Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з цим позовом і просила визнати відповідача [PERSON] , 1982 року народження, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] . Позовні вимоги [PERSON] обґрунтувала тим, що ухвалою Народного суду м. Жмеринка Вінницької області від 03.02.1976 затверджено мирову угоду, відповідно до якої вона стала власником 49/100 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель по [ADDRESS] . Також на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 01.11.1983 року [PERSON] , старшим державним нотаріусом Жмеринської міської державної нотаріальної контори за реєстром №1-1901, позивач набула у власність решту - 51/100 частину вищевказаного житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель. Відповідач [PERSON] є сином позивача і значиться зареєстрованим у належному їй житловому будинку, однак не проживає в ньому з 2008 року. Наразі відповідач знаходиться за кордоном на заробітках і добровільно знятись з реєстрації не бажає, оскільки для цього йому необхідно приїхати в Україну. Позивач зазначила, що реєстрація відповідача у належному їй на праві власності будинку перешкоджеає їй в повній мірі здійснювати своє право власності. Зокрема, позивач має намір продати вищевказаний житловий будинок, а потенційні покупці не бажають купувати будинок, де значиться зареєстрованим ще хтось. Позивач [PERSON] в позовній заяві просила проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 06.06.2019 відкрито провадження по справі та призначено розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідачу одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі надіслано копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів. Відповідач [PERSON] , який належним чином повідомлений про розгляд справи судом, відзиву на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін не надав. З огляду на вищезазначене суд, на підставі ч.5 ст.279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, клопотань сторін проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не подано. Відповідно до ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. В судовому засіданні установлено, що позивач на підставі ухвали Народного суду м. Жмеринка Вінницької області від 03.02.1976, якою затверджено мирову угоду, є власником 49/100 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель по [ADDRESS] . Також на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 01.11.1983 року [PERSON] , старшим державним нотаріусом Жмеринської міської державної нотаріальної контори за реєстром №1-1901, позивач є власником 51/100 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель по [ADDRESS] (а.с.7-8, 11, 12). Згідно з копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, позивач зареєструвала своє право власності на належні їй частини житлового будинку (а.с.9, 10). Згідно з копією технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , загальна площа будинку становить 46,9 кв.м., в тому числі житлова - 36,4 кв.м. (а.с.13-17). Відповідно до довідок квартального комітету "Центральний" від 24 січня 2019 року №26 та від 15 травня 2019 року №248, по [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON] та відповідач - [PERSON] .. [PERSON] не проживає у вказаному житловому приміщенні з 2008 року (а.с.18, 19). Цей факт підтверджено також актом сусідів від 17.01.2019 (а.с.20). Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини першої статті 383 цього ж Кодексу власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перераховані вище норми цивільного законодавства дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що даний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, то положення ст.7 Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Згідно зі статтею 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. Згідно з частиною другою статті 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що позивач є власником будинку, реєстрація відповідача в ньому перешкоджає реалізації права розпорядження належним їй майном, то відповідача слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням. На підставі вищенаведеного суд вважає, що позов підставний і підлягаючий задоволенню. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути судові витрати у виді судового збору в сумі 768,20 грн.

Outcome: approved