Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

Позивач - [PERSON] , через представника - [PERSON] , звернувся до суду з позовом до Відповідача - [PERSON] про розірвання договору та стягнення авансового платежу, мотивуючі заявлені вимоги наступним. 03 вересня 2014 року між [PERSON] , та [PERSON] було укладено попередній усний договір підряду про виконання електромонтажних робіт за адресою: м. Київ, Русанівська набережна, 4 для ТОВ «Лора-L». В письмовій формі договір між сторонами на здійснення електромонтажних робіт повинен був бути укладений до початку таких робіт. На виконання договірних відносин 04.09.2014 року Позивачем було сплачено авансом Відповідачу грошові кошти в сумі 10000 доларів США, що підтверджується розпискою виписаною від імені Відповідача. Проте, Відповідачем електромонтажні роботи не здійснено, та грошові кошти отримані за розпискою не повернуто. Такі дії порушують права та законні інтереси Позивача. Також, через нездійснення відповідачем [PERSON] електромонтажних робіт, підприємством ТОВ «Славутич 7» довелося укласти Договір № 16/03-15 від 16.03.2015 року на виконання будівельно-монтажних робіт з ТОВ «Інженерно монтажна компанія» на користь ТОВ "JIOPA-L" щоб все ж електромонтажні роботи було здійснено, вартість такого договору склала 30 000,00 грн., у зв`язку з цим, Позивач має повне право на розірвання договору підряду, укладеного з Відповідачем. Посилаючись на викладені обставини справи Позивачем заявлені наступні вимоги: розірвати договір підряду, укладений в усній формі між [PERSON] та [PERSON] ;. стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 249 800 грн. 00 коп. та судовий збір за подання позовної заяви. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2016 року відкрито провадження в справі з викликом сторін, призначено судове засідання. 30 січня 2017 року представником Відповідача - [PERSON] було подано до суду клопотання про закриття провадження на підставі п.6 ч.1 ст.205 ЦПК України у зв`язку із смертю Відповідача. Під час розгляду клопотання в судовому засіданні стороною Позивача було заперечено щодо задоволення вищезазначеного клопотання у зв`язку із тим, що предмет позову має майновий характер та допускає правонаступництво. Ухвалою суду від 15 березня 2017 року було зупинено провадження у справі до залучення до участі в справі правонаступника - спадкоємця. 10 січня 2021 року ухвалою суду було замінено Відповідача - [PERSON] на його правонаступників - [PERSON] та [PERSON] 27 травня 2020 року представником Відповідачів під час судового засідання було долучено Свідоцтво про смерть, яке було видане Київським міським відділом державної реєстрації смерті ЦМУМЮ (м.Київ) про те, що [PERSON] (Відповідач) померла [INFO] .(а/з№2668). 04 січня 2021 року Відповідачем - [PERSON] до суду було надано Відзив, в якому просив відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі виходячи з наступного. [PERSON] отримав на свій письмовий запит від 01.10.2015 року №1-10 відповідь з Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу міської ради (КМДА) від 09.11.2015 року щодо надання йому виконавчих креслень по прокладанню кабельних ліній КЛ-0,4 кВ для електропостачання вбудованого приміщення (кафе) ТОВ «Лора-L» по вул. Русанівській набережній,4 (1 поверх) у Дніпровському районі м. Києва. З тексту даного листа вбачається, що за зазначеною адресою в електронній базі Департаменту «Документообіг» зареєстровано проект електропостачання, розроблений ПП «Водолій-87» на замовлення ТОВ «Лора-L» та 21.07.2015 року прийнято контрольно-геодезичну зйомку, виконану ТОВ «НВП «Українська Геодезична компанія» для внесення до бази містобудівного кадастру з метою оновлення Єдиної цифрової картографічної основи м. Києва [PERSON] не укладав з Позивачем [PERSON] ні 03 вересня 2014 року ні в інший час будь-яких договорів підряду на виконання електромонтажних робіт за адресою: м. Київ, вул. Русанівська набережна,4 ., натомість між [PERSON] та позивачем [PERSON] було укладено усний договір на здійснення комплексу робіт для ТОВ «Лора-L» щодо розробки та виготовлення проектної документації за стадією «Робоча документація» на зовнішнє електропостачання, виконання топографо-геодезичної підоснови М 1: 500 з нанесенням червоних ліній, що і було відображено в п.1.1. тексту Договору №15.10.14П від 15.10.2014 року після закінчення цих проектних робіт. На виконання цього усного договору підприємством ПП «Водолій-87», засновником якого є [PERSON] і яке мало необхідні ліцензії на проведення таких робіт, 23.09.2014 року отримано в ПАТ «Київенерго» технічні умови №Н-1072-14. Після цього підприємство ПП Водолій-87» замовило у ТОВ «НВП «Українська Геодезична компанія» топографо - геодезичну підоснову М 1:500 з нанесенням червоних ліній та проплатило 8400,00 гривень за замовлені роботи. 29 жовтня 2014 року було підписано акт виконаних робіт і [PERSON] ці документи забрав. Підприємство ПП «Водолій-87», виконало всі розрахунки і погодження по проектній документації і 27.02.2015 року отримало Технічне рішення по робочому проекту постачання (TP) №Н-1072-14. Згідно п.2.1. Договору №15.10.14 року ціна вказаних вище робіт по виготовленню проектної документації склала на 15.10.2014 року 156 979,00 гривень, що відповідало розміру грошової суми наданої Відповідачу Позивачем для проведення цих робіт. У відповідності з п.4.2. вказаного вище Договору виконання робіт підтверджується підписанням сторонами акту виконаних робіт протягом 7 (семи) робочих днів. Однак, цей Договір і акт прийняття проектних робіт Позивач з невідомих Відповідачу причин відмовився підписати, незважаючи на виконання його в повному об`ємі. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 05 травня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. 17 червня 2021 року представником позивача надані до суду пояснення, в яких зазначено, що грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США, відповідачем були отримані не за розробку проектної документації, а саме за виконання електромонтажних робіт, загалом на які було витрачено 165 379,00 гривень. Відповідачем дійсно на замовлення позивача було проведено виготовлення проектної документації, але розрахунок з відповідачем був проведений одразу, без сплати авансу. Також Відповідачем наголошено, що курс станом на час передачі коштів становив близько 13 гривень за один долар США, тобто позивачем було передано в перерахунок на гривні близько 130 000 гривень, але не як не 165 379,00 грн. Сторона позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Сторона відповідача в судове засідання не з`явилися, до суду надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача та його представника, в задоволені вимог, викладених в позовної заяві просили відмовити. Відповідно до п.11 ч.1 ст.2, п.5 ч.5 ст.12 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Згідно з ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Так в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Пономарьов проти України" від 3 квітня 2008 року було зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за її участю, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Суд, повно та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Судом встановлено, що між сторонами виник позадоговірний характер спірних правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] , отримав грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США. З листа Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу міської ради (КМДА) від 09.11.2015 року щодо надання [PERSON] виконавчих креслень по прокладанню кабельних ліній КЛ-0,4 кВ для електропостачання вбудованого приміщення (кафе) ТОВ «Лора-L» по вул. Русанівській набережній,4 (1 поверх) у Дніпровському районі м. Києва, з якого вбачається, що за зазначеною адресою в електронній базі Департаменту «Документообіг» зареєстровано проект електропостачання, розроблений ПП «Водолій-87» на замовлення ТОВ «Лора-L» та 21.07.2015 року прийнято контрольно-геодезичну зйомку, виконану ТОВ «НВП «Українська Геодезична компанія» для внесення до бази містобудівного кадастру з метою оновлення Єдиної цифрової картографічної основи м. Києва Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Статтею 55 ЦПК України визначено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Статтею 1216 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (ст.1218 ЦК України) Приймаючи рішення Суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. До наступного правового висновку дійшов Верховний суд у Постанові від 04.09.2019 по справі №750/5220/17: у разі, якщо на виконання юридично ще неукладеного договору стороною передчасно передано майно (грошові кошти), між сторонами виникають правовідносини внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави. (ст.ст.1212-1215 ЦК України) У зв`язку з наведеним, відсутність договірних відносин між сторонами спору свідчить про відповідну відсутність і підстав для набуття Відповідачем коштів Позивача, а відтак і наявність зобов`язання з їх повернення. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Згідно Постанови Верховного Суду у справі № 487/1666/16-м від 27 листопада 2019 року характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення чи вибувало майно з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Оскільки з Позивачем Відповідач у жодні договірні правовідносини не вступив, жодних документів не підписував, внаслідок переведення на рахунок Відповідача грошових коштів, у останнього виникло кондикційне зобов`язання з повернення безпідставно збереженого майна (коштів). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність залишити без задоволення позову.

Outcome: dismissed