Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

Відділ освіти Кодимської районної державної адміністрації Одеської області 22 квітня 2014 року звернувся до Кодимського районного суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення зайво нарахованої та виплаченої заробітної плати працівнику-суміснику. В судовому засіданні представник позивача Мазур А.В. (діє на підставі довіреності) позов підтримала та пояснила, що третя особа у справі [PERSON] працює медпрацівником за основним своїм місцем своєї роботи - у фельдшерсько-акушерському пункті с.Петрівка Кодимського району комунальної установи «Кодимська центральна районна лікарня». Окрім цього, за сумісництвом [PERSON] працює медичною сестрою у комунальному закладі «Петрівський навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад». Проведеною перевіркою встановлено, що у 2011-2013 р.р. свою роботу за сумісництвом у навчальному закладі [PERSON] виконував не у вільний від основної роботи час, як це передбачено ст.102-1 КЗпП та постановою Кабінету Міністрів України №43 від 28 червня 1993 року «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій», а у свій робочий час за основним місцем роботи у фельдшерсько-акушерському пункті с.Петрівка, що вбачається з графіків його робочого часу за основним та додатковим місцями роботи. У зв'язку з цим третій особі [PERSON] безпідставно була нарахована та виплачена заробітна плата за цей період в сумі 5182 грн.29 коп. Вказане порушення допущено директором школи [PERSON], який затверджував графіки роботи та підписував табелі обліку робочого часу, у зв'язку з чим просила стягнути з відповідача [PERSON] вказану переплату. Відповідач [PERSON] заявленого позову не визнав та в судовому засіданні підтвердив, що дійсно є директором комунального закладу «Петрівський навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад». Своїм наказом від 03 вересня 2007 року він прийняв на посаду медичної сестри НВК [PERSON] Свою роботу у школі [PERSON] виконував у повному обсязі, повністю відпрацювавши той час, за який йому проводилось нарахування заробітної плати. При цьому, свої обов'язки медичної сестри НВК [PERSON] виконував у вільний від основної роботи час, зокрема до початку свого робочого дня, під час перерв за основним місцем роботи, та після закінчення основної роботи, що підтверджується відповідними графіками його робочого часу. Таким чином, [PERSON] у вільний від основної роботи час повністю відпрацював свій робочий час за сумісництвом, за що і отримав заробітну плату, тому підстав для задоволення позову він не вбачає. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, - [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що заробітну плату у школі він отримував за фактично відпрацьований робочий час, тому безпідставного нарахування заробітної плати не було. Свою роботу в школі за сумісництвом за домовленістю з директором школи він виконував у вільний від основної роботи час, тобто до початку роботи в сільській амбулаторії та під час перерв за основним місцем роботи. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними письмові докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є директором комунального закладу «Петрівський навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад». Своїм наказом №16-ос від 03 вересня 2007 року [PERSON] прийняв на посаду медичної сестри (за сумісництвом) вказаного навчального закладу третю особу [PERSON] Основним місцем роботи [PERSON] є фельдшерсько-акушерський пункт с.Петрівка комунальної установи «Кодимська центральна районна лікарня», де він займає посаду медпрацівника. Відповідно до п.1 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України №43 від 28 червня 1993 року (далі Положення №43 від 28 червня 1993 року), сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина (підприємця, приватної особи) за наймом. Відповідно до ст.102-1 КЗпП України, ст.19 Закону України "Про оплату праці" та п.5 Положення №43 від 28 червня 1993 року працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу. Умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій визначаються Кабінетом Міністрів України. Так, згідно з п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 квітня 1993 року №245 "Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій", робітники, спеціалісти і службовці державних підприємств, установ і організацій мають право працювати за сумісництвом, тобто виконувати, крім своєї основної, іншу роботу на умовах трудового договору. На умовах сумісництва працівники можуть працювати на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина у вільний від основної роботи час. Для роботи за сумісництвом згоди адміністрації за місцем основної роботи не потрібно. Пункт 2 цієї постанови КМУ передбачає, що тривалість роботи за сумісництвом не може перевищувати чотирьох годин на день і повного робочого дня у вихідний день. Загальна тривалість роботи за сумісництвом протягом місяця не повинна перевищувати половини місячної норми робочого часу. Оплата праці сумісників провадиться за фактично виконану роботу. Відповідно до п.12 Положення №43 від 28 червня 1993 року відповідальність за порушення порядку прийняття на роботу за сумісництвом відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №245 від 03 квітня 1993 року покладається на власника або уповноважений ним орган державного підприємства, установи, організації, що приймає працівника на роботу за сумісництвом. Власник або уповноважений ним орган державного підприємства, установи, організації, що приймає працівника на роботу за сумісництвом, для затвердження графіку роботи сумісника з урахуванням наявності вільного часу від основної роботи, зобов`язаний витребувати графік роботи сумісника за його основним місцем роботи. Судом встановлено, що наказом головного лікаря КУ «Кодимська ЦРЛ» №12 від 24 січня 2012 року в період з 2012 року по 31 липення 2013 року був затверджений графік роботи фельдшерсько-акушерських пунктів, зокрема: початок роботи - 8 год.00 хв., перерва на обід - з 12.00 год. до 12 год.30 хв., закінчення роботи - о 16 год.18 хв. З 01 серпня 2013 року) робочим графіком [PERSON] у ФАП була робота з 8 год.00 хв. до 18 год.08 хв., перерва на обід - 30 хвилин. В той же час, відповідно до затверджених [PERSON] графіків, робочим часом [PERSON] у НВК (за сумісництвом) у 2011-2013 р.р. була робота з 12 до 14 год. щоденно, крім вихідних. Тобто, частину роботи за сумісництвом [PERSON] виконував не у вільний від основної роботи час, а за рахунок робочого часу у ФАП. У зв'язку з цим Актом ревізії фінансово-господарської діяльності Відділу освіти Кодимської РДА за період часу з 01.07.2011 року по 31.08.2013 року, складеним Балтською міжрайонною державною фінансовою інспекцією за №720-61/6 від 27 грудня 2013 року, були встановлені порушення, допущені Петрівською загальноосвітньою середньою школою І-ІІІ ступенів щодо нарахувань та виплати заробітної плати медичній сестрі [PERSON], який працювала у школі за сумісництвом. Так, [PERSON] безпідставно було зайво нараховано та виплачено заробітну плату за 2011-2013 роки у загальному розмірі 5182 грн.59 коп. Це стало можливим в результаті того, що при прийомі [PERSON] на посаду медичної сестри директором школи [PERSON] не було витребувано у працівника графіка роботи за основним місцем роботи, де він працював, а саме - у фельдшерсько-акушерському пункті с.Петрівка. Актом ревізії фінансово-господарської діяльності було встановлено, що графік роботи [PERSON] в Петрівській загальноосвітній середній школі І-ІІІ ступенів частково охоплює його робочі години за основним місцем роботи у фельдшерсько-акушерському пункті с.Петрівка. Відповідно до п.2 ч.1 ст.133 КЗпП України обмежену матеріальну відповідальність несуть керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами працівникам, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям. Аналогічні положення містяться у п.6 Положення про матеріальну відповідальність робочих та службовців за шкоду заподіяну підприємству, затвердженому Указом Президії Верховної Ради СРСР від 13 липня 1976 року N4204-IX. У зв'язку з цим суд визнає, що діями відповідача [PERSON] Петрівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів, яка фінансується Відділом освіти Кодимської РДА, спричинена пряма дійсна майнова шкода, яка полягає у зайвих грошових виплатах [PERSON] у розмірі 5182 грн.59 коп. за виконану ним роботу за сумісництвом. З урахуванням наведених вище норм матеріального права відшкодувати цю шкоду має відповідач [PERSON] у розмірі свого середнього місячного заробітку, який вираховується за два останні місяці. У зв'язку з цим в судовому засіданні судом була оголошена перерва та представнику позивача було запропоновано надати до суду довідку про розмір середнього заробітку [PERSON] за два останні місяці. При цьому, представнику позивача роз'яснено судом, що ненадання вказаної довідки буде свідчити про недоведення позивачем своїх позовних вимог. Втім, в судовому засіданні, яке мало місце 05 лютого 2015 року, представник позивача Мазур А.В. витребувану судом довідку не надала, пояснивши, що бухгалтерія відділу освіти РДА відмовляється видавати таку довідку. Відповідно до вимог ст.ст.10,11 та 60 ЦПК України обов'язок довести свої позовні вимоги покладається на позивача, а витребування судом доказів чи їх забезпечення, можливі лише у випадках, передбачених ст.ст.133 та 137 ЦПК України, зокрема - у разі неможливості їх надання позивачем. Витребування ж доказів у самого позивача нормами ЦПК України не передбачено. У зв'язку з цим у задоволенні позову відділу освіти слід відмовити у зв'язку з ненаданням позивачем всіх необхідних доказів, якими він обґрунтовує свій позов, зокрема запитуваної судом довідки про розмір доходу відповідача, без якої неможливо встановити розмір коштів, які підлягають стягненню з відповідача. При цьому, стягнення всієї суми переплати, а це 5182 грн.59 коп. суперечить положенням п.2 ч.1 ст.133 КЗпП України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed