Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

І. СУТЬ ЗАЯВИ В серпні 2020 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2000,00 грн, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноління, та на її утримання в розмірі 2000,00 грн щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення донькою трьох років. В обґрунтування позову зазначила, що у 2017 році між сторонами було укладено шлюб, від якого у них [INFO] народилася донька - [PERSON] , однак спільне життя між сторонами не склалося і станом на час звернення до суду вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини між ними фактично припинені. Вказує, що матеріальної допомоги відповідач не надає; останній є працездатним та має хороший стан здоров`я; донька, в силу фізіологічних потреб та свого віку, потребує постійного догляду, що позбавляє позивача можливості влаштуватися на роботу та забезпечити собі і доньці гідні умови життя. ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН 21.09.2020 ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області відкрито провадження у справі, її розгляд призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В письмових заявах від 13.10.2020 та 11.11.2020 позивач просить справу розлядати без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити; у разі неявки відповідача в судове засідання проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзиву на позов та будь-яких інших заяв на адресу суду від нього не надходило. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе за згодою позивача провести заочний розгляд справи. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який був зареєстрований 08.09.2017 Бердичівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №488, що підтверджується змістом оригінала свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 5). Сторони є батьками малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження Серії [NUMBER] , а.с.40). Згідно довідки Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Радість -63» від 11.06.2020 №39, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] - за місцем реєстрації матері [PERSON] (а.с. 6). ІV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 УПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 27 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27.02.91 року (далі - Конвенція), передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно положень ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками цього обов`язку визначаються за домовленістю між батьками. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Так, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2020 рік" № 294-IX від 14.11.2019 прожитковий мінімум на день ухвалення рішення становить: для дітей віком до 6 років: з 1 липня - 1859 гривень. Частина 1статті 183 Сімейного кодексу України встановлює, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому, звертаючись з вимогою про стягнення з відповідача аліментів саме в розмірі 2000 грн., останньою не надано доказів можливості сплати ним такої суми щомісячно. Зважаючи на наведене, враховуючи, що відповідач є працездатним, має задовільний стан здоров`я, а також те, що вік дитини та її фізіологічні потреби не дають можливості позивачу влаштуватися на роботу, суд приходить до висновку, що наявні законні підстави для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дочки в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а саме 1859,00, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дочкою повноліття. Що ж до вимоги про стягнення аліментів на утримання позивача до досягнення донькою трирічного віку у розмірі 2000 грн, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, відповідно до ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той з подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю І, ІІ, чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Статтею 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу - якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 16.08.2017 у справі № 6-1111цс17, за положеннями частин 2, 4 статті 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, хто є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може таку допомогу надавати. Відтак, особливістю стягнення аліментів на дружину є наявність можливості чоловіка надавати таке утримання. Водночас, будь-яких доказів про можливість відповідача утримувати позивача до досягнення дитиною трирічного віку не подано, а тому суд відмовляє в задоволенні даної позовної вимоги. Відповідно дост. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються від дня пред`явлення позову. Згідно п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", то відповідно до вимог статті 141 ЦПК України він стягується з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial