Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-01 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 10.07.2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо сина, [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість по аліментам на утримання сина, [PERSON] , та пеню за прострочення сплати аліментів. Ухвалою від 18.07.2018 року провадження у справі відкрито. 01.10.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, в якій просить позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до [PERSON] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по аліментам на утримання [PERSON] Вказаний позов третьої особи ухвалою суду від 01.07.2019 року було повернуто. 10.10.2018 року відповідачем [PERSON] подано апеляційну скаргу на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 18.07.2018 року про відкриття провадження у справі. Постановою апеляційного суду Одеської області від 05.12.2018 року ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 18.07.2018 року залишено без змін. Ухвалою суду від 29.12.2018 року справу прийнято до провадження судді Васильків О.В. 06.03.2019 року відповідачем [PERSON] до суду подано відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому він просить відмовити [PERSON] в задоволенні її позовних вимог до [PERSON] в повному обсязі. 19.03.2019 року позивачем [PERSON] до суду подано відповідь на відзив. 12.04.2019 року відповідачем [PERSON] подано до суду заперечення на відповідь на відзив. В підготовчому судовому засіданні 23.05.2019 року до участі у справі залучені Служба в справах дітей ОМР та орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову. Ухвалою суду від 01.07.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. На підставі вимог ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу по суті за відсутності відповідача. Представник третьої особи Служби в справах дітей ОМР Погорецька Н.О. в судовому засіданні підтримала висновок, наданий Київською районною адміністрацією Одеської міської ради. Представник третьої особи Київської районної адміністрації Одеської міської ради як органа опіки та піклування до судового засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. В підготовчому судовому засіданні 01.07.2019 року представник [PERSON] підтримала висновок, наданий Київською районною адміністрацією Одеської міської ради. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що позивач з відповідачем з 2001 року перебували у фактичних сімейних відносинах без реєстрації шлюбу та [INFO] народився син [PERSON] . В подальшому стосунки між сторонами погіршились, сім`я розпалася, відповідач проживає окремо, син залишився проживати з позивачем [PERSON] Відповідач дитиною не цікавиться, участі у вихованні дитини не приймає, свій обов`язок щодо піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток не виконує, жодної допомоги на утримання неповнолітньої дитини не здійснює, всіма способами перешкоджає вихованню та розвитку дитини. Постановою суду від 07.04.2003 року з [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, щомісячно, проте [PERSON] ухиляється від виконання судового рішення та з 2004 року аліменти не сплачував і лише після звернення позивача з цього приводу до правоохоронних органів відповідач почав частково сплачувати певні грошові кошти. В березні 2018 року відповідач подав до суду позов про виключення запису про батьківство, у якому поставив під сумнів походження сина, бо дитина інвалід це тягар, що нанесло сину [PERSON] тяжку душевну травму. Зазначені вимоги [PERSON] розглядаються судом в іншому провадженні. Крім того, в іншій справі на зустрічний позов [PERSON] про стягнення додаткових витрат на лікування хворого сина [PERSON] подав заяву, в якій просить відмовити в додаткових витратах на лікування сина. Такі дії відповідача спричинили повне неприйняття його дитиною як батька, нанесли тяжкі душевні травми, тому позивач вимушена звернутись до суду з відповідним позовом. При цьому також позивач зазначає, що станом на 01.12.2017 року заборгованість по аліментам на утримання сина становила 15153,27 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача разом з пенею за прострочення сплати аліментів. У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] посилається на те, що фактично у нього не було заборгованості по аліментам, оскільки ним передавались гроші особисто [PERSON] в руки. З 2014 року відповідачем документально підтверджених аліментів було сплачено біля 70000,00 грн. Відповідач зазначає, що на сьогоднішній день на його утриманні знаходиться троє неповнолітніх дітей, а також жінка, яка у зв`язку з вихованням дітей не працює. Щодо того, що відповідач не цікавиться дитиною та не спілкується з сином, [PERSON] вказує, що для спілкування мало лише його бажання, оскільки як вбачається з заяв [PERSON] та [PERSON] вони проти такого спілкування, в зв`язку з чим його вина, вважає відповідач, відсутня. Представник третьої особи КРА ОМР Євона Т.В. в підготовчому судовому засіданні підтримала висновок Київської районної адміністрації Одеської міської ради «Про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , у відношенні неповнолітнього [PERSON] , [INFO] ». Представник третьої особи Служби у справах дітей ОМР Погорецька Н.О. в судовому засіданні підтримала висновок Київської районної адміністрації Одеської міської ради «Про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , у відношенні неповнолітнього [PERSON] , [INFO] ». ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ [PERSON] народився [INFO] , про що 24.07.2002 року складено відповідний актовий запис №932, що вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 24.07.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції м. Одеси / т.1 а.с.8/. Батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . З довідки (з місця проживання про склад сім`ї та реєстрації) №344 від 25.06.2018 року вбачається, що [PERSON] , 2002 року народження зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з бабусею [PERSON] та матір`ю [PERSON] /т.1 а.с.9/. Судом досліджено висновок Київської районної адміністрації Одеської міської ради «Про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , у відношенні неповнолітнього [PERSON] , [INFO] » / т.1 а.с.24-27/, з якого вбачається, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , з народження та по теперішній час зареєстрований та проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Батько дитини - гр. [PERSON] , [INFO] , ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно фізичного, духовного та морального розвитку неповнолітнього, не проявляє до нього турботи та уваги, не цікавиться справами дитини та станом його здоров`я. Батько неповнолітнього - гр. [PERSON] , [INFO] , в письмовому поясненні від 20.02.2018 року на адресу служби у справах дітей Одеської міської ради зазначив, що після припинення спільного проживання з гр. [PERSON] , він не мав можливості будь-яким чином спілкуватись з дитиною. Про те, що дитина хвора, йому стало відомо під час судових засідань по аліментам. [PERSON] також вказав, що жодним чином не ухиляється від виконання своїх обов`язків як батька, а також вважає, що немає підстав щодо позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Неповнолітнім [PERSON] , [INFO] , у присутності спеціаліста територіального відділу служби у справах дітей Одеської міської ради у Київському районі, було написано заяву, в якій дитина зазначила, що батько ніяким чином не приймав участі у його житті, не дзвонив, не приходив, не вітав зі святами. В своїй заяві неповнолітній зазначив, що батько лише через 16 років дізнався про його інвалідність, та вирішив з`ясувати взагалі чи є він біологічний батько йому. Дитина не хоче бачити батька. Враховуючи вимоги законодавства України, неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , було запрошено на засідання ради опіки та піклування Київської районної адміністрації, яке відбулось 10.05.2018 року, на якому хлопчик розповів, що батька свого він ніколи не бачив, а якщо і бачив, то був дуже маленький і не пам`ятає цього. Весь цей час батько не цікавився його станом здоров`я, не приймав участі у вихованні, не вітав з Днями народження та Новим роком, не приходив до нього в гості, хоча він з дня народження проживає за адресою матері, яка відома його батькові. [PERSON] зазначив, що дуже ображений на свого батька за те, що той позбавив можливості називати його «Батьком», за що дитина його ніколи не простить. Під час засідання ради опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, батько неповнолітнього розповів, що коли дитині було 4 місяці між ним та [PERSON] , [INFO] , припинились стосунки. [PERSON] , [INFO] , сумнівається в тому, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , його син і в той же час проти позбавлення його батьківських прав відносно сина. На підставі викладеного, діючи в інтересах дитини, Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , у відношенні неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . В ході розгляду справи встановлено, що [PERSON] - є хворобливою дитиною та потребує додаткової уваги до стану здоров`я, є дитиною з інвалідністю, що підтверджується наданою позивачем медичною документацією /т.1 а.с.10-23, 160-168/. Судом досліджено заяву [PERSON] , [INFO] , до компетентних органів, написану 29.01.2018 року в присутності головного спеціаліста ТВ ССД у Київському районі Дмітрієва О .А. /т.1 а.с.32/, в якій [PERSON] просить розглянути питання про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] у відношенні [PERSON] , [INFO] , в зв`язку з тим, що він ніколи сином не цікавився, ніяким чином не приймав участі у його житті: не бачився з сином, не намагався зустрітися з ним, не дзвонив, не писав листів, ніколи не вітав сина з днем народження, матеріально ніколи не допомагав, доки мати не звернулась до правоохоронних органів. Коли [PERSON] дізнався, що син має інвалідність, через 16 років від народження дитини, він вирішив з`ясувати взагалі, чи він є біологічним батьком [PERSON] . При цьому також [PERSON] зазначає, що він не хотів би мати навіть біологічним такого «батька». Постановою Київського районного суду м. Одеси від 01.04.2003 року стягнуто з [PERSON] , 1978 року народження, уродженця Одеської області Ізмаїльського району с. Суворова, аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 17.03.2003 року і до повноліття сина /т.1 а.с.36/. На підставі вказаної постанови 07.04.2003 року був виданий відповідний виконавчий лист /т.1 а.с.37/. З матеріалів справи вбачається, що 30.04.2014 року позивач [PERSON] зверталась до Ізмаїльського РВ ГУМВС України в Одеській області з заявою про кримінальне правопорушення щодо злісного ухилення [PERSON] від сплати аліментів /т.1 а.с.38-39/. Відповідно до Розрахунку заборгованості по аліментам від 12.12.2017 року, складеного державним виконавцем Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області Бирка І.О., встановлено розмір заборгованості по стягненню аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] станом на 01.12.2017 року. Борг в сумі 15153,27 грн. /т.1 а.с.43/. Відповідачем [PERSON] суду надані копії квитанцій про сплату аліментів на користь [PERSON] /т.1 а.с.205-214/. Відповідно до Розрахунку заборгованості по аліментам від 08.02.2017 року, складеного державним виконавцем Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області Шкурінським С.С., встановлено розмір заборгованості по стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі 1/4 всіх видів заробітку, починаючи з 17.03.2003 року до 17.05.2020 року, заборгованість по аліментам станом на 01.02.2018 року складає 1550,25 грн. /т.1 а.с.196-199/. Згідно з довідкою про відсутність заборгованості по аліментам від 20.02.2018 р., №В-24/5935527, виданою старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шкурінським С.С., заборгованість по аліментам згідно з виконавчим листом №АЕ-51 від 07.04.2003 р., який видано Київським районним судом м. Одеси про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку, починаючи з 17.03.2003 р. і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] , станом на 20.02.2018 року відсутня /т.1 а.с.200/. Згідно з довідкою про відсутність заборгованості по аліментам від 23.10.2018 р., №В-24/5935527, виданою старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шкурінським С.С., заборгованість по аліментам згідно з виконавчим листом №АЕ-51 від 07.04.2003 р., який видано Київським районним судом м. Одеси про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку, починаючи з 17.03.2003 р. і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] , станом на 01.10.2018 року відсутня, переплата по аліментам складає 3976,45 грн. /т.1 а.с.201/. Відповідно до Розрахунку заборгованості по аліментам від 29.01.2018 року, складеного державним виконавцем Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області Шкурінським С.С., встановлено розмір заборгованості по стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі 1/4 всіх видів заробітку, починаючи з 17.03.2003 року до 17.05.2020 року, заборгованість по аліментам станом на 01.01.2019 року складає 11057,00 грн. /т.1 а.с.169-175/. З приводу вказаного розрахунку заборгованості по аліментам від 29.01.2018 року відповідач [PERSON] звертався до Київського районного суду м. Одеси зі скаргою на дії органів державного виконавця, оспорюючи розмір заборгованості, нарахованої державним виконавцем /т.1 а.с.224-226/. Згідно з розрахунком пені на заборгованість по сплаті аліментів, здійсненим позивачем [PERSON] нарахована пеня складає 864677,34 грн. /т.1 а.с.187-192/. Згідно з довідкою про відсутність заборгованості по аліментам від 10.04.2019 р., №В-24/5935527, виданою старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шкурінським С.С., заборгованість по аліментам згідно з виконавчим листом №АЕ-51 від 07.04.2003 р., який видано Київським районним судом м. Одеси про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку, починаючи з 17.03.2003 р. і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] , станом на 01.04.2019 року відсутня, переплата по аліментам складає 5694,41 грн. /т.2 а.с.53/. В ході розгляду справи судом встановлено, що на теперішній час відповідач [PERSON] має іншу сім`ю та є багатодітним батьком, а саме окрім сина [PERSON] , [INFO] , також має сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] , про що суду надано копії свідоцтв про народження та посвідчень /т.1 а.с.215-218/. Дружина відповідача [PERSON] , [INFO] , не працює, що підтверджується копією трудової книжки [NUMBER] /т.1 а.с.219/. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними-установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з п. 16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 1 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ Судом достеменно встановлено, що догляд за неповнолітнім [PERSON] здійснює його мати [PERSON] , тоді як батько дитини - відповідач [PERSON] покинув дитину та тривалий час взагалі не цікавився життям сина. При прийнятті рішення по справі судом також береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону). Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. За таких обставин, з урахуванням висновку Служби у справах дітей та думки самої дитини [PERSON] , висловленої ним в заяві, написаної в присутності головного спеціаліста ТВ ССД у Київському районі Дмітрієвої О.А . , проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітнього [PERSON] підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. З приводу вимог позивача [PERSON] щодо стягнення з відповідача заборгованості по аліментам та пені за прострочення сплати аліментів суд зазначає наступне. В ході судового розгляду справи встановлено, що між сторонами склались неприязні стосунки, декілька справ між ними розглядаються в судах. Зокрема, питання щодо зміни розміру аліментів, виключення запису про батьківство, оскарження дій державного виконавця щодо розрахунку заборгованості по аліментам та інші. Також позивач [PERSON] зверталась до правоохоронних органів з приводу несплати відповідачем [PERSON] аліментів. Сторонами суду надані розрахунки заборгованості по аліментам станом на різні дати, з яких вбачається, що відповідач [PERSON] погашав заборгованість та згідно останньої довідки державного виконавця станом на 01.04.2019 року заборгованість взагалі відсутня, а переплата по аліментам складає 5694,41 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснила суду, що не може надати актуальний розрахунок заборгованості по аліментам, оскільки державний виконавець не може його здійснити через перешкоди з боку відповідача [PERSON] , який не надає інформацію щодо своїх доходів. Позивач [PERSON] також зазначила, що розуміє, що на теперішній час її вимоги в цій частині не доведені та вказала, що вона зможе в подальшому після отримання такого розрахунку знову звертатись до суду. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, так як не обґрунтовані та не доведені. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, проведений аналіз наданих доказів, яким суд мотивував прийняття їх на підтвердження заявлених вимог, є достатнім, належним, допустимим, а інші доводи не спростровують встановлені обставини, описані в мотивувальній частині рішення. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог та звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» сума належного до сплати судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі 704,80 грн., тобто за одну вимогу немайнового характеру.

Outcome: partial