Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

В серпні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], ПАТ НАСК «ОРАНТА» про відшкодування заподіяної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 01.05.2015 року в м. Прилуки з вини водія [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER] та автомобіля відповідача [PERSON] Toyota RAV4, д.н.з.СВ 3849 ВС, внаслідок чого автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, які згідно висновку № 056/15 експертного авто товарознавчого дослідження автомобіля ВАЗ 217030 станом на 10.06.2015 року склали 15639,48 грн., які [PERSON] просить стягнути на його користь з ПАТ НАСК "ОРАНТА" , а також витрати понесені за проведення авто товарознавчого дослідження в розмірі 700,00 грн., моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн., яку обґрунтовує душевними стражданнями з посиланням на ст.ст. 23, 1167 ЦК України та просить стягнути з [PERSON] Понесені судові витрати в розмірі 3000,00 грн. [PERSON] просив стягнути солідарно з [PERSON] та ПАТ НАСК «ОРАНТА». З зустрічною позовною заявою у вересні 2015 року звернувся [PERSON] до [PERSON], ПАТ НАСК «ОРАНТА» про відшкодування заподіяної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовував тим, що 01.05.2015 року в м. Прилуки в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини [PERSON], автомобіль [NUMBER], який належить [PERSON] отримав механічні пошкодження, крім того останній отримав тілесні ушкодження, та був доставлений каретою швидкої медичної допомоги до КП «Прилуцька центральна міська лікарня». Автомобіль Toyota RAV4, д.н.з.СВ 3849 ВС застрахований у ПАТ НАСК «ОРАНТА», яку [PERSON] повідомив про ДТП. Вартість матеріального збитку, згідно висновку авто товарознавчого дослідження № 055/15 від 09.06.2015 року, склала 155110,85 грн, яку [PERSON] просить стягнути на свою користь з [PERSON] В межах ліміту за шкоду заподіяну майну за договором страхування просив стягнути з ПАТ НАСК «ОРАНТА» 50000,00 грн. Крім того, [PERSON] просив стягнути з [PERSON] та ПАТ НАСК «ОРАНТА» пропорційно від задоволених позовних вимог на свою користь судові витрати пов»язані з наданням правової допомоги в сумі 3410,40 грн, судові витрати по сплаті судового збору 1511,11 грн, витрати пов»язані з проведенням авто товарознавчого дослідження в сумі 1500,00 грн. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 08.07.2016 року первісний позов [PERSON] до [PERSON], ПАТ НАСК «ОРАНТА» про відшкодування заподіяної шкоди внаслідок ДТП - задоволено частково. Стягнуто з ПАТ НАСК «ОРАНТА» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди внаслідок ДТП 3127,90 грн, витрати, пов»язані з проведенням експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 106,05 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 454, 50 грн та 36, 91 грн судового збору, в іншій частині позову відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], ПАТ НАСК «ОРАНТА» про відшкодування заподіяної шкоди внаслідок ДТП - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди внаслідок ДТП 74 088, 68 грн, витрати, пов»язані з проведенням експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 716 , 52 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 1629, 08 грн та 721, 83 грн судового збору. Стягнуто з ПАТ НАСК «ОРАНТА» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди внаслідок ДТП 50 000, 00 грн, витрати, пов»язані з проведенням експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 483, 48 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 1099, 24 грн та 487, 06 грн судового збору, в іншій частині позову відмовлено. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду від 08.07.2016 року, та постановити нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], ПАТ НАСК «ОРАНТА» про відшкодування заподіяної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Доводи скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. В скарзі заявник зазначає, що суд безпідставно встановив вину [PERSON] в скоєнні ДТП, з невідомих розрахунків встановив, що вина в ДТП [PERSON] становить 20 %, а вина [PERSON] 80 %. В обґрунтування незаконності рішення суду першої інстанції посилається, що згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля [PERSON] вартість матеріального збитку, завданого автомобілю під час ДТП становить 15639,45 грн., яку і просить стягнути заявник на його користь з ПАТ НАСК «Оранта» в якій застраховане авто [PERSON] Не погоджується заявник щодо незадоволення вимог про стягнення моральної шкоди з [PERSON], яка ним оцінена в 5000,00 грн, яку йому завдано внаслідок пошкодження автомобіля. Крім того, посилається, що на його користь слід стягнути всі судові витрати, пов»язані з розглядом справи. Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, перевіривши доводи скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01.05.2015 року близько 12 год. 45 хв. [PERSON], керуючи транспортним засобом Toyota RAV4, д.н.з.СВ 3849 ВС та рухаючись по вул. Вавілова в м. Прилуки Чернігівської області, при здійсненні обгону транспортного засобу ВАЗ 217030, д.н.з. [NUMBER], який рухався в попутному напрямку, не переконався, що останній подав сигнал повороту вліво, почав здійснювати обгін ближче чим за 50 метрів до пішохідного переходу, та допустив зіткнення з транспортним засобом ВАЗ 217030, д.н.з. [NUMBER], в наслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 09.09.2015 року змінено постанову Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16.07.2015 року, [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП у виді штрафу на користь держави в розмірі 340 грн. (а.с. 65-69 справа № 742/2355/15-п). Постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 02.09.2015 року скасовано постанову Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10.07.2015 року, закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП [PERSON] у зв»язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП (а.с. 92-96 справа № 742/2354/15-п). Цивільно-правова відповідальність власників автомобілей [PERSON] Toyota RAV4, д.н.з.СВ 3849 ВС та [PERSON], ВАЗ 217030, д.н.з. [NUMBER] була застрахована ПАТ НАСК «ОРАНТА». Ліміт відповідальності страховика 100 000 грн. за шкоду, заподіяну життю і здоров»ю (на одного потерпілого) та 50 000 грн. за шкоду, заподіяну майну, при нульовій франшизі. (а.с. 65, 66). З копії висновку №055/15 від 09.06.2015 року експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля [NUMBER], вартість матеріального збитку, завданого власнику даного транспортного засобу, станом на 09.06.2015 року, в результаті пошкодження в ДТП, що мало місце 01.05.2015 року, становить 155110 грн. 85 коп.(а.с.68-74). Відповідно до копії висновку №056/15 від 10.06.2015 року експертного автотоварознавчого дослідження ВАЗ 217030, р/н знак [NUMBER] від 10.06.2015 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику даного транспортного засобу, станом на 10.06.2015 року, в результаті пошкодження в ДТП, що мало місце 01.05.2015 року, становить 15639 грн. 48 коп. (а.с.9- 17). Враховуючи обставини вчинення ДТП, наявні в матеріалах справи докази, зокрема, схеми ДТП, покази водіїв, протоколи про адміністративне правопорушення, постанови судів першої та апеляційної інстанції суд прийшов до обґрунтованого висновку, що частка вини [PERSON] в даній ДТП становить 20 відсотків, а частка вини [PERSON] 80 відсотків, з урахуванням чого судом задоволено частково вимоги як первісного так і зустрічного позовів, а розмір шкоди підтверджується матеріалами справи. З таким висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків в цій частині враховуючи наступне. Виходячи з встановлених обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що дорожньо-транспортна пригода є страховим випадком, відмова страхової компанії у виплаті страхового відшкодування на користь [PERSON] та [PERSON] є необґрунтованою та неправомірною. Судом апеляційної інстанції враховано, що розмір матеріальних збитків визначений висновком №056/15 від 10.06.2015 року експертного автотоварознавчого дослідження ВАЗ 217030, р/н знак [NUMBER] від 10.06.2015 року та висновком №055/15 від 09.06.2015 року експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля [NUMBER] сторонами не оспорюється (а.с. 9-17, 68-74). Згідно зі статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За змістом положень статті 988 ЦК України, статті 20 Закону України «Про страхування» обов'язок страховика здійснити страхове відшкодування виникає лише у разі настання страхового випадку. Тобто, приписи наведених норм нерозривно пов'язують момент виникнення обов'язку страховика щодо здійснення виплати страхової суми із настанням страхового випадку. Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі. У ч. 2 цієї статті зазначається, що збитками є втрати, яких особа зазнала, у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України така майнова шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а ч. 2 ст. 1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується. Відповідально до вказаних норм матеріального права, виходячи із конкретної дорожньої обстановки, обставин, що мають істотне значення, дій кожного з водіїв, що передували ДТП з порушенням ними ПДР, колегія суддів дійшла висновку, що у цьому ДТП судом першої інстанції правильно визначено вину кожного з водіїв, з врахуванням чого вірно обґрунтованими є висновки суду в частині задоволених вимог щодо матеріальної шкоди. Доводи апеляційної скарги про те, що на користь [PERSON] необхідно було стягнути з ПАТ НАСК «Оранта» вартість матеріального збитку в повному обсязі, завданого автомобілю під час ДТП, яка склала 15639,45 грн., не спростовують правильності висновку суду першої інстанції, оскільки судом встановлено, що вина водія [PERSON] в ДТП, яка сталася 01.05.2015 року становить 80 відсотків, а тому і матеріальні збитки обраховувались місцевим судом з врахуванням вини водія, як і обґрунтовано стягнуто з ПАТ НАСК «Оранта» на користь [PERSON] судові витрати пропорційно задоволених вимог, з врахуванням положень ст. 88 ЦПК України. Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для відповідальності [PERSON] за відсутності даних про притягнення його до відповідальності за ст. 124 КАпАП, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року N 6 шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них у частині, заподіяній нею (в порядку часткової відповідальності). Ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд першої інстанції, розглядаючи справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін поданих на підставі ст. 10 ЦПК України, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, а саме постанови Прилуцького міськрайонного суду від 16 липня 2015 року в адміністративному провадженні №3/742/572/15 та постанови апеляційного суду Чернігівської області від 09 вересня 2015 року, встановлено , що 01 травня 2015 року близько 12 год.45 хв. [PERSON], керуючи транспортним засобом Toyota RAV4, д.н.з.СВ 3849 ВС та рухаючись по вул.Вавілова в м.Прилуки Чернігівської області, при здійсненні обгону транспортного засобу ВАЗ 217030, д.н.з. [NUMBER], який рухався в попутному напрямку, не переконався, що останній подав сигнал повороту вліво, почав здійснювати обгін ближче чим за 50 метрів до пішохідного переходу, та допустив зіткнення з транспортним засобом ВАЗ 217030, д.н.з. [NUMBER], в наслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Дана дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок не виконання [PERSON] вимог п.п.14.2 «б», «г» та п.п.14.6 «в» Правил дорожнього руху, за що [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП у виді штрафу на користь держави в розмірі 340 грн. У відповідності ж до п.п. 14.2 «б», «г» Правил дорожнього руху, перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що: водій транспортного засобу, який рухається попереду по тій самій смузі, не подав сигнал про намір повороту (перестроювання) ліворуч; після обгону зможе, не створюючи перешкоди транспортному засобу, якого він обганяє, повернутися на займану смугу, а п.14.6 «в» ПДР передбачено, що обгін заборонено ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті і 100 м-поза населеним пунктом. Частка вини [PERSON] в даній ДТП, як встановлено судом, становить лише 20 відсотків, оскільки 80 відсотків становить частка вини [PERSON] Висновки суду першої інстанції, що саме внаслідок неправомірних дій [PERSON] є безпосередній причинний зв»язок, що призвели саме до даної ДТП, оскільки [PERSON] керуючи транспортним засобом ВАЗ 217030, д.н.з. [NUMBER], в порушення п.10.1. та п.31.4.3 «г» ПДР не переконався перед зміною напрямку руху(повороту ліворуч), що це буде безпечним для [PERSON], як для водія транспортного засобу, який почав здійснювати обгін його транспортного засобу, і не створить останньому перешкод або небезпеки, допустив зіткнення з транспортним засобом Toyota RAV4, д.н.з.СВ 3849 ВС, внаслідок зміни [PERSON] напрямку руху, що і спричинило пошкодження автомобілів, в належний спосіб не спростовані. Також, [PERSON] в порушення п.31.4.3 «г» ПДР, згідно до якого забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності на розсіювачах світлових приладів нанесеного тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світло пропускання, експлуатував такий транспортний засіб, саме за наявності на розсіювачах задніх світлових пристроїв транспортного засобу ВАЗ 217030 тонування, що могло не дати [PERSON] можливості бачити чи ввімкнений показчик повороту, а тому доводи [PERSON]Є чи був ввімкнений покажчик повороту у транспортному засобі ВАЗ 217030, д.н.з. [NUMBER], що «моргання» електролампи видно не було, заслуговують на увагу, та підтверджуються показаннями свідка [PERSON], так і про наявність такого тонування свідчать матеріали справи протокол про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] та протокол огляду його автомобіля. Крім того суд першої інстанції послався , що відповідно до норм прямої дії Конституції України, а саме ст.62, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд вважає сумнівними порушення [PERSON]Є саме п.п. 14.2 «б» Правил дорожнього руху, що перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що водій транспортного засобу, який рухається попереду по тій самій смузі, не подав сигнал про намір повороту (перестроювання) ліворуч, оскільки як встановлено в судовому засіданні, водій транспортного засобу ВАЗ експлуатував такий на задніх розсіювачах світлових приладів якого було нанесено тонування або покриття, що зменшувало їх прозорість чи світло пропускання. Тобто, суд аналізуючи дії водіїв в даній ДТП, та виконання ними ПДР, дійшов висновку, що якби водій автомобіля ВАЗ [PERSON], на виконання п.10.1 ПДР, переконався перед зміною напрямку руху(повороту ліворуч), що це буде безпечним для [PERSON], як для водія транспортного засобу, який почав здійснювати обгін його транспортного засобу, і не створить останньому перешкод або небезпеки під час руху, то [PERSON]Є хоч і порушивши п.14.6 «в» ПДР України, обігнавши його продовжив би рух далі. Згідно з положеннями ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. По даній справі 23.10.2015 року судом першої інстанції була призначена судово-автотехнічна експертиза, але враховуючи те, що експерт не дав висновок на ті питання які були поставлені йому судом в ухвалі суду, було призначено повторну судово-автотехнічну експертизу та на виконання зазначеної ухвали суду від 01 березня 2016 року експертам окрім цивільної справи, були надані матеріали адміністративних проваджень про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] та [PERSON] за ст.124 КУпАП та матеріали кримінального провадження №12015270210000660 по факту дорожньо-транспортної пригоди, проте, 21 червня 2016 року до суду надійшло повідомлення судових експертів про неможливість надання висновку експертизи за матеріалами цивільної справи у відповідності до ст.53ЦПК України та Інструкції про призначення та проведення судових експертиз.(а.с.118,157,183-185). Таким чином, сукупність досліджених матеріалів справи та наявні в ній докази приводять апеляційний суд до переконання, що судом першої інстанції правильно встановлені правовідносини між сторонами і їм дана вірна юридична оцінка в частині визначення ступеня вини та підстав для настання цивільної відповідальності за завдані матеріальні збитки на підставі повно і всебічно досліджених обставин справи, письмових доказів, наявних в матеріалах справи, матеріалів справи № 742/2355/15п (провадження № 3/742/572/15) про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 124 КУпАП, матеріалів справи № 742/2354/15п (провадження № 3/742/571/15) про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 124 КУпАП , матеріалів кримінального провадження № 120115270210000660 по факту ДТП, що мала місце 01.05.2015 року, в тому числі з урахуванням положень ст. 988 ЦК України, ст.ст. 10, 88, 213 ЦПК України, ст.ст. 213, 221 КУпАП України, ст. 129 Конституції України, ст.ст. 3, 6, 12, 22, 29 ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення» від 29.12.1976 року зі змінами. Разом з тим, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду щодо відмови в задоволенні вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди з [PERSON], оскільки відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно п. 3 ч. 2 цієї ж статті моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Враховуючи, що в результаті ДТП належний позивачу на праві власності автомобіль отримав механічні пошкодження, [PERSON] має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди. Моральна шкода відшкодовується не залежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов»язана з розміром цього відшкодування та відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує обсяг і характер страждань, виходить з дотримання засад розумності, виваженості та справедливості, як це визначено п. 9 постанови ПВСУ № 4 від 31.03.1991 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Апеляційний суд вважає, що з врахуванням заявлених вимог моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн. та встановленого судом відсоткового розміру вини кожного з водіїв з [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди слід стягнути 500,00 грн, тобто зазначена сума буде достатнім розміром відшкодування моральної шкоди за встановлених судом обставин. З врахуванням вище викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в цій частині скасуванню та зміні в частині розподілу судових витрат. Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Враховуючи що, апеляційна скарга [PERSON] підлягає задоволенню частково, на виконання вимог ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 21,00 грн. в рахунок відшкодування витрат пов»язаних з проведенням експертного автотоварознавчого дослідження та 90,00 грн. витрат на правову допомогу з врахуванням задоволених вимог рішенням суду апеляційної інстанції, з врахуванням задоволення частково вимог немайнового характеру, які в суді першої інстанції не були оплачені судовим збором, з [PERSON] на користь держави слід стягнути несплачений судовий збір за первісний позов за вимогу немайнового характеру в суді першої інстанції 24,36 грн., з [PERSON] на користь держави несплачений судовий збір за вимогу немайнового характеру в сумі 219,24 грн. та з [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції 26,80 грн.

Outcome: partial