Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

Директор Липковатівського аграрного коледжу Таркан М.П. звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до Головного управління Держгеокадастру України в Харківській області, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету позову Відділ Держгеокадастру у Нововодолазькому районі Харківської області, Міністерство освіти та науки України, Прокуратура Харківської області, приватний нотаріус Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Пугачова І.В., в якому з урахуванням наданих уточнень просить скасувати наказ Головного управління Держземагенства України в Харківській області від 17.11.2014 року № 3196 - СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність», визнати недійсними видані на підставі наказу Головного управління Держземагенства України в Харківській області від 17.11.2014 року № 3196 - СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність» свідоцтва про право власності на нерухоме майно та скасувати рішення про їх державну реєстрацію, а саме земельну ділянку площею 2 га, кадастровий № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , земельну ділянку площею 2 га, кадастровий № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , земельну ділянку 2 га, кадастровий № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , земельну ділянку площею 2 га, кадастровий № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , земельна ділянку площею 2 га, кадастровий № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , земельну ділянку площею 2 га, кадастровий № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , земельну ділянку площею 2 га, кадастровий № [NUMBER] на ім`я[PERSON] , земельну ділянку площею 2 га, кадастровий № [NUMBER] на ім`я[PERSON] , земельну ділянку площею 2 га, кадастровий № [NUMBER] на ім`я[PERSON] ; визнати недійсним договір купівлі - продажу від 12.03.2015 року земельної ділянки площею 2 га, кадастровий № [NUMBER] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Пугачової І.В., зареєстрований в реєстрі за № 845 та скасувати рішення щодо його державної реєстрації; визнати недійсним договір купівлі - продажу від 19.03.2015 року земельної ділянки площею 2 га, кадастровий № [NUMBER] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Пугачової І.В., зареєстрований в реєстрі за № 961 та скасувати рішення щодо його державної реєстрації; визнати недійсним договір купівлі - продажу від 03.03.2015 року земельної ділянки площею 2 га, кадастровий № [NUMBER] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Пугачової І.В., зареєстрований в реєстрі за № 645 та скасувати рішення щодо його державної реєстрації; визнати недійсним договір купівлі - продажу від 04.03.2015 року земельної ділянки площею 2 га, кадастровий № [NUMBER] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Пугачової І.В., зареєстрований в реєстріза № 695 та скасувати рішення щодо його державної реєстрації; визнати недійсним договір купівлі - продажу від 26.02.2015 року земельної ділянки площею 2 га, кадастровий № [NUMBER] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Пугачової І.В., зареєстрований в реєстрі за № 548 та скасувати рішення щодо його державної реєстрації; визнати недійсним договір купівлі - продажу від 05.02.2015 року земельної ділянки площею 2 га, кадастровий № [NUMBER] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Пугачової І.В., зареєстрований в реєстрі за № 398 та скасувати рішення щодо його державної реєстрації; визнати недійсним договір купівлі - продажу від 01.04.2015 року земельної ділянки площею 2 га, кадастровий № [NUMBER] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Пугачової І.В., зареєстрований в реєстрі № за 1130 та скасувати рішення щодо його державної реєстрації; визнати недійсним договір купівлі - продажу від 19.03.2015 року земельної ділянки площею 2 га, кадастровий № [NUMBER] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Пугачової І.В., зареєстрований за № 928 та скасувати рішення щодо його державної реєстрації; визнати недійсним договір купівлі - продажу від 31.03.2015 року земельної ділянки площею 2 га, кадастровий № [NUMBER] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Пугачової І.В., зареєстрований за № 1077 та скасувати рішення щодо його державної реєстрації. В обґрунтування позовних вимог, директор Липковатівський аграрний коледж вказав, що зазначені земельні ділянки знаходяться у постійному користуванні коледжу та були незаконно вилучені внаслідок протиправних дій Відділу Держземагенства України у Нововодолазькому районі в Харківській області, а тому всі подальші дії з передачі їх у власність, укладення договорів купівлі-продажу суперечать закону та в силу приписів статті 70 Закону України «Про вищу освіту», статтей 84, 149, 152, 155 Земельного кодексу України, статтей 15, 16, 21, 203, 215, 236 Цивільного кодексу України, Розпорядження Кабінету Міністрів України від 11.02.2010 року №318-р «Деякі питання збереження об`єктів державної власності», наказу Головного управління Держземагенства України в Харківській області № 3196-СГ від 17.11.2014 року підлягає скасуванню, а видані на його підставі свідоцтва про право власності та укладені в подальшому договори купівлі-продажу підлягають визнанню недійсними та до них повинні бути застосовані наслідки недійсності правочину. Ухвалою від 20 вересня 2018 року справу прийнято до провадження суддею Трояновською Т.М. у зв`язку із зміною складу суду, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суді від 19 квітня 2019 року закритопідготовчепровадженнята призначено справу до судового розгляду. Представник позивача - Загребельний Р.В., що діє на підставі довіреності № 19 від 16.01.2019 року, у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був сповіщений завчасно відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Через канцелярію суду Загребельний Р.В. надав заяву, зареєстровану за вхідним № 4278/19 - вх. від 18.06.2019 року, відповідно до якої зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні, просить справу розглянути у його відсутність, не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Представник Головного управління Держгеокадастру України в Харківській області у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був сповіщений завчасно відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення № 6114505095020, відповідно до якого представник відповідача отримав судову повістку 10.06.2019 року. Про причини своєї неявки не повідомили, ніяких клопотань на адресу суду не надходило. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального законодавства України, про причини неявки суду не повідомили, правом передбаченим статтею 191 Цивільного процесуального кодексу України не скористалися та відзив на позов суду не надали. У судове засідання, що було призначено на 20 червня 2019 року відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась шляхом розміщення судового оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України від 28.05.2019 року(https://nv.hr.court.gov.ua/sud2028/pres-centr/11/719379/). Уповноважені представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету позову Відділ Держгеокадастру у Нововодолазькому районі Харківської області, Міністерство освіти та науки України, Прокуратура Харківської області, приватний нотаріус Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Пугачова І.В. у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялисьстатті 128 Цивільного процесуального кодексу належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторін свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Крім того, відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд вирішив можливим справу розглядати на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення, про що не заперечував представник позивача. Вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно - правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що на виконання Постанови Ради Міністрів УРСР №856 від 12 серпня 1964 року «Про організацію радгоспів-технікумів», наказом від 19 серпня 1964 року № 228 був створений Липковатівський радгосп-технікум як державний навчальний заклад. З матеріалів справи вбачається, що Липковатівський аграрний коледж заснований на державній формі власності як вищий навчальний заклад І-го рівня акредитації, що проводить освітню діяльність, пов`язану із здобуттям вищої освіти освітньо-кваліфікаційного рівня молодший спеціаліст за кількома спеціальностями і має відповідний рівень кадрового та матеріального забезпечення. Діяльність Коледжу регламентується Статутом, прийнятим загальними трудовими зборами трудового колективу Коледжу (протокол №2 від 10.01.2012 року), погодженим Міністерством освіти і науки, молоді та спорту України (на теперішній час - Міністерство освіти та науки України) та Міністерством аграрної політики та продовольства України, зареєстрованого 15.05.2012 р. за №14671050025000231. На підставі Розпорядження Кабінету Міністрів України №87-р від 04.02.2015 року «Про передачу цілісних майнових комплексів навчальних закладів та державної установи до сфери управління Міністерства освіти і науки» Липковатівський аграрний коледж переданий із сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства до сфери управління Міністерства освіти і науки України. Для проведення навчально-технічної та виробничої практики студентів, забезпечення проведення науково-дослідних робіт, Коледжем було набуто право постійного користування на земельні ділянки, площею 4890 га, які розташовані на території Бірківської сільської ради Нововодолазького району Харківської області. Право постійного користування землею Липковатівським радгоспом-технікумом, статус та назву якого було зміненона Липковатівський аграрний коледж і надано право здійснювати підготовку фахівців з ліцензованими напрямками за ІІ рівнем акредитації на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.1994 року№228 «Про порядок створення, реорганізації і ліквідації навчально-виховних закладів» та наказу Міністерства освіти України № 77 від 29.03.1995 року «Про підсумки акредитації закладів освіти України», наказом Міністерства сільського господарства і продовольства України №125 від 15.05.1995 року «Про зміну статусу радгоспів-технікумів», було набуте відповідно Постанови № 6 від 07.01.1972 року «Про перетворення у радгоспи окремих колгоспів Української РСР» Центрального Комітету КП України і Ради Міністрів Української РСР, з метою зміцнення матеріально-технічної бази сільськогосподарських середніх спеціальних учбових закладів, було укрупнено Липковатівський радгосп-технікум шляхом приєднання до нього колгоспу ім. Шевченка та колгоспу «Червоний Жовтень». На виконання зазначеної постанови було ухвалене аналогічне за змістом Рішення виконавчого комітету Харківської обласної Ради депутатів трудящих № 50 від 19 січня 1972 року«Про приєднання колгоспів імені Шевченка і «Червоний Жовтень» Нововодолазького району до Липковатівського радгоспу-технікуму». При цьому, перетворення колгоспів в радгоспи та приєднання їх до Липковатівського радгоспу-технікуму відбувалося в порядку передбаченому Постановою Ради Міністрів СРСР і ЦК КПРС від 3 травня 1957 року № 495 (постанова Ради Міністрів УРСР і ЦК Компартії України від 9 травня 1957 року № 450). Відповідно статті 2 Земельного Кодексу Української РСР (в редакції 1970 року), земельні відносини в Українській РСР регулюються Основами земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік, а також іншими актами земельного законодавства СРСР, цим Кодексом та іншими актами земельного законодавства Української РСР, які видаються у відповідності з ними. Факт перетворення та приєднання колгоспів саме відповідно зазначеного Порядку підтверджується: протоколом-рішенням №1 від 19.01.1972 року Нововодолазької районної Ради депутатів трудящих; протоколом-рішенням №14 від 25.07.1973 року Виконавчого комітету Нововодолажської районної ради депутатів трудящих Харківської області УССР; Проектом внутрішньогосподарського землевпорядкування, затвердженим виконкомом Нововодолажської районної Ради депутатів трудящих 25 липня 1973 року та винесеним в натуру 10 жовтня 1973 року Таким чином, все майно, права та обов`язки, в тому числі і земельні ділянки які були закріплені на праві постійного (мовою оригіналу «вічного») землекористування за колгоспами: «Червоний Жовтень» - Державного акту на вічне користування землею № [NUMBER] , виданий 28 січня 1952 року та імені Чапаєва, який рішенням загальних зборів членів колгоспу імені Чапаєва, у 1968 р. був перейменований у колгосп імені Шевченка - Державного акту на вічне користування землею [NUMBER], виданий 24.01.1952 року, перейшли в постійне користування Липковатівського радгоспу-технікуму. Також і відповідно до заведеної за формою, затвердженою Постановою Ради Міністрів СРСР від 10.06.1977 року №501 Земельнокадастрової книги Липковатівського радгоспу-технікуму від 12.03.1986 року, зазначені вище Державні акти, визначені як підстава набуття права користування землею. Згідно статті 145 Земельного Кодексу Української РСР (в редакції станом на час здійснення запису у 1986 році) для забезпечення раціонального використання земельних ресурсів ведеться державний земельний кадастр, який містить сукупність вірогідних і необхідних відомостей про природний, господарський і правовий стан земель. За приписами статті 146 Земельного Кодексу Української РСР (в редакції 1970 року), державний земельний кадастр включає дані реєстрації землекористувань, обліку кількості і якості земель, бонітування ґрунтів і економічної оцінки земель. У відповідності до статті 147 Земельного Кодексу Української РСР (в редакції 1970 року), порядок ведення державного земельного кадастру, форми кадастрової документації, періодичність уточнення та оновлення кадастрових даних встановлює Рада Міністрів СРСР. Пунктом 2 постанови Ради Міністрів СРСР від 10 червня 1977 року № 501 «Про порядок ведення державного земельного кадастру» передбачено, що формами кадастрової документації є в тому числі земельнокадастрова книга підприємства, організації і установи, яким земля надана в постійне або довгострокове користування. Далі, відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.1994 року № 228 «Про порядок створення, реорганізації і ліквідації навчально-виховних закладів» та наказу Міністерства освіти України №77 від 29.03.1995 року «Про підсумки акредитації закладів освіти України», наказом Міністерства сільського господарства і продовольства України №125 від 15.05.1995 року «Про зміну статусу радгоспів-технікумів», було змінено статус і назву Липковатівського радгоспу-технікуму Харківської області на Липковатівський аграрний коледж та надано право здійснювати підготовку фахівців з ліцензованими напрямками за ІІ рівнем акредитації. Відповідно до витягу з рішення Виконавчого комітету Бірківської селищної ради №1 від 28.01.1999 року «Про закріплення в постійне користування земель за Липкуватівським аграрним коледжем», за навчальним закладом були закріплені по фактичному користуванню станом на 01.01.1999 року отримані в 1972 році земельні ділянки, всього 4890 га., з них: сільгоспугідь - 4277 га (в тому числі рілля 3647 га, посовищ 400 га, сіножатей 224 га), під виробничими будівлями - 176 га , польові дороги 39 га, лісо вкритих площ - 229 га, в тому числі: ліси всього - 213 га, інших лісо вкритих - 86 га, боліт - 4 га, під водою - 79 га, інших - 13 га. Кабінетом Міністрів України погоджено площі земельних угідь вищих аграрних закладів освіти та навчально-дослідних господарств в обсягах відповідно до звітів станом на 01.01.2002 року (доручення Кабінету Міністрів України №16455/3 від 04.04.2002 року) - лист Міністерства аграрної політики України від 15.02.2002 року №37-79-13/4708. Таким чином, станом на 01.01.2002 року за Липковатівським аграрним коледжем відповідно до звітів на праві постійного користування обліковується земельна ділянка загальною площею 4890 га. Розпорядженням Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області від 11.11.2007 року №686 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та складання документів, що посвідчують право постійного користування на земельну ділянку Липковатівського аграрного коледжу» надано Липковатівському аграрному коледжу дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки загальною площею 4890 га для проведення навчально - технічної і виробничої практики студентів, забезпечення проведення науково - дослідних робіт та складання документів, що посвідчують право постійного користування земельною ділянкою, розташованої на території Бірківської селищної ради за межами населеного пункту. У зв`язку з чим, коледжем був виготовлений новий проект землеустрою та отримані кадастрові номери земельних ділянок, наданих для проведення навчально - технічної і виробничої практики та науково - дослідних робіт: [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , що підтверджується довідками Відділу Держкомзему у Нововодолазькому районі Харківської області №252 від 28.11.2009 року, №253 від 28.11.2009 року, №254 від 28.11.2009 року, №255 від 28.11.2009 року, №256 від 28.11.2009 року, №257 від 28.11.2009 року та №258 від 28.11.2009 року. З урахуванням приписів частин 1, 3 та 4 статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Положеннями статті 3 Закону України «Про правонаступництво України» передбачено, що Закони Української РСР та інші акти, ухвалені Верховною Радою Української РСР, діють на території України, оскільки вони не суперечать законам України, ухваленим після проголошення незалежності України. Таким чином, з урахуванням перехідних положень Земельного кодексу України 1991 року, який втратив чинність, та Земельного кодексу України 2001 року, зазначених Державних актів, рішень органів виконавчої влади та місцевого самоврядування, беручи також до уваги пункт 6 постанови Верховної Ради УРСР від 18.12.1990 року № 563-ХІІ «Про земельну реформу», положення пункт 6 Перехідних положень Земельного кодексу України 2001 року та з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №5-рп/2005 від 22.09.2005 року у справі №1-17/2005 (справа про постійне користування земельними ділянками), у Липковатівського аграрного коледжу виникло і зберігалося право постійного користування землею одержаного на законних підставах ще у 1972 року. Враховуючи, наявність у кадастровій документації записів про державну реєстрацію держаних актів на вічне користування землею, суд приходить до висновку, що державна реєстрація вказаних актів є здійсненою, а тому у відповідності до частини 4статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права Липковатівського аграрного коледжу на земельні ділянки, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними. Згідно частини 5 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»(в редакції від 01.07.2004 року), право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. В ході судового розгляду справи встановлено, що у лютому 2014 року Відділом Держземагенства України у Нововодолазькому районі в Харківській області було внесено зміни до державної статистичній звітності за формами 6-зем та 2-зем, внаслідок чого, землі які знаходяться в користуванні та використовуються Коледжем, були фактично в нього вилучені та переведені до земель запасу. Крім того, протиправність дій Відділу Держземагенства України у Нововодолазькому районі в Харківській області щодо внесення змін до облікової статистичної звітності по формам 6 - зем та 2 - зем з виключення земельних ділянок загальною площею 490 га, які перебували у постійному користуванні Липковатівського аграрного коледжу,встановлені постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року по справі №820/2039/15 за позовом Липковатівського аграрного коледжу до Відділу Держземагенства у Нововодолазькому районі Харківської області, треті особи - Міністерство аграрної політики та продовольства України, Прокуратура Харківської області, Головне управління Держземагенства у Харківській області, Міністерство освіти та науки України, [PERSON] про визнання дій неправомірними та зобов`язати вчинити певні дії. Скориставшись тим, що землі Липковатівського аграрного коледжу безпідставно переведені до земель запасу, Головним управлінням Держземагенства України в Харківській області було видано наказ №3296-СГ від 26.11.2014 року«Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність», яким у власність громадянам, передаються земельні ділянки сільськогосподарського призначення із земель запасу площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, а саме: -ділянка площею 2 га, кадастровий № [NUMBER] - [PERSON] ; -ділянка площею 2 га, кадастровий № [NUMBER] - [PERSON] ; -ділянка площею 2 га, кадастровий № [NUMBER] - [PERSON] ; -ділянка площею 2 га, кадастровий № [NUMBER] - [PERSON] ; -ділянка площею 2 га, кадастровий № [NUMBER] - [PERSON] ; -ділянка площею 2 га, кадастровий № [NUMBER] - [PERSON] ; -ділянка площею 2 га, кадастровий № [NUMBER] - [PERSON] ; -ділянка площею 2 га, кадастровий № [NUMBER] - [PERSON] ; -ділянка площею 2 га, кадастровий № [NUMBER] - [PERSON] ; -ділянка площею 2 га, кадастровий № [NUMBER] - [PERSON] ; -ділянка площею 2 га, кадастровий № [NUMBER] - [PERSON] ; -ділянка площею 2 га, кадастровий № [NUMBER] - [PERSON] В інтересах зазначених фізичних осіб за довіреністю діяв громадянин [PERSON] , що підтверджується заявами від його імені до Головного управління Держземагенства в Харківській області про затвердження документації із землеустрою з подальшою передачею земель у власність для ведення особистого селянського господарства від його імені в інтересах відповідачів та відповідними довіреностями. На підставі зазначеного наказу, на ім`я відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] були видані Свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Громадяни [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] своє право власності не зареєстрували та Свідоцтва про право власності на нерухоме майно не отримували. Надалі, частка перелічених земельних ділянок була переоформлена на ім`я [PERSON] та [PERSON] шляхом укладання договорів купівлі-продажу між останніми та [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі, нотаріально посвідчених довіреностей. Таким чином, були укладені та посвідчені приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Пугачовою І.В. наступні договорі купівлі-продажу: 12.03.2015 року земельної ділянки площею 2 га, кадастровий № [NUMBER] , між [PERSON] , від імені якого за довіреністю діяв [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований в реєстрі за №845; 19.03.2015 року земельної ділянки площею 2 га, кадастровий № [NUMBER] , між [PERSON] , від імені якого за довіреністю діяв [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований в реєстрі за №961; 03.03.2015 року земельної ділянки площею 2 га, кадастровий № [NUMBER] , між [PERSON] , від імені якого за довіреністю діяв [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований в реєстрі за №645; 04.03.2015 рокуземельної ділянки площею 2 га, кадастровий № [NUMBER] , між [PERSON] , від імені якого за довіреністю діяв [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований в реєстрі за №695; 26.02.2015 року земельної ділянки площею 2 га, кадастровий № [NUMBER] , між [PERSON] , від імені якого за довіреністю діяв [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований в реєстрі за №548; 05.02.2015 року земельної ділянки площею 2 га, кадастровий № [NUMBER] , між [PERSON] , від імені якого за довіреністю діяв [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований в реєстрі за №398; 01.04.2015 року земельної ділянки площею 2 га, кадастровий № [NUMBER] , між [PERSON] , від імені якої за довіреністю діяв [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований в реєстрі за №1130; 19.03.2015 року земельної ділянки площею 2 га, кадастровий № [NUMBER] , між [PERSON] , від імені якого за довіреністю діяв [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований в реєстрі за №928; 31.03.2015 року земельної ділянки площею 2 га, кадастровий № [NUMBER] , між [PERSON] , від імені якої за довіреністю діяв [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований в реєстрі за №1077. Відповідно до положень статті 149 Земельного кодексу України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Тобто, підставою для вилучення вказаних земельних ділянок є рішення уповноваженого органу влади. Але, вилучення земельної ділянки повинно здійснюватись цим органом тільки у порядку, передбаченому статтею 149 Земельного кодексу України, де другим необхідним елементом вилучення земельної ділянки, окрім рішення органу місцевого самоврядування, є згода землекористувача. Як встановлено із наданих суду документів, Липковатівський аграрний коледж згоди на їх вилучення не надавав, як не надавали і засновники Липковатівського аграрного коледжу - Міністерство аграрної політики та продовольства України, що підтверджуєтьсялистом від 06.03.2015 року №37-27-3-13/3194 та Міністерство освіти та науки України, як і не приймалося з цього приводу ніяких рішень органами державної влади та органами місцевого самоврядування. Крім цього, згідно з приписами частини 4 статті 84 Земельного кодексу України, відповідно якої до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать земельні ділянки, закріплені за професійно-технічними навчальними закладами. Нормами частини 2 статті 70 Закону України «Про вищу освіту», майно закріплюється за державним або комунальним вищим навчальним закладом на праві господарського відання і не може бути предметом застави, а також не підлягає вилученню або передачі у власність юридичним і фізичним особам без згоди засновників вищого навчального закладу та вищого колегіального органу самоврядування вищого навчального закладу, крім випадків, передбачених законодавством. Відповідно пункту 4 Розпорядження Кабінету міністрів України від 11.02.2010 року №318-р «Деякі питання збереження об`єктів державної власності», згідно з якими Державному комітетові із земельних ресурсів разом із заінтересованими центральними органами виконавчої влади та іншими суб`єктами управління державної власності, у тому числі Національними та галузевими академіями наук, не допускати погодження документів, прийняття рішень, на підставі яких може здійснюватися відчуження з державної власності земельних ділянок, наданих у постійне користування державним підприємствам та організаціям, до законодавчого врегулювання питання щодо визначення порядку їх відчуження. Таким чином, земельна ділянка, яка знаходиться в постійному користуванні Липковатівського аграрного коледжу є земельною ділянкою державної власності, яка не може бути предметом застави, а також не підлягає вилученню або передачі у власність та/або користування юридичним і фізичним особам. Ті обставини, що земельна ділянка, яка закріплена і фактично знаходиться в постійному користуванні Липковатівського аграрного коледжу, юридично надана у приватну власність, а в подальшому переоформлена на підставі договору купівлі-продажу на інших осіб, суперечить чинному законодавству та порушує права Коледжу. Так, відповідно до частинипершої резолютивної частини Рішення Конституційного суду України N 18-рп/2004 від 01.12.2004 року (справа про охоронюваний законом інтерес) під поняттям "охоронюваний законом інтерес", що вживається у Цивільно-процесуальному кодексі України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Приписами статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Перелік способів захисту порушених прав визначає стаття 16 Цивільного кодексу України. Цей перелік не є вичерпним, і суд може захистити порушені права чи інтереси і в інший спосіб, який встановлений договором або законом. Вказана норма кореспондується із положеннями статті 152 Земельного кодексу України, відповідно до якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Також відповідно до статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. За таких підстав, суд вважає, що наказ Головного управління Держземагенства України в Харківській області №3296-СГ від 26.11.2014 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність» підягоє скасуванню. Окрім цього, протиправність дій та незаконність видання такого наказу підтверджується висновками за результатами роботи працівника Державної сільськогосподарської інспекції України члена комісії Адміністрації Президента України з вивчення діяльності Харківської обласної державної адміністрації, районних державних адміністрацій Харківської області щодо організації виконання завдань, визначених актами та дорученнями Президента України, а також взаємодії зазначених адміністрації з територіальними органами міністерств, інших центральних органів виконавчої влади стосовно виконання завдань, визначених актами та дорученнями Президента України, в частині ситуації, яка склалась навколо земель Липковатівського аграрного коледжу, згідно з якими було зазначено про порушення Головним управлінням Держземагенства в Харківській області під час видання ним оспорюваного Наказу: вимог пункту 11.11 Положення про Головне управління Держземагенства в областях, затверджене Наказом Мінагрополітики України 10.05.2012 року №258, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.05.2012 року №852/21164 та чинного на час видання оспорюваного Наказу; вимог статті 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та вимог частини 4 статті 84 Земельного кодексу України, про що Коледжем був отриманий відповідний лист №1075/6-1/2-15 від 17.03.2015 року. Частиною 3 статті 152 Земельного Кодексу України передбачено, що захист прав юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування та шляхом застосування інших, передбачених законом способів. Статтею 155 Земельного кодексу України проголошено, що у разі видання державним органом акта, яким порушуються права щодо володіння, користування чи розпорядження належною особі земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Таким чином, видані на підставі наказу Головного управління Держземагенства України в Харківській області №3296-СГ від 26.11.2014 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність» Свідоцтва про право власності на нерухоме майно на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] має бути визнано недійсними. Згідно положень частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу Українивстановлено, що підставою недійсності правочину є не додержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно частини 3 статті 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Враховуючи викладене та те, що при укладенні договорів купівлі-продажу земельної ділянки не було дотримано вимог частин 1 та 2 статті 203 Цивільного кодексу України, такі договори має бути визнано недійсним відповідно до частин 1 статті 215 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 236 Цивільного кодексу України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог Липковатівського аграрного коледжу, суд відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частина 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України). Питання щодо судових витрат, суд вирішує відповідно до положень частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з урахуванням роз`яснень, що містяться у пункті 35 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved