Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~позовом,\~в якому\~просить суд\~стягнути з\~ [PERSON] \~на її\~користь аліменти\~на утримання\~їх повнолітнього\~сина,\~що продовжує\~навчання \~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~в розмірі\~1/4\~частини від\~усіх видів\~його доходу\~(заробітку),\~щомісячно,\~до 01.07.2012\~року або до закінчення ним навчання. Окрім того, позивачка просить стягнути з [PERSON] на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 36202,61 грн. В обґрунтування пред`явлених вимог [PERSON] посилалася на те, що у неї та відповідача є спільна дитина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.09.2009 року з [PERSON] стягнуто на її користь аліменти на утримання їх спільного сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу (заробітку), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 25.05.2009 року до досягнення дитиною повноліття. При цьому, позивачка зазначає, що відповідач аліменти на утримання сина, хоча и сплачував, але з простроченням та не в повному обсязі, у зв`язку з чим на теперішній час має заборгованість, тому, [PERSON] , на підставі ст.196 СК України, повинен сплатити пеню за період з січня 2015 року по жовтень 2018 року у розмірі 36202,61 грн. Окрім того, позивачка вказує, що [INFO] син [PERSON] досяг повноліття і стягнення аліментів з відповідача припинилось. Разом з цим, син є курсантом першого курсу денної форми навчання Донецького юридичного інституту МВС України та термін його навчання до 01.07.2012 року. [PERSON] стверджує, що син потребує гідного матеріального забезпечення для його фізичного розвитку та навчання, що потребує необхідності придбання, окрім речей для щоденного використання, спеціальної форми, взуття, книжок, письмового приладдя. У зв`язку з перебуванням сина на навчанні та зважаючи на незначний розмір стипендії, що він отримує, позивачка вважає, що він потребує матеріальної допомоги від батьків. При цьому, [PERSON] вказує, що працює, але її дохід не дає їй можливості самостійно у повному обсязі задовольнити необхідні потреби дитини без підтримки відповідача. Також, позивачка зазначає, що відповідач [PERSON] не є інвалідом, є працездатною особою, утриманців не має, працює та має дохід, тому має змогу платити аліменти на утримання сина. За даних обставин за захистом майнових інтересів сина позивач вимушена звернутись до суду. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, при цьому, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у за своєї відсутності та позивача, у якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі, у разі неявки відповідача, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач належним чином повідомлявся про дату, час і місце слухання справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. Зі змісту п.25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі "Жук проти України", яке підлягає застосуванню відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", слідує, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено. За даних обставин, з урахуванням згоди позивача на заочний розгляд справи, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 29.01.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Інгулецького районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис №14 (а.с.8). Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.09.2009 року ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки з усіх видів доходів відповідача до повноліття дитини. Так, [PERSON] звернулась до суду із позовом, що містить дві позовні вимоги, одна з яких стягнення з відповідача аліментів на утримання сина, що продовжує навчання. Перевіряючи обґрунтованість заявлених позивачкою вимог в цій частині, суд встановив таке. Після досягнення [PERSON] повноліття, з 06.11.2018 року стягнення аліментів на його утримання з відповідача припинено. Як слідує з довідки №27/1-555 від 14.11.2018 року, [PERSON] навчається, як курсант, на І курсі денної форми навчання Донецького юридичного інституту МВС України за державним замовленням (рівень акредитації ЗВО третій), термін закінчення поточного курсу навчання 01.07.2021 року. Перебуває на повному державному забезпеченні (а.с.9). Також, відповідно до довідки №129 від 10.12.2018 року, [PERSON] , навчаючись у Донецькому юридичному інституті МВС України, за період з серпня по листопад 2018 року отримав доход у розмірі 738,06 грн. (а.с.10). Згідно зі ст.198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть надавати таку матеріальну допомогу. Відповідно до ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23-х років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Положеннями ст.200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і/або в частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених в ст.182 СК України. Із системного аналізу положень ст.199 СК України слідує, що істотними правовими передумовами для виникнення у батька (матері) обов`язку по утриманню повнолітніх сина (доньки) є: 1) продовження навчання за будь-якою із форм; 2) потреба в матеріальній допомозі з боку батьків; 3) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] отримує стипендію у розмірі 208,00 грн. щомісячно, навчається за денною формою навчання, що унеможливлює його трудову діяльність поза часом навчання. Відомості про наявність у нього інших джерел доходів відсутні. Приписами ч.3 ст.199 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як вказувала позивач, що також підтверджується довідкою КОМ ДІС «НОВА КОМ» №63 від 12.12.2018 року, син [PERSON] залишився проживати з матір`ю [PERSON] та значиться зареєстрованим разом з нею за однією адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим суд приходить до висновку про правомірність звернення позивача до суду з даним позовом в інтересах сина. (а.с.11) Підстав, які б визначали неможливість надання відповідачем допомоги на утримання сина, що продовжує навчання, в ході судового розгляду не встановлено. Отже, з урахуванням викладеного, рівності обов`язку обох батьків по утриманню їх дітей, виходячи із принципів справедливості, добросовісності, розумності та відповідності моральним засадам суспільства, суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явлених позивачем вимог в цій частині та можливість стягнення з [PERSON] аліментів на її користь на утримання сина [PERSON] як повнолітнього сина, що продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, щомісячно, починаючи з 19.12.2018 року та до досягнення сином 23-річного віку, але не більше, ніж до закінчення ним навчання. Що стосується позовних вимог [PERSON] з приводу стягнення з відповідача на її користь пені за прострочення сплати ним аліментів у розмірі 36202,61 грн., суд вважає їх такими, що підлягають задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з ч.2 ст.141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Отже, обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у ч.4 ст.155 СК України. Як вже зазначалося вище, 16.09.2009 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області прийнято рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки з усіх видів доходів відповідача до повноліття дитини. Як слідує з розрахунків заборгованості, виконаних державними виконавцями Саксаганського відділу ДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ в Дніпропетровській області, починаючи з січня 2015 року [PERSON] щомісячно нараховувались аліменти згідно з середньомісячними статистичними даними по заробітній платі у м. Кривому Розі: з січня 2015 року по серпень 2015 року 1038,14 грн., з вересня 2015 року по травень 2016 року 1165,45 грн., з червня 2016 року по жовтень 2017 року 1352,94 грн., з листопада 2017 року по жовтень 2018 року 1852,75 грн. [PERSON] кожного місяця з січня 2015 року по квітень 2018 року сплачував аліменти, однак в розмірі меншому, аніж нараховано, а саме 500,00 грн., при цьому, у травні, червні та серпні 2018 року виплатив по 3000,00 грн., а у вересні та жовтні 2018 року по 1000,00 грн., не сплативши у липні 2018 року нараховані аліменти зовсім. Із нарахованих за період: з 01.01.2015 року по 01.10.2017 року аліментів в сумі 41715,46 грн., ним фактично сплачено 1700,00 грн.; з 01.11.2017 року по 01.11.2018 року аліментів в сумі 22233,00 грн. фактично сплачено 14000,00 грн. Таким чином, станом на 01.11.2018 року заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина у [PERSON] склала 32948,46 грн. (а.с.12, 13). Таким чином, обставини справи свідчать, що відповідач аліменти сплачував нерегулярно та не в повному обсязі, в зв`язку з чим утворилася заборгованість саме з його вини. Доказів того, що заборгованість зі сплати аліментів утворилася не з вини відповідача, останній суду не надав, а в ході судового розгляду не встановлено. Відтак суд вважає, що відповідач повинен нести відповідальність за неналежне виконання своїх зобов`язань шляхом сплати пені за прострочення сплати аліментів. Щодо стягнення з відповідача заявленого позивачем розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, суд зазначає таке. Згідно з ч.1 ст.196 СК України (в редакції, чинній на момент виникнення спору з урахуванням змін, внесених Законом України №2037-VIII від 17.05.2017 року, який набрав чинності 08.07.2017 року), у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100% заборгованості. Положеннями ч.1, ч.3 ст.549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Згідно зі ст.551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства, якими відповідно до ст.4 ЦК України, можуть бути закони та підзаконні нормативні акти. У ст.196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною. Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч.1 ст.196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане (тобто до останнього числа поточного місяця), та з урахуванням установленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Зазначений висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25.04.2018 року, винесеній у справі №572/1762/15-ц (провадження №14-37цс18), відступивши від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року справі № 6-94цс15. Такий підхід Верховного Суду до розрахунку пені застосований також Касаційним цивільним судом в постановах від 12.09.2018 року у справі №759/9457/15-ц, від 17.10.2018 року у справі №359/9950/16-ц, від 05.12.2018 року у справі №372/264/15-ц. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №572/1762/15-ц та від 03.04.2019 року у справі №333/6020/16-ц, розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%. При визначенні розміру пені позивач здійснила розрахунок пені на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів або на суму недоплачених аліментів, а кількість днів прострочення обчислила виходячи з наступного місяця, після того, в якому аліменти не сплачувались або сплачені не в повному обсязі, обмеживши період для розрахунку з 01.01.2015 року по 01.10.2018 року. Суд погоджується з наведеним розрахунком, оскільки він виконаний із застосуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №572/1762/15-ц та від 03.04.2019 року у справі №333/6020/16-ц, у тому числі з урахуванням того, що в травні, червні та серпні 2018 року відповідач вніс аліменти в сумі більшій, ніж нараховано. Оскільки позивач не заперечує проти визначеного державним виконавцем розміру заборгованості по аліментам, відповідач не оспорює його дійсність та обґрунтованість, доказів, які б визначали доцільність перевірки правильності розрахунку аліментних платежів за кожним окремим місяцем суду не надано, тому суд вважає заявлений розмір заборгованості вірним та обґрунтованим. Таким чином, загальний розмір розрахованої позивачем пені в межах заявленого періоду є вірним та становить 36202 грн. 61 коп., в той час як розмір заборгованості по аліментам в межах цього ж періоду складає 32948 грн. 46 коп. Законом України від 17.05.2017 року №2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» ч.1 ст.196 СК викладено у новій редакції: «1. У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 % заборгованості». Таким чином, законодавець, обмеживши розмір пені 100% від суми заборгованості фактично визнав, що попереднє правове регулювання, яке допускало непропорційне і нічим не обмежене перевищення суми неустойки (пені) відносно суми заборгованості зі сплати аліментів, не відповідало критерію «якості закону», допускало свавільне втручання у цивільні права особи, що є неприпустимим в розрізі практики Європейського суду з прав людини, і тому було змінене законодавцем. Оскільки в даному випадку розрахований позивачем розмір пені як майнової відповідальності боржника за невиконання обов`язку сплатити аліменти очевидно є непропорційним, оскільки перевищує суму самого несплаченого зобов`язання, тому суд приходить до висновку про можливість стягнення пені в розмірі 100% заборгованості, що становить 32948 грн. 46 коп. На переконання суду, стягнення пені в такому розмірі відповідатиме вимогам ч.1 ст.196 СК України та принципам розумності, пропорційності і справедливості. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка в силу п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільнена, тому, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 704,80 грн. В порядку п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial