Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом 07.03.2017 року, уточнивши вимоги (а.с.13), просила суд: надати їй дозвіл на оформлення документів для виїзду за кордон їх спільної з відповідачем [PERSON] малолітньої дитини доньки [PERSON], [INFO], як її матері, до Республіки Болгарія, Турецької Республіки, Арабської Республіки Єгипет, без його згоди та супроводу як батька; надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон до Республіки Болгарія, Турецької Республіки, Арабської Республіки Єгипет, на період з 01.06.2017 року по 01.06.2018 року включно, їх спільної з відповідачем [PERSON] малолітньої дитини доньки [PERSON], [INFO], в її супроводі як матері без згоди та супроводу батька [PERSON]; допустити негайне виконання рішення суду в частині оформлення документів для тимчасового виїзду малолітньої дитини сторін за кордон без згоди та супроводу батька [PERSON] В обґрунтування предявлених вимог зазначила, що в період перебування сторін у шлюбі 25.06.2007 року у них народилася донька [PERSON]. Після розірвання між сторонами шлюбу на підставі рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.01.2012 року, дитина залишилась проживати з нею та перебуває на її повному матеріальному утриманні. [PERSON] допомогу на утримання дитини не надає, участі у її вихованні не приймає. Оскільки виїзд малолітньої доньки за кордон спрямований на забезпечення її гармонійного духовного та фізичного розвитку, а без отримання згоди батька це є ускладненим, позивач вимушена звернутись до суду. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не зявилися, однак останній подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги уточнені підтримав, наполягав на їх задоволенні, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, в контексті ч.9 ст.74, ч.9 ст.76 ЦПК України вважається повідомленим належним чином шляхом його виклику через оголошення в газеті «Вісті Придніпровя» (випуск № 28-29 (1827-1828) від 20.04.2017 року). Зі згоди позивача відповідно до ст.224 ЦПК України суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів. Суд, встановивши обставини справи, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що в період перебування сторін в шлюбі, зареєстрованому 05.08.2006 року Центрально-Міським відділом РАЦС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області, актовий запис №421, у них народилась донька [PERSON], [INFO] (а.с.8,10). Заочним рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області № 2-3135/11 від 19.01.2012 року, яке набрало законної сили 31.01.2012 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Як вказувала позивач, що не спростовано жодними доказами з боку відповідача, дитина проживає разом з матірю [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Згідно довідки від 15.02.2017 року (а.с.11), малолітня [PERSON] навчається в 4-а класі Криворізького науково-технічного металургійного ліцею №16 КМР. Навчанням та вихованням дитини займається мати [PERSON], батько [PERSON] участь у вихованні доньки не приймає, батьківські збори не відвідує, інтересу до навчального процесу не проявляє. Як вказувала в обґрунтування предявлених вимог [PERSON], отримання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон доньки [PERSON] в її супроводі без згоди та супроводу батька [PERSON] необхідно їй задля оздоровлення дитини, забезпечення гармонійного розвитку, можливості пізнання культури інших іноземних країн, розширення її світогляду. Посилання позивача на той факт, що встановити дійсне місце проживання відповідача, а відтак отримати дозвіл на виїзд дитини за кордон в позасудовому порядку неможливо, суд приймає до уваги, оскільки згідно відомостей з адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області (а.с.14-а), [PERSON] зареєстрованим по Дніпропетровській області не значиться. Згідно ч.2\~ст.154 СК України\~батьки мають переважне право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до ст.ст.141,150 ч.ч.1,2\~ст.155 СК України, ч.3\~ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Положення\~ст.6 Закону України «Про охорону дитинства»\~та ст.ст.17, 31 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров'я. Право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, та повертатися в Україну гарантується ст.33\~Конституції України, яка кореспондується зі ст.10 Конвенції про права дитини. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено\~Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»,\~Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» (із змінами та доповненнями). Згідно положень ст.\~313 ЦК України, п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до\~ п.п.2 п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд за межі України громадянина, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, виїзд з України громадянина, який не досяг 16-річного віку, в супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється, зокрема, у разі предявлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Аналізом вказаних матеріальних норм суд приходить до висновку, що діючим законодавством не встановлено обмежень щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, проте визначено порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Згідно ст.2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Відповідно до п.п.2 п.7 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 року №152, оформлення, обмін та видача паспорта для виїзду за кордон особи, яка не досягла 16-річного віку, здійснюються на підставі заяви-анкети одного з батьків. У разі відсутності другого з батьків під час подання документів, така заява подається нотаріально посвідченою. Якщо батьки не перебувають у шлюбі, оформлення, обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюється на підставі заяви-анкети того з них, з ким проживає особа. Оскільки відповідач є громадянином України, батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] не позбавлений, його нотаріально посвідчена згода на оформлення дитині паспорту для виїзду за кордон також є необхідною, а враховуючи специфіку отримання дозволу на виїзд дитини за кордон в супроводі одного з батьків без згоди іншого в судовому порядку, що регламентовано Правилами перетинання державного кордону громадянами України, виїзд за межі України громадянина, взаємоповязаність предявлених позивачем вимог, суд приходить до висновку, що надання судом дозволу на оформлення документів [PERSON] без згоди батька [PERSON] також є необхідним. Враховуючи, що позивач як матір дитини піклується про свою доньку [PERSON], а предявлений нею позов повністю відповідає інтересам дитини, не порушуючи та не обмежуючи при цьому права відповідача як батька, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. В частині визначення порядку виконання судового рішення, позивач просила суд допустити його до негайного виконання, однак суд не вбачає правових підстав для цього, оскільки визначений ст.367 ЦПК України перелік імперативних та імперативно-диспозитивних (факультативних) підстав для цього є виключним та не передбачає можливість допуску до негайного виконання рішення суду про надання дозволу на оформлення документів та виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.88 ЦПК України, з урахуванням ухвалення рішення на користь позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] понесені нею та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн. та витрати, повязані з публікацією оголошення в пресі 300 грн.

Outcome: approved