Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позов та відповідно до позовних вимог просить суд встановити факт його проживання однією сім`єю з померлим [PERSON] з 2013 р. по день смерті останнього; визнати за позивачем [PERSON] право власності на ј частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після померлої [PERSON] ; визнати за позивачем [PERSON] право власності на ј частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування як спадкоємця четвертої черги за законом після смерті померлого [PERSON] . Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що [INFO] померла [PERSON] ., яку він вважав своєю тіткою. Після її спмерті відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме на Ѕ частину спірної квартири [ADDRESS] . Інша частина Ѕ частини спірної квартири належала непрацездатному синові [PERSON] - [PERSON] . Сім`я [PERSON] та [PERSON] проживали в спірній квартирі, також в спірній квартирі з 2013 року проживав й позивач по справі, який здійснював догляд за [PERSON] та [PERSON] , так -як останні потребували сторонньої допомоги. За життя [PERSON] склала на користь позивача заповіт. Після смерті [PERSON] позивач 14.06.2019 р звернувся до 15- ї Київської нотарільної контори з заявою про прияняття спадщини після померлої [PERSON] та на підставі заяви позивача була заведена спадкова справа № 406/2019. Син померлої [PERSON] - [PERSON] не зміг документально прийняти спадщину після своєї матері так як помер [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на Ѕ частину спірної квартири [ADDRESS] . Після смерті спадкодавця [PERSON] 16-ю Київською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №413/2019. Позивач вважає, що так як він проживав зі спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю понад 5 років до дня смерті спадкодавця в зв`язку з чим він має право успадкувати спадкове майно як спадкоємець 4 - ї черги, обгрунтовуючи свої вимоги посиланням на ст. 1264 та 1223 ЦК України. В судовому засіданні позивач та його представник наполягали на задоволені позову за обставин викладених в позовній заяві, вказуючи на те, що відповідач фактично проживав однією сім`єю зі спадкодавцями [PERSON] , [PERSON] здійснював за останніми догляд, допомагав матеріально, але при цьому в судовому засіданні позивач не оспорював того факту, що на протязі тривалого часу офіційно одружений та з дружиною підтримує шлюбно - сімейні стосунки. Відповідач та його представник заперечували щодо задоволення позову, посилаючись на те, що вказаний позов не грунтується на вимогах чинного законодавства, надавши до суду відзив на позовну заяву. Також в судовому засіданні було встановлено, що позивач [PERSON] не перебував в родинних відносинах зі спадкодавцем [PERSON] , яка в свою чергу була рідною тіткою відповідача по справі [PERSON] по лінії матері. За твердженням відповідача за життя [PERSON] була опікуном свого недієздатного сина [PERSON] , але в силу свого похилого віку [PERSON] отримувала допомогу від позивача, але позивач не проживав однією сім`єю зі спадкодавцями [PERSON] , [PERSON] . Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є між собою двоюрідними братом та сестрою по лінії батька та дана обставина в судовому засіданні не оспорювалася. Суд заслухавши думку учасників судового процесу, свідків, дослідивши матеріали справи дійшов наступного, що статтею 4 ЦПК України передбачено, що Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як убачається з матеріалів справи, що [INFO] у віці 76 років померла [PERSON] . [PERSON] 24.07.2013 року склала заповіт на ім`я позивача [PERSON] , посвідченого державним нотарусом П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Демчик В.В., зареєстрованого в реєстрі №1-720. [INFO] помер [PERSON] . Відповідно до висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу за №49 у [PERSON] за життя була ІІ група інвалідності у зв`язку з психічними розладами та останній був обмежений в самообслуговуванні, здатності контролювати свою поведінку та в здатності до спілкування. Відповідно до довідки виданою Управлінням праці та соціального захисту населення Дніпровської РДА в м.Києві від 18.07.2019 р. слідує, що позивач [PERSON] перебував на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Дніпровської РДА в м.Києві та одержував допомогу на догляд за інвалідом 2 гр. внаслідок психічного розладу [PERSON] з 01.01.2019 р. по 30.06.2019 р. Відповідно до свідоцтва про одруження [PERSON] одружений з громадянкою [PERSON] з 16.10.2004 року по даний час. Дружина позивача [PERSON] також є інвалідом 3 -ї групи. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Статтею 1 Сімейного кодексу України визначаються засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" № 5 від 31.03.1995 року (Постанова) судом встановлюються факти, які породжують юридичні наслідки. П. 7 цієї Постанови передбачено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідно заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину тощо. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008 року передбачено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України). Згідно з п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. Відповідно до вимог ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Крім того частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї Відповідно до матеріалів спадкової справи №406/2019, що заведена 15-ю Київською нотаріальною конторою після смерті [PERSON] вбачається, що з заявою про прийняття спадщини звертався позивач [PERSON] також 1 серпня 2019 р. до нотаріальної контори звернулася про прийняття спадщини відповідач [PERSON] . Як убачається з матеріалів спадкової справи в Деснянському районному суді м.Києва перебувала ( перебуває цивільна справа) за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення від спадкування. Також відповідно до матеріалів спадкової справи не вбачається, що на час розгляду справи позивачу [PERSON] нотаріальною конторою було відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадкування за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON] та в судовому засіданні позивач не обґрунтував свої вимоги щодо порушення його права на визнання права власності на ј частину спірної квартири [ADDRESS] . Також відповідно до матеріалів спадкової справи №413/2019, що перебуває в провадженні 16-ї Київської нотаріальної контори заведеної після смерті спадкодавця [PERSON] з заявами про прийняття спадщини звернулися позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] . Відповідно до постанови від 31.10.2019 р. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] у зв`язку з тим що остання не надала документи, що підтверджують родинні стосунки між спадкодавцем та спадкоємцем. В судовому засіданні стороною позивача не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування того, що позивач [PERSON] проживав однією сім`єю зі спадкодавцями [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю понад 5 років, а надання допомоги та догляд за недієздатним [PERSON] не дає підстав для встановлення факту проживання однією сім`єю в розумінні вимог ст. 3 СК України . Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надані сторонами докази суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з обставинами справи. Сторонами надано належним чином завірені копії відповідних документів. Аналізуючи зібрані у справі письмові докази, з урахуванням пояснень представників позивача, позивача , відповідача, та його представника, свідків суд прийшов висновку, що позов не підлягає задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed