Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з вимогою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 20 вересня 2006 року в Завадівській сільській раді Монастириського району Тернопілської області сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 07. Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: дочку - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO]. Одруження з відповідачем виявилося невдалим. Починаючи з 2011 року сімейні стосунки між сторонами почали суттєво погіршуватись, з ініціативи відповідача в сім'ї постійно виникали конфлікти, причиною чого були відсутність взаємопорозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки у вихованні дітей. Під час конфліктів відповідач неодноразово висловлювався нецензурними словами в бік позивача, інколи застосовував фізичну силу, в результаті чого, з часом у сторін розвинулось почуття неприязні один до одного, втрачено почуття любові та поваги. Спільного господарства на даний час сторони не ведуть, сумісне проживання остаточно припинено, а тому позивач вважає що спільне проживання та збереження шлюбу в подальшому неможливі та просить її позовні вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності, свої позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, заперечення проти позову суду не надав. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, а тому суд, дослідивши матеріали справи не вбачає підстав для відкладення справи і вважає можливим розглянути її на підставі наявних в матеріалах справи доказів з винесенням заочного рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 вересня 2006 року в Завадівській сільській раді Монастириського району Тернопільської області сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 07, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим Завадівською сільською радою Монастириського району Тернопільської області 20 вересня 2006 року (а.с.2). Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: дочку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Горішньослобідською сільською радою Монастириського району Тернопільської області 29 травня 2007 року, актовий запис № 03 (а.с.7); сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], видане Горішньослобідською сільською радою Монастириського району Тернопільської області 14 листопада 2008 року, актовий запис № 09 (а.с.8). На даний час сторони по справі спільного господарства не ведуть, сумісне проживання остаточно припинено, шлюб носить формальний характер тому позивач настоює на розірванні шлюбу. Спір про поділ майна між сторонами по справі відсутній. Постановою Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України "Про міжнародне приватне право" від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Статтею 56 СК України передбачено, що кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України) Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що суперечить положенням вищенаведених нормативно - правових актів. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У відповідності до ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач миритися не бажає і збереження шлюбних відносин суперечить його інтересам, суд приходить до переконання, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] необхідно розірвати, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї неможливе.

Outcome: approved