Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування своїх вимог за позовом зазначила, що 08 квітня 2000 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] , який вони зареєстрували у відділі РАЦС Смілянського міськвиконкому Чркаської області, актовий запис №78. Від шлюбу мають одну дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 жовтня 2018 року розірвано шлюб між позивачем та відповідачем. 11 грудня 2006 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В. зареєстрованого в реєстрі за №8188, позивач з відповідачем придбали будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] , за 101000 гривень. Для придбання вказаного будинку на ім`я відповідача було укладено з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір та договір іпотеки №CSS0GK04030143 від 11 грудня 2006 року, за умовами якого позичальник має щомісячно сплачувати банку грошові кошти в розмірі 262,55 доларів США, що становило 1325,87 гривень. Оскільки купівля будинку відбувалася за кредитні кошти, то всі документи було виготовлено на відповідача і право власності зареєстровано за ним. Позивач вказує, що в квітні 2007 року продала їй належний житловий будинок [ADDRESS] за 126250 гривень та повністю погасила заборгованість за кредитним договором. Також під час шлюбу сторони за спільні кошти подружжя придбали автомобіль марки Samand TL, 2007 року випуску, який також був зареєстрований за відповідачем. Враховуючи вказані обставини позивач звернулася до суду із вказаним позовом та просить суду поділити майно, що належить на праві спільної сумісної власності їй та її колишньому чоловіку [PERSON] , наступним чином: визнати за нею право власності на 3/4 частину житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] та право власності на 1/2 частину автомобіля Samand TL, 2007 року випуску, номерний знак [NUMBER] . В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти визнання за позивачем права власності на 1/2 частину будинку та транспортного засобу. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 08 квітня 2000 року, [PERSON] та [PERSON] ,\~ [INFO] , про що відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області\~ складено відповідний актовий запис за №78. Прізвище після одруження чоловіка - [PERSON] , дружини [PERSON] . [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10 серпня 2006 року. Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 жовтня 2018 року у справі №703/787/18 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 08 квітня 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області, актовий запис №78, розірвано. Рішення набрало законної сили 06 листопада 2018 року. Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами від 11 грудня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В., зареєстрованого в реєстрі за №8174, відповідач [PERSON] придбав будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] . За вказаним договором продаж будинку з надвірними спорудами відбулася за 101000 гривень, що еквівалентно 20000 доларів США та ЗАТ КБ «Приватбанк» зобов`язався видати покупцю на умовах кредитного договору кошти в розмірі 101000 гривень, що еквівалентно 20000 доларів США, на протягозі двох банківських днів з дня підписання договору Іпотеки вказаного будинку з надвірними спорудами, між покупцем і банком. 11 грудня 2006 року в якості забезпечення виконання до кредитному договору від 11 грудня №CSS0GK04030143 між відповідачем [PERSON] та Приватбанк було укладено договір іпотеки №CSS0GK04030143, згідно якого в іпотеку був переданий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] . [PERSON] мав сплачувати банку щомісячний платіж у сумі 262,55 доларів США, по поверненню кредиту у розмірі 20000 доларів США. Відповідно до листа АТ КБ «Приватбанк» від 09 грудня 2021 року №20.1.0.0.0/7-20210202/1643 кредитний договір №CSS0GK04030143 погашений та закритий 02 червня 2008 року. Кредитна справа знищена по сроку на підставі наказу Е.CS.0.0.0.0/18-1783 від 25 липня 2017 року. Зазначене підтверджується доданими до листа випискою по рахунку з меморіальними ордерами. Такий кредит брався в період шлюбу на придбання спірного будинку, і повністю сплачений до закінчення строку його дії, тобто під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Також під час шлюбу 11 жовтня 2007 придбано автомобіль марки Samand TL, 2007 року випуску, номерний знак [NUMBER] . Право власності [PERSON] \~ на автомобіль марки Samand TL, 2007 року випуску, номерний знак [NUMBER] , підтверджено копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . В судовому засіданні встановлено, що неповнолітня дитина сторін проживає разом із позивачем та відповідачем в спірному будинку. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Домовленість щодо поділу вказаного майна в позасудовому порядку між сторонами відсутня, шлюбний договір не укладався, що стало підставою для звернення із даним позовом до суду. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до ч. 3 ст.70 Сімейного кодексу України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син,\~ дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя , при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч. ч. 2, 3ст. 70 СК Українив окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1ст. 60 СК України). Згідно зі ст.12, 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Обставин, які б вказували на те, що один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, або один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу, судом не встановлено. При цьому позивач не надав суду доказів того, що майно придбано лише за її кошти. Посилання позивача, що таке майно куплене частково за його особисті кошти які вона отримала від продажу будинку [ADDRESS] , суд відхиляє, оскільки, згідно ч.4 ст. 65 СК України, як вбачається з матеріалів справи було укладено кредитний договір в період шлюбу, і повністю сплачений до закінчення строку його дії, тобто під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. В іпотеку був переданий спільний будинок сторін, що загалом свідчить, що такий укладений кредитний договір в інтересах сім`ї. Зворотного позивач не довела. На підставі наданих доказів суд встановив, що спірне майно було придбано сторонами під час їх перебування в шлюбі за їх спільні кошти. Зважаючи на те, не подано суду достатніх доказів, які б свідчили про підстави для відступу від засади рівності часток подружжя ( недостатність утримання спільної дитини , витрати майна на шкоду інтересам сім`ї тощо). Одночасно суд вважає, що частки сторін є рівними, підстави для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до ч. 2 та 3 ст. 70 СК України відсутні. Інших посилань на докази того, що є істотні підстави для відступлення від засад рівності часток подружжя, суду не надано. У зв`язку з чим суд доходить висновку про поділ майна між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, виділивши в власність позивачу та відповідачу по 1/2 частини квартири, що є об`єктом права сумісної власності. Враховуючи те, що майно придбано сторонами під час шлюбу за спільні кошти та є їх спільною сумісною власністю, їх частки майна є рівними, доказів того, що інший їх розмір визначений домовленістю між сторонами або шлюбним договором, не надано, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та поділ майна подружжя, визнавши за позивачем та відповідачем право власності по 1/2 частини спірного нерухомого майна. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірного майна, сторонами не доведено. Згідно з ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. При цьому, при поділі майна суд виходить із того, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Якщо річ неможливо розділити, вона присуджується одному з подружжя. Якщо виділити в натурі частину із загального майна не можна, хтось один із подружжя має право на отримання від іншого грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частини. Проте, така компенсація може бути надана лише за згодою колишньої дружини чи чоловіка. Крім того, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Таким чином, відповідно до частин 4, 5 ст. 71 СК присудження судом одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ (автомобіль) допускається за його згодою за умовою попереднього внесення другим подружжям відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності таких умов присудження грошової компенсації може мати місце, зокрема, на підставах передбачених ст. 364 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та наявності згоди співвласника на одержання відповідної грошової суми. Так, відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно з законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Таке ж право співвласників передбачено і ч. 3 ст. 358 ЦК України. Пленум Верховного Суду України в постанові від 21.12.2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя відзначив, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, для визначення якої при необхідності призначається експертиза. Таким чином, набутий сторонами в період шлюбу спірний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи, що спірний автомобіль є неподільною річчю, і жодною із сторін не вчинено дій, передбачених ч.ч. 4, 5 ст.71 СК України, суд вважає за необхідне визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишити майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до вимог ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивачем понесені наступні судові витрати: 840 грн. 80 коп. по сплаті судового збору, 6000 грн. - витрати на професійну правничу допомоги, а тому за принципом пропорційності до стягнення підлягає 4580 грн. 53 коп.

Outcome: partial