації» м. Кривого Рогу та до Державної реєстраційної служби виконкому Покровської районної у місті ради, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Посилаючись на викладене, позивач просить визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею квартири 47,4 кв.м., житловою площею 30,8 кв.м. Ухвалою суду від 29 жовтня 2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. 14 листопада 2019 року здійснено заміну відповідача по справі Виконавчого комітету Покровської районної в місті Ради м. Кривого Рогу належним відповідачем територіальною громадою в особі Криворізької міської ради 10 грудня 2019 року до суду надійшов відзив Криворізької міської ради, відповідно до якого представник відповідача просить ухвалити рішення у відповідності до вимог чинного законодавства, зазначає, що позивачу [PERSON] було відмовлено у реєстрації права власності на спірну квартиру у зв`язку з тим, що останнім не надано документ-підставу державної реєстрації права власності, вказав, що до участі у справі не залучено сина позивача [PERSON] . Розгляд справи просив проводити у відсутність представника Криворізької міської ради. Позивач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Жовтень-3» в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа [PERSON] до судового засідання не з`явилась, подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності учасників справи, за наявних у справі матеріалів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до\~ст. 247 ч. 2 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, квартира [ADDRESS] , загальною площею квартири 47,4 кв.м., житловою площею 30,8 кв.м. отримана [PERSON] , як членом кооперативу ЖСК «Жовтень-3», на підставі ордеру № 461 від 10.05.1973 року на сім`ю з 3-х осіб: на себе, дружину та сина (а.с. 10). Пайовий внесок за вказану квартиру станом на 25.03.1988 року був сплачений у повному обсязі у розмірі 5528 рублів [PERSON] , що підтверджується довідкою ОСББ «Жовтень-3» за №15 від 15.10.2019 року(а.с.15). [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20 грудня 1969 року (а.с. 9). На даний час в квартирі [ADDRESS] зареєстровані дві особи, а саме позивач [PERSON] та його дружина [PERSON] (а.с.14) Син позивача [PERSON] помер [INFO] , та з 29.07.2019 року знятий з місця реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с. 42, 43) На даний час квартира [ADDRESS] на праві власності за позивачем [PERSON] не зареєстрована, що підтверджується довідкою Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» за № 172234 від 07.08.2019 року (а.с.12). Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Ст.41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Положеннями пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України зазначено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли\~після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Отже, за загальним правилом про дію цивільно-правових актів у часі, закріпленим в частині 1 статті 5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відповідні цивільно-правові відносини з дня набрання ними чинності. Разом з цим частина 3 статті 5 Цивільного кодексу України регламентує так звані "триваючі" відносини, тобто такі, які виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, але права і обов`язки зберігаються і після набрання чинності новим актом цивільного законодавства. До таких "триваючих" прав і обов`язків, що продовжують існувати, або до прав і обов`язків, що виникли вже після набрання чинності новими актами цивільного законодавства, мають застосовуватися положення цих актів. Відповідно до статті 112 ЦК УРСР (чинного на час набуття прав на спірну квартиру) майно може належати на праві спільної власності двом або кільком громадянам. Положеннями статті 22 КпШС України (чинного на час набуття прав на спірну квартиру) передбачено, що майно, нажите подружжям\~за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у підпунктах 6, 6-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, судові слід керуватися статтею 146 ЖК України, статтею 15 Закону України «Про власність», пунктом 43 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 року № 186, (далі Примірний статут ЖБК) і\~статтями 22, 24, 28, 29 КпШС України, ураховуючи, що пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, та після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. Частиною першої статті 15 Закону України від 07 лютого 1991 року № 697-ХІІ «Про власність» член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Статтею 16 Закону України «Про власність» передбачалось, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України. Відповідно до\~статті 368 ЦК України\~спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Третя особа [PERSON] не заперечувала, щодо визнання права власності на квартиру за [PERSON] . Заперечень щодо визначення часток, або визнання права власності від неї не надходило. При цьому, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, що потребує доведення. В ст.13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд дії в цьому випадку діє виключно на підставі принципу диспозитивності та не виходить за межі позовних вимог. Частиною 1\~ст. 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У\~статті 331 ЦК України\~встановлено загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію. У постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-1502цс15 зроблено висновок, що за правилами\~статті 392 ЦК України\~позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Отже, ураховуючи, що відповідно до\~статті 328 ЦК України\~набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на окремі об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному\~статтею 392 цього Кодексу. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Кузьмінською [PERSON] . виконавчого комітету Криворізької міської ради №48769441 від 19 вересня 2019 року позивачу по справі було відмовлено у реєстрації права власності на спірну квартиру. Відмова зумовлена тим, що заявником не було надано документ-підставу державної реєстрації права власності. За наведеного, оскільки, хоча у позивача право власності на спірну квартиру не виникло, проте за змістом членства в житлово-будівельного кооперативі позивач набув саме право на набуття права власності, що і є предметом позову. Обраний позивачем спосіб захисту порушених прав є ефективним, не заборонений законом, оскільки іншим шляхом він не може захистити свої права. Аналогічні висновки по суті вирішеного спору зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 761/32696/13-ц (провадження № 14-606цс18) та від 3 квітня 2019 року у справі № 761/9951/15-ц (провадження № 14-614цс18). Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач, будучи членом ЖСК «Жовтень-3», повністю виплатив пайовий внесок за квартиру [ADDRESS] , тому відповідно до Закону України «Про власність», який діяв на той час, набув право власності на вказану квартиру. За таких обставин, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на квартиру [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved