Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

Позивач [PERSON] 09.12. 2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів в розмірі 460 000 гривень. Ухвалою суду від 23.02. 2016 року в якості третьої особи залучена дружина відповідача [PERSON] В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON], який діє за довіреністю НАС 362658 від 30.11. 2015 року ( а.с. 7) позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення, пославшись в своїх поясненнях , що у зв"язку з ситуацією в країні він втратив роботу в Луганській області м. Свердловськ, де працював приватним підприємцем та переїхав до м. Києва, нещодавно працевлаштувався , а тому у зв"язку з скрутним фінансовим становищем вчасно не зміг розрахуватися з позикою яку отримав від батька. Третя особа: [PERSON] повідомлена через свого чоловіка та через смс- повідомлення [NUMBER], у судове засідання не прибула у зв"язку з знаходженням та проживанням у м. Свердловську, Луганської області. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Визнання відповідачем позовних вимог прийнято судом. Відповідно до роз'яснень п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Як слідує із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 22.09.2011 року між позивачем та відповідачем був укладений договір займу, згідно якого відповідач взяв в борг у позивача грошову суму в розмірі 360 000 гривень, яка була необхідна відповідачу для внесення першого інвестиційного внеску за трьох кімнатну квартиру [ADDRESS], згідно договору про участь у фонді фінансування будівництва від 23.09.2011року. Строк повернення позики відповідачем, зазначений в розписці про отримання грошей становив 3 роки та сплив 22.09.2015року ( а.с. 28). Крім того. 15.12.2011року, відповідач знов звернувся до позивача із проханням надати в борг грошові кошти для внесення чергових інвестиційних внесків за вищезазначеним договором інвестування в будівництво житла. Внаслідок чого. 15.12.2011року між позивачем та відповідачем був укладений ще один договір займу грошових коштів, згідно якого відповідач взяв в борг у позивача грошову суму в розмірі 100 000 гривень та також зобов'язався повернути до 22.09.2015року ( а.с. 29) . Таким чином, згідно двох боргових розписок від 22.09.2011року та від 15.12.2011року, написаних власноруч відповідачем, які по своїй суті є договорами займу, відповідач винен позивачу 360 000 + 100 000 = 460 000 гривень. Термін сплати боргу за цими розписками сплив 22.09.2015року. Відповідач ухиляється від сплати боргу позивачу. На прохання позивача повернути борг, відповідач постійно відмовляє, повідомляє про неможливість повернення боргу через скрутне матеріальне становище та просить позивача ще трохи почекати, після чого обіцяє повернути все, що отримав за розписками. Порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань по поверненню боргу за договорами позики (розписками про отримання грошей) від 22.09.2011року та від 15.12.2011року стали підставою для звернення позивача до суду із даним позовом. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 1046ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший усі: :. який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що право чином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Право чини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України право чин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Право чин вважається таким, що в чинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов" язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Крім того, частиною першою статті 1049ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити мови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. Такої ж позиції дотримується Верховний суд України при розгляді подібних категорій справ, зокрема Постанова ВСУ від 11.11.2015 року по справі № 6-1967цс15. Згідно з вимогами ч.2 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. На підставі вищевикладеного, суд, аналізуючи надані докази, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до висновку, що відповідач не виконав зобов'язань за договором позики, а тому приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню . Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в сумі 4 600( чотири тисячі шістсот ) гривень. На підставі вищевикладеного та ст. ст. 6, 15, 16, 202, 207, 526, 530, 626, 1046, 1047, 1049 ЦК України і

Outcome: approved