Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

Позивач, [PERSON], в особі представника [PERSON], звернулася до суду з позовом, який в подальшому уточнила, та в якому просила суд встановити факт прийняття [PERSON], померлою [INFO] спадщини у вигляді житлового будинку з надвірними побудовами, що розташований за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON], померлої [INFO] та визнати за нею право власності на вищевказаний житловий будинок в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 13 березня 1989 року [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після [PERSON], померлого [INFO], яка складається з житлового будинку А-1, житловою площею 27,10 кв.м., сараю Б, літньої кухні В, вбиральні Г, № 1-4 забору, ІІ водопроводу, ІІ замощення, що знаходиться в [ADDRESS]. [PERSON] померла [INFO], а після її смерті відкрилася спадщина на належне їй за життя майно. Спадкоємцем першої черги за законом була її дочка [PERSON]. Після смерті [PERSON] її дочка - [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, оскільки до смерті [PERSON] здійснювала за нею догляд, здійснила захоронення, тимчасово після смерті [PERSON] мешкала в будинку, здійснювала ремонт, догляд за домоволодінням, сплачувала комунальні платежі, зберігала в себе документи на будинок, користувалася речами домашнього вжитку. Однак, [INFO] померла [PERSON], та внаслідок її смерті відкрилася спадщина на належне їй за життя майно. Будучи спадкоємцем першої черги за законом позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після [PERSON], померлої [INFO] у вигляді житлового будинку [ADDRESS]. Однак постановою державного нотаріуса Криворізької районної державної нотаріальної контори від 19.02.2014 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у [PERSON] відсутній факт прийняття спадщини у вигляді житлового будинку після смерті свої матері [PERSON], померлої [INFO]. Крім того, житловий будинок [ADDRESS] належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори 30.03.1989 року за реєстровим № 1-1161, яке не було зареєстровано в у установленому законом порядку в державних органах реєстрації нерухомого майна. Оскільки, на сьогоднішній день вона позбавлена можливості в іншому, ніж судовому порядку оформити спадщину, вона звернулась до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнену позовну заяву підтримала з мотивів, викладених в ній та просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Також зазначила, що спору між спадкоємцями не має, померла [PERSON] в порядку ч. 1-2 ст 549 ЦК УРСР прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Весь час до своєї смерті вона здійснювала управління спадковим майном, проживала в будинку. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи по суті, в зал судового засіданні не з'явилися, надали суду заяви, в якій просили розглядати справу без їх присутності. Заявлені вимоги визнали та не заперечували проти їх задоволення. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши учасників процесу та допитавши свідків, приходить до висновку, що подана заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 березня 1989 року [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після [PERSON], померлого [INFO], яка складається з житлового будинку А-1, житловою площею 27,10 кв.м., сараю Б, літньої кухні В, вбиральні Г, № 1-4 забору, ІІ водопроводу, ІІ замощення, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 12, 13). Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику в справах про спадкування", відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. За змістом статті 524 ЦК Української РСР, який був чинним на час смерті [PERSON] та прийняття після його смерті спадщини [PERSON], спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Отже, спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому статтями 529 - 535 ЦК Української РСР. Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обов'язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності. Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Згідно з ст. 128 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві. В силу ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, померла [PERSON] прийняла спадщину, та в порядку ст. 560 ЦК УРСР отримала свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п. 1 Розділу І Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затв. заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р. (чинній на момент видачі свідоцтва про право на спадщину) реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Як вбачається з матеріалів справи, домоволодіння, яку успадкувала [PERSON] зареєстроване в реєстрі за № 27-281, справа № 8363, власником значиться [PERSON] Таким чином, [PERSON] набула право власності на спірне домоволодіння у порядку, встановленому законодавством, що діяло на час виникнення відносин по спадкуванню. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її смерть [NUMBER] (а.с. 11). Після смерті [PERSON], померлої [INFO] відкрилася спадщина на належне їй за життя майно. Відповідно до ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; однак якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Крім того, пунктом 4 "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України передбачено, що положення зазначеного Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, які виникли після набрання ним чинності. Оскільки на момент смерті [PERSON] діяв ЦК УРСР 1963 року, суд до правовідносин зі спадкування застосовує положення цього кодексу. Згідно з ст. 529 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Спадкоємцем першої черги за законом була її дочка [PERSON]. Факт родинних відносин підтверджується: свідоцтвами про народження [PERSON] [NUMBER], де в графі матір вказана - [PERSON] та про укладення шлюбу [NUMBER] між [PERSON] та [PERSON], після укладення якого дружині присвоєно прізвище - [PERSON] (а.с. 7-8). З матеріалів справи вбачається, що батько [PERSON]. - [PERSON] помер [INFO] (а.с. 9). Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно ч. 1-2 ст. 549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, або відмову від неї ніхто не звертався; заповіти померлою не складались, свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с. 42-44). Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] та [PERSON] судові показали, що дочка [PERSON] - [PERSON] в 1996-1997 роках переїхала до своєї матері, оскільки у останньої погіршилося здоров'я, доглядала за нею, за будинком, присадибною земельною ділянкою, сплачувала комунальні платежі. За власний рахунок здійснила поховання матері, і протягом наступних років продовжувала проживати в будинку зі своїми дітьми, здійснювала в ньому поточний ремонт, сплачувала комунальні платежі, користувалася присадибною ділянкою. У подальшому, в будинку залишались проживати діти [PERSON] - дві доньки [PERSON] та [PERSON], а [PERSON] переїхала до смт Радушне, однак постійно приїздила в домоволодіння [ADDRESS], за власний рахунок ремонтувала його, допомагала донькам по господарству. Вищевказані свідчення є логічними та послідовними, надані під присягою, свідки повідомлені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, не є родичами позивача, не є заінтересованими особами, у зв'язку з чим визнають судом достовірними та правдивими. Допитана в судовому засіданні третя особа - [PERSON] пояснила, що коли її бабуся - [PERSON] почала хворіти, то вона, її сестра - [PERSON] та мати - [PERSON] переїхали до бабусі, мати її доглядала, дивилася за будинком, сплачувала комунальні платежі. Після смерті бабусі, яку поховала мати, остання продовжила там проживати певний проміжок часу, приблизно два роки, після чого переїхала до своєї квартири в смт. Радушне Криворізького району Дніпропетровської області з [PERSON] Вона ж залишилася проживати в будинку бабусі, мати періодично навідувалася до будинку, допомагала в здійсненні ремонту, відвідувала онуків. Пояснила, що знає про те, що вона також має право на спадщину після смерті своєї матері - [PERSON], проте на неї не претендує, до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини в установлений законом строк не зверталася і не має намірів звертатись. Відносини з сестрою - [PERSON] гарні, остання склала на неї заповіт, заповівши їй все її майно. Пояснення третьої особою узгоджуються з показами свідків та не суперечать матеріалам справи. Факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті її матері - [PERSON], померлої [INFO] також підтверджується довідкою квартального уповноваженого від 19.05.2014 року (а.с. 19). Як вбачається із змісту позовної заяви, пояснень представника позивача, третьої особи, свідків в судових засіданнях, [PERSON] фактично прийняли спадщину після смерті [PERSON], продовжуючи здійснювати управління та проживання в будинку, який був місцем проживання спадкодавця. Та обставина, що [PERSON] як донька спадкодавця не отримала свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для позбавлення її цього права та не може бути підставою для захисту невизнаного права. На підставі викладеного, суд, оцінивши пояснення свідків та третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, з урахуванням положень ст. 236, 256 ЦПК України, ст. 548, 549, 560 ЦК УРСР, приходить до висновку, що [PERSON] в установлений законом строк дійсно прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON], померлої [INFO], шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Також судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її смерть [NUMBER] (а.с. 10). [PERSON] за життя здійснила розпорядження своїм майном на випадок смерті, склавши 02 грудня 2008 року заповіт, згідно якого заповіла [PERSON] 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Заповіт до дня смерті [PERSON] не змінювався та не скасовувався. Відповідно до відповіді Шостої Криворізької Державної нотаріальної контори після смерті [PERSON] спадщину прийняла донька померлої - позивач [PERSON] шляхом звернення з заявою про прийняття спадщини. Заповіти від імені [PERSON] Шостої Криворізької Державної нотаріальної контори та Криворізькою державною нотаріальною конторою не посвідчувались; [PERSON] 14 лютого 2014 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а. с. 38 - 41). Разом з тим, внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй за життя майно: 1/2 частина квартири [ADDRESS] та житловий будинок [ADDRESS], який вона фактично успадкувала після смерті своєї матері, проте юридично не оформила. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК Украни у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, що підтверджується свідоцтвом про її народження [NUMBER] (а.с. 6). Будучи спадкоємцем першої черги за законом позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після [PERSON], померлої [INFO] у вигляді житлового будинку [ADDRESS]. Однак постановою державного нотаріуса Криворізької районної державної нотаріальної контори від 19.02.2014 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у [PERSON] відсутній факт прийняття спадщини у вигляді житлового будинку після смерті свої матері [PERSON], померлої [INFO]. Крім того, житловий будинок [ADDRESS] належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори 30.03.1989 року за реєстровим № 1-1161, яке не було зареєстровано в у установленому законом порядку в державних органах реєстрації нерухомого майна (а.с. 18). Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив, що 13 березня 1989 року [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після [PERSON], померлого [INFO], яка складається з житлового будинку А-1, житловою площею 27,10 кв.м., сараю Б, літньої кухні В, вбиральні Г, № 1-4 забору, ІІ водопроводу, ІІ замощення, що знаходиться в [ADDRESS]. Як вже зазначалось, на момент отримання свідоцтво про право на спадщину, законодавством не передбачалось обов'язковість державної реєстрації права власності, оскільки згідно вимог ст. 548, 549 ЦК УРСР вважалось, що спадщина належала з моменту її прийняття. Як пояснила в судовому засіданні представник позивача, [PERSON] через свою необізнаність та юридичну неграмотність до дня своєї смерті отримане свідоцтво про право на спадщину за заповітом в державних органах реєстрації нерухомого майна не зареєструвала, однак продовжували фактично володіти спадковим майном. Суд, вважає, що [PERSON] прийняла спадщину після [PERSON], померлого [INFO] у вигляді житлового будинку [ADDRESS] відповідно до ст. 548, 549 ЦК Української РСР та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 13.03.1989 року відповідно до вимог ст. 560 ЦК Української РСР, набувши право на вищевказаний житловий будинок. Відсутність реєстрації свідоцтва про право власності на житловий будинок в БТІ лише звузило права [PERSON] в частині розпорядження будинком, проте не позбавило її права на спірний будинок. Після смерті [PERSON] всі її права та обов'язки перейшли до її спадкоємців, в тому числі і право на житловий будинок, який фактично успадкувала [PERSON] на підставі ст. 548, 549 ЦК УРСР, проте юридично за життя не оформила. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Згідно з вимогами статті 55 Конституції та статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У силу статей 328, 392 ЦК України права власника майна підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб У зв'язку з тим, що позивач позбавлена можливості оформити спадщину, що залишилась після смерті її матері - [PERSON], померлої [INFO], суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, що буде відповідати положенням ст. 55 Конституції України, норми якої мають пряму дію, та ст. 6 Конвенції. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору (а.с 14-16) судові витрати у розмірі 529,20 грн. (ас. 20-21), підлягають компенсації за рахунок державного бюджету (ст. 88 ЦПК України) На підставі викладеного, відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. ст. 1217, 1218, 1220, 1221, 1261 ЦК України, ст. ст. 529, 548, 549, 560 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), ст. ст. 3, 10, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved