Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

До суду звернувся ФОП [PERSON] з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. Позовні вимоги\~мотивовані тим,\~що між\~приватним акціонерним\~товариством «Страхова\~компанія «ВУСО»\~та [PERSON] \~укладено договір\~добровільного страхування\~наземного транспорту\~№ АК/1294276\~від 23.09.2016\~року.\~11.06.2017\~року в\~м.Запоріжжя\~по вул.\~Щаслива сталася\~дорожньо-транспортна\~пригода за\~участю автомобіля\~«ТАТА» державний\~реєстраційний номер«ВІ4970АН»\~під керуванням\~ [PERSON] \~,\~та автомобіля\~«HYUNDAI\~EXCEL»\~державний реєстраційний\~номер « [NUMBER] »\~,\~який стояв\~праворуч,\~внаслідок чого\~автомобілі отримали\~механічні пошкодження.\~Відповідно до\~Постанови Крюківського\~районного суду\~Полтавської області\~від 15.10.2017р.\~провадження у\~справі про\~адміністративне правопорушення\~відносно [PERSON] \~за ст.\~122-4,124\~КУпАП закрито\~у зв`язку\~закінченням притягнення\~до адміністративної\~відповідальності.\~В результаті\~вищевказаної дорожньо-транспортної\~пригоди пошкоджено\~транспортний засіб\~«HYUNDAI\~EXCEL»\~державний реєстраційний\~номер « [NUMBER] »,\~що підтверджується\~актом огляду\~транспортного засобу\~від 14.06.2017\~року.\~Згідно ремонтної\~калькуляції №\~770031\~від 9.08.2017\~року вартість\~відновлюваного ремонту\~автомобіля «HYUNDAI\~EXCEL»\~державний реєстраційний\~номер « [NUMBER] »\~склала з\~ПДВ:\~17031,80грн.\~Згідно розрахунку\~суми страхового\~відшкодування встановлено\~суму 8079,02\~грн.\~За заявою\~потерпілого особи\~ [PERSON] ,\~та виконуючи\~взяті на\~себе зобов`язання\~по договору\~добровільного страхування\~на підставі\~страхового акту\~№ АК/1294276\~від 23.09.2016\~року,\~ПрАТ «СК\~«ВУСО» виплатило\~суму страхового\~відшкодування у\~розмірі:\~8079,02\~грн.\~що підтверджується\~платіжними дорученнями\~№ 27725\~від 6.12.2017\~року25.10.2018\~року між\~ПрАТ «СК\~«ВУСО» та\~фізичною особою-підприємцем\~ [PERSON] \~укладено договір\~№ 25/10/2018\~про відступлення\~права вимоги,\~відповідно до\~якого первісний\~кредитор відступає,\~а новий\~кредитор отримує\~право вимоги\~відшкодування в\~порядку регресу\~збитків завданих\~кредитору по\~договорам страхування.\~Таким чином\~до позивача\~перейшло право\~вимоги щодо\~стягнення з\~відповідача вищевказаної\~суми боргу.\~Відповідачу направлено\~вимогу про\~відшкодування збитків\~в порядку\~регресу,\~однак відповідач\~кошти не\~сплатив. Просить стягнути з відповідача на свою користь завдані збитки в порядку регресу в розмірі 8079,02 грн., витрати на правову допомоги в розмірі 1000,00 грн. та судові витрати в розмірі 768,40 грн. Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області відкрито провадження у справі від 26.12.2019 року. 3.02.2020 року на адресу суду надійшов відзив від відповідача. Відзив мотивує тим, що позивач зазначає, що відповідно до постанови Крюківського районного суду м.Кременчука від 25.10.2017 року його притягнуто до відповідальності, начебто дтп сталося з його вини, але дана обставина не відповідає дійсності, оскільки відповідно до даної постанови він не визнає себе винним. Крім того, він неодноразово повідомляв, що він не був учасником ДТП 11.06.2017 року в м.Запоріжжя, по вул. Щасливій,15, автомобілем яким він керував працівниками правоохоронних органів не оглядався. Матеріали справ не містять таких належних доказів як схеми графічного відображення ДТП, відповідно до якої можно встановити учасників ДТП, ступінь пошкодження автотранспортного засобу, відсутній акт огляду транспортного засобу «ТАТА LPT» д/н « [NUMBER] » та встановлення будь яких пошкоджень на даному автотранспортному засобі, під його керуванням, відсутня фототаблиця, яка повинна додаватися до висновку експерта із відображенням технічних пошкоджень транспортних засобів, які приймали участь у ДТП, через що взагалі неможливо встановити розміри пошкодження, які повинні замірюватися рулеткою та повинні бути показанні на фото таблиці. З цього також не зрозуміло, чи вірно взяті розрахунки щодо спричинення пошкоджень та визначення матеріальної шкоди. Тобто, матеріали справи не містять належних доказів про локалізацію характер та механізм пошкоджень, які отримав транспортний засіб HYUNDAI EXCEL» державний реєстраційний номер « [NUMBER] » під керуванням [PERSON] , що робить неможливим об`єктивне визначення розміру матеріальної шкоди, якої зазнав позивач. Тому, він вважає, що його вина не доведена. Також, неможливо встановити розмір шкоди, оскільки матеріали справи не містять висновку експерта, а з ремонтної калькуляції неможливо встановити яка сума бралася за основу. Крім того, згідно ремонтної калькуляції невірно зазначена марка транспортного засобу замість марки «EXCEL» зазначена марка «PONY». Також позивач не надає докази того, що ним отримано вимоги щодо відшкодування шкоди. Договором про відступлення права вимоги не передбачено право позивача [PERSON] на звернення до суду із регресним позовом, оскільки договір страхування підписували між Прат СК «ВУСО» та ПП [PERSON] . Тому, прохає суд відмовити у позовних вимогах позивачу у повному обсязі. 20.02.2020 року на адресу суду від позивача надійшли пояснення на відзив. Згідно пояснень позивач зазначає, що дійсно постановою Крюківського районного суду Полтавської області від 15.10.2017р. провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 122-4,124 КУпАП закрито у зв`язку закінченням притягнення до адміністративної відповідальності. При цьому така обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Отже застосування п.7 ст. 247 КУпАП можливе виключно у випадку наявності винни особи у скоєнні адміністративного правопорушення. Натомість у разі відсутності вини особи в скоєнні ДТП провадження у справі підлягає припиненню на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП відсутність події і складу адміністративного правопорушення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 7.02.2018 року у справі № 910/183/19/16 яка відповідно до п.6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів має враховуватися судами. Відтак, факт закриття провадження про справі про адміністративне правопорушення відносно відповідача у зв`язку закінченням строків накладання адміністративного стягнення не свідчить про відсутність правових підстав для настання цивільно правової відповідальності останнього. У зв`язку з чим саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди постраждалому. Варто наголосити, що ремонтна калькуляція складена на основі офіційної комп`ютерної програми «Audatex», яка відповідно до роз`яснень Міністрерства юстиції України є офіційним продуктом рекомендованим для використання в автотоварознавчих дослідженнях та містить інформацію щодо вартості ремонту та запасних частин, надану заводом виробником. Щодо невірного визначення марки автомобіля в ремонтній калькуляції варто зазначити, що згідно інформації з сайту офіційного дистриб`ютора HYUNDAI Motor Company на території України модель HYUNDAI EXCEL є версією моделі PONY», що випущена в 1985 році для експортних поставок до США. Водночас, не відповідає дійсності твердження відповідача при розрахунку суми страхового відшкодування страховиком не враховано коефіцієнт фізичного зносу. Так до матеріалів справи долучено розрахунок суми страхового відшкодування з якого вбачається, що для здійснення відповідного розрахунку бралась до уваги вартість запасних частин з урахуванням зносу (згідно з розрахунку вартість запасних частин 8767,11 грн., вартість запасних частин з урахуванням зносу 2630,13 грн.) Крім того, страховиком було вирахувано також розмір податку на додану вартість. Доводи відповідача, що в довідці про дорожньо транспорту пригоду від 11.06.2017 року та в акті огляду транспортного засобу від 14.06.2017 року пошкоджень обсяг пошкоджень різняться, але варто зазначити, що довідка про ДТП не є документом, на підставі якого визначається розмір матеріальної шкоди, оскільки містить лише загальні відомості за фактом настання ДТП. Крім того, співробітниками поліції, які вносять відповідну інформацію до картки обліку ДТП не є спеціалістами в галузі оцінки майна. З приводу того, що начебто не направлялась вимога відповідачу, то чинним законодавством непередбачено обов`язку у кредитора проводити досудове врегулювання, шляхом направлення боржнику претензії. Водночас, варто зазначити, що відповідна вимога направлялась відповідачу на адресу його зареєстрованого місця проживання рекомендованим листом, що підтверджується фіскальним чеком, також направлялась на адресу фактичного місця проживання, але конверт повернувся за закінченням терміну зберігання, що додається. Безпідставним є твердження відповідача про те, що договором 25/10/2018 про відступлення права вимоги від 25.10.2018 року не передбачено право пред`явлення регресного позову до останнього. Як вбачається з п.36 додатку № 1 до договору про відступлення права вимоги № 25/10/2018 від 25.10.2018 року позивач набув право вимоги до боржника [PERSON] щодо відшкодування у порядку регресу збитків в розмірі 8079,02 грн. Представник позивача ФОП [PERSON] адвокат Гермаша С.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та прохав їх задовольнити з урахуванням позовних вимог та пояснень на відзив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився завчасно надіслав клопотання про розгляд справи без його участі позовні вимоги вимоги не визнає з урахуванням поданого ним відзиву. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № АК/1294276 від 23.09.2016 року. 11.06.2017 року в м.Запоріжжя по вул. Щаслива сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ТАТА» державний реєстраційний номер«ВІ4970АН» під керуванням [PERSON] , та автомобіля «HYUNDAI EXCEL» державний реєстраційний номер « [NUMBER] » , який стояв праворуч, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідно до Постанови Крюківського районного суду Полтавської області від 15.10.2017р. провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 122-4,124 КУпАП закрито у зв`язку закінченням притягнення до адміністративної відповідальності. Водночас, зі змісту ст. 38 КУпАП вбачається, що закриття провадження на зазначеній підставі можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; сплив встановленого законом строку. Тобто, для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених ст. 38 КУпАП, можливо лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення. У разі недоведеності наявності складу адміністративного правопорушення та не підтвердження його належними та допустимими доказами, виключається можливість закрити провадження у адміністративній справі саме за п. 7 ч. 1ст. 247 КУпАП. За змістом ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому, постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Відповідно до ч. 2ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є у тому числі завдання майнової (матеріальної) шкоди. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитки в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування в меншому або більшому розмірі. За правилами частин першої та другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт перший частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статей1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Оцінивши наведені вище та досліджені докази, проаналізувавши встановлені обставини та відповідні їм норми права, суд дійшов висновку про винність відповідача [PERSON] у події ДТП, що мала місце 11.06.2017 року,близько 14год.00хв. в м. Запоріжжя по вул. Щаслива, за участі автомобілем автомобіля «ТАТА» державний реєстраційний номер«ВІ4970АН» під керуванням [PERSON] , та автомобіля «HYUNDAI EXCEL» державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] , який стояв праворуч, та автомобіль зазнав механічних пошкоджень, та відповідач залишив місце пригоди. Дії відповідача були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок. Відповідач не спростував наявності своєї вини у скоєній за його участі ДТП та не надав доказів наявності порушень Правил дорожнього руху з боку іншого учасника ДТП та вини останнього у пошкодженні транспортних засобів. Клопотань про забезпечення доказів, проведення судових експертиз не заявляв. В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено транспортний засіб «HYUNDAI EXCEL» державний реєстраційний номер « [NUMBER] », що підтверджується актом огляду транспортного засобу від 14.06.2017 року. Згідно ремонтної калькуляції № 770031 від 9.08.2017 року вартість відновлюваного ремонту автомобіля «HYUNDAI EXCEL» державний реєстраційний номер « [NUMBER] » склала з ПДВ: 17031,80грн. Згідно розрахунку суми страхового відшкодування встановлено суму 8079,02 грн., що складається з вартості ремонтно відновлювальних робіт в розмірі 5440,14 грн., вартості запасних частин з урахуванням зносу в розмірі 5630,13 грн., вартості необхідних для ремонту матеріалів в розмірі 2824,55 грн., сума податку на додану вартість в розмірі 1815,80 грн. За заявою\~потерпілого особи\~ [PERSON] ,\~та виконуючи\~взяті на\~себе зобов`язання\~по договору\~добровільного страхування\~на підставі\~страхового акту № АК/1294276 від 23.09.2016 року, ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило суму страхового відшкодування у розмірі: 8079,02 грн. що підтверджується платіжними дорученнями № 27725 від 6.12.2017 року. Пунктом 1.4 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено , що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статті 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Статтею 1194 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника до вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала. Таким чином, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювана. У зв`язку з виплатою страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювана у межах фактичних витрат. Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно п.п. а п. 38.1ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Статтею 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) регламентовано дії осіб у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати). Згідно пункту 33.1. Закону, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: - дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; - вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; - поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; - невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбаченихстаттею 41цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Відповідно до ч. 1ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Відповідно до п.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. 25.10.2018 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір № 25/10/2018 про відступлення права вимоги та додатку №1 , відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків завданих кредитору по договорам страхування. Відповідно доп. 1 ч. 1ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми боргу. З метою досудового врегулювання спору 1.11.2018 року позивачем направлено вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, однак відповідач кошти не сплатив. Відповідач не надав суду доказів на спростування позовних вимог, як щодо розмірів збитків, так і витрат повязаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приймаючи до уваги те, що відповідач залишив місце ДТП, що встановлено судовим рішенням по справі про адміністративне правопорушення, відповідно до ст..38 "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" до страховика перейшло право вимагати повернення коштів, які були сплачені, як страхове відшкодування. Оскільки, розмір шкоди, яка була завдана страховику підтверджується належними та допустимими доказами та приймаючи до уваги те, що відповідач не надав суду доказів, які б спростовували вимоги позивача у відповідності до ст. 1187 ЦК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог, а тому суд вважає, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і підтверджуються наданими суду доказами, які є належними та допустимими, в зв`язку з чим підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК Україниз відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачений судовий збір у розмірі 787,70 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн.

Outcome: approved