Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позов обґрунтовано тим, що 9 квітня 2010 року між відповідачем та позивачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Сторони не проживають разом, не підтримують будь-які сімейні стосунки та не ведуть спільне господарство. Суми матеріальної допомоги на утримання дитини, що надає відповідач, позивач вважає недостатньою. Позивач просить розірвати шлюб між сторонами, а також стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти на утримання дитини у розмірі ? частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 (тридцяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечувала проти розірвання шлюбу, аліменти просила стягувати в твердій грошовій сумі. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 9 квітня 2010 року, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у місті Києві в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис №137 (а.с.5). Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.6). Сторони не підтримують шлюбні стосунки, проживають окремо, не ведуть спільне господарство. Позивач вважає, що примирення та подальше спільне життя з відповідачем неможливе. Суд вважає, що встановлені обставини мають істотне значення для справи і є підставою для розірвання шлюбу. Згідно статті 112 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного із подружжя. Частиною другою статті 51 Конституції України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Такий самий обов'язок батьків міститься у статті 180 Сімейного кодексу України. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до частини першої статті 182 СК України та пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Отже, розмір аліментів у кожному випадку визначає суд, беручи до уваги різні обставини. Обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладений рівною мірою на обох батьків, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі. Одним зі способів виконання обов'язку з утримання дитини є сплата одним з батьків аліментів на утримання дитини. Частиною другою статті 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач, заперечуючи проти позову вказав на необхідність стягнення аліментів у твердій грошовій у розмірі 2 500, 00 грн. (дві тисячі п'ятсот гривень 00 копійок) до досягнення сином повноліття. В підтвердження свого твердження вказав на добровільне перерахування коштів на утримання дитини та на те, що на його утриманні знаходяться хворі батьки. Згідно з частиною четвертою статті 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Статтею 57 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Частиною першою статті 58 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За змістом частини першої статті 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідачем не додано до суду доказів отримання нерегулярного або мінливого доходу, отримання частини доходу в натурі. Наявності інших обставин, що мають істотне значення для визначення аліментів у твердій грошовій сумі відповідачем також не додано. Таким чином, суд вважає за необхідне шлюб зареєстрований 9 квітня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №137, між сторонами - розірвати; стягнути з відповідача, аліменти на користь позивача на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі ? частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 (тридцяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 січня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача сплачений позивачем судовий збір у розмірі 243, 60 грн. (двісті сорок три гривень 60 копійок), а на користь держави судовий збір у сумі 243, 60 грн. (двісті сорок три гривень 60 копійок). Беручи до уваги викладене вище та

Outcome: approved