Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

Заявники звернулися до суду із вказаною заявою, посилаючись на ті обставини, що 28 липня 2007 року помер [PERSON]. Їх мати [PERSON], яка померла 05 березня 2014 року, та [PERSON] проживали однією сімєю, проте у шлюбі не перебували. Під час спільного проживання у них народилося двоє дітей, якими є вони [PERSON] та [PERSON] У свідоцтвах про народження кожного з них батько записаний зі слів матері «Олійник Микола Степанович». Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Спадковим майном є право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності акціонерного товариства «Мрія» розміром 3,12 в умовних кадастрових гектарах. Право на вказану земельну частку померлий мав на день смерті, оскільки був членом акціонерного товариства та отримав сертифікат на право на земельну частку (пай). У встановлений законом шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса вони не зверталися, оскільки не знали про наявність спадкового майна, серед речей померлого сертифікату на право на земельну частку (пай) не було. Про наявність вказаного спадкового майна дізналися у 2016 році. Через похилий вік [PERSON] не міг самостійно вести домашнє господарство, тому з грудня 2006 року постійно проживав з сином [PERSON] по вулиці Шевченка, 13 села Пії Миронівського району Київської області. Після звернення до нотаріуса їм було розяснено, що строк для прийняття спадщини пропущено та відсутні документи, що підтверджують родинні стосунки зі спадкодавцем. Просили встановити факт батьківства [PERSON] щодо кожного з них та факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. В судовому засіданні заявники заявлені вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в поданій до суду заяві. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, в надісланій до суду заяві сільський голова Піївської сільської ради Миронівського району Київської області просив розглядати справу у відсутності представника сільської ради. Суд, заслухавши заявників, свідків, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Батьківство є таким фактом, який приводить до виникнення прав та обовязків між певною особою та дитиною. Частиною 1 ст. 130 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матірю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. За правилами ч. 2 цієї статті заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу. Згідно з п. 7 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі із матірю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матірю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. В судовому засіданні встановлено, що 28 липня 2007 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ОК № 084936, виданим 30 липня 2007 року Піївською сільською радою Миронівського району Київської області. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] проживав однією сімєю з [PERSON]. Під час спільного проживання у них народилося двої дітей, якими є заявники [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження заявника [PERSON], виданного 27 січня 1972 року Піївською сільською радою Миронівського району Київської області, та свідоцтва про народження [PERSON], виданного 15 листопада 1968 року Піївською сільською радою Миронівського району Київської області, матірю кожного з них є [PERSON]. Актовий запис про народження [PERSON] був здійснений відповідно до ст. 135 СК України, за якою при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а імя та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Актовий запис про народження [PERSON] не містить запису про батька. Жодна конкретна особа у свідоцтві про народження кожного із заявників не записана батьком відповідно до ст.ст. 126-128 СК України. Завники належать до кола осіб, які відповідно до ч. 3 ст. 128 СК України можуть предявити вимогу про встановлення факту батьківства. Факт батьківства [PERSON] відносно [PERSON] та [PERSON] підтверджується письмовими матеріалами справи та показаннями свідків [PERSON]Є, [PERSON] і [PERSON], допитаних при розгляді справи. Допитана як свідок [PERSON] надала показання, з яких слідує, що вона проживає в [INFO], знає заявників, знала їх матір та батька. Їх мати [PERSON] проживала однією сімєю з [PERSON]. Під час спільного проживання у них народилося двоє дітей, якими є заявники. Коли хлопці були шкільного віку [PERSON] залишив сімю, проживав окремо, згодом одружився. Після смерті дружини заявник [PERSON] перейшов до нього проживати, доглядав його. Свідок [PERSON] показала, що працювала в дитячому садочку села Пії Миронівського району Київської області, з 1972 року по 1980 рік працювала секретарем сільської ради, з 1980 року по 2005 рік працювала бібліотекарем у місцевій школі. Вона знає батьків заявників, ними є [PERSON] та [PERSON], які проживали однією сімєю до народження хлопців та припинили відносини вже після народження молодшого сина [PERSON]. [PERSON] згодом одружився з іншою жінкою. Коли заявники підросли, то почали допомагати йому, доглядали у похилому віці. Проживав він один, діти жили окремо. Лише приходили до нього. [PERSON] проживав через дорогу, [PERSON] дещо далі. Свідок [PERSON] показала, що заявники є її хрещениками. Їх батьками та її кумами були [PERSON] та [PERSON]. Їй не відомі обставини щодо проживання будь-кого із заявників з померлим [PERSON] до дня його смерті. Підстави ставити під сумнів показання вказаних свідків відсутні. Сукупність досліджених в судовому засіданні доказів доводять той факт, що саме [PERSON] був батьком [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст.ст. 234, 256 ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 (зі змінами) "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" в порядку окремого провадження судами розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Встановлення факту батьківства, про який заявлено вимогу, заявникам необхідно для звернення до нотаріальної контори для прийняття спадщини. Факт батьківства, за встановленням якого звернулися заявники, має юридичне значення. Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вимога заявника [PERSON] про встановлення факту його постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини не підлягає задоволенню, оскільки не є доведеною заяником. Обставини щодо постійного проживання [PERSON] з батьком [PERSON] не підтвердив жоден зі свідків, допитаних в ході розгляду справи, не підтверджені письмовими доказами. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Це означає, що суд може вийти за межі вимог заявника, якщо цього потребує охорона прав та інтересів особи, і суд не може відмовити у задоволенні заяви з мотивів ненадання заявником доказів, якщо вбачається, що такі докази існують і суд може їх витребувати. Суду не відомі обставини щодо існування доказів, які він може витребувати на підтвердження факту постійного проживання заявника [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON]. На підставі викладеного, ст.ст. 130, 135 СК України, п. 7 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 (зі змінами) "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення",

Outcome: partial