Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 28.04.2020 року надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ» до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Суворовська окружна прокуратура міста Одеси про стягнення майнової шкоди. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що слідчим відділом Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області здійснювалось досудове розслідування в кримінальному проваджені № №42014160110000055 від 23.10.2014 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 367, ч.2 ст. 367 КК України. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 11.02.2020 року по справі №523/2144/20 [PERSON] був звільнений від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до даного виду відповідальності, а кримінальне провадження №42014160110000055 від 23 жовтня 2014 року закрите. Цією ж ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси цивільний позов АТ «Одеська ТЕЦ» було залишено без розгляду. Відповідно до рішення загальних зборів акціонерів АТ «Одеська ТЕЦ» №2/2011 від 19.09.2011 головою правління АТ «Одеська ТЕЦ» було обрано [PERSON] строком на три роки, визначено строк повноважень [PERSON] на посаді голови правління Товариства з 20.09.2011. Відповідно до Статуту АТ «Одеська ТЕЦ» голова правління має такі повноваження: здійснювати керівництво Товариством в межах повноважень визначених Статутом, Положенням про правління, трудовим договором (контрактом); без довіреності діяти від імені Товариства, представляти й захищати права та законні інтереси Товариства взаємовідносинах з усіма судовими та правоохоронними органами, іншими державними та громадськими органами й організаціями, перед іншими фізичними та юридичними особами, розташованими як в Україні так і за її межами, професійними й іншими організаціями, зокрема проводити переговори, укладати договори (угоди) та вчиняти будь-які інші правочини в інтересах Товариства з урахуванням обмежень, передбачених статутом, внутрішніми положеннями та чиним законодавством України; розпоряджатися майном та коштами Товариства з урахуванням обмежень, встановлених статутом; вчиняти правочини від імені Товариства та укладати (підписувати) від імені Товариства будь-які договори (угоди) та інші правочини з урахуванням обмежень щодо суми (предмету) правочинів, які встановлені цим Статутом та внутрішніми положеннями Товариства. Згідно з наказом №192 від 30.04.2014 АТ «Одеська ТЕЦ» Головко М.Ю. враховуючи протокол №1 від 30.04.2014 року загальних зборів акціонерів АТ «Одеська ТЕЦ» звільнився з посади голови правління АТ «Одеська ТЕЦ». Таким чином [PERSON] в період з 19.09.2011 по 30.04.2014 обіймав посаду пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, а тому був службовою особою. Позивач вказує, що [PERSON] , нехтуючи постановою КМУ від 03.10.2012 №899 «Про порядок здійснення витрат суб`єктами господарювання державного сектору економіки у разі незатвердження (непогодження) річних фінансових планів у встановленому порядку», за відсутності погодженого фінансового плану ПАТ «Одеська ТЕЦ» на 2013 рік, за відсутності погодженого фінансового плану ПАТ «Одеська ТЕЦ» на 2014 рік, та за відсутності передбачених витрат на такі юридичні послуги в погодженому фінансовому плані на 2014 рік без попереднього узгодження із органом управління ПАТ «Одеська ТЕЦ», від імені ПАТ «Одеська ТЕЦ» з фізичною особою-підприємцем [PERSON] уклав договори про надання юридичних послуг №46 від 08.01.2014, №235 від 02.07.2013, №119 від 01.03.2013, №405 від 28.11.2013, №120 від 01.03.2013, №44 від 08.01.2014, №143 від 06.03.2013, №45 від 08.01.2014, №148 від 04.04.2014, №140 від 27.03.2014, №129 від 14.03.2014, №127 від 24.02.2014, №111 від 08.01.2014, №128 від 10.03.2014, №325 від 26.09.2015, №141 від 27.03.2014, №130 від 27.03.2014, №409 від 01.10.2013 та не перевірив їх виконання. Внаслідок укладення ПАТ «Одеська ТЕЦ» з фізичною особою-підприємцем [PERSON] договорів про надання юридичних послуг №46 від 08.01.2014, №235 від 02.07.2013, №119 від 01.03.2013, №405 від 28.11.2013, №120 від 01.03.2013, №44 від 08.01.2014, №143 від 06.03.2013, №45 від 08.01.2014, №148 від 04.04.2014, №140 від 27.03.2014, №129 від 14.03.2014, №127 від 24.02.2014, №111 від 08.01.2014, №128 від 10.03.2014, №325 від 26.09.2015, №141 від 27.03.2014, №130 від 27.03.2014, №409 від 01.10.2013 та їх виконання завдано майнову шкоду у розмірі 5 267 685 грн. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29.04.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. У підготовче судове засідання 27.05.2020 року сторони не з`явились, повідомлялись належним чином. 11.08.2020 року до суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву Акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ» до [PERSON] про стягнення майнової шкоди у розмірі 5 267 685 грн. відповідно якого [PERSON] просив відмовити в повному обсязі в задоволені позову Акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ» до [PERSON] про стягнення майнової шкоди у розмірі 5 267 685 грн. в обґрунтування чого зазначив, що діюче законодавство на час укладання договорів, за якими на думку Позивача, йому начебто завдано шкоду, не забороняло їх укладання та виконання акціонерним товариствам, яким є позивач АТ «Одеська ТЕЦ», рішеннями судів підтверджується правомірність укладання вказаних договорів, їх фактичне виконання, та спростовується твердження Позивача про незаконність їх укладення та про завдання шкоди його діями, Позивачем в якості так званих доказів начебто завдання ним матеріальної шкоди Позивачу, надані лише копії договорів укладених з ФОП [PERSON] , копію витягу з ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 11.02.2020 року та копію повноважень директора, жодних доказів, які б підтверджували протиправність, фіктивність вказаних договорів Позивач не надав, доказів на протиправність або незаконність перерахування коштів за вказаними договорами Позивач також не надав, Позивачем не надано доказів спричинення збитків підприємству, оскільки саме підприємство (Позивач по справі) було учасником відповідних договірних правовідносин. Також Відповідач вказував, що в його діях відсутні юридичні факти, сукупність яких дає власникові право притягти працівника до матеріальної відповідальності, позов пред`явлено до суду 28.04.2020 року, тобто через більш ніж п`ять с половиною років після початку перебігу, а тому строк звернення позивача до суду сплив і відповідно позивач не має жодних підстав для звернення до суду з даним позовом, зазначав на безпідставності залучення Позивачем Одеської місцевої прокуратури №4 в якості третьої особи та про явне порушення Позивачем принципу рівності сторін по справі. У підготовче судове засідання 11.08.2020 року з`явились представник позивача та представник відповідача, позивач позовну заяву підтримав у повному обсязі, відповідач позовну заяву не визнав у повному обсязі. 22.09.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої Позивач відхилив доводи Відповідача зазначені ним у відзиві на позов, наголосив про наявність підстав для задоволення позову, просив задовольнити позовну заяву АТ «Одеська ТЕЦ» в повному обсязі. У підготовче судове засідання 07.10.2020 року з`явились представник позивача та представник відповідача, представник позивача просив суд залучити до матеріалів справи відповідь на відзив, представник відповідача просив залучити заперечення на відповідь на відзив. 08.10.2020 року до суду від Відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив АТ «Одеська ТЕЦ», в яких Відповідач заявив про свою незгоду із відповіддю на відзив АТ «Одеська ТЕЦ» від 15.09.2020 року та викладеними в ній твердженнями Позивача, просив відмовити в повному обсязі в задоволені позову Акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ». У підготовче судове засідання 04.11.2020 року сторони не з`явились, повідомлялись належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, також від відповідача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2020 року закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання 03.02.2021 року з`явились представник позивача та представник відповідача, позивач позовну заяву підтримав у повному обсязі, відповідач позовну заяву не визнав у повному обсязі. 11.03.2021 року справа не розглядалась у зв`язку із знаходженням судді в відпустці. У судові засідання 21.04.2021 року, 19.05.2021 року, 24.05.2021 року з`явились представник позивача та представник відповідача. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача, відповідач проти задоволення позову заперечували, просили в позові відмовити в повному обсязі. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Одеська місцева прокуратура №4, до суду не з`явилась, про час та місце розгляду повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомила. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до рішення загальних зборів акціонерів АТ «Одеська ТЕЦ» №2/2011 від 19.09.2011 головою правління АТ «Одеська ТЕЦ» було обрано [PERSON] строком на 3 роки, визначено строк повноважень [PERSON] на посаді голови правління Товариства з 20.09.2011. Відповідно до Статуту АТ «Одеська ТЕЦ» голова правління має такі повноваження: здійснювати керівництво Товариством в межах повноважень визначених Статутом, Положенням про правління, трудовим договором (контрактом); без довіреності діяти від імені Товариства, представляти й захищати права та законні інтереси Товариства взаємовідносинах з усіма судовими та правоохоронними органами, іншими державними та громадськими органами й організаціями, перед іншими фізичними та юридичними особами, розташованими як в Україні так і за її межами, професійними й іншими організаціями, зокрема проводити переговори, укладати договори (угоди) та вчиняти будь-які інші правочини в інтересах Товариства з урахуванням обмежень, передбачених статутом, внутрішніми положеннями та чиним законодавством України; розпоряджатися майном та коштами Товариства з урахуванням обмежень, встановлених статутом; вчиняти правочини від імені Товариства та укладати (підписувати) від імені Товариства будь-які договори (угоди) та інші правочини з урахуванням обмежень щодо суми (предмету) правочинів, які встановлені цим Статутом та внутрішніми положеннями Товариства. Згідно з наказом №192 від 30.04.2014 АТ «Одеська ТЕЦ» Головко М.Ю. враховуючи протокол №1 від 30.04.2014 року загальних зборів акціонерів АТ «Одеська ТЕЦ» звільнився з посади голови правління АТ «Одеська ТЕЦ» 30.04.2014 року. Оскільки спір про відшкодування шкоди, завданої товариству виник із трудових правовідносин і стороною у справі є фізична особа працівник товариства, справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Аналогічний висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі №522/4619/16-ц. Відповідно до частини першої статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Пунктом 3 частини першої статті 134 КЗпП України визначено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди (частина третя статті 233 КЗпП України). Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений статтею 233 КЗпП України річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, під час ревізії або перевірки фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку. Строк звернення до суду у справах щодо трудових правовідносин врегульовано нормами КЗпП України, а не нормами ЦК України. За загальним правилом днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, завданої працівником. Ухвалення судом вироку чи іншого судового рішення у рамках кримінального провадження, яким відповідача визнано винним, не усуває юридичного значення доведених до відома юридичної особи або органу державного управління актів, висновків та інших документів, що підтверджують початок перебігу встановленого частиною третьою статті 233 КЗпП України строку звернення до суду. День ухвалення вироку стосовно відповідача, не вважається днем виявлення заподіяної ним шкоди, беручи до уваги наявність інших доказів доведеного факту завдання шкоди та його визнання заподіяної шкоди. Аналогічні висновки викладені за результатами касаційного перегляду судових рішень у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 132/2083/16-ц (провадження № 61-7240св18), в постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року по справі № 344/11071/17, постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року по справі № 32/2083/16-ц, провадження № 61-14825св19, постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 522/13039/14-ц (провадження № 61-8122св18), постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02березня 2016 року №6-1263цс15, постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року №6-216цс16. Як встановлено судом, з рішення Господарського суду Харківської області від 16.02.2015 по справі № 922/5549/14, постанови Донецького апеляційного господарського суду від 30.06.2015 по справі № 922/5549/14, постанови Вищого господарського суду України від 01 жовтня 2015 року по справі № 922/5549/14, публічне акціонерне товариство "Одеська ТЕЦ" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця [PERSON] (з урахуванням заяви про уточнення позовної заяви) про визнання недійсними договорів №391 від 28.10.2011; №501 від 11.10.2012; №504 від 28.12.2012; №142 від 01.03.2013; №120 від 01.03.2013; №119 від 01.03.2013; №143 від 06.03.2013; №235 від 02.07.2013; №325 від 26.09.2013; №403 від 01.10.2013; №409 від 01.10.2013; №405 від 28.11.2013; №410 від 01.12.2013; №111 від 08.01.2014; №44 від 08.01.2014; №45 від 08.01.2014; №46 від 08.01.2014; №114 від 08.01.2014; №126 від 24.02.2014; №127 від 24.02.2014; №128 від 10.03.2014; №129 від 14.03.2014; №130 від 27.03.2014; №140 від 27.03.2014; №141 від 27.03.2014; №142 від 01.04.2014, №148 від 04.04.2014; №14/04/18 від 18.04.2014, укладених між ПАТ "Одеська ТЕЦ" та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] , та стягнення з Фізичної особи-підприємця [PERSON] суми безпідставно набутих коштів по недійсним договорам про надання юридичних послуг в розмірі 7650685 грн. Підставою для подання вказаного позову був акт ревізії ДФІ в Одеській області, на підставі якого ДФІ в Одеській області винесена вимога про усунення виявлених в ході ревізії порушень від 27 жовтня 2014 року №15-05-23-14/9842. Відповідно до вказаної вимоги ДФІ в Одеській області вимагала від ПАТ «Одеська ТЕЦ» в т.ч. відобразити в обліку дебіторську заборгованість у сумі 7650685 грн. перед ФОП [PERSON] та стягнути з ФОП [PERSON] необґрунтовано сплачені кошти у сумі 7 650 685 грн. Отже зазначені Позивачем в позові порушення були викладені ще в Акті перевірки Державної фінансової інспекції в Одеській області від 30.09.2014 року № 05-11/174, тому строк позовної давності починає перебіг з 30.09.2014 року. Позивачем позовна заява в цій справі пред`явлена до суду 28.04.2020 року, а тому строк звернення Позивача до суду сплив. Відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності. Відповідно до ч.1,2 ст.130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Суд виходить з того, що зазначена вище стаття характеризує юридичний склад, тобто перелічує юридичні факти, сукупність яких дає власникові право притягти працівника до матеріальної відповідальності. Таких юридичних фактів чотири: порушення працівником трудових обов`язків, наявність прямої дійсної шкоди, причинний зв`язок між порушенням і шкодою та вина працівника. Відсутність хоча б одного з цих фактів виключає можливість притягнення працівника до матеріальної відповідальності. Відповідно до Пленуму Верховного Суду України у п.3 постанови від 29.12.1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130,135-3, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України, «Про порядок здійснення витрат суб`єктами господарювання державного сектору економіки у разі незатвердження (непогодження) річних фінансових планів у встановленому порядку», суб`єкти господарювання державного сектора економіки (далі - суб`єкти господарювання) у разі незатвердження (непогодження) річних фінансових планів у встановленому порядку можуть здійснювати витрати, які безпосередньо пов`язані з виробництвом та реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг). При цьому забороняється здійснювати витрати на маркетингові та інформаційно-консультаційні послуги. Діюче законодавство на час укладання спірних договорів не забороняло їх укладання та виконання акціонерним товариствам, яким є позивач АТ «Одеська ТЕЦ», що підтверджується п. 13 постанови Кабінету Міністрів України №1673 від 29.11.2006 року «Про стан фінансово-бюджетної дисципліни, заходи щодо посилення боротьби з корупцією та контролю за використанням державного майна і фінансових ресурсів», яким постановлено «13. Міністерствам та іншим центральним органам виконавчої влади: 2) установлювати під час формування та затвердження фінансових планів суб`єктів господарювання державного сектору економіки: а) граничний обсяг їх витрат, які можуть бути визначені (за результатами попереднього звітного року), на: оплату консалтингових та аудиторських послуг на рівні не більш як 1,5 відсотка обсягу чистого прибутку;» Відповідно до положень ст.204 ЦК України «Презумпція правомірності правочину», правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно положень ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Приймаючи рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства. Згідно із ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до цієї норми права, ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 11.02.2020 року по справі №523/2144/20 якою [PERSON] був звільнений від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до даного виду відповідальності, а кримінальне провадження №42014160110000055 від 23 жовтня 2014 року закрите обов`язкова для суду при розгляді цієї справи лише в питанні чи мали місце відповідні дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. Отже, доводи Позивача про те, що він звільнений від доказування факту заподіяння шкоди протиправними діями Відповідача, оскільки вказані обставини встановлені ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 11.02.2020 року по справі №523/2144/20 про закриття кримінального провадження, суперечать зазначеним вимогам ч.6 ст. 82 ЦПК України. З цих підстав заподіяння шкоди входить до предмету доказування у цій справі. Всупереч вимогам ст.76 ЦПК України позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували завдання майнової шкоди Відповідачем у розмірі 5 267 685 грн. внаслідок укладених ПАТ «Одеська ТЕЦ» з фізичною особою-підприємцем [PERSON] договорів про надання юридичних послуг №46 від 08.01.2014, №235 від 02.07.2013, №119 від 01.03.2013, №405 від 28.11.2013, №120 від 01.03.2013, №44 від 08.01.2014, №143 від 06.03.2013, №45 від 08.01.2014, №148 від 04.04.2014, №140 від 27.03.2014, №129 від 14.03.2014, №127 від 24.02.2014, №111 від 08.01.2014, №128 від 10.03.2014, №325 від 26.09.2015, №141 від 27.03.2014, №130 від 27.03.2014, №409 від 01.10.2013. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі повно та всебічно з`ясованих обставин справи та наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed