Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звертаючись до суду з вказаним вище позовом просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], а саме: на ? частину домоволодіння як за спадкоємцем за заповітом після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO] та на ? частину домоволодіння як за членом колишнього колгоспного двору. Свої вимоги мотивувала тим, що вказаний вище будинок відносився до типу господарств "колгоспний двір" і головою колгоспного двору був [PERSON], а членом колгоспного двору була вона. 14.06.1990 [PERSON] як голові колгоспного двору було видано Свідоцтво про право особистої власності на вказаний будинок. [INFO] [PERSON] помер. В зв'язку із тим, що був втрачений оригінал правовстановлюючого документа на спірний будинок, тому вона не має можливості належним чином оформити спадщину, та вимушена звернутись з позовом до суду. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала повноваження на представлення своїх інтересів представнику [PERSON], який діє на підставі довіреності (а.с. 7.) Представник позивача за довіреністю [PERSON] в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує (а.с. 55 ). Відповідач - територіальна громада села Киселівка в особі Киселівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області в судове засідання явку свого представника не забезпечила, надала через канцелярію суду заяву про розгляд справи у відсутності їх представника ( а.с. 37). Третя особа - Чернігівська районна державна нотаріальна контора, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не забезпечила, про свою згоду на участь у справі не заявила. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до територіальної громади села Киселівка в особі Киселівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 (із подальшими змінами) " Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Судом встановлено, що відповідно до копії Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 14 червня 1990 року виконавчим комітетом Чернігівської районної Ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Чернігівської районної Ради народних депутатів № 141 від 08 червня 1990 року, житловий будинок по [ADDRESS], належить в цілому [PERSON] як голові колгоспного двору, що підтверджується копією указаного свідоцтва. В цьому ж свідоцтві мається відмітка про реєстрацію даного будинку в Чернігівському бюро технічної інвентаризації 14 червня 1990 року за реєстровим № 304 в реєстровій книзі № 4 (а.с.56). Зі змісту указаного свідоцтва вбачається, що право власності на спірний будинок визнано не за одним [PERSON], а за колгоспним двором в цілому, головою якого був останній, при цьому в свідоцтві не перераховані всі члени двору та не визначені їх частки. Відповідно до записів погосподарської книги, станом на 01.07.1990 року та 15.04.1991 року, головою колгоспного двору в зазначеному вище господарстві був [PERSON], а членом колгоспного двору - його дружина [PERSON], що підтверджується довідкою виконкому Киселівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області(а.с. 24). Згідно ст.120 ЦК УРСР колгоспний двір - це сімейно-трудове об'єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч.2 ст.123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Таким чином, [PERSON] та [PERSON], мали рівне право на майно колгоспного двору, а значить, і на вказаний вище житловий будинок з господарськими спорудами, тобто по 1/2 частині. Згідно записів у копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [PERSON] помер [INFO] (10). На день смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав по [ADDRESS]. Разом з ним була зареєстрована та проживала дружина [PERSON] ( а.с. 23). За життя [PERSON] розпорядився своїм майном, склавши 10 травня 2011 року заповіт на користь дружини [PERSON], копія якого знаходиться на а.с.12. Як вбачається із копії спадкової справи № 363/2015 року, наданої Чернігівською районною державною нотаріальною конторою, 21.07.2015 відкрита спадкова справа на спадкове майно померлого [INFO] [PERSON]. Із заявою про прийняття спадщини 21 липня 2015 року до нотаріальної контори звернулася дружина спадкодавця - [PERSON], яка прийняла спадщину за заповітом. (а.с. 50-52). Факт перебування позивача у шлюбі зі спадкодавцем [PERSON], на момент його смерті, підтверджуються копією свідоцтва про одруження, що знаходиться на а.с. 11. Відповідно до копії Свідоцтва на а.с.25, 01.10.2016 спадкоємцю [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] видано нотаріусом свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,2500 га в межах згідно з планом, розташованої в [ADDRESS], наданої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських споруд, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. До спадкового майна спадкодавця [PERSON] належала, зокрема і 1/2 частина домоволодіння по [ADDRESS], яка перейшла до спадкоємця за заповітом- позивача [PERSON] Таким чином, після смерті [PERSON], позивач [PERSON] стала мати право на 1/2 частину вказаного вище домоволодіння в порядку спадкування за заповітом та на 1/2 частину, що належала їй як колишньому члену колгоспного двору, а отже на все домоволодіння в цілому. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS], державним нотаріусом було відмовлено позивачу, в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно, про що 01.10.2016 винесено постанову ( а.с.15). З приводу втрати правовстановлюючого документу на спірне домоволодіння позивачем було розмішено відповідне оголошення в засобах масової інформації - газеті «Гарт» № 46 від 10.11.2016 ( а.с. 26 зворот.) Як вбачається з копії технічного паспорту, вартість домоволодіння станом на 08.06.2016 становить 101504 грн (а.с.18-21). Згідно листа Чернігівського РБТІ № 335 від 09.06.2016 ( а.с. 16) право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS], зареєстровано за [PERSON] згідно свідоцтва про право власності від 14.06.1990. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 296/5 від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. Отже, виходячи з наведеного, позивач позбавлена можливості відновити свої права у позасудовому порядку, а тому її права підлягають судовому захисту, шляхом визнання за нею права власності. Суд враховує положення ст.124 Конституції України, згідно якої юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. При цьому можливий судовий захист, як тих цивільних прав, що прямо названі в ЦК, так і тих, що випливають із норм Конституції чи іншого Закону. На підставі викладеного,

Outcome: approved