Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.12.2007 року AT КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] уклали кредитний договір GOAWGK40000120. Згідно з договором AT КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 8700,00 Доларів США на термін до 24.12.2027 року, а [PERSON] зобов`язалася: повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, [PERSON] повинна надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно з кредитним договором. Згідно з договором у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, [PERSON] сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі в місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.AT КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме: видав відповідачу кредит у розмірі 8700,00 Доларів США. В порушення умов кредитного Договору а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України [PERSON] свої зобов`язання не виконала, не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29.03.2016 року було стягнуто заборгованість в розмірі 3920,00 Доларів США., що еквівалентно 89807,20 грн, нараховану станом на 09.12.2015 року. Однак, винесення рішення Артемівським міськрайонним судом Донецької області від 29.03.2016 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Прострочена сума заборгованості становить 6166,90 Доларів США. Оскільки, з [PERSON] було стягнено заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29.03.2016 року, тобто за період з 24.12.2007 року по 09.12.2015 року, то за період після подання позовної заяви від 16.01.2016 року, з 17.01.2016 року по 19.07.2021 року відповідач [PERSON] має заборгованість у розмірі - 1 016,86 Доларів США, яка складається з наступного: 1 016,86 Доларів США - 3 % річних від простроченої суми. В забезпечення виконання зобов`язання за Договором GOAWGK40000120 між AT КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки в забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договором відповідача [PERSON] , який несе солідарну відповідальність з боржником. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06.09.2021 року було відкрито провадження у справі та призначене судове засідання на 13.10.2021 року. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду від 13.10.2021 року судове засідання було відкладене через неявка відповідачів на 02.11.2021 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак, відповідно до поданого позову у разі неявки в судове засідання відповідача, АТ КБ "ПРИВАТБАНК" не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку та винесення заочного рішення по справі. Відповідачі в судові засідання не з`являлися, причини неявки суду не повідомляли, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлялися завчасно та належним чином, шляхом направлення процесуальних документів за вказаною позивачем адресою, яка є місцем їх реєстрації, при цьому на адресу суду клопотань про відкладення розгляду справи чи відзиву на позовну заяву не надали. Згідно з п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо адреси сторони судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Положеннями ч. 4 ст. 223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи викладені вище обставини та думку представника позивача, Артемівським міськрайонним судом Донецької області постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України, без участі відповідачів на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 24.12.2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № GOAWGK40000120. Згідно з договором AT КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 8 700,00 Доларів США на термін до 24.12.2027 року, а [PERSON] зобов`язалася: повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки в порядку, встановлених кредитним договором. ( а.с.13-16). Окрім цього, для забезпечення виконання зобов`язання [PERSON] за договором № GOAWGK40000120 від 24.12.2007 року між AT КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 24.12.2007 року було укладено договір поруки, п. 4 якого передбачено, що поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники ( а.с.18). Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29.03.2016 року та ухвалою про внесення виправлень у рішення від 31.06.2016 року у справі № 219/551/2016-ц; 2/219/1016/2016 з відповідачів було стягнуто заборгованість в розмірі 3 920,00 Доларів США., що еквівалентно 8 9807,20 грн., нараховану станом на 09.12.2015 року( а.с.5-6) Таким чином, винесення рішення Артемівським міськрайонним судом Донецької області від 29.03.2016 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Прострочена сума заборгованість становить 6 166,90 Доларів США. Оскільки, з відповідачів було стягнено заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29.03.2016 року, тобто за період з 24.12.2007 року по 09.12.2015 року, то за період після подання позовної заяви від 16.01.2016 року, з 17.01.2016 року по 19.07.2021 року відповідач [PERSON] має заборгованість у розмірі - 1 016,86 Доларів США, яка складається з наступного: 1 016,86 Доларів США - 3 % річних від простроченої суми. Відповідно до умов Договору поруки, а саме п.5, позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за Договором № GOAWGK40000120. ( а.с.10-12). Згідно з п.6 Договору поруки, поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п`яти календарних днів з моменту ії отримання. Причиною спору стало неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України та умовами кредитного договору. Вищевказане рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області 19.04.2016 року набрало законної сили, а тому у відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України має преюдеційне значення під час розгляду даної справи. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України ). Відповідно до ч.1, ч.2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Судом встановлено, що згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк АТ КБ "ПРИВАТБАНК" використав право вимагати повернення усієї суми кредиту, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України , та комісії і пені за користування кредитом, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу . Зі змісту постанови Верховного Суду від 8 березня 2018 року (справа №444/9519/12) вбачається, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України . В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України , яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказані висновки суду також узгоджуються з правовим висновком Верховного суду, викладеними у постанові від 06.02.2019 у справі №175/4753/15-ц. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 також викладена правова позиція, у відповідності до якої, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. На підставі вищенаведеного, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, давши оцінку наявним у справі доказам, суд вважає, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржники станом на 16.01.2016 року в повному обсязі не виконали та допустили прострочення виконання зобов`язання є підставою для нарахування трьох процентів річних від простроченої суми, що є гарантією належного виконання зобов`язання. Доказів, які б спростовували факт невиконання рішення суду щодо стягнення заборгованості та погашення такої заборгованості перед кредитором відповідачі не надали, а суд в судовому засіданні не здобув. Враховуючи, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося зі зверненням до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України , та з цього часу інтереси позивача забезпечені ч.2 ст. 625 ЦК України , яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, а також аналізуючи викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, відповідно до п.6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. Так, згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача слід стягнути сплачений останнім судовий збір в сумі 2270 грн., що становить по 1 135 грн. з кожного. На підставі викладеного і

Outcome: approved