Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором про надання банківський послуг № б/н від 20.07.2015 року у розмірі 51990,68 грн. та судові витрати у розмірі 2102,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 20.07.2015 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви, який складається із самої заяви, а також запропонованих позивачем «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті. В редакції Умов та Правил, що почали діяти з 01.03.2019 року сторони дійшли згоди, що в разі, починаючи з 181 дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити банку заборгованість по кредиту та проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4 % для картки «Універсальна», 84 % картка «Універсальна голд». Відповідач кредитні зобов`язання не виконує, у зв`язку з чим станом на 15.06.2020 року утворилась заборгованість в сумі 51990,68 грн., яка включає: заборгованість за простроченим тілом кредиту 6652,84 грн., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 2391,60 грн., пеня 42946,24 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, письмово просив суд провести розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за його відсутності не скористався та не повідомив суд про причини неявки у засідання. Відзив на позовну заяву не подав. Таким чином, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за наявності одночасного існування умов, визначених ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.07.2015 року між Публічним акціонерним товариством «Приватбанк» (з 14.06.2018 змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (скорочена назва - АТ КБ «Приватбанк») та [PERSON] підписана «Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку», в якій зазначено, що відповідач погодився з тим, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, становить договір про надання банківських послуг. Він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден його умовами, які зобов`язався виконувати, та регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті www.privatbank.ua (а.с. 20). До Анкети-заяви позивач додав з сайту Приватбанку Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 21-71). Згідно довідки позивача, відповідачу 20.07.2015 року відкрита кредитна картка № [NUMBER] , термін дії до червня 2018 року (а.с. 19). Згідно з довідкою «про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на [PERSON] (договір б/н)», 20.07.2015 позичальнику був встановлений кредитний ліміт на вищезазначену кредитну картку - 0,00 грн., 23.06.2016 року збільшено кредитний ліміт до 4000,00 грн., 01.01.2017 року зменшено кредитний ліміт до 0,00 грн. (а.с. 18). До позовної заяви позивачем доданий розрахунок заборгованості за Договором б/н від 20.07.2015 року (а.с. 11-15), з якого вбачається, що станом на 15.06.2020 позивачем визначена заборгованість, яка становить 51990,68 грн., яка включає: заборгованість за простроченим тілом кредиту 6652,84 грн., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 2391,60 грн., пеня 42946,24 грн. З наведеного розрахунку вбачається, що позивачем з 01.10.2019 року нараховані проценти за прострочений кредит згідно ст. 625 у розмірі 86,4 %. Розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд виходить з наступного. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як вбачається із Анкети-заяви від 20.07.2015 року, процентна ставка в останній не зазначена. Позивач з посиланням на положення ч. 1 ст. 634 ЦК України зазначає, що сторони керувалися при укладенні договору даною нормою, яка передбачає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Однак з такими посиланнями позивача суд не може погодитись з наступних підстав. Велика Палата Верховного Суду (постанова від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17, провадження № 14-131цс19) вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті банку неодноразово змінювалися самим банком в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за прострочене користування кредитними коштами та пені, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам за прострочений кредит та пені, у зв`язку з їх недоведеністю. Вимоги про стягнення суми борги з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач не пред`явив. Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6652,84 грн., суд виходить з наступного. З виписки по особовому рахунку [PERSON] за кредитним договором станом на 17.06.2020 року (а.с. 16, 17) вбачається, що відповідач періодично у період з 26.06.2016 року по 11.07.2016 року в межах кредитного ліміту користувався кредитною карткою (поповнення мобільного телефону, зняття готівки, розраховувався в продуктовому магазині, оплата в Інтернет-магазині тощо) на загальну суму 3994,82 грн. Нараховані позивачем проценти за користування кредитом, пеня та інші платежі судом не враховані. Загальна сума поповнення відповідачем кредитної картки у період з вересня 2016 року по квітень 2017 року складає 1934,76 грн., при цьому, станом на 18.06.2016 року на картці позивача залишалися власні кошти у розмірі 4,06 грн. Таким чином, різниця між використаними кредитними коштами в межах ліміту 4000,00 грн. та сумою погашення за наданим кредитом складає від`ємне значення 2056,00 грн. (3994,82 грн. (1934,76 грн. + 4,06 грн.)), тобто за відповідачем рахується заборгованість за тілом кредиту у зазначеному розмірі. Як вбачається з розрахунку заборгованості та особовому рахунку [PERSON] , сплачені відповідачем кошти на погашення кредиту спрямовувалися позивачем на погашення відсотків за користування кредитом, пеню та штрафи, що на думку суду є безпідставним з огляду на вищезазначені висновки. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2056,00 грн. підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 2102,00 грн. (а.с. 80). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог (3,9548 %), а саме у розмірі 83,13 грн. (2102,00 грн. * 3,9548%). На підставі викладеного та

Outcome: partial