Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

До Збаразького районного суду звернулась [PERSON] із позовною заявою, зареєстрованою через канцелярію суду 16.10.2020, до приватного агропромислового підприємства «Збаразьке» про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Олишківецьке». В якій просить: 1. Позов задовольнити. 2. Визнати недійсною додаткову угоду до договору оренди землі від 08 квітня 2019 року укладену між [PERSON] та приватним агропромисловим підприємством «Збаразьке» про оренду належної [PERSON] земельної ділянки площею 2,4489 га, кадастровий номер 6122410100:01:001:0132, що розташована на території Збаразької міської ради Збаразького району Тернопільської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та припинити вчинену державну реєстрацію даної додаткової угоди до договору оренди землі від 08 квітня 2019 року, а також припинити державну реєстрацію договору суборенди вказаної вище земельної ділянки. 3. Судові витрати покласти на рахунок відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на даний час вона має намір укласти договір оренди своєї земельної ділянки з іншою особою, але у Державному реєстрі речових прав на майно міститься інформація про наявність додаткової угоди до договору оренди землі від 08 квітня 2019 року, що є перешкодою для укладення нового договору та його реєстрації, а тому даний договір порушує її права, як власника земельної ділянки щодо розпорядження майном. Ураховуючи викладене, додаткова угода до договору оренди землі від 08 квітня 2019 року є недійсною, оскільки будь-якої згоди на передачу в строкове платне користування земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,6341 га, позивач не надавав та вищезазначену угоду не підписував. Крім того, ПАП «Збаразьке» не сплачувало їй орендної плати за використання земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Дана позовна заява зареєстрована в суді і справі присвоєно №598/1661/20. 26 жовтня 2020 року ухвалою Збаразького районного суду прийнято до розгляду дану позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі. Вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Дану ухвалу суду відповідач ПАП «Збаразьке» отримав 02.11.2020 (а.с.15-16). 28 грудня 2021 року на адресу суду від відповідача ПАП «Збаразьке» надійшла заява про відвід судді Олещука Б.Т., з тих підстав, що суддею постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, що на думку відповідача свідчить про упередженість судді щодо відповідача та щодо обставин. Окрім того, на думку відповідача ПАП «Збаразьке» вбачається, що існують об`єктивні сумніви у тому, що суддя може винести законне і справедливе рішення, залучив до даної справи третю особу на стороні відповідача ТОВ «Олишківецьке». В даному випадку, на думку відповідача, суддя надає перевагу третій особі, не досліджує обставини справи, не направляє повістки сторонам та своїми діями спричиняє значні збитки відповідачу. На думку відповідача, про грубі процесуальні порушення та надання переваги третій стороні та позивачу свідчить не направлення повісток, не надання можливості подавати докази у справі відповідачу (а.с.21-23). Ухвалою Збаразького районного суду від 05 січня 2020 року постановлено визнати відвід у даній справі, заявлений відповідачем Приватним агропромисловим підприємством «Збаразьке», судді Збаразького районного суду Олещуку Б.Т. необґрунтованим та передано для розгляду іншому судді Збаразького районного суду Тернопільської області, визначеному у порядку, встановленому частиною першої статті 33 ЦПК України (а.с.24-25). Ухвалою судді Збаразького районного суду Щербатої Г.Р. від 11 січня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача Рудько Р.М. про відвід судді Збаразького районного суду Тернопільської області Олещука Богдана Тарасовича від розгляду цивільної справи №598/1661/20 за позовною заявою [PERSON] до Приватного агропромислового підприємства «Збаразьке» про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Олишківецьке» (а.с.27). 27 січня 2021 року зі сторони відповідача ПАП «Збаразьке» надійшов відзив на позов, в якому зазначає, що ТОВ «Олишківецьке» здійснює рейдерську діяльність направлену на позбавлення всіх паїв ПАП «Збаразьке» так як умисно створює перешкоди у виплаті грошових коштів та передачу зерна, ячменю, кукурудзи та іншого зерна з метою доведення до розірвання договорів оренди паїв ПАП «Збаразьке», при чому останні приймають активну участь у судових справах, готують документи та сприяють у розірванні договорів по причині закінчення договору суборенди з даним товариством та по причині відсутності будь-якого наміру його продовження. Крім того, зазначає, що станом на даний час ПАП «Збаразьке» направляє на адресу кожного пайовика розрахунок по договору оренди землі та сплачує компенсацію у розмірі 2000 гривень у зв`язку із затримкою оплати, а тому вважає, що підстав для визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною станом на даний час немає, а тому в задоволенні позовної заяви [PERSON] до\~Приватного агропромислового\~підприємства «Збаразьке»\~про визнання\~додаткової угоди\~до договору\~оренди землі\~недійсною,\~третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору,\~на стороні\~відповідача:\~Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«Олишківецьке» слід відмовити (а.с.31-35). Ухвалою Збаразького районного суду від 19 квітня 2021 року постановлено перейти до розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження. Призначено підготовче засідання справи в приміщенні Збаразького районного суду о 15 годині 30 хвилин 18 травня 2021 року. Дану ухвалу суду відповідач ПАП «Збаразьке» отримав 22.04.2021 (а.с.38-39). 17 травня 2021 року до суду звернувся відповідач ПАП «Збаразьке» зі заявою про повторний відвід судді Олещука Б.Т., з тих підстав, що зазначені у попередній заяві про відвід, що суддею постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, що на думку відповідача свідчить про упередженість судді щодо відповідача та щодо обставин. Окрім того, на думку відповідача ПАП «Збаразьке» вбачається, що існують об`єктивні сумніви у тому, що суддя може винести законне і справедливе рішення, залучив до даної справи третю особу на стороні відповідача ТОВ «Олишківецьке», яке здійснює рейдерську діяльність направлену на позбавлення всіх паїв ПАП «Збаразьке», так як умисно створює перешкоди у виплаті грошових коштів та передачу зерна з метою доведення до розірвання договорів оренди паїв з ПАП «Збаразьке». В даному випадку, на думку відповідача, суддя надає перевагу третій особі, не досліджує обставини справи, не направляє повістки сторонам та своїми діями спричиняє значні збитки відповідачу. На думку відповідача, про грубі процесуальні порушення та надання переваги третій стороні та позивачу свідчить не направлення повісток, не надання можливості подавати докази у справі відповідачу. Крім того, суддя безпідставно не бере до уваги, практику інших суддів Збаразького районного суду з розгляду даних справ (а.с.42-44). Ухвалою Збаразького\~районного суду\~від 18\~травня 2021\~року відмовлено\~у задоволенні\~заяви ПАП «Збаразьке» про відвід судді Олещука Б.Т. від розгляду цивільної справи №598/1661/20\~за позовом [PERSON] до\~Приватного агропромислового\~підприємства «Збаразьке»\~про визнання\~додаткової угоди\~до договору\~оренди землі\~недійсною,\~третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору,\~на стороні\~відповідача:\~Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«Олишківецьке» (а.с.46-47). 22 липня 2021 року в ході проведення підготовчого судового засідання у даній справі до суду звернувся представник позивача, адвокат Дутка В.І., із клопотанням про витребування доказів, в якому просить витребувати у ПАП «Збаразьке» оригінал договору оренди землі, додаткової угоди до договору оренди землі, між [PERSON] та ПАП Збаразьке, на підставі яких було здійснено реєстрацію речового права реєстратором Великогаївської сільської ради Тернопільського району Брусь О.С. від 08.04.2021 та витребувати у Великогаївської сільської ради Тернопільського району копії документів на підставі яких було внесено відомості до реєстру речових прав на нерухоме майно, запис про інше речове право 31250669 від 10.04.2019. Ухвалою Збаразького\~районного суду\~від 22\~липня 2021\~року постановлено зобов`язати Приватне агропромислове підприємство «Збаразьке» у строк протягом десяти днів з дня отримання даної ухвали суду, направити безпосередньо до канцелярії Збаразького районного суду Тернопільської області оригінал договору оренди землі укладеного 06 березня 2009 року між [PERSON] та Приватним агропромисловим підприємством «Збаразьке», зобов`язати Приватне агропромислове підприємство «Збаразьке» у строк протягом десяти днів з дня отримання даної ухвали суду, направити безпосередньо до канцелярії Збаразького районного суду Тернопільської області оригінал додаткової угоди від 08 квітня 2019 року до договору оренди землі укладеного 06 березня 2009 року між [PERSON] та Приватним агропромисловим підприємством «Збаразьке», відповідно до запису про речове право 31250669 від 10.04.2019 та зобов`язати Великогаївську сільську раду Тернопільського району у строк протягом десяти днів з дня отримання даної ухвали суду, направити безпосередньо до канцелярії Збаразького районного суду Тернопільської області копії документів, на підставі яких було внесено відомості до реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право 31250669 від 10.04.2019. 21 жовтня 2021 року проведено підготовче судове засідання і ухвалою суду справу призначено до розгляду. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Дутка В.І. в судове засідання не з`явилися, однак від них на адресу суду надійшла заява, в якій вони просять справу розглядати без їхньої участі, позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити та не заперечують щодо винесення заочного рішення. Представник відповідача ПАП «Збаразьке» в жодне судове засідання не з`явився будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ТзОВ «Олишківецьке» у судове засідання не з`явився, хоча про час, день та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши здобуті в судовому засіданні докази, суд вважає, що позов є обґрунтований та підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Так,\~судом встановлено,\~що позивач\~ [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,45 га, кадастровий номер 6122410100:01:001:0132, яка розташована на території Збаразької міської ради Тернопільської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Дана обставина стверджується копією державного акту на право приватної власності на землю серії ЯЗ №337399 від 11.03.2009, виданого на підставі розпорядження голови Збаразької районної державної адміністрації №839 від 05.12.2008 року (а.с.8). Із матеріалів позову вбачається, що 06 березня 2009 року позивач [PERSON] та відповідач ПАП «Збаразьке» уклали договір оренди вищевказаної земельної ділянки терміном на 10 років. 08 квітня 2019 року між [PERSON] \~та відповідачем\~ПАП «Збаразьке» не підписано додаткову угоду до договору оренди землі, відповідно до якої термін дії договору становить 10 (років) років. Як вбачається із копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №226163511 від 30 вересня 2020 року, 10 квітня 2019 року державним реєстратором Великогаївської сільської ради Тернопільського району Брусь О.С. було здійснено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 46546063 від 18 квітня 2019 року, про державну реєстрацію договору оренди землі від 06 березня 2009 року та додаткової угоди до договору оренди землі від 08 квітня 2019 року укладених між орендарем приватним агропромисловим підприємством «Збаразьке» та орендодавцем [PERSON] на строк 10 років, номер запису про інше речове право 31250669. Також, із копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №226163511 від 30 вересня 2020 року вбачається, що на земельну ділянку, кадастровий номер 6122410100:01:001:0132 площею 2,45 га, яка розташована на території Збаразької міської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва власником якої є [PERSON] , оформлено право суборенди строком до 31.12.2020, суборендарем вказано товариство з обмеженою відповідальністю «Олишківецьке», орендарем приватне підприємство «Збаразьке». Судом встановлено, що позивач жодних додаткових угод стосовно продовження терміну дії договору оренди земельної ділянки не підписувала та наміру продовжувати договірні відносини з ПАП «Збаразьке» не мала. Земельна ділянка була передана орендодавцю та використовується ним за цільовим призначенням. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), а також іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди земельної ділянки. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з приписами частини першої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша\~статті 638 ЦК України). За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на дату укладання спірного договору) договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за статтею 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації. За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті). У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 16.06.2020 у справі №145/247/16 звертає увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Судом за клопотанням представника позивачів постановлено ухвалу про витребування оригіналів спірних договорів оренди, однак відповідачем ПАП «Збаразьке не виконано вимогу суду та про причини невиконання суд не повідомлено. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ч.10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Суд виходить з того, що зобов`язання, покладене на відповідача про надання оригіналу спірної додаткової угоди до договору оренди не виконане, а відсутність оригіналів договорів у реєстратора та у позивача виключило можливість призначення судової почеркознавчої експертизи для спростування або підтвердження виконання підпису у спірній угоді особисто позивачем, оскільки для проведення експертизи документа необхідний його оригінал. Таким чином, суд вважає, що відповідачем не надано оригінал спірного договору з додатковою угодою до нього з неповажних причин та розцінює таку процесуальну поведінку відповідача як ухилення від надання витребуваних доказів і тому відповідачем не спростовано твердження позивача про те, що оспорюваний правочин не був укладений і не доведено обставини укладання додаткової угоди до договору оренди землі від 08.04.2019. Відповідно до вимог ч.10 ст.84 ЦПК України, суд, беручи до уваги, що відповідач неподав без повідомлення причин оригінал договору оренди з додатковою угодою до нього, який витрибовувався ухвалою Збаразького районного суду від 22 липня 2021 року, ухилився від подання даного доказу, що має важливе значення, зокрема для проведення у справі експертизи, а тому визнає обставину відсутності волевиявлення позивача на укладення спірної додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки, для з`ясування якої витребовувався зазначений доказ. А відтак, цей правочин укладений за відсутності волевиявлення позивача на укладення даного договору, що відповідно до вимог ч.3 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним. Факт реєстрації права оренди на підставі додаткової угоди до договору оренди за її відсутності не свідчить про укладення цього договору. Отже, на підставі викладеного, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №145/2047/16-ц від 16.06.2020, суд прийшов до висновку про не укладення спірної додаткової угоди до договору оренди, у зв`язку з відсутністю волевиявлення позивача на їх укладання. Крім того, звертаючись до суду із цим позовом, позивач посилалася на те, що ПАП «Збаразьке» не сплачувало їй орендної плати за використання земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. З матеріалів позову вбачається, що орендна плата позивачу [PERSON] за 2019-2020 роки згідно договору оренди не виплачена. Дана обставина знайшла своє підтвердження відомостями з державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків (а.с.37). У відзиві на позовну заяву ПАП «Збаразьке» вказало, що 55 земельних паїв, в тому числі пай позивача у травні 2019 року передало в суборенду ТОВ «Олишківецьке», однак суборендар не сплачував орендної плати і тому ПАП «Збаразьке» не мало можливості виплачувати власникам паїв орендну плату. ПАП «Збаразьке» отримало кредит в банку і має намір розрахуватися з власниками паїв. Відповідач приватне агропромислове підприємство «Збаразьке» доказів на підтвердження виплати позивачу орендної плати не надав. Пунктом «д» ч.1 ст.141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата орендної плати. Відповідно до ч.3 ст.31 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Згідно ч.1 ст.32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору. З огляду на викладене, систематична несплата орендної плати є систематичним порушенням умов договору та може бути підставою для дострокового розірвання договору оренди землі. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зазначено, що у пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). Під систематичною має розумітися несплати орендної плати, що мала місце два і більше випадки. Оскільки несплата орендної плати позивачу мала місце у 2019, 2020 роках, то в даному випадку така несплата носить систематичний характер. Суд критично відноситься на посилання відповідача, про те, що причиною затримки в розрахунку були, на думку ПАП «Збаразьке», рейдерські дії ТОВ «Олишківецьке», оскільки відповідач повинен відповідати перед позивачем за своїми первинними зобов`язаннями відповідно до укладеного договору оренди земельної ділянки. Статтею 125 Земельного кодексу передбачено що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про оренду землі» визначено, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Правові, економічні, організаційні засади створення у складі державного земельного кадастру єдиної системи державної реєстрації речових прав на земельні ділянки та інше нерухоме майно, обмежень цих прав регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». Цей Закон регулює відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості. Відповідно до статті 2 Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав. Частиною 2 статті 3 Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно із ч.3 ст.26 Закону України №1952-IV у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Оскільки суд прийшов до висновку про неукладеність оспорюваного договору оренди, належним способом захисту прав позивачів буде скасування державної реєстрації договору оренди землі у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Разом з тим, відповідно до частини четвертої статті 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. У п.7.3 Постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №145/2047/16-ц від 16.06.2020 сформульовано правовий висновок згідно якого відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. У п.7.18 Постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №145/2047/16-ц від 16.06.2020, у ході перегляду судових рішень щодо визнання договорів оренди недійсними з підстав вчинення підписів на останніх не орендодавцем, а іншою особою від його імені, містяться висновки про те що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. При цьому, у п.7.21. Постанови Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. У п. 7.26 Постанови зазначено, що відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. У п.7.27 Постанови вказано що зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. У п.7.35 вказаної Постанови Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що у такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки. Оскільки суд прийшов до висновку про неукладеність договорів оренди з відповідачем, тому земельна ділянка підлягає поверненню позивачу. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідач не надав належних та допустимих доказів, які б його спростували, або підтвердили, що спірну додаткову угоду до договору оренди землі підписав позивач, а це є їх процесуальним обов`язком відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України. Твердження позивача відповідачем не спростовано, оскільки не надано будь-яких доказів на підтвердження існування у позивача волевиявлення на укладення спірної угоди. Враховуючи наведене, спірна додаткова угода до договору оренди земельної ділянки є неукладеною, тому суд вважає за необхідне задовольнити похідну вимогу про припинення права оренди приватного агропромислового підприємства «Збаразьке», шляхом скасування та виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про речове право приватного агропромислового підприємства «Збаразьке» на земельну ділянку на підставі додаткової угоди до договору оренди землі №б/н від 08.04.2019, а тому позов слід задовольнити частково. Відповідно до ч.1 ст.34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Враховуючи те, що після припинення договору оренди землі зобов`язання сторін припиняються, суд вважає за необхідне зобов`язати приватне агропромислове підприємство «Збаразьке» повернути позивачу земельну ділянку. Суд,\~згідно з\~вимогами ст.141\~ЦПК України,\~вважає за\~необхідне стягнути\~з відповідача\~приватного агропромислового\~підприємства «Збаразьке»\~в користь\~позивача 840,8 грн сплаченого судового збору. Стягуючи вказані кошти суд бере до уваги квитанцію №67 від 15 жовтня 2020 року про сплату позивачем 840,80 грн судового збору (а.с.4). На підставі\~наведеного та\~

Outcome: partial