Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Будьоннівського районного суду м. Донецька з позовною заявою до приватного акціонерного товариства «Донецький завод високовольтних опор» (далі - ПРАТ «ДЗВО»), вказавши, що 25.04.2012 року наказом № 200 генеральний директор Семьонов В.В. направив позивача, який працював на посаді слюсаря по ремонту газового обладнання, в лікарсько - консультативну комісію (далі - ЛКК) МКЛ № 2 «Енергетик» для проходження освідчення. Вважає, що наказ № 200 суперечить п. 5.3.1 Положення про експертизу тимчасової непрацездатності затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 9 квітня 2008 року N 189, у зв'язку з чим просить суд його скасувати. У судовому засіданні позивач [PERSON] надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Просив рішення ухвалити на розсуд суду. У судовому засіданні представник відповідача Піпченко М.Л., який діє на підставі довіреності юридичної особи, проти позову заперечував, надавши письмові заперечення та зазначив, що позивач фактично посилається на недіючі норми законодавства. Медичною довідкою про проходження попереднього (періодичного) медичного огляду від 09 листопада 2010 року, виданою безстроково, та підписаною Головою комісії, яка проводила медичний огляд, [PERSON] визнаний як не придатний для роботи за професією слюсар по ремонту газового обладнання на ПРАТ «ДЗВО». Саме за наявності такого висновку та для його підтвердження лікарською комісією вищого рівня, наказом № 200 від 25.04.2013 року [PERSON] 27 квітня 2012 року був направлений до Лікувально-консультаційної комісії, якою, до речі, на підставі обстеження було зроблені висновки про наявність обмежень у [PERSON], які категорично унеможливлюють його роботу на ПРАТ «ДЗВО» за професією слюсар по ремонту газового обладнання. ПРАТ «ДЗВО», як роботодавець, виконав свій обов'язок щодо встановлення стану здоров'я працівника, в даному випадку [PERSON], для запобігання його погіршення при виконанні робіт підвищеної небезпеки, оскільки роботодавець несе за це відповідальність. До того ж, вірність висновків ЛКК доведена судово-медичною експертизою в цивільній справі, яку розглядав Будьоннівський районний суд м. Донецька за позовом [PERSON] до ПРАТ «ДЗВО». Крім того, зазначив, що згідно зі статею 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Оскільки [PERSON] вже звертався до судів усіх інстанцій з питань розв'язання трудового спору, і йому було відмовлено в задоволенні позовних вимог, вважає, що позивач вже скористався своїм законним правом на захист своїх інтересів і тим самим мав можливість оскаржити наказ № 200 від 25.04.2013 року, оскільки відразу був з ним ознайомлений. Просив суд відмовити у позові. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши надані сторонами докази та матеріали справи в межах заявлених позовних вимог ( ст. 11 ЦПК України ) суд встановив наступне. Відповідно до ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 1 Закону України "Про охорону праці" встановлено, що охорона праці - це система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров'я і працездатності людини у процесі трудової діяльності. Обов'язок роботодавця за свої кошти забезпечити фінансування та організувати проведення попереднього (під час прийняття на роботу) і періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці прямо передбачений Законом, а саме: статтею 169 КЗпП України та статтею 17 Закону України "Про охорону праці". Крім того, згідно з вказаною нормою закону роботодавець зобов'язаний забезпечити за свій рахунок позачерговий медичний огляд працівників: за заявою працівника, якщо він вважає, що погіршення стану його здоров'я пов'язане з умовами праці; та за своєю ініціативою, якщо стан здоров'я працівника не дозволяє йому виконувати свої трудові обов'язки. Відповідно до п. 2.15 «Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій», що затверджені наказом МОЗ України від 21.05.2007 року № 246 (надалі - Порядок), питання придатності до роботи в кожному окремому випадку вирішується індивідуально з урахуванням особливостей функціонального стану організму (характеру, ступеня прояву патологічного процесу, наявності хронічних захворювань), умов праці та результатів додаткових методів обстеження. Згідно з п. 2.16 Порядку, на підставі Картки працівника Комісією видається працівнику медична довідка про проходження попереднього (періодичного) медичного огляду за формою, зазначеною у додатку 8. У відповідності з п. 5.3.1. 10 наказу МОЗ України від 9 квітня 2008 року № 189 лікарсько-консультативна комісія закладу охорони здоров'я вирішує питання експертизи тимчасової непрацездатності за поданням лікуючого лікаря та завідувача відділення після особистого огляду та вивчення даних медичної облікової документації хворого щодо обстеження, подальшого лікування, надання рекомендацій щодо раціонального працевлаштування та інших питань. Згідно з пунктом 5.3.10 цього ж наказу МОЗ України лікарсько-консультативна комісія закладу охорони здоров'я здійснює розгляд клініко-експертних питань з якості Експертизи тимчасової непрацездатності щодо дотримання чинного законодавства, зокрема за запитами заявників. Відповідно до ст. 46 КЗпП України у разі відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів допускається відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом. Відповідно до медичної довідки про проходження попереднього (періодичного) медичного огляду МКЛ № 2 «Енергетик» м. Донецька від 09.11.2010 року, [PERSON] не придатний для роботи за професією слюсаря по ремонту газового обладнання. Наказом генерального директора ПАТ «ДЗВО» № 200 від 25 квітня 2012 року, [PERSON], слюсаря по ремонту газового обладнання 6 розряду направлено до ЛКК МКЛ № 2 «Енергетик» для проходження освідчення, встановлена за узгодженням з МКЛ № 2 «Енергетик» дата проходження освідчення - 27 квітня 2012 року. Із висновку ЛКК № 141/3 від 27 квітня 2012 року вбачається, що [PERSON] може працювати в своєї професії без праці на висоті, підйому тяжкості, тяжкової фізичної праці, а також може працювати комплектувальником, ІТР , експедитором. Рішенням Будьоннівського районного суду м. Донецька від 18 січня 2013 року у задоволенні позову [PERSON] до ПРАТ «ДЗВО» про поновлення на роботі та оплаті вимушеного прогулу відмовлено у повному обсязі. Як вбачається зі змісту даного рішення суду, доводи [PERSON] щодо примусового проходження комісійного медичного обстеження 27 квітня 2012 року були предметом дослідження у суді і суд дійшов висновку, що вони не можуть бути прийняти до уваги. Крім того, у мотивувальній частині даного рішення зазначено, що «з ухвали апеляційного суду Донецької області від 26 жовтня 2011 року вбачається …невідповідність позивача займаній посаді за станом здоров'я, яке перешкоджає продовженню даної роботи, повинна бути зазначена у медичному висновку, передбаченому відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров'я України «Про затвердження Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій» від 21.05.2007 року № 246» Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 21 лютого 2013 року апеляційна скарга [PERSON] відхилена, вказане рішення суду залишено без змін. Ухвалою Будьоннівського районного суду м. Донецька від 20 вересня 2013 року, яка набрала законної сили 05.11.2013 року, заяву [PERSON] про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Будьоннівського районного суду м. Донецька від 18 січня 2013 за позовом [PERSON] до ПРАТ «ДЗВО» про поновлення на роботі та оплаті вимушеного прогулу залишено без задоволення. Згідно з ч. 1 ст.. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів переличені у ч. 2 ст. 16 ЦК України. Скасування наказу не є способом, що встановлений договором або законом, яким суд може захистити цивільне право або інтерес. Проаналізувавши обставини справи, оцінивши надані в силу ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що при виданні наказу № 200 від 25 квітня 2012 року відповідач діяв у відповідності з законом, а доводи позивача необґрунтовані та безпідставні. Крім того, статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. У судовому засіданні встановлено, що позивач пропуствив встановлений законом строк звернення до суду, що підтверджено поясненнями сторін і копіями вищєзгаданих судових рішень, а відак - у задоволенні позову [PERSON] до приватного акціонерного товариства «Донецькій завод високовольтних опор» про скасування наказу слід відмовити повністю. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed