Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

Виконавчий комітет Новоград-Волинської міської ради, як орган опіки та піклування, звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що вона є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO]. З 12.11.2016 року [PERSON] перебуває на обліку в службі у справах дітей, як дитина, що проживає в сім'ї, яка опинилася у складних життєвих обставинах, у зв'язку з тим, що мати [PERSON] свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками: вихованням дитини не займається, не утримує її, не цікавиться навчанням та станом здоров'я сина, з малолітнім не проживає, зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя. [PERSON] з 2013 року проживає у сім'ї дядька [PERSON] [ADDRESS]. [PERSON] створені належні умови для проживання дитини. [PERSON] навчається у 7 класі ЗОШ №3, [PERSON] та його дружина [PERSON] постійно цікавляться успіхами [PERSON], відвідують батьківські збори, відповідально відносяться до виховання дитини. Мати [PERSON] [PERSON] жодного разу не поцікавилася навчанням сина. [PERSON] не заперечує проти того, щоб матір [PERSON] позбавили батьківських прав. Діти [PERSON] [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] перебували на обліку служби у справах дітей Житомирської районної державної адміністрації як такі, що опинилися у складних життєвих обставинах у зв'язку із тим, що мати ухилялася від виконання батьківських обов'язків. [PERSON] з дітьми проживала у будинку свого співмешканця в с. Млинище Житомирського району, не працювала, належним чином не займалася вихованням та утриманням дітей, вела аморальний спосіб життя та зловживала алкогольними напоями. [PERSON] проживає зі співмешканцем [PERSON] та сином [PERSON], [INFO], по [ADDRESS]. Сім'я проживає в будинку без зручностей, який складається з двох житлових кімнат, кухні, коридору та веранди. [PERSON] не працює, разом з [PERSON] ведуть підсобне господарство. Спеціалістами служби у справах дітей Шепетівської райдержадміністрації спільно з інспектором Шепетівського ВП ГУНП в Хмельницькій області з [PERSON] проведено профілактично-роз'яснювальну бесіду щодо неналежного виконання нею батьківських обов'язків та попереджено про відповідальність згідно чинного законодавства. Під час бесіди [PERSON] пояснила, що з 2014 року її син [PERSON] проживає з братом [PERSON], оскільки в неї не було можливості його утримувати. Однак на даний час у [PERSON] з'явилося житло і вона не проти того, щоб [PERSON] проживав з нею, проте з 2014 року вона не зробила жодної спроби, щоб повернути дитину в свою сім'ю. В зв'язку із тим, що [PERSON] повністю самоухилилася від виконання батьківських обов'язків, не працює, доходу не має, не створила умов для проживання своєї дитини та не вжила заходів щодо її повернення, вважали, що до [PERSON] необхідно застосувати крайню міру впливу сімейно-правового характеру, яка застосовується до батьків, що не забезпечують належне виховання своєї дитини - позбавлення батьківських прав. Просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO] та стягнути аліменти у розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Третя особа без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] позов підтримав, пояснивши, що в червні 2013 року, на прохання сестри [PERSON], прийняв у свою сім'ю її дітей [PERSON] та [PERSON] У зв'язку з негативною поведінкою молодшого сина [PERSON], в червні 2014 року попросив сестру забрати останнього та одночасно надати нотаріально посвідчену заяву про передачу [PERSON] йому на виховання, на що [PERSON] погодилася. З червня 2013 року [PERSON] життям та здоров'ям дитини не цікавилася, інколи телефонувала, влітку 2015 року навідувала сина, в жовтні 2016 року [PERSON] проживав у неї близько тижня. Лише з жовтня 2016 року [PERSON] почала цікавитися дитиною, висловила бажання забрати його в свою сім'ю, придбала синові планшет, спілкується з ним по телефону, кілька разів поповнювала мобільні рахунки. Проте [PERSON] не бажає жити з матір'ю, оскільки має гарні умови для проживання, навчається в школі, має коло друзів та знайомих. Враховуючи інтереси дитини має намір оформити опіку над ним, а тому позов підтримує з підстав, викладених у ньому. Відповідач у судовому засіданні позов не визнала, просила не позбавляти її батьківських прав, оскільки любить свого сина та бажає налагодити з ним зв'язок. Дійсно, у зв'язку з важким майновим становищем, відсутністю житла та роботи, в червні 2013 року звернулася до брата [PERSON] з проханням тимчасово забрати її синів [PERSON] та [PERSON], на що він погодився. Через рік брат відмовився від виховання молодшого сина [PERSON], а тому вона повернулася з м. Дніпропетровськ, де перебувала на тимчасових заробітках, і забрала дитину. [PERSON] виявив бажання залишитися з дядьком, а тому в червні 2014 року вона підписала заяву про передачу дитини на виховання [PERSON] та повернулася в Дніпропетровськ. В 2015 році повернулася і на даний час проживає в с. Білопіль, винаймає будинок, має намір його викупити. В будинку створені належні умови для проживання дитини. Вона працює, випасає худобу в селі, алкогольними напоями не зловживає. Періодично зверталась до брата, щоб забрати сина до себе, однак він просив почекати до тих пір, коли [PERSON] закінчить навчання. Стверджувала, що цікавиться життям свого сина, телефонує йому. В жовтні 2016 року [PERSON] проживав у неї тиждень, вона запропонувала йому переїхати до неї, показувала школу, він погоджувався, але повернувшись до брата, під його впливом, змінив свою думку. Пояснила, що дуже жалкує, що не проживала з сином, але змінила своє життя та ставлення до дитини, а тому просила у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача проти позову заперечив, посилаючись на відсутність обґрунтованих підстав для застосування до матері найсуворішого заходу впливу. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке. Згідно з ч. 2, 3, 5 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини; мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати їх на виховання фізичним та юридичним особам (ч.ч. 1, 2 ст. 151 СК України). Згідно зі ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; є хронічними алкоголіками. Відповідно до п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування; медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Ухилення від виконання батьківських обов'язків передбачає систематичне невиконання обов'язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось (не годувати, не забезпечувати необхідним одягом, медичною допомогою, словом не робиться нічого для задоволення життєво важливих потреб дитини). При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір'ю обов'язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO], батько якого записаний зі слів матері на підставі ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Крім того, [PERSON] є матір'ю малолітніх дітей: [PERSON], 2005 року народження та [PERSON], 2007 року народження. [PERSON] зареєстрована та проживає в с. Білопіль Шепетівського району Хмельницької області, разом з нею проживають [PERSON], з яким вона перебуває у фактичних шлюбних відносинах, та малолітній син [PERSON] Дочка [PERSON] згідно з рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 11.12.2013р. проживає з батьком [PERSON] Малолітній [PERSON] з червня 2013 року з матір'ю не проживає. Відповідно до умов нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 06.06.2014 року, малолітній переданий на виховання [PERSON] та на даний час проживає в м. Новоград-Волинський, останній здійснює його утримання та виховання. Як вбачається з характеристики Новоград-Волинської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3 від 17.12.2016 року №94, [PERSON] навчається у 7 класі, зарекомендував себе як старанний, дисциплінований учень, систематично відвідує школу, виконує домашні завдання та багато читає. Дитина завжди охайна та доглянута. [PERSON] та його дружина [PERSON] постійно цікавляться успіхами [PERSON], відвідують батьківські збори, відповідально відносяться до виховання дитини. Мати [PERSON] [PERSON] жодного разу не поцікавилася навчанням сина. Вказані обставини підтвердила у судовому засіданні і свідок [PERSON], яка також зазначила, що її чоловік опікується [PERSON] з 2013р., дитина забезпечена всім необхідним, мати дитиною не цікавиться, опіка над дитиною дасть можливість отримати пільги при вступі до ВУЗу, тощо. З 12.11.2016 року, на підставі заяви [PERSON], малолітній [PERSON] перебуває на обліку в службі у справах дітей Новоград-Волинської міської ради, як дитина, що проживає в сім'ї, яка опинилася у складних життєвих обставинах, у зв'язку з тим, що мати [PERSON] свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). При цьому суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України). Із висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради №396 від 22.03.2017р. слідує, що [PERSON] свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками: вихованням дитини не займається, не утримує її, не цікавиться навчанням та станом здоров'я сина, з малолітнім не проживає, зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя. Однак, даний висновок був складений без участі та належного повідомлення матері [PERSON] - [PERSON] Ці обставини позбавили можливості матері особисто захистити свої інтереси щодо дитини, а орган опіки та піклування - різнобічно та об'єктивно розглянути спірне питання. Крім того, висновки органу опіки та піклування в частині зловживання [PERSON] алкогольними напоями, ведення аморального способу життя спростовуються показаннями свідків та матеріалами справи. Так, згідно з даними паспорта [NUMBER] слідує, що [PERSON], 1984 року народження зареєстрована в [ADDRESS] з 13.03.2017р. Відповідно до довідок Шепетівської ЦРЛ від 10.05.2017р. [PERSON] на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває. Згідно з характеристикою Мокіївської сільської ради від 27.12.2016р. №966, [PERSON] проживає по [ADDRESS] разом з співмешканцем [PERSON], сином [PERSON] За час проживання характеризується позитивно, веде домашнє господарство, відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов'язків. Довідками-характеристиками Ленковецької сільської ради від 09.03.2017р. №351, від 11.05.2017р. за №433 підтверджується, що [PERSON] на час проживання на території сільської ради зарекомендувала себе виключно з позитивної сторони, працьовита, доглядає та утримує сина [PERSON]. Актом обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON], складеним комісією Мокіївської сільської ради від 21.12.2016р., встановлено, що [PERSON] проживає у будинку по [ADDRESS] з співмешканцем [PERSON], сином [PERSON] Правом власності на житло не володіють. Будинок складається з двох кімнат, кухні, коридора, кладової, веранди. В будинку є необхідні меблі, побутова техніка, санітарний стан задовільний, запас дров достатній, продуктами харчування забезпечені, ведуть підсобне господарство. Даними акту обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] від 11.05.2017р. встановлено, що [PERSON] проживає у будинку по [ADDRESS] з співмешканцем [PERSON], сином [PERSON] Правом власності на житло не володіють. Будинок загальною площею 59,8 кв.м., житловою 35,4 кв.м та складається з двох кімнат, кухні, коридора, кладової, веранди. В будинку є необхідні меблі, побутова техніка, проведений поточний ремонт, санітарні умови задовільні. Продуктами харчування забезпечені, ведуть підсобне господарство. Отже, даними актами встановлено, що в будинку, де проживає [PERSON] створені належні умови для проживання та виховання дітей. Допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні пояснили, що [PERSON] алкогольними напоями не зловживає, належним чином виховує та доглядає свого сина [PERSON], випасає худобу, веде підсобне господарство, підтримує зв'язки з сином [PERSON] та неодноразово висловлювала бажання повернути його. З актів обстеження матеріально-побутових умов проживання дитини від 10.11.2016 року, від 16.12.2016 року слідує, що [PERSON] з 2013 року проживає у сім'ї дядька [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Сім'я проживає в квартирі зі зручностями, яка складається з двох житлових кімнат та місць загального користування. Для [PERSON] відведено місце для сну, відпочинку, підготовки уроків та проведення дозвілля. [PERSON] створені належні умови для проживання дитини. Також, у висновку зазначено, що мати дитини [PERSON] не цікавиться життям та здоров'ям [PERSON], не бере участі у його вихованні, не утримує та не спілкується з сином. Проте, вказана інформація суперечить поясненням [PERSON] та матеріалам справи, з яких слідує, що до травня 2014 року [PERSON] з колишньою дружиною [PERSON] та дітьми проживав за іншою адресою, а саме [ADDRESS]. З травня 2014 року проживає з дружиною [PERSON], її батьком [PERSON] та дітьми [PERSON], [PERSON] по [ADDRESS]. Вказана квартира належить [PERSON] (2/3) та [PERSON] (1/3), має загальну площу 51,60 кв.м., житлову - 28,6 кв.м, складається з двох кімнат. Як пояснила у судовому засіданні свідок [PERSON], в одній кімнаті проживає її батько [PERSON], в іншій кімнаті проживають вона з чоловіком, її син [PERSON] та [PERSON]. Вказані умови не можуть визнаватися як належні умови для проживання дитини, так як не допускається проживання в одній кімнаті осіб різної статі, старшими за дев'ять років. Таким чином, висновок органу опіки та піклування слід визнати недостатньо обґрунтованим та не брати його до уваги в якості належного та допустимого доказу на підтвердження позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] Факт притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов'язків спростовується наявною в матеріалах справи постановою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 27.03.2017р. про закриття провадження у справі відносно [PERSON] за відсутністю складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП. Відповідно до листа служби у справах дітей Житомирської районної державної адміністрації від 18.11.2016 року №1168-6/289, що був покладений в основу висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, [PERSON] з дітьми [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], зареєстровані по [ADDRESS]. З січня 2013 року діти перебували на обліку служби у справах дітей Житомирської районної державної адміністрації як такі, що опинилися у складних життєвих обставинах у зв'язку із тим, що мати ухилялася від виконання батьківських обов'язків. [PERSON] з дітьми проживала у будинку свого співмешканця, основним доходом сім'ї були мінливі заробітки на сезонних роботах співмешканця, мати не достатньо уваги приділяла вихованню та навчанню дітей, вела аморальний спосіб життя та зловживала алкогольними напоями. Станом на серпень 2016 року [PERSON] з дітьми на території с. Млинище не проживають. Обставини щодо неналежного виконання батьківських обов'язків у 2013-2015 р.р. [PERSON] не заперечуються, пояснюються відсутністю житла та роботи, хоча безумовно це не звільняє її від обов'язків по вихованню дитини, як і передача дитини на виховання іншій особі. Рішення про опіку над дітьми є втручанням в сімейне життя дітей і батьків. Європейський суд не\-одноразово наголошував на важливості відносин між дітьми та їхніми батьками. Щодо цього Суд часто посилається на основні принципи, викладені в додатку до Рекомендації Комітету міністрів РЄ Кес (2005) 5 про права дітей, які мешкають у інтернатських закладах (прий\-нятої 16 березня 2005 року), де, зокрема, зазначено: "...Сім'я є природним середовищем для розвитку і забезпечення добробуту дитини, і головну відповідальність за виховання та розви\-ток дитини покладено на батьків; наскільки це можливо, мають вживатися профілактичні заходи з підтримки дітей і сімей з урахуванням їхніх особливих потреб; встановлення опіки над дитиною має залишатися винятком, і головною метою такого заходу є захист інтересів дитини.; рішення про встановлення опіки над дитиною і власне такий захід не повинні бути предметом дискримінації за ознакою... інва\-лідності... або іншого статусу... батьків дитини...". Будь-яке втручання у відносини між батьками й дитиною шляхом передання опіки над дитиною іншим особам або закладам вимагає добре продуманого рішення на основі закону. Як зазначив Суд у справі "Савіни проти України", право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції з прав людини. В статті 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Савіни проти України» зазначив, що власне той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприят\-ливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Проблеми в сім'ї можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Позбавлення батьківських прав не може бути санкціоновано без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивно\-го зобов'язання держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтри\-мувати регулярні контакти між собою та, якщо це можливо, не до\-пускаючи розлучення братів і сестер. Однак, з матеріалів справи вбачається відсутність належної попереджувальної та виховної роботи органів опіки та піклування та місцевого самоврядування. Суд не бере до уваги посилання позивача на докази винної поведінки [PERSON] у 2013 році, оскільки орган опіки та піклування, виявивши порушення прав дітей, самостійно до суду з позовом про відібрання дітей або позбавлення батьківських прав не звертався. Не вживав відповідних заходів в інтересах дітей і на повідомлення [PERSON] в 2015 році. Тобто, право дитини на належне батьківське виховання не було забезпечено системою державного контролю. Разом з тим, після отримання заяви від [PERSON] про вирішення питання щодо позбавлення батьківських прав від 12.11.2016р., орган опіки та піклування, не беручи до уваги звернення [PERSON] від 14.03.2017р. про вжиття заходів щодо повернення сина, прийняв рішення про доцільність позбавлення батьківських прав на підставі встановлених фактів невиконання матір'ю своїх обов'язків щодо малолітнього [PERSON], які мали місце протягом 2013-2015 р.р. Малолітній [PERSON] суду пояснив, що бажає проживати з дядьком в м. Новоград-Волинський, ходити до школи, проте хоче підтримувати зв'язки і з мамою та братом, спілкуватися з ними, приїжджати в гості. Підтвердив, що в жовтні 2016 року тиждень проживав у матері, вона пропонувала йому переїхати до неї, показувала школу, придбала йому планшет, декілька разів поповнювала мобільний рахунок, спілкується з нею та братом по телефону. Таким чином рішення про позбавлення батьківських прав не відповідатиме інтересам дитини, яка хоче підтримувати регулярні контакти з матір'ю та братом. Оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що відсутні підстави для застосування крайнього заходу впливу до [PERSON], яка змінила своє ставлення до дитини, а тому позовні вимоги щодо позбавлення її батьківських прав задоволенню не підлягають. Враховуючи те, що вимоги про стягнення аліментів були похідними від основної вимоги, то в їх задоволенні також слід відмовити.

Outcome: dismissed