Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-27 00:00:00

КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» звернулось до суду з позовом про виселення [PERSON] із самовільно зайнятого жилого приміщення - квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Позов обґрунтовано тим, що на підставі розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 13.02.2015 № 61 «Про організаційно-правові заходи, пов`язані з виконанням рішення Київради від 09.10.2014 року № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» будинок [ADDRESS] з 16.02.2015 року був переданий на праві господарського відання та знаходиться на балансі КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва». Позивач зазначає, що у квартирі [ADDRESS] , житловою площею 30,70 кв.м., загальною площею 46,30 кв.м., яка належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва, проживав та був зареєстрований власник особового рахунку [PERSON] , який помер [INFO] та знятий з реєстраційного обліку 19.04.2018 року. Згідно витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва від 11.03.2020 року, у вказаній квартирі ніхто не зареєстрований. Після смерті наймача квартиру самовільно зайняв відповідач [PERSON] . Відповідачу був направлений припис про необхідність в добровільному порядку звільнити квартиру [ADDRESS] , однак вимоги припису виконані не були. Станом на 01.03.2020 року заборгованість по спірній квартирі за надані житлово-комунальні послуги складає 16 661,37 грн., у тому числі за надані позивачем послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій - 5 113,65 грн. З посиланням на норми ч. 3 ст. 116, ст. ст. 58, 61 ЖК України, позивач просить задовольнити позов (т. 1 а.с. 35- 38). Ухвалою суду від 01.06.2020 року відкрите провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи в судове засідання (т. 1 а.с. 41, 42). 27.08.2020 до суду надійшов відзив на позов у якому представник відповідача [PERSON] просить відмовити у задоволенні позовних вимог з посиланням на те, що у квартирі [ADDRESS] були зареєстровані та постійно проживали понад 50 років родичі відповідача, а саме: [PERSON] - батько відповідача, [PERSON] - бабуся відповідача, [PERSON] - дідусь відповідача та [PERSON] - дядько відповідача. Наймачем квартири був дідусь відповідача - [PERSON] . За таких обставин батько відповідача [PERSON] вселив у квартиру свого новонародженого сина - [PERSON] (відповідача). Відповідач проживає у вказаній квартирі від самого народження на законних підставах уже 28 років. Твердження позивача про те, що [PERSON] самовільно вселився у спірну квартиру після смерті його дядька є нічим не підтвердженими. Іншого житла відповідач не має (т. 1 а.с. 60-70). 28.08.2020 до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», третя особа: Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація про визнання права на користування квартирою [ADDRESS] . Вимоги зустрічного позову обґрунтовані тим, що [PERSON] з народження усе своє життя проживає у квартирі [ADDRESS] . Окрім нього у квартирі були зареєстровані та постійно проживали понад 50 років його родичі: [PERSON] - дідусь позивача за зустрічним позовом, наймач квартири, [PERSON] - бабуся позивача, [PERSON] - батько позивача та [PERSON] - дядько позивача. На момент народження позивача [PERSON] ( [INFO] ) батько позивача продовжував проживати у квартирі, при цьому, відповідно ст. ст. 64, 65 ЖК України, вселив свого новонародженого сина у квартиру без отримання письмової згоди інших мешканців квартири. [PERSON] почав проживати у спірній квартирі з моменту свого народження разом з батьками, за місцем знаходження квартири відвідував заклад освіти, чим набув права користування житлом і зберіг його після того, як усі його рідні померли. Спірна квартира є єдиним житлом позивача, іншого житла він не має. З посиланням, серед іншого, на ст. 47 Конституції України, ст. ст. 64, 65 ЖК України, ст. ст. 17, 29 ЦК України, [PERSON] в особі представника [PERSON] просить задовольнити зустрічний позов (т. 1 а.с. 96-104). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15.10.2020 року зустрічний позов [PERSON] до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», третя особа Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація про визнання права на користування квартирою прийнято до спільного розгляду із первісним позовом КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» до [PERSON] , третя особа Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація про виселення із самовільно зайнятого жилого приміщення; вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом; проведено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження; призначено проведення підготовчого судового засідання на 18.11.2020 року (т. 1 а.с. 155-157). 12.11.2020 року до суду від представника КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» Мацієвської О.П. надійшов відзив на зустрічний позов з проханням відмовити [PERSON] у задоволенні зустрічних позовних вимог. У відзиві зазначено, що у спірній квартирі проживав та був зареєстрований власник особового рахунку [PERSON] , який помер [INFO] та знятий з реєстраційного обліку 19.04.2018 року. За відомостями з Реєстру територіального громади міста Києва від 11.03.2020 року у квартирі [ADDRESS] ніхто не зареєстрований. Наявність родинних відносин з особами, які були зареєстровані у спірній квартирі, не є підставою для визнання [PERSON] таким, що має право користування спірною квартирою. [PERSON] (дідусь [PERSON] ), який до цього часу є наймачем квартири, помер у 1987 році, тобто за 5 років до народження [PERSON] . Батько позивача за зустрічним позовом - [PERSON] помер [INFO] коли позивачу ще не виповнилося 2 роки, однак був знятий з реєстрації тільки 29.11.2005 р. Бабуся позивача - [PERSON] померла [INFO] . Дядько позивача - [PERSON] помер [INFO] . Ніхто з вказаних осіб при житті не звертався з приводу реєстрації [PERSON] за даною адресою, або з приводу нарахування на нього житлово-комунальні послуги. Згідно ст. ст. 58, 61 ЖК України, єдиною підставою для вселення та укладення договору найму є ордер, який у [PERSON] відсутній. Позивач за зустрічним позовом практично з дня народження був зареєстрований за місцем реєстрації матері в м. Ірпінь, де він і народився - [ADDRESS] . Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 11.12.2018 року була відчужена двокімнатна квартира [ADDRESS] , де на цей час зареєстрований [PERSON] . Складені останнім акти щодо проживання/не проживання не є доказом застосування положень ст. ст. 64, 65 ЦК України (т.1 а.с. 164-167). Ухвалами суду від 18.11.2020 року частково задоволені клопотання представників сторін про витребування доказів (т. 1 а.с. 194-197). 22.12.2020 року до суду надійшла подана представником [PERSON] [PERSON] відповідь на відзив на зустрічний позов, у якій зазначено, що викладена позиція сторони відповідача КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», виходячи з норм ЖК УРСР, є необґрунтована (т. 1 а.с. 207-209). Ухвалою суду від 18.01.2021 року відмовлено у задоволенні заяви представника [PERSON] [PERSON] про відвід головуючого судді по справі (т. 1 а.с. 229-231). Ухвалою суду від 16.02.2021 року задоволено клопотання представника [PERSON] [PERSON] про виклик свідків (т. 2 а.с. 35, 36). Ухвалою суду від 16.02.2021 року підготовче провадження у справі закрите, справу призначено до судового розгляду по суті (т. 2 а.с. 31, 32). В судовому засіданні представник позивача - відповідача за зустрічним позовом [PERSON] просила задовольнити позов КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» та відмовити у задоволенні зустрічного позову, надала пояснення викладені у позовній заяві та у відзиві на зустрічну позовну заяву, пояснила, [PERSON] самовільно без будь яких законних підстав займає спірну комунальну квартиру, яка не була єдиним житлом для [PERSON] , останній також мав на праві власності квартиру [ADDRESS] , де був зареєстрований. По спірній квартирі наявна заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг. Представник третьої особи Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації Яценюк Л.П. просила задовольнити первісний позов та відмовити у задоволенні зустрічного позову, підтримала пояснення представника КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», пояснила, що вимоги [PERSON] є безпідставними, поселився останній у спірну квартиру в порушення вимог житлового законодавства, де зареєстрований не був, на праві власності [PERSON] мав інше житло, яке відчужив11.12.2018 р., права користування на спірне житлове приміщення відповідач не набув. Представник [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення первісного позову, підтримав зустрічний позов та викладені у ньому обставини, додатково пояснив, що доказів самовільного вселення [PERSON] у спірну квартиру не має, останній там проживає на законних підставах, реєстрації за іншою адресою [PERSON] за собою не зберігає. У позивача відсутнє право подавати позов про виселення. Суд, вислухавши пояснення представників сторін та представника третьої особи, свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації «Про організаційно-правові заходи, пов`язані з виконанням рішення Київради від 09.10.2014 року № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» від 13.02.2015 № 61, за Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» з 16 лютого 2015 року закріплено на праві господарського відання об`єкти житлового і нежитлового фонду територіальної громада міста Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, та елементи зовнішнього благоустрою, в перелік яких, згідно Акту приймання-передачі житлових будинків, затвердженого 01.04.2015 року, включено будинок за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 6-8). Згідно довідки Комунального концерну «Центр комунального сервісу» від 14.02.2020 № 02/04/00-579, власником особового рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] рахується [PERSON] (т. 1 а.с. 17). Відповідно Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва № 48532068 від 11.03.2020, станом на 11.03.2020 зареєстровані особи у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] - відсутні (т. 1 а.с. 18). Судом встановлено, що у вищевказаній квартирі, що є предметом спору, проживає відповідач за первісним позовом [PERSON] , якому адміністрацією ЖЕД-401 було вручено 09.01.2020 припис-попередження про надання до ЖЕД-401 дозвільної документації на проживання у квартирі (т. 1 а.с. 20). 10.02.2020 року співробітниками ЖЕД-401 було складено Акт про те, що [PERSON] не виконав вимоги припису та не надав ордер або інший правовстановлюючий документ на право користування квартирою за місцем його мешкання - кв. [ADDRESS] , яка є двокімнатною, загальною площею 46,30 кв.м., житловою площею 30,70кв.м., не приватизована, належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва (т. 1 а.с. 21). Відповідно записів у паспорті відповідача - позивача за зустрічним позовом, [PERSON] народився [INFO] , у період з 17.09.1992 року по 07.02.2012 року він був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 28.02.2012 року - за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 121-122). [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори від 07.09.2018 року за реєстровим номером 8-663, належала квартира [ADDRESS] , яку [PERSON] відчужив за договором купівлі-продажу квартири від 11.12.2018 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чижиковим О.О., зареєстрованим у реєстрі за № 62541 (т. 2 а.с. 62). За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18.08.2020, квартира за адресою: [ADDRESS] з 11 грудня 2018 року належить на праві власності [PERSON] (т. 1 а.с. 130). Судом були допитані свідки зі сторони відповідача - позивача за зустрічним позовом. Свідок [PERSON] засвідчила, що [PERSON] є її рідний племінник - син її померлої сестри. З народження [PERSON] живе у квартирі [ADDRESS] . Раніше проживав з бабусею, також там жив його батько, рідний дядько, які померли, на даний час [PERSON] проживає сам. Іншого місця мешкання [PERSON] не мав. Народився [PERSON] у м. Києві, після його народження у 90-роках в м. Ірпінь прописала [PERSON] його матір за адресою її (свідка) проживання, однак [PERSON] за місцем прописки ніколи не мешкав, а постійно проживав з бабусею та дядьком у спірній квартирі, в садочок та в школу № 188 ходив у Києві, училище також закінчив у м. Києві. На проспект [PERSON] їздив лише перевідувати свою другу бабусю, яка залишила в спадок [PERSON] квартиру та великі борги по житлово-комунальних послугах. Матір [PERSON] жила з ним та зі своїм чоловіком [PERSON] (батьком [PERSON] ) у спірній квартирі до смерті останнього, який помер у 26 років, після чого перейшла жити на квартиру, працювала на базарі, а [PERSON] залишився жити з бабусею на бульварі Верховної Ради, був єдиним онуком [PERSON] . Після смерті у 2016 р. бабусі [PERSON] жив вдвох зі своїм дядьком [PERSON] , який потер у березні 2019 р. Іншого житла [PERSON] не має. Свідок [PERSON] засвідчила, що вона є двоюрідна баба [PERSON] по материній лінії. Від дня народження [PERSON] постійно жив у квартирі [ADDRESS] , куди з пологового будинку забрав його батько. Там жив [PERSON] з бабусею [PERSON] та дядьком [PERSON]. У м. Ірпінь [PERSON] був лише зареєстрований з матір`ю, проте там не жив. Виростила [PERSON] його баба. Біля будинку по [ADDRESS] [PERSON] ходив у дитсадок та в школу. На [ADDRESS] жила прабабуся [PERSON] , яка захотіла йому переписати свою кооперативну квартиру, однак там жодного дня [PERSON] не проживав. По квартирі на [ADDRESS] були великі борги, отримували приписи від ЖЕКу, тому їм сказали продати ту квартиру, щоб сплатити заборгованість, що вони й зробили. [PERSON] у спірній квартирі був четвертим поколінням, хто там жив та ще за життя родини [PERSON] . [PERSON] хотів оформити документи на квартиру, проте заяв він них ніде не брали. Сім`я [PERSON] жила дуже бідно, баба та дядько мали інвалідність. Мати [PERSON] працювала на базарі та, як невістка, давала весь час гроші в сім`ю [PERSON] , бо там жив [PERSON] . Похованням свого дядька займався [PERSON] , який також поховав свою прабабусю. Іншого житла [PERSON] не має. Свідок [PERSON] засвідчила, що вона двоюрідна баба по матері [PERSON] . [PERSON] народився в Києві та постійно з народження по даний час проживає за адресою: [ADDRESS] . З дитинства [PERSON] жив з бабусею, батьком, матір`ю, дядьком. Батько [PERSON] помер коли [PERSON] було 1 рік 8 місяців, потім померла бабуся та в 42 роки помер і дядько, тому залишився [PERSON] жити один. Прописала [PERSON] до себе мати в м. Ірпінь, але він там ніколи не жив. Також зареєстрований [PERSON] був у своєї прабабусі [PERSON] на [ADDRESS], за якою він доглядав. Квартиру на [ADDRESS] вимушені були продати через борги, які були по двох квартирах. Вимог про виселення [PERSON] ніколи не було. Свідок [PERSON] засвідчила, що вона двоюрідна баба [PERSON] по материній лінії. [PERSON] наробився в Києві та з дня народження постійно вже 28 років живе за адресою: [ADDRESS] . У дитинстві [PERSON] зареєстрували за материною пропискою у м. Ірпінь. З дитинства [PERSON] доглядала його рідна баба [PERSON] . Батько [PERSON] помер у 28 років. Мати [PERSON] також жила колись у спірній квартирі ще за життя свого чоловіка, потім виселилась в орендовану квартиру, яку знімала зі своїм співмешканцем. Ще у спірній квартирі жив дядько [PERSON] . В дитсадок та в школу [PERSON] ходив у Києві. На [ADDRESS] жила прабабуся [PERSON] , якій було 90 р., [PERSON] у неї був єдиним онуком. Постійно жив [PERSON] у спірній квартирі, а до своєї прабабусі на [ADDRESS] приїжджав лише перевідувати. Квартиру по [ADDRESS] продали, бо мали багато боргів. [PERSON] працює неофіційно різноробочим, сплачує за житло. Суд приймає покази вказаних свідків на підтвердження факту постійного проживання відповідача - позивача за зустрічним позовом [PERSON] з часу його народження по даний час у спірній квартирі, оскільки будь якими доказами зі сторони позивача (відповідача за зустрічним позовом) зазначені обставини не спростовані, до того ж, підтверджуються наявними у справі нижче вказаними письмовими доказами. Так, відповідно Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї власника житла від 20.03.2019, складеного депутатом Ірпінської міської ради Олійнич О.Р., за адресою: [ADDRESS] прописана та проживає [PERSON] разом із сім`єю: чоловік [PERSON] , син [PERSON] , син [PERSON] . Племінник [PERSON] - [PERSON] був прописаний/зареєстрований за вказаною адресою до 07.02.2012 року, але не проживав разом з її сім`єю. Станом на 20.03.2019 року за вказаною адресою [PERSON] не прописаний і не проживає (т. 1 а.с. 126). Відповідно Актів від 08.01.2020 та від 11.02.2020, [PERSON] , [INFO] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 127, 128). Згідно Акту про непроживання від 18.09.2018 року, засвідченого головою правління ЖБК «Автомобіліст» Кравченко В.М., [PERSON] , [INFO]., дійсно з 2012 року не проживає за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 73). За інформацією Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 18.12.2020 № 103/10030/34/4, за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані наступні особи: [PERSON] з 30.12.1970 по 05.01.1989 р. та з 12.03.1991 р. по [INFO] - помер; [PERSON] з 30.12.1968 р. по [INFO] - помер; [PERSON] з 14.06.1978 р. по [INFO] - помер; [PERSON] з 07.07.1970 р. по [INFO] - померла (т. 1 а.с. 219). Реєстрація [PERSON] у спірній квартирі у період з 30.12.1970 по 05.01.1989 р. та з 12.03.1991 р. по 29.11.2005 р. також підтверджується повідомленням Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 19.02.2020 № 103/1295/34/2 (т. 1 а.с. 138). Згідно свідоцтва про народження, відповідач - позивач за зустрічним позовом [PERSON] , народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 124). Як убачається зі свідоцтв про народження та свідоцтва про одруження, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , були батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с. 177-181). Отже, відповідач (позивач за зустрічним позовом) являється онуком по батьковій лінії [PERSON] та [PERSON] , сином [PERSON] та племінником [PERSON] , які були зареєстровані у спірній квартирі. Відповідно свідоцтв про смерть, батько відповідача - [PERSON] помер [INFO] у віці 23 років (т. 1 а.с. 79); мати відповідача - [PERSON] померла [INFO] у віці 34 роки (т. 1 а.с. 135), [PERSON] помер [INFO] (т. 1 а.с. 80), [PERSON] померла [INFO] (т. 1 а.с. 78), [PERSON] помер [INFO] (т. 1 а.с. 77). За нормою ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що право користування житловим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися як члени сім`ї наймача в установленому законом порядку. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12.04.1985 року № 2 зі змінами, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Згідно положень ст. 17 ЦК УРСР, яка була чинна на час вселення відповідача у спірну квартиру, місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає. Місцем проживання неповнолітніх, що не досягли п`ятнадцяти років, або громадян, які перебувають під опікою, визнається місце проживання їх батьків (усиновителів) або опікунів. Отже, відповідач (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] вселився у квартиру [ADDRESS] після його народження за місцем реєстрації та проживання його батька [PERSON] , де постійно мешкає по даний час, з наймачами квартири [PERSON] проживав однією сім`єю, після смерті батька та досягнення повноліття [PERSON] продовжував спільно проживати та вести спільне господарство зі своєю бабусею [PERSON] та дядьком [PERSON] по час смерті останніх. Згідно ст. 47 Конституції України, ст. 1 ЖК України, кожний має право на житло. Відповідно до ст. 9 ЖК України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Відповідно довідки про нарахування та сплату по особовому рахунку від 14.02.2020, [PERSON] частково сплачує кошти за житлово-комунальні послуги (т. 1 а.с. 19). За викладених обставин, суд вважає, що [PERSON] набув права користування спірною квартирою. Наявність заборгованості за житлово-комунальні послуги по квартирі [ADDRESS] , реєстрація [PERSON] за іншими адресами, а також відчуження належної останньому на праві власності в порядку спадкування квартири, яка зі слів свідків була реалізована через існування у відповідача боргових зобов`язань, не є підставами для задоволення первісного позову про виселення [PERSON] зі спірної квартири, оскільки на час розгляду справи судом не встановлено наявність у відповідача іншого жилого приміщення, також позивачем не доведено факту самоправного зайняття [PERSON] спірної квартири. При вирішенні спору суд враховує роз`яснення Пленуму Верховного Суду України у пункті 15 постанови «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.96 № 9, відповідно яких наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування житловим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилася туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування житловим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. За наведених обставин первісний позов задоволенню не підлягає, оскільки не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи. Зустрічний позов про визнання права на користування квартирою [PERSON] подано до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва». Відповідно Статуту, затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06.01.2015 року, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» засноване на комунальній власності територіальної громади міста Києва та віднесене до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Статут, т. 1 а.с. 9-14). Згідно пункту 2.1 Статуту, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» створене з метою забезпечення ефективного управління, належного утримання житлового та нежитлового фонду, утримання прибудинкових територій, об`єктів благоустрою та отримання прибутку. Пунктом 2.2 Статуту визначено, що предметом діяльності підприємства, серед іншого, є: утримання житлового і нежитлового фонду, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва та закріплений за підприємством на праві господарського відання; надання послуг з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій та інших житлово-комунальних послуг, виконання функцій балансоутримувача житлового та нежитлового фонду, укладення договорів на надання житлово-комунальних послуг, контроль за виконанням умов договорів у встановленому порядку; управління нерухомим майном. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно положень ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та порушила, не визнала або оспорила права, свободи чи інтереси позивача і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. За змістом статей 4, 51, 175 ЦПК України обов`язок визначати відповідачів у справі покладається на позивача. У разі пред`явлення позову до неналежного відповідача, або не залучення співвідповідача, суд не вправі зі своєї ініціативи і без відповідного клопотання позивача залучати інших відповідачів до участі у справі. У ході розгляду справи з урахуванням наявних у справі доказів на переконання позивача за зустрічним позовом в особі його представника належним відповідачем щодо спірних правовідносин є саме КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», яка на думку сторони позивача за зустрічним позовом, порушує житлові права [PERSON] , оскільки вказаною юридичною особою поданий первісний позов. При цьому суд враховує наступне. Відповідно частин 1, 2, 4 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом. Районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад. Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської Ради (Київської міської державної адміністрації) «Про реалізацію районними в місті Києві державними адміністраціями окремих повноважень» від 31.01.2011 N 121 з метою забезпечення ефективного функціонування районних в місті Києві державних адміністрацій та належної реалізації прав мешканців територіальних громад районів в місті Києві доручено районним в місті Києві державним адміністраціям реалізовувати окремі повноваження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), надані виконавчому органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації) згідно з Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", іншими актами законодавства. Додатком 3 до вказаного розпорядження є Перелік повноважень у галузі управління комунальною власністю, пунктом 1 якого визначено управління майном, переданим в установленому порядку до сфери управління відповідної районної в місті Києві державної адміністрації. Відповідно норми ст. 15 ЖК України, виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів у межах і в порядку, встановлених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР, на території району, міста, району в місті, серед іншого, здійснюють державний контроль за використанням і схоронністю житлового фонду (частина перша статті 30); керують житловим господарством; здійснюють управління житловим фондом місцевих Рад (частина перша статті 18). Зі змісту розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 13.02.2015 року № 61 «Про організаційно-правові заходи, пов`язані з виконанням рішення Київради від 09.10.2014 № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством м. Києва» та Акту приймання-передачі житлових будинків, затвердженого головою Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 01.04.2015 року, убачається, що будинок [ADDRESS] знаходиться в сфері управління Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації. За наведених обставин суд вважає, що співвідповідачем за вимогами зустрічного позову являється Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація, як орган місцевого самоврядування, до компетенції якої входить прийняття рішень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності. На підставі ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, відповідно приписів закону, не заявлення позовних вимог до всіх належних відповідачів є підставою для відмови в задоволенні зустрічного позову. У зв`язку з цим зустрічний позов задоволенню не підлягає. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору суд покладає на позивача за первісним позовом та на позивача за зустрічним позовом, оскільки у задоволенні обох позовів відмовлено.

Outcome: dismissed