Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом в якому вказано, що 24.12.2012 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем [PERSON] шляхом підписання заяви укладено кредитний договір № б/н, за яким Банк надав відповідачу кредит у розмірі 8 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» стверджує, що у зв`язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору та неналежного виконання зобов`язання, утворилася заборгованість по кредиту, яка станом на 30.06.2019 складає 558 910,10 грн., а з врахуванням того, що рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 26.05.2015 з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за договором б/н від 24.12.2012 у розмірі 17 485,52 грн., позивач визначив залишок заборгованості за кредитом в сумі 570 926,90 грн. Тому позивач просив суд стягнути на свою користь з [PERSON] заборгованість по кредитному договору № б/н від 24.12.2012 у розмірі 570 926,90 грн., яка складається із заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 543 263,71 грн.; штрафу (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн.; штрафу (процентна складова) у розмірі 27 163,19 грн., а також сплачений судовий збір в розмірі 8 563,90 грн. Від представника позивача Міроєвського Є .Є. надійшла заява про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Від представника відповідача [PERSON] надійшло пояснення по суті позовних вимог, в яких остання просила відмовити у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у зв`язку з наступним. Представник відповідача вважає, що позивач, при наявності рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 26.05.2015, яким були задоволені позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» по спірному кредитному договору від 24.12.2012 в повному обсязі, не має права на подвійне стягнення заборгованості за одне й те ж зобов`язання, що також суперечить ст. 61 Конституції України. Представник відповідача надала суду копію постанови про закінчення виконавчого провадження від 28.01.2019 за виконавчим листом № 620/314/15-ц від 16.06.2015 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором від 24.12.2012 в розмірі 17 729,12 грн. Тому [PERSON] просила суд розглянути справу без її участі та відмовити у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у зв`язку з безпідставністю та необґрунтованістю даних вимог. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» слід відмовити в повному обсязі, виходячи із наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та АТ КБ " ПРИВАТБАНК " уклали договір № б/н від 24.12.2012, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 8 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Позивач визначив розмір заборгованості по даному кредитному договору, який станом на 30.06.2019 становить 558 910,10 грн., з яких: 7 982,27 грн. - заборгованість за кредитом; 550 327,83 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 600,00 грн. - заборгованість за пенею. При цьому позивач шляхом арифметичної дії від загальної суми заборгованості, яка вже становить 570 926,90 грн., відняв суму заборгованості за кредитним договором №б/н від 24.12.2012, яка була стягнута з відповідача [PERSON] відповідно до рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 26.05.2015 по цивільній справі № 620/314/15-ц в сумі 17 485.52 грн., а різниця склала 543 263,71 грн., тоді як загальна сума заборгованості станом на 30.06.2019 становить 558 910,10 грн. Відповідно вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Судом встановлено, що рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 26.05.2015, яке набрало чинності, у цивільній справі № 620/314/15-ц за позовом ПАТ КБ «Приват Банк» до [PERSON] щодо стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 24.12.2012 із [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» стягнуто заборгованість за кредитом у сумі 17 729,12 грн. Крім того постановою серії ВП № 50472567 від 28.01.2019 у зв`язку з повною сплатою боргу закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 620/314/15-ц виданого Зачепилівським районним судом Харківської області 16.06.2015 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованості в розмірі 17 729,12 грн. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно з вимогами кредитного договору (п.1.1.2.6) у разі невиконання зобов`язань по договору, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» має право вимагати виконання боргових зобов`язань по поверненню кредиту (в тому числі простроченого кредиту и овердрафту), оплаті винагороди банку. Позивач використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку за рішенням Зачепилівського суду Харківської області від 26.05.2015 у справі №620/314/15-ц. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Згідно з частиною першою цієї статті, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 сформулювала, що «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.» З огляду на вказане, суд відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі ст. 599 та ч. 4 ст. 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Крім того, суд звертає увагу позивача на той факт, що кредитна заборгованість, яка була присуджена до стягнення рішенням суду від 26.05.2015, на момент подачі позову до суду була повністю погашена відповідачем, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 28.01.2019. У згаданій вище правовій позиції Великої Палати Верховного Суду також зазначено, що, «оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося …, то необґрунтованою є вимога позивача про стягнення нарахованої на проценти неустойки». Дана позиція була застосована Першою судовою палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду при перегляді 06 лютого 2019 року в касаційному провадженні рішень судів першої та апеляційної інстанцій у справі № 175/4753/15-ц, та відмовлено в позові ПАТ КБ «ПриватБанк» до позичальника, оскільки «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України». Верховний Суд також зазначив, що «в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». «… оскільки у позивача було відсутнє право повторно стягувати заборгованість за тілом кредиту, проценти та пеню, нараховані в межах строку дії кредитного договору при наявності судового рішення про стягнення цих сум, а також проценти та неустойку після закінчення строку дії кредитного договору, а вимог про застосування наслідків, передбачених статтею 625 ЦК України, банк не заявляв, то у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі за його безпідставністю». Відповідно до ч.6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, мають обов`язково враховуватися іншими судами при застосуванні таких норм права. В силу ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином суд дійшов до переконання, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувшись у 2015 році до Зачепилівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, яка була присуджена рішенням суду від 26.05.2015 до стягнення та в подальшому стягнута в повному обсязі, реалізував своє право на пред`явлення вимоги в порядку ч.2 ст. 1050 ЦК України, чим змінив строк виконання в повному обсязі кредитного зобов`язання відповідача і в подальшому був не вправі повторно нараховувати заборгованість за тілом кредиту, проценти та пеню, нараховані в межах строку дії кредитного договору при наявності судового рішення про стягнення цих сум, а також проценти та неустойку після закінчення строку дії кредитного договору, тому у задоволенні даного позову слід відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed