Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

Перший заступник керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області Масельський О. звернувся до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову СГ ВК "Побратим Агро", ФГ "Дружба Інвест" про визнання наказів незаконними, договорів оренди та суборенди землі недійсними, скасування їх реєстрації та повернення земельної ділянки. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що Ізюмською місцевою прокуратурою встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 11.10.2016 №10922-СГ передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 1,8232 га (кадастровий номер 6322882000:06:000:0674), зареєстровану у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (далі - Державший реєстр) 06.09.2016, із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населених пунктів на території Бугаївської сільської ради Ізюмського району Харківської області. На підставі зазначеного наказу державним реєстратором департаменту реєстрації Харківської міської ради Ігнатовою Н.Є. 30.01.2017 зареєстровано право власності за [PERSON] на вказану земельну ділянку, про що внесено до Державного реєстру запис про право власності №18810225 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 33665508 від 01.02.2017. ГУ Держгеокадастру у Харківської області видано наказ від 11.10.2016 №10922-СГ про передачу у власність [PERSON] земельну ділянку площею 1,8232 га (кадастровий номер 6322882000:06:000:0674), зареєстровану у Державному реєстрі 06.09.2016, із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населених пунктів на території Бугаївської сільської ради Ізюмського району Харківської області. На підставі зазначеного наказу державним реєстратором департаменту реєстрації Харківської міської ради Ігнатовою Н.Є. 30.01.2017 зареєстровано право власності за [PERSON] на вказану земельну ділянку, про що внесено до Державного реєстру запис про право власності № 18810225 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 33665508 від 01.02.2017. В подальшому, 05.05.2017 державним реєстратором департаменту реєстрації Харківської міської ради Перебоєвою Т.І. за №20322550 зареєстровано в Державному реєстрі договір оренди на вказану земельну ділянку від 03.04.2017 №17, укладеного між [PERSON] (орендодавець) та СВК «ПОБРАТИМ АГРО» код ЄДРПОУ 40988621 (орендар) на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №35109151 від 11.05.2017. В подальшому, 30.05.2017 державним реєстратором Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області Сергєєвою Т.А. за №20781127 зареєстровано в Державному реєстрі договір суборенди на вказану земельну ділянку від 19.05.2017 №16, укладеного між СВК «ПОБРАТИМ АГРО» код ЄДРПОУ 40988621 (суборендодавець) та ФГ «ДРУЖБА ІНВЕСТ» код ЄДРПОУ 41234589 (суборендатор) на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №35549474 від 07.06.2017. Водночас, згідно з інформацією Державного реєстру, [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) є власником земельної ділянки кадастровий номер 6323555400:02:001:0520, розташованої на території Костянтинівської селищної ради Краснокутського району Харківської області, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку ЯК [NUMBER] , виданого 26.03.2012 відділом Держкомзему у Краснокутському районі Харківської області. \~ \~ \~ \~, Вказаний державний акт виданий на підставі розпорядження Краснокутської районної державної адмініцтрації від 24.10.2006 №444, яким затверджено проект організації території земельних ділянок громадянам для ведення особистого селянського господарства та надання їх у власність на території Костянтинівської селищної ради Краснокутського району Харківської області. Таким чином, [PERSON] на час видачі спірного наказу (наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 11.10.2016 №10922-СГ) вже використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого/ селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання (державний акт на право власності на земельну ділянку ЯК №182484, виданий 26.03.2012 відділом держкомзему у Краснокутському районі Харківської області). Право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6323555400:02:001:0520 площею 1,9997 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Костянтинівської селищної ради Краснокутського району Харківської області за [PERSON] зареєстровано в Державному реєстрі 18.05.2013 державним реєстратором Краснокутського районного управління юстиції Бежановим В.В. за №1212619 на підставі вищевказаного державного акту. Розгляд заяви [PERSON] від 10.10.2016 про надання йому у власність земельну ділянку площею 1,82 га з кадастровим номером 6322882000:06:000:0674, яка розташована за межами населеного пункту на території Бугаївської сільської ради Ізюмського району за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, ГУ Держгеокадастру у Харківській області діяв відповідно до норм чинного законодавства, оскільки [PERSON] зазначив, що правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства раніше не скористався, чим навмисно ввів ГУ Держгеокадастру у Харківській області в оману. Представник позивача просив позовні вимоги задовольнити та визнати поважними причини пропуску позовної давності, поновити строк звернення до суду, оскільки згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Судовий збір просила стягнути з відповідачів на користь прокуратури. Представник Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області Чумаченко Ю., надала до суду заяву, де просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі і просила їх задовольнити, у разі неявки в судове засідання відповідачів, не заперечувала проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Харківській області в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Клопотань або заяв до суду надано не було. Відповідач у справі [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, 01.06.2020 року до суду було надано клопотання про розгляд справи без його участі за наявними у справі матеріалами. Треті особи у справі у судове засідання не з`явилися, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином, клопотань або заяв до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що у ході вивчення стану\~законності надання\~земельних ділянок\~громадянам у\~власність із\~земель державної\~власності Ізюмською\~ Ізюмською місцевою прокуратурою встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 11.10.2016 №10922-СГ передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 1,8232 га (кадастровий номер 6322882000:06:000:0674), зареєстровану у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (далі - Державший реєстр) 06.09.2016, із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населених пунктів на території Бугаївської сільської ради Ізюмського району Харківської області.(а.с.20) На підставі зазначеного наказу державним реєстратором департаменту реєстрації Харківської міської ради Ігнатовою Н.Є. 30.01.2017 зареєстровано право власності за [PERSON] на вказану земельну ділянку, про що внесено до Державного реєстру запис про право власності №18810225 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 33665508 від 01.02.2017. ГУ Держгеокадастру у Харківської області видано наказ від 11.10.2016 №10922-СГ про передачу у власність [PERSON] земельну ділянку площею 1,8232 га (кадастровий номер 6322882000:06:000:0674), зареєстровану у Державному реєстрі 06.09.2016, із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населених пунктів на території Бугаївської сільської ради Ізюмського району Харківської області. На підставі зазначеного наказу державним реєстратором департаменту реєстрації Харківської міської ради Ігнатовою Н.Є. 30.01.2017 зареєстровано право власності за [PERSON] на вказану земельну ділянку, про що внесено до Державного реєстру запис про право власності № 18810225 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 33665508 від 01.02.2017. В подальшому, 05.05.2017 державним реєстратором департаменту реєстрації Харківської міської ради Перебоєвою Т.І. за №20322550 зареєстровано в Державному реєстрі договір оренди на вказану земельну ділянку від 03.04.2017 №17, укладеного між [PERSON] (орендодавець) та СВК «ПОБРАТИМ АГРО» код ЄДРПОУ 40988621 (орендар) на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №35109151 від 11.05.2017. В подальшому, 30.05.2017 державним реєстратором Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області Сергєєвою Т.А. за №20781127 зареєстровано в Державному реєстрі договір суборенди на вказану земельну ділянку від 19.05.2017 №16, укладеного між СВК «ПОБРАТИМ АГРО» код ЄДРПОУ 40988621 (суборендодавець) та ФГ «ДРУЖБА ІНВЕСТ» код ЄДРПОУ 41234589 (суборендатор) на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №35549474 від 07.06.2017. Водночас, згідно з інформацією Державного реєстру, [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) є власником земельної ділянки кадастровий номер 6323555400:02:001:0520, розташованої на території Костянтинівської селищної ради Краснокутського району Харківської області, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку ЯК [NUMBER] , виданого 26.03.2012 відділом Держкомзему у Краснокутському районі Харківської області.(а.с.27) Вказаний державний акт виданий на підставі розпорядження Краснокутської районної державної адмініцтрації від 24.10.2006 №444, яким затверджено проект організації території земельних ділянок громадянам для ведення особистого селянського господарства та надання їх у власність на території Костянтинівської селищної ради Краснокутського району Харківської області. Таким чином, [PERSON] на час видачі спірного наказу (наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 11.10.2016 №10922-СГ) вже використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого/ селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання (державний акт на право власності на земельну ділянку ЯК №182484, виданий 26.03.2012 відділом держкомзему у Краснокутському районі Харківської області). Право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6323555400:02:001:0520 площею 1,9997 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Костянтинівської селищної ради Краснокутського району Харківської області за [PERSON] зареєстровано в Державному реєстрі 18.05.2013 державним реєстратором Краснокутського районного управління юстиції Бежановим В.В. за №1212619 на підставі вищевказаного державного акту. Розгляд заяви [PERSON] від 10.10.2016 про надання йому у власність земельну ділянку площею 1,82 га з кадастровим номером 6322882000:06:000:0674, яка розташована за межами населеного пункту на території Бугаївської сільської ради Ізюмського району за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, ГУ Держгеокадастру у Харківській області діяв відповідно до норм чинного законодавства, оскільки [PERSON] зазначив, що правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства раніше не скористався, чим навмисно ввів ГУ Держгеокадастру у Харківській області в оману.(а.с.26) Таким чином, всупереч вимогам ст.ст. 116, 118, 121 Земельного кодексу України, [PERSON] при отриманні у власність земельної ділянки з кадастровим номером 6322882000:06:000:0674 умисно приховав той факт, що раніше вже використав право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Земельна ділянка площею 1,8232 га (кадастровий номер 6322882000:06:000:0674), що знаходиться за межами населених пунктів на території Бугаївської сільської ради Ізюмського району Харківської області, вибула із земель запасу державної власності внаслідок незаконного повторного використання [PERSON] права на безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання, що суперечить принципам регулювання земельних відносин в Україні, які закріплені в ст. 14 Конституції України та ст. 5 Земельного кодексу України. Слід зазначити, що пред`являючи позов у вказаній справі, прокурор виходить саме з необхідності вирішення проблем суспільного значення, існування яких виправдовує застосування механізму повернення спірної землі із незаконного користування відповідачів. В даному випадку, порушення інтересів держави полягає в недотриманні Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області вимог законодавства, що призвело до незаконної передачі у користування [PERSON] земельної ділянки без проведення обов`язкових земельних торгів (аукціону), чим підривається авторитет держави в особі органів виконавчої влади, які уповноваженні на виконання функцій держави та реалізації державної політики на конкретній території. Прокурор є самостійним позивачем і про вказані правопорушення стало відомо під час вивчення стану законності надання земельних ділянок, тобто після надходження вищевказаних наказів та договору оренди до місцевої прокуратури, то строки позовної давності пропущено з поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ст. ст. 1212, 1213 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньо правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернуті потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ст. 17 Закон України «Про оренду землі» передача об`єкта договору оренди землі, здійснюється на підставі акту приймання передачі. Відповідно ч.3 ст. 216 ЦК України передбачено, що встановлені цією статтею наслідки недійсного правочину застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі право наслідки окремих видів недійсних правочинів. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що у разі визнання у судовому порядку договору оренди землі недійсним, отримання орендодавцем орендна плата за фактичний строк оренди землі не повертається Відповідно до ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратурі покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключні: випадках і в порядку, що визначені законом. Одночасно, організація і порядок діяльності органів прокуратури Україн визначаються законом. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» визначені підстави представництва прокурором інтересів держави в суді, а саме,у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересіві здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Згідно з вимогами ч.3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі їй порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Згідно ч.4 ст.56 ЦПК України прокурор, який звертається до судув інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 №3-рп/9 (п.2, 3 Резолютивної частини): - під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах», зазначеним у частині другій статті 2 Господарського процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади; - під представництвом прокуратурою України інтересів держави в господарському суді за змістом ст. 131-1 Конституції України та ст. 56 ЦПК України треба розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючи визначені Конституцією України та законами України повноваження, вчиняє в суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави. Ці дії включають подання прокурором до суду загальної юрисдикції позовної заяви, його участь у розгляді справи за позовною заявою, а також у розгляді судом будь-якої іншої справи за ініціативою прокурора чи за визначенням суду, якщо це необхідно для захисту інтересів держави. За приписами ст.ст. 13, 14 Конституції України та ст. 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, у зв`язку з чим захист інтересів держави у сфері земельних правовідносин є одним із пріоритетних напрямів представницької діяльності прокурорів. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Отже, в основі інтересу держави (національного, суспільного інтересу) лежить потреба у здійсненні дій, спрямованих на охорону землі як національного багатства. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень і у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Поряд із цим, інтерес держави (національний, суспільний інтерес) у вказаній сфері суспільних відносин полягає у дотриманні розпорядником та суб`єктом господарювання відповідно конституційних обов`язків здійснювати повноваження щодо реалізації прав на землю Українського народу та користуватися природними об`єктами права власності народу виключне відповідно до вимог Закону. Відповідно до п. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересам суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено у статті 1, зокрема вказано на необхідність дотримання обґрунтованої пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Також Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства, та знаходять засоби для їх вирішення. Отже, створена Конвенцією система захисту покладає саме на національні органи влади обов`язок визначальної оцінки шодо існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як заходи позбавлення права власності, так і необхідність запровадження заходів з усунення несправедливості. Відповідно до ст. 14 Конституції України, ст. 324 ЦК України право власності на землю реалізується виключно відповідно до закону. Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» від 10.09.2014 №442 утворено Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, реорганізувавши Державне агентство земельних ресурсів України, шляхом перетворення. Положення про Головне управління Держгеокадастру у Харківській області затверджене наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 №308. Згідно п.п.13 п.4 Положення, вказане управління, відповідно до покладених на нього завдань, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, на території Харківської області. Ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлено в три роки (стаття 257 ЦК України). Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, №22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом вказаних норм для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Частиною 2 ст.2 Цивільного кодексу України передбачено, що одним з учасників цивільних правовідносин є Держава, яка згідно зі ст. ст. 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що правила позовної давності поширюються і на державу, початок перебігу позовної давності якої пов`язується з виникненням у відповідного державного органу права на звернення до суду за захистом порушеного права чи інтересу держави. Одним із таких органів є прокуратура, на яку покладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом. Верховний Суд України у справах №№ 3-224гс16, 6-178цс15, 6-152цс14 дійшов висновку, що вимоги прокурора є похідними від вимог державного органу, а тому перебіг строку позовної давності починається з часу, коли про порушення державних інтересів дізнався, або міг дізнатися орган уповноважений на здійснення відповідних функцій, а не прокурор. З огляду на те, що прокурор є самостійним позивачем і про вказані правопорушення стало відомо після надходження вищевказаних наказів та договору оренди до місцевої прокуратури, то строки позовної давності пропущено з поважних причин. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про повне задоволення вимог першого заступника керівника Ізюмської місцевої прокуратури. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про повне задоволення позовних вимог, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню понесені ним судові витрати у вигляді сплати при подачі позову в суд 14714,00 грн. судового збору. На підставі ст.ст. 16, 21, 216, 378 ЦК України, ст.ст. 13, 19, 20, 56, 57, 92, 116, 149, 152, 155, 164,ЗК України, ст.ст. 5, 7, 8, 48, 63 ЛК України, ст.14 Конституції України,

Outcome: approved