Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду з позовом, відповідно до якого просила суд винести рішення, яким стягнути з відповідача, [PERSON], аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки від заробітку відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, прочинаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обгрунтування своїх позовних вимог позивачем вказано на те, що 31 грудня 2013 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Крюківським РАЦС м.Кременчука Полтавської області. Від шлюбу вони мають дитину - сина [PERSON], [INFO]. На даний час сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, але проживають окремо. Син [PERSON] знаходиться на утриманні позивача, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, при цьому має постійний дохід, працюючи на ЗАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» на посаді машиніста - регулювальника 5 розряду. В судове засідання з'явилась позивач [PERSON], позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, в судове засідання не з'явився, про причину своєї неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність суду не надав. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши думку позивача яка не заперечувала проти розгляду справи у відсутності відповідача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статей 224-226 ЦПК. Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши та проаналізувавши представлені докази, приходить до наступних висновків: Позивач, [PERSON] та відповідач, [PERSON] мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим27серпня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Крюківського районного управління юстиції. Як вбачається з довідки про склад сім'ї, виданої 11 грудня 2013 року ОСББ "Дніпрова 60" за № 516, [PERSON] проживає за сином [PERSON], [INFO] року народження. Стаття 180 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ненадання матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини є порушенням обов'язку батьків піклуватися про своїх дітей. Відповідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Стаття 182 Сімейного Кодексу України передбачає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідач в порядку ст.188 Сімейного Кодексу України від обов'язку утримувати сина не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст. 189 Сімейного кодексу України між сторонами на даний час не укладено. Відповідно до абз.1, 4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при вирішенні справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", №3 від 15.05.2006р., ч.3 ст.70 ЗУ „Про виконавче провадження", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом та максимальний розмір аліментів, що підлягатимуть стягненню з боржника, не може перевищувати 50% заробітної плати цієї особи. Згідно ст. 3 Ковенції про права дитини, ратифікованої Україною 21.02.1990 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є завищеними і підлягають частковому задоволенню. Суд вирішуючи питання про сплату судового збору виходить з того, що п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» передбачено звільнення позивачів від сплати судового збору за подання позовів про стягнення аліментів.

Outcome: partial