Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

Перший заступник керівника Калинівської місцевої прокуратури [PERSON] в інтересах держави в особі Комунального підприємства " Козятинська центральна районна лікарня Козятинської районної ради " звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням . Свої вимоги обґрунтовує тим, що прокурором Калинівської місцевої прокуратури [PERSON], 18.09.2017 в порядку п. 3 ч. 2 ст. 283 КПК України для розгляду по суті до Козятинського міськрайонного суду направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12017020170000249 відносно [PERSON] за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Як зазначено в обвинувальному акті, 06.03.2017, близько 18:30 год. в темну пору доби в с.Махнівка Козятинського району Вінницької області [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем [NUMBER] (індивідуальний номерний знак В 5555 М), рухаючись по правій крайній смузі руху автодороги «Вінниця - Житомир» в напрямку м. Житомир зі швидкістю близько 79,3 км/год., проїжджаючи через пішохідний перехід, не врахувала дорожньої обстановки, яка склалась на той момент, не впоралась з керуванням автомобіля, в порушення вимог Правил дорожнього руху України, а саме :п. 12.2, відповідно до якого «в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги», п. 12.3 ПДР України відповідно до якого « у разі виникнення небезпеки для руху, або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди» та п. 12.4 ПДР України, відповідно до якого «у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 60 км/год.», здійснила наїзд на пішохода [PERSON], [INFO], яка переходила дорогу по пішохідному переходу з права на ліво, на якому була нанесена дорожня розмітка 1.14.1 ПДР України та перед яким встановлено дорожній знак 5.3.1 ПДР України «Пішохідний перехід». Внаслідок наїзду [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді сполученої травми: відкрита черепно-мозкова травма - перелом основи черепа (лобова кістка зліва, ліва скронева кістка, основна кістка зліва), внутрішньо-мозковий крововилив (ліва лобова доля), субарахноїдальні крововиливи, скалковий перелом нижньої щелепи, закрита тупа травма грудної клітки (забій серця), закриті переломи лобкової кістки з заочеревним крововиливом, забійна рана підборіддя зліва, множинні садна та синці. Вказана сполучна травма спричинила травматичний шок важкого ступеня, набряк, дисловаціюголовного мозку, тому є тяжким тілесним ушкодженням за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. Смерть [PERSON] настала від сполученої травми голови, грудної клітки, таза, що спричинила травматичний шок, важкого ступеня та масивну крововтрату. Між вказаною сполученою травмою та смертю [PERSON] прямий причинний зв'язок. Потерпіла [PERSON] у зв'язку з отриманням тілесних ушкоджень знаходилась на стаціонарному лікуванні в відділенні анестезіології та інтенсивної терапії Комунального підприємства «Козятинська центральна районна лікарня Козятинської районної ради» з 06.03.17 по 08.03.17 року. Вартість 1 ліжко-дня складає 372 грн. 32 коп. Загальна вартість лікування [PERSON] в лікарні впродовж 2 ліжко-днів становить 744 грн. 64 коп. Таким чином, з вини [PERSON] заклад охорони здоров'я, який фінансується з бюджету, поніс витрати на лікування потерпілого від злочину. Вороком Козятинського міськрайонного суду від 08.11.2017 [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на п'ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] від відбування призначеного покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком на два роки. На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 № 1810-УШ звільнено від відбування покарання. Однак [PERSON] шкода, заподіяна закладу охорони здоров'я, який фінансується з бюджету, залишається не відшкодованою. Комунальне підприємство «Козятинська центральна районна лікарня Козятинської районної ради» відноситься до комунальної форми власності та фінансується за рахунок бюджету. Вказані обставини, пов'язані з порушенням права комунальної власності, як складової частини державної власності, свідчать про порушення інтересів держави та підтверджують правомочність звернення прокурора до суду з вимогами про захист відповідних інтересів з дотриманням порядку, передбаченого нормами матеріального та процесуального права. Несплата відповідачем шкоди заподіяної закладу охорони здоров'я, який фінансується з бюджету, в умовах гострого дефіциту бюджетних коштів негативно впливає на поповнення державного бюджету. Вищевказане суттєво порушує інтереси держави, у зв'язку з чим виникла необхідність звернення до суду з відповідною позовною заявою з боку Калинівської місцевої прокуратури. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у газі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Унаслідок невиконання Комунальним підприємством «Козятинська центральна районна лікарня Козятинської районної ради» свого обов'язку щодо подання до суду позову про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, державний бюджет належним чином не поповнюється, що є порушенням інтересів держави. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до ст.274 ЦПК України справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачем не надано відзиву на позовну заяву. Відповід но до ч. 8 ст.. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи вимоги ст.247 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести без фіксування судового засідання технічними засобами. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав: Вироком Козятинського міськрайонного суду від 08.11.2017 [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на п'ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] від відбування призначеного покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком на два роки. На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 № 1810-УШ звільнено від відбування покарання. Відповідно до вироку , 06.03.2017, близько 18:30 год. в темну пору доби в с. Махнівка Козятинського району Вінницької області [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем [NUMBER] (індивідуальний номерний знак В 5555 М), рухаючись по правій крайній смузі руху автодороги «Вінниця - Житомир» в напрямку м. Житомир зі швидкістю близько 79,3 км/год., проїжджаючи через пішохідний перехід, не врахувала дорожньої обстановки, яка склалась на той момент, не впоралась з керуванням автомобіля, в порушення вимог Правил дорожнього руху України, а саме п. 12.2, відповідно до якого «в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги», п. 12.3 ПДР України відповідно до якого « у разі виникнення небезпеки для руху, або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди» та п. 12.4 ПДР України, відповідно до якого «у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 60 км/год.», здійснила наїзд на пішохода [PERSON], [INFO], яка переходила дорогу по пішохідному переходу з права на ліво, на якому була нанесена дорожня розмітка 1.14.1 ПДР України та перед яким встановлено дорожній знак 5.3.1 ПДР України «Пішохідний перехід». Внаслідок наїзду [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді сполученої травми: відкрита черепно-мозкова травма - перелом основи черепа (лобова кістка зліва, ліва скронева кістка, основна кістка зліва), внутрішньо-мозковий крововилив (ліва лобова доля), субарахноїдальні крововиливи, скалковий перелом нижньої щелепи, закрита тупа травма грудної клітки (забій серця), закриті переломи лобкової кістки з заочеревним крововиливом, забійна рана підборіддя зліва, множинні садна та синці. Вказана сполучна травма спричинила травматичний шок важкого ступеня, набряк, дисловаціюголовного мозку, тому є тяжким тілесним ушкодженням за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. Смерть [PERSON] настала від сполученої травми голови, грудної клітки, таза, що спричинила травматичний шок, важкого ступеня та масивну крововтрату. Між вказаною сполученою травмою та смертю [PERSON] прямий причинний зв'язок. З довідки комунального підприємства « Козятинська Центральна районна лікарня Козятинської районної ради» № 1215 від 15.09.2017, встановлено, що у зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями потерпіла [PERSON] , знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії КП « Козятинська ЦРЛ» з 06.03.2017 по 08.03.2017, що складає 2 ліжко- дні . Вартість 1 ліжко-дня складає 372 грн. 32 коп. Загальна вартість лікування [PERSON] в лікарні впродовж 2 ліжко-днів становить 744 грн. 64 коп.( а.с.6) . Таким чином, з вини [PERSON] заклад охорони здоров'я, який фінансується з бюджету, поніс витрати на лікування потерпілого від злочину. Однак, [PERSON] шкода, заподіяна закладу охорони здоров'я, який фінансується з бюджету, залишається не відшкодована. Комунальне підприємство «Козятинська центральна районна лікарня Козятинської районної ради» відноситься до комунальної форми власності та фінансується за рахунок бюджету. Вказані обставини, пов'язані з порушенням права комунальної власності, як складової частини державної власності, свідчать про порушення інтересів держави та підтверджують правомочність звернення прокурора до суду з вимогами про захист відповідних інтересів з дотриманням порядку, передбаченого нормами матеріального та процесуального права. Відповідно до вимог статті 1206 ЦК України, особа яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. Відповідно до п.2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 № 545, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікуваннявдень. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Відповідно до п.4 зазначеного вище Порядку стягнені в установленому порядку кошти, залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров'я, в якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров'я. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Витрати понесені медичною установою на лікування потерпілих від злочину та їх непогашення призводять до ненадходження коштів до місцевого бюджету, що створює навантаження на бюджет та ускладнює процес безкоштовного лікування осіб, які цього потребують, чим завдається істотна шкода державним інтересам. Відповідно дост. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» обласна ради є органом місцевого самоврядування, що представляє спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами. Згідност. 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування» орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 1, 3ст. 1206 ЦК Українио соба, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до п. 1, 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, який затверджений постановою КМ України від 16.07.1993 року № 545, та ст.1206 ЦК України кошти, витрачені закладом охорони здоровя на стаціонарне лікування особи потерпілої від злочину, за винятком випадку завдання такої шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила злочин, у розмірі фактичних витрат; сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоровя, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Пунктом 3 Порядку передбачено, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоровя або прокурора. У разі, коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. З огляду на вказане, суд вважає, що відповідач зобов'язаний відшкодувати витрати закладу охорони здоров'я на лікування потерпілого від злочину. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовій збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, як сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved