Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-14 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] суму матеріальних збитків в розмірі 81 178,31 грн., інфляційні втрати в розмірі 13 708,63 грн., штрафні санкції у розмірі 6 411,97 грн., та витрати по сплаті судового збору та правову допомогу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07 липня 2018 року близько 13 години 40 хвилин [PERSON] , керуючи автомобілем «Хундай», державний номерний знак [NUMBER] по проспекту Г.Ватутіна, 2-Т, рухахаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності та здійснив зіткнення з автомобілем «Тойота», державний номерний знак [NUMBER] , який рухався позаду, що призвело до пошкодження транспортних засобів та завдання матеріальних збитків, чим порушив вимоги п.10.9 ПДР. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 01.08.2018 року по справі № 755/10587/18 відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачене ст. 124 КУпАП. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Київський страховий дім» згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК 8076921. 27.08.2018 р. позивачем було подано до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» заяву про виплату страхового відшкодування. Однак, станом на 27.11.2018 р. та по дату подання даного позову Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» не надіслало на адресу позивача прийняте рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. 01.07.2021 р. адвокатом АО «ДЖАСТІФАЙ» Проходою Юрієм Вікторовичем, що діє в Інтересах позивача, було надіслано до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» адвокатський запит № 151/10-01 від 30.06.2021 р. з вимогою надати копії письмових рішень, які приймались за результатами розгляду заяви від 27.08.2018 р. (реєстоаційний номер 712-14407 від 27.08.2018 р.) про виплату страхового відшкодування, поданої [PERSON] 27.08.2018 р. до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» Зазначену заяву відправлено 01.07.2021 р. на адресу Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» рекомендованим листом № 0407139752077. Однак, зазначений лист було повернуто 05.07.2021 р. на адресу АО «ДЖАСТІФАЙ» з відміткою поштового відділення «повернуто за закінченням терміну зберігання».. Таким чином, позивач так і не отримав прийняте Приватним акціонерним товариством «Київський страховий дім» рішення про здійснення страхового відшкодування за результатами розгляду заяви про страхове відшкодування. З урахуванням звіту вартість матеріального збитку, який завдано та має бути відшкодовано відповідачем позивачу, складає 81178,31 гри. 05 серпня 2021 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін. Копію вказаної ухвали позивачем було отримано. Відповідачем копію ухвали про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви з доданими до неї документами було отримано 17 вересня 20201 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень подано не було. Відповідачем використано право подання відзиву на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з підстав викладених у його змісті Третя особа Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» копію ухвали, копію позовної заяви з доданими до неї документами не було отримано, конверт разом з вказаними документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого строку зберігання». Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляфд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). В судовому засіданні встановлено, що 07 липня 2018 року близько 13 години 40 хвилин [PERSON] , керуючи автомобілем «Хундай», державний номерний знак [NUMBER] по проспекту Г.Ватутіна, 2-Т, рухахаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності та здійснив зіткнення з автомобілем «Тойота», державний номерний знак [NUMBER] , який рухався позаду, що призвело до пошкодження транспортних засобів та завдання матеріальних збитків, чим порушив вимоги п.10.9 ПДР. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено право особи, права та свободи якої було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушених прав та бути адекватним наявним обставинам. Таким чином, звертаючись до суду з даним позовом, стороною позивача не долучено належним чином завіреної копії постанови суду про визнання винним відповідача у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 01.08.2018 року по справі № 755/10587/18 відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачене ст. 124 КУпАП. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України "шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку". Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України "шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою". У відповідності до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП на виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» була застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім» за діючим на дату ДТП полісом № АК/8076921 від 11.04.2018 року з лімітом відповідальності Страховика за шкоду, завдану майну у розмірі 100 000,00 грн. В свою чергу, 27.08.2018 р. позивачем було подано до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» заяву про виплату страхового відшкодування. Однак, як зазначено в змісті позовної заяви, Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» не надіслало на адресу позивача прийняте рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Крім того, позивач вказує, що Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» не приймає заяви від потерпілих сторін в наслідок ДТП, у зв`язку з підготовкою до ліквідації товариства. Відповідно до повідомлення, опублікованому на офіційному веб-сайті ПрАТ «Київський страховий дім», «Загальними зборами акціонерів ПрАТ «Київський страховий дім» від 10.08.2018 року прийнято рішення про припинення ПрАТ «Київський страховий дім» шляхом ліквідації у добровільному порядку за рішенням органу Товариства, уповноваженого на це установчими документами (за рішенням загальних зборів акціонерів ПрАТ «Київський страховий дім»). (Протокол загальних зборів акціонерів №37 від 10.08.2018р.)». Відповідно до п. 20.2, 20.3 ст.20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія. У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом. Відповідно до п. 41.1 ст.41 вказаного Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Тому посилання Позивача на те, що ПрАТ «Київський страховий дім» не приймає заяви у зв`язку з підготовкою до ліквідації як на підставу стягнення заподіяної шкоди в межах ліміту відповідальності Страховика безпосередньо з Відповідача є необгрунтованим. Разом з тим, як викладено у правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 (справа №755/18006/15-ц), яка відступила від раніше висловленої правової позиції Верховного Суду України, на яку в обґрунтування своїх вимог посилається Позивач, та зробила наступні висновки про правильне застосування норм права: «69. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавана шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавана шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавана шкоди замість останнього... Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. З Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»)». Окремо варто зазначити і про практику застосування наведеної вище правової позиції у рішеннях самого Верховного Суду. Так, у постанові Верховного Суду від 15.08.2018 (справа №209/3145/15-ц) в якості лаконічного підсумку до наведеного вище висновку про правильне застосування норм права зазначено, що «власник автомобіля який постраждав внаслідок ДТП може реалізувати своє право вимоги щодо відшкодування шкоди шляхом звернення з позовом лише до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність». У постанові Верховного Суду від 26.09.2018 (справа №757/20129/16-ц) вказано наступне: «у разі якщо позивач (особа, якій завдана шкода) не звертався до страховика відповідача (завдавач шкоди) та не отримував його відмову у виплаті страхового відшкодування, а пред`явив відразу вимогу до особи відповідальної за шкоду, то відсутні передбачені законом підстави для задоволення його позовних вимог» (прим. - виділення наше). У постанові Верховного Суду від 31.10.2018 (справа №342/134/16-ц) зазначено, що «Під час розгляду справи Верховний Суд врахував правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц, про те, що власник автомобіля який постраждав внаслідок ДТП може реалізувати своє право вимоги щодо відшкодування шкоди шляхом звернення з позовом спочатку до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Враховуючи те, ... що право страхувальника вимагати страхову виплату згідно зі ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передається потерпілому, то позивач повинен вимагати кошти за майнову шкоду з страхової компанії, а у випадку завершення процедури ліквідації та затвердження ліквідаційного балансу - від МТСБУ. Відповідно до ст.39 зазначеного Закону передбачено випадки, у яких МТСБУ звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду. До таких випадків ліквідація страховика не відноситься. Підпунктом «ї» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що саме МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду, у разі недостатності коштів страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та ліквідований для виконання його зобов`язань за договорами страхування цивільно-правової відповідальності.» Згідно з пунктом 39.1 статті 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Отже Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» чітко визначає умови, за яких МТСБУ здійснює відшкодування страхових коштів. Однією з таких умов відповідно до підпункту «ґ» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є визнання учасника МТСБУ банкрутом та/або ліквідованим. Під час розгляду справи представником позивача не були надані суду докази про банкрутство та/або ліквідацію Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», зокрема рішення суду або витяг з реєстру юридичних осіб. Таким чином, позивач не має права вимагати від відповідача відшкодувати заподіяний збиток у розмірі, що покриваються лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну та має звертатися з відповідною вимогою до Страховика Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», а у випадку завершення процедури ліквідації та затвердження ліквідаційного балансу останнього - до МТСБУ. Разом з тим, суд вказує на те що, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України). Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України). Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Таким чином, з викладеного вбачається, що обов`язок страховика відшкодувати заподіяну страхувальником шкоду виникає із самого факту заподіяння застрахованою особою у результаті ДТП такої шкоди. При цьому, зобов`язаною особою, внаслідок заподіяних позивачу у результаті ДТП збитків, є страховик Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім». Таким чином, враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність відповідача на час настання страхового випадку була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Київський страховий дім» на підставі полісу страхування цивільно-правової відповідальності № АК № 8076921 від 11.04.2018 року, то, у даному випадку, позивач мав самостійно звернутись до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» про виплату страхового відшкодування за полісом, при цьому саме страховик страхова компанія після виплати страхового відшкодування має право регресної вимоги до особи, яка завдала шкоди, у разі наявності для цього правових підстав визначених ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, повязані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, повязані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. Частиною 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018р. у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018р. у справі № 814/698/16. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову на відповідача. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача. Таким чином, суду надано копію ордеру Конюшко Дениса Бориссовича ВН № 019424 від 20.09.2021 року про надання правничої допомоги Відповідачу у Дніпровському районному суді м. Києва адвокатом, копію договору про надання юридичних послуг № 34/09/21-ЮП/П від 20.09.2021 року укладений між відповідачем та Адвокатом Конюшко Денисом Бориссовичем. Крім того, стороною відповідача надано Акт виконаних робіт №1 за договором про надання юридичних послуг № 34/09/21-ЮП/П від 20.09.2021 року укладений між відповідачем та Адвокатом Конюшко Денисом Бориссовичем, відповідно до якого визначено виконані адвокатом послуги при наданні правничої допомоги Відповідачу у даній справі. Фактична сплата Відповідачем коштів за надану правничу допомогу підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру № 98 від 23.09.2021 року про сплату відповідачем 10 000,00 грн. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.48 постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться документально підтверджені витрати відповідача на правову допомогу на загальну суму 10 000,00 гривень, суд дійшов висновку про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на оплату правничої допомоги у визначеному розмірі. Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» про стягнення вартості матеріального збитку, інфляційних втрат. З огляду на те, що суд відмовляє у позові, а судові витрати понесені лише позивачем, на підставі статті 141 ЦПК України їх розподіл не здійснюється. Враховуючи наведене та

Outcome: approved