Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] , [PERSON], третя особа - Ужгородський МВ ГУ ДМС України в Закарпатській області про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] та зняття їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що на підставі договору дарування від 07.05.2014 року вона є власником квартири [ADDRESS]. Зазначає, що відповідачі - її сестра [PERSON] з донькою [PERSON] , зареєстровані у даній квартирі , але більше шести місяців, з 10.03.2014 року не проживають у вказаній квартирі, не сплачують послуги пов'язані з утриманням квартири. З посиланням на викладене, а також на те, що відповідачі в даній квартирі не проживають, але залишаються зареєстрованими за вказаною адресою, що змушує її нести додаткові витрати по оплаті житлово - комунальних послуг, реєстрація відповідачів перешкоджає їй в реалізації прав як власника користуватися та розпоряджатися своєю власністю, а також з посиланням на норми ст. ст. 71,72,150 ЖК України, ст.ст.316,317,319,321,383,ч.2 чт.386, ч.1 ст.391 ЦК України, просить суд винести рішення яким визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою : [ADDRESS] та зняти їх з реєстраційного обліку за даною адресою. В ході судового розгляду справи позивач подала до суду уточнену позовну заяву, в якій змінила підстави позову , з посиланням на норми ст.405 ЦК України, а також з посиланням на те, що відповідачі не повідомили її про причини своєї відсутності у житловому приміщенні, вона не чинила їм перешкоди у доступі до житла , просила суд визнати [PERSON] та [PERSON], такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою : [ADDRESS], на підставі чого зняти їх з реєстраційного обліку за даною адресою. В судове засідання позивач та представник позивача не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Представник позивача надіслав на адресу суду заяву у якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання повторно не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляли, клопотань про відкладення розгляду справи, а також заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. В матеріалах справи міститься оголошення з газети «Обласної ради і обласної державної адміністрації» від 03.03.2015 року за №26 (4343) про те, що [PERSON] та [PERSON] викликаються в якості відповідачів в судове засідання по даній справі на 13 год. 30 хв. 10 березня 2015 року. Тому суд згідно ч.4 ст.169 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. В судове засідання представник третьої особи Ужгородський МВ ГУ ДМС України в Закарпатській області не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляв. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов до наступного. Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON], на праві приватної власності на підставі договору дарування від 07.05.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрованого в реєстрі за № 860/а.с.6/. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 21331227 від 07.05.2014 року, квартира [ADDRESS] належить [PERSON]./а.с.7/ Згідно довідки ЖРЕР №1 від 16.06.2014 року за №2031 у квартирі [ADDRESS] зареєстровані відповідачі - [PERSON] та [PERSON] /а.с.81/ Згідно актів перевірки дотримання паспортного стану від 16.06.2014 р., 15.08.2014 р. та 09.02.2015 р. затверджених в.о. директора КП «ЖРЕР №1» , відповідачі - [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] зареєстровані, але з 10 березня 2014 року не проживають./а.с.9,10,67/ Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі . Згідно вимог ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до вимог ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно вимог ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391 ЦК України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право члена сім'ї власника жилого будинку, який не є співвласником на користування цим будинком відповідно до ст. 156 ЖК України обумовлене наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у даному будинку. Як встановлено судом, відповідачі по справі перебувають з власником квартири у родинних відносинах. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Аналогічне положення закону передбачено і ст. 383 ЦК України. Відповідно до ч.4 ст. 156, ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сім"ї власника будинку (квартири) належать дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім"ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із власником і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до норм ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено судом, відповідачі є членами сім'ї позивачки по справі та не проживають у спірній квартирі з 10 березня 2014 року без поважних причин. Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь - яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Що стосується позовної вимоги про зняття з реєстрації місця проживання відповідачів, суд вважає що така не підлягає до задоволення з огляду на наступне. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється зокрема на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, тощо. Реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти відповідача з реєстрації місця проживання можна лише за умови втрати ним права користування цим житлом чи у зв'язку з його виселенням (добровільно чи у примусовому порядку). Таким чином, рішення суду по справам даної категорії є окремою безпосередньою підставою зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові, зокрема, для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування. Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Орган реєстрації,

Outcome: partial