Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом до відповідача Полтавської міської ради про зміну статусу гуртожитку на жилий будинок. В позовній заяві посилалась на те, що 02 грудня 2019 року рішенням Полтавського районного суду за нею визнано право власності за набувальною давністю на гуртожиток « [INFO] », розташований у с.Супрунівка Полтавського району Полтавської області, що належав Полтавській універсальній філії «Соцпостач». На даний час вказаному об`єкту присвоєно нову адресу: [ADDRESS] . Вказаний гуртожиток перебуває в приватній власності. Київською районною у м.Полтаві радою їй повідомлено про відсутність повноважень для зміни статусу будинку і було рекомендовано звернутись до Полтавської міської ради. Виконком Полтавської міської ради також повідомив їй про відсутність повноважень щодо присвоєння гуртожитку статусу житлового будинку та не роз`яснив яким чином заявник може вирішити порушене питання. Оскільки для громадян встановлено право на приватизацію житла, яке було реалізовано [PERSON] , юридичний механізм також має бути виконано у повному обсязі і процедуру реалізації житлових прав дотримано у всіх аспектах. Тому після отримання гуртожитком статусу приватизованого важливим є також зміна статусу з гуртожитку на житловий будинок. Тому позивач просила суд визнати за гуртожитком « [INFO] », що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] на праві приватної власності, статус житлового будинку. Ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області від 15 червня 2021 року направлено на розгляд за підсудністю до Київського районного суду м.Полтави (а.с.9). Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 30 вересня 2021 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.61). Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в спрощеному позовному провадженні до справи не подавалися. З клопотаннями про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін учасники справи до суду не зверталися. Відповідач Полтавська міська рада надала відзив на позов, у якому проти позовних вимог заперечила. Зазначила, що згідно Цивільного процесуального кодексу України у порядку цивільного судочинства, суди розглядають справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Полтавська міська рада жодними своїми діями чи бездіяльністю не створювала порушення, невизнання чи оспорювання прав позивача, в тому числі і права на зміну статусу гуртожитку на житловий будинок. Позовна заява [PERSON] не спрямована на захист, відновлення її прав, право позивача не відновиться після задоволення позову. Правові відносини щодо користування гуртожитками врегульовано главою 4 Житлового Кодексу Української РСР, Примірним положенням про користування гуртожитками, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 20.06.2018 року за № 498. Згідно вказаних нормативних актів під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради депутатів. У вказаних нормативних документах відсутні положення про віднесення до повноважень місцевих рад питань зміни статусу гуртожитку. Закон України «Про місцеве самоврядування у Україні» також не наділяє міську раду, виконавчі органи місцевих рад повноваження щодо зміни статусу гуртожитку, що перебуває у приватній власності. Представник позивач надав відповідь на відзив, у якій не погодилася з доводами позивача. Враховуючи, що вказана відповідь на відзив позивачем або її представником не підписана, вона судом до уваги не приймається. Інші заяви по суті справи та клопотання від сторін суду не надходили. Дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 02 грудня 2019 року у цивільній справі №545/1309/19 задоволено позов [PERSON] до Полтавської районної державної адміністрації в Полтавській області, Супрунівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, Київська районна в м. Полтаві рада, треті особи: ВАТ «Полтаваголовпостач», КП «Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району», про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Вказаним рішенням за [PERSON] визнано право власності за набувальною давністю на гуртожиток « [INFO] », розташований в с. Супрунівка Полтавського району Полтавської області, що належав Полтавській універсальній філії «Соцпостач» (а.с. 30-31). Вказане рішення набрало законної сили 02 січня 2020 року. Відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином є встановленою та не підлягає доказуванню та обставина, що право власності за позивачем визнано саме за набувальною давністю, а не у зв`язку з реалізацією права на приватизацію житла. Тому суд відхиляє доводи позивача щодо наявності перешкод в реалізації її права на завершення приватизації житла. Відповідно до наказу Управління з питань містобудування та архітектури від 25 вересня 2020 року №273 «Про присвоєння адреси об`єкту нерухомого майна у м.Полтаві» об`єкту нерухомого майна громадський будинок (гуртожиток), на який рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 02 грудня 2019 року у справі №545/1309/19 визнано право власності за [PERSON] , присвоєно адресу: [ADDRESS] (а.с. 54). Як підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06 жовтня 2020 року №226935083, за [PERSON] зареєстровано право власності на громадський будинок (гуртожиток) за адресою: [ADDRESS] (а.с.55). Відповідно до ст. 127 Житлового кодексу УРСР для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв`язку із захворюванням на туберкульоз, використовуються спеціальні гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені\~або переобладнані\~для цієї\~мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Позивачем до матеріалів справи додано копію висновку експерта Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл.проф.М.С. Бокаріуса №1544 за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі №545/1309/19 від 31 жовтня 2019 року (а.с.32-53). Згідно наведеного висновку з урахуванням наявного технічного стану конструктивних елементів, існуючого об`ємно-планувального рішення будівлі гуртожитку філії «Соцпостач» та наявної земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Полтавська обл., Полтавський район, с.Супрунівка, мається технічна можливість використовувати її в подальшому як індивідуальний житловий будинок. Вказаний висновок також містить інформацію про те, що мається технічна можливість переобладнати деякі приміщення гуртожитку під індивідуальний житловий будинок. Крім того, експертом зазначено, що мається технічна можливість влаштувати в ньому повний набір приміщень, які передбачені будівельними нормами до індивідуальних житлових приміщень. Використане експертом формулювання у наданому ним висновку передбачає можливість переобладнання гуртожитку в житловий будинок та влаштування в ньому повного набору приміщень, що передбачені будівельними нормами до індивідуальних житлових приміщень. Проте, вказаний висновок не містить інформації про те, що гуртожиток вже переобладнаний під житловий будинок та в ньому влаштовано повний набір приміщень, що передбачені будівельними нормами до індивідуальних житлових приміщень. Таким чином відсутні належні та допустимі докази відповідності громадського будинку (гуртожитку) вимогам Державних будівельних норм В.2.2.-2005 «Житлові будинки». Зі змісту ст.127 ЖК України передбачено, що гуртожиток передбачений для проживання для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання, тобто невизначеного кола осіб згідно кількості ліжкомісць або житлових приміщень. Звертаючись до суду з даним позовом про зміну статусу гуртожитку на житловий будинок, позивач не надає доказів щодо інших осіб, які у встановленому законом порядку набули права користування цим гуртожитком. До матеріалів справи позивачем також не надано доказів, з яких би вбачалось чи була проведена технічна інвентаризація гуртожитку. Лише в тексті висновку експерта Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл.проф.М.С. Бокаріуса №1544 за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі №545/1309/19 від 31 жовтня 2019 року (а.с.32-53) зазначається, що досліджуваний будинок складається з трьох груп приміщень: перша площею 56,9 кв.м., друга 47,9 кв.м., третя 76,8 кв.м. Крім того, заявляючи позовні вимоги про переведення гуртожитку в житловий будинок, позивач не надає жодних доказів щодо земельної ділянки, на якій він розташований: її площі, конфігурації, власника цієї земельної ділянки. Відповідно до ч.1, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України с уд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином позивачем не доведено наявність підстав для зміни статусу гуртожитку на житловий будинок. Статтею 18 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» визначені повноваження органів місцевого самоврядування щодо приватизації житла у гуртожитках. Згідно пункту 4 частини 1 статті 18 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» органи місцевого самоврядування у житловій сфері щодо приватизації громадянами житла у гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону, приймають рішення про реконструкцію, капітальний ремонт чи перепрофілювання або про знесення гуртожитку (цілісного майнового комплексу) після його прийняття у власність територіальною громадою та відселення мешканців відповідно до чинного законодавства. За змістом пункту 5 частини 1 статті 5 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» після прийняття гуртожитку у власність територіальної громади згідно з цим Законом та відповідно до Загальнодержавної цільової програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад місцева рада приймає на сесії в межах своєї компетенції відповідне рішення щодо подальшого його використання, а саме: а) \~ \~ \~ \~залишити житловий комплекс гуртожитку у статусі гуртожитку та дозволити приватизацію його жилих і нежилих приміщень. У такому разі здійснюється приватизація приміщень гуртожитку його законними мешканцями в порядку, передбаченому цим Законом; б) \~ \~ \~ \~надати цілісному майновому комплексу статус "соціальне житло" та не дозволяти приватизацію його жилих приміщень. У цьому випадку приватизація житлових приміщень гуртожитку не здійснюється (у тому числі й у випадках, передбачених цим Законом), а копитнім законним мешканцям гуртожитку, за їх згодою, надається відповідне соціальне або інше житло; в) \~ \~ \~ \~перепрофілювати гуртожиток та використовувати цілісний майновий комплекс колишнього гуртожитку за іншим призначенням. У цьому випадку рада одночасно приймає рішення щодо забезпечення законних мешканців такого гуртожитку іншим житлом згідно із законодавством; г) \~ \~ \~ \~знести цілісний майновий комплекс колишнього гуртожитку та вжити заходів щодо будівництва на звільненій земельній ділянці соціального житла або продажу земельної ділянки на аукціоні згідно із земельним законодавством. У цьому випадку рада одночасно приймає рішення щодо забезпечення законних мешканців такого гуртожитку іншим житлом згідно із законодавством; ґ) знести колишній гуртожиток (відповідний цілісний майновий комплекс) та вивільнити земельну ділянку з наступним її продажем на аукціоні. У цьому випадку особи, на яких поширюється дія цього Закону, підлягають переселенню в інше придатне для проживання людей житло, що належить на праві власності або на праві користування відповідній місцевій раді. Таким особам, за їх згодою, виконавчим органом місцевої ради може бути видана грошова компенсація за взяття ними (їх сім`ями) житла в оренду на певний строк (але не більше одного року). Розмір і порядок видачі зазначеної компенсації визначає кожна місцева рада самостійно відповідно до вимог чинного законодавства та виходячи із власних можливостей. Гуртожиток по [ADDRESS] не передавався Полтавській територіальній громаді, хоча на час визнання за позивачем права власності діяв мораторій на відчуження в будь-який спосіб гуртожитків на користь фізичних чи юридичних осіб приватного права. Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 05.04.2017 за № 1999-VIII (далі Закон № 1999-VIII), який набув чинності 04 червня 2017 року, були внесені зміни в пункт 3 розділу VIII "Прикінцеві положення" Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» про запровадження мораторію на виселення з гуртожитків мешканців (крім виселення мешканців гуртожитків за рішенням суду) та відчуження (крім передачі у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських рад відповідно до цього Закону) гуртожитків, що перебувають у повному господарському віданні або оперативному управлінні підприємств, організацій, установ незалежно від форми власності, а також, що увійшли до статутних фондів чи капіталів акціонерних чи колективних товариств (організацій), створених у процесі приватизації чи корпоратизації (у тому числі тих, що в подальшому були передані до статутних капіталів (фондів) інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб). Цей мораторій діє на відчуження у будь-який спосіб зазначених гуртожитків як об`єктів нерухомого майна, житлових комплексів та/або їх частин, їх окремих будівель, споруд, жилих та нежилих приміщень та іншого майна, а також відповідних земельних ділянок та їх прибудинкових територій на користь фізичних чи юридичних осіб приватного права до 1 січня 2022 року. Цей Закон\~також встановлює\~особливості використання\~земельних ділянок,\~необхідних для\~утримання та\~експлуатації гуртожитків,\~на які\~поширюється дія\~цього Закону,\~та їх\~прибудинкових територій. Земельні ділянки, необхідні для утримання та експлуатації гуртожитків, не підлягають приватизації чи продажу у зв`язку з приватизацією жилих і допоміжних приміщень у них, а залишаються у власності відповідної територіальної громади (або передаються їй у власність) згідно з чинним законодавством. Тому суд відхиляє доводи позивача щодо порушення її права внаслідок неможливості приватизації нею земельної ділянки, на якій розташований належний їй гуртожиток. Відповідно до статті 25 Закону України «Про місцеве самоврядування у Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України цим та іншими законами до їх відання. Статтями 26 -39 Закону України «Про місцеве самоврядування у Україні» визначені повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів. За змістом підпункту 1 пункту «а» статті 29 Закону України «Про місцеве самоврядування у Україні» до власних (самоврядних) повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад. На підставі викладеного, враховуючи відсутність доказів переобладнання у встановленому законом порядку гуртожитку в житловий будинок, а також відсутність доказів, що таким переобладнанням не буде порушено прав інших осіб (в тому числі членів сім`ї позивача, якщо вони на законних підставах проживають в гуртожитку), за відсутності доказів порушення відповідачем прав позивача, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити в повному обсязі. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати покладаються на нею та не підлягають відшкодуванню

Outcome: dismissed