Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-06 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулася до Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до Комунального підприємства « Білгород -Дністровськтеплоенерго», про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу, у відповідності до ст. ст. 4, 10, 175, 177 ЦПК України, просить суд: скасувати наказ керівника КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго» [PERSON]. №173 від 20.09.2018 року про звільнення її з роботи з 17.09.2018 року, поновити її на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що наказом керівника КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго» [PERSON]. № 66 від 08.07.2016 року, її було прийнято на роботу на посаду фельдшера транспортної дільниці з 08.07.2016 року. Вказаним наказом були передбачені умови її роботи, а саме робота за сумісництвом, тривалість робочого тижня - 20 годин із неповним робочим часом 4 години, час роботи - з 08-00 год. до 09-00 год. та з 13.00 год. до 16-00 год. , прийнята на 0,5 ставки з окладом 1902,50 грн. Однак посадові особи підприємства незаконно примусили її написати заяву про звільнення за власним бажанням з підприємства, використовуючи фізичний та психологічний тиск. На підставі її заяви, наказом керівника КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго» [PERSON] . № 173 від 20.09.2018 року, її було звільнено з роботи на даному підприємстві. Фактично психологічний тиск відносно неї з примушування написати заяву про звільнення за власним бажанням вчиняли головний інженер [PERSON] , начальник відділу кадрів [PERSON] , начальник транспортної дільниці [PERSON] За фактом фізичного тиску, вона звернулась із відповідною заявою до Білгород-Дністровського відділу поліції ГУНП в Одеській області, у зв`язку з чим було розпочато досудове розслідування. Отже, з наведених вище підстав, вона і звернулася до суду з даним позовом. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, та просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник КП «Білгород-Дністровськтеплонерго» в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, просив відмовити в їх задоволенні, вказуючи на їх безпідставність. Вислухавши сторони, допитавши в якості свідків, [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, перевіривши надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Матеріалами справи встановлено, що дійсно 08.07.2016 року [PERSON] була прийнята на роботу до «Білгород-Дністровськтеплоенерго» на посаду фельдшера транспортної дільниці, з умовами праці: за сумісництвом, тривалістю робочого тижня 20 годин, з неповним робочим часом 4 години, час роботи: з 08-00 години до 09-00 години, з 13-00 години до 16-00 години, що підтверджується відповідним наказом (розпорядженням) №66 від 08.07.2016 року про прийняття на роботу. /л.с. 5/ На підставі наказу №173 від 20.09.2018 року КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго», [PERSON] звільнено з посади фельдшера транспортної дільниці за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України /л.с.6/. Позивач вказує, що її звільнення з підприємства відбулось незаконно, з використанням фізичного та психологічного тиску. Так, обґрунтовуючи свої позовні вимоги приєднала до матеріалів справи наступні документи: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12018160240002884; протокол прийняття усної заяви про вчинення кримінального правопорушення від 20.08.2018 року; повідомлення про початок досудового розслідування від 21.08.2018 року; доручення про проведення досудового розслідування та протокол допиту потерпілого від 20.08.2018 року; копію скарги на постанову слідчого про закриття кримінального провадження від 26 лютого 2019 року. З матеріалів досудової перевірки вбачається, що на підставі прийнятої усної заяви про вчинення кримінального правопорушення від 20.08.2018 року [PERSON] , було заведено кримінальне провадження № 12018160240002884 за попередньою кваліфікацією ч. 2 ст. 125 КК України. /л.с. 18-19/ Так, згідно Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12018160240002884 встановлено, що 25.07.2018 року о 09-30 годині в приймальні Білгород-Дністровського КП «БДТЕ» невставлена особа нанесла тілесні ушкодження гр. [PERSON] /л.с. 17/ Згідно Висновку експерта № 266 від 18.10.2018 року, виконаного на підставі ухвали слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Заверюха В.О. , беручи до уваги відомі обставини справи, дані медичної документації експертом надані наступні підсумки: - У [PERSON] були тілесні ушкодження - множинні синці в області верхніх і нижніх кінцівок, що могли виникнути від ударної, стискаючої травмуючої дії тупих твердих предметів, на що вказує характер тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження у [PERSON] виникли незадовго до звернення за медичною допомогою в лікувальну установу, можливо в той же день, на що наголошує під експертна; - синці зазвичай викликають незначні скороминущі наслідки на протязі не більше 6-ти днів, у відповідності до п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р) відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень; - відомі обставини заподіяння тілесних ушкоджень [PERSON] не протирічать даним судово-медичної експертизи за механізмом і давністю заподіяння; - наявність у [PERSON] наслідків травми суглобів більш як за 21 день, про що йдеться в медичній документації, не відповідає характеру тілесних ушкоджень і у відповідності до п.4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р) при встановлені ступеня тяжкості до уваги не приймалось. /л.с.24-26/ Матеріали справи містять і медичну довідку № 150/п215 від 20.08.2018 року з КЗ «Білгород-Дністровська міськрайонна багатопрофільна лікарня», згідно якої з 25.07.2018 року [PERSON] знаходиться під наглядом лікувального закладу з 25.07.2018 року. Діагноз основний: забій, гематома обох плечових суглобів, правор. 5*7, лівор. 7*2, обох предпл. 3`4, лів. 1*1. Лівого стегна 3*6 см. Пошкодження зв`яз. апарату обох промен. суглобів, больовий синдром. /л.с. 27/ 26.07.2018 року [PERSON] отримала від КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго» повідомлення №1 «про надання письмового пояснення», за яким у строк до 27.07.2018 року повинна була надати письмове пояснення щодо неналежного ставлення до роботи та відсутності 24 та 25 липня 2018 року. Згідно письмового пояснення [PERSON] , у якому вона на ім`я директора «Білгород-Дністровськтеплоенерго» виклала фактичні обставини, позивач вказала, що 25.07.2018 року була присутньою на робочому місці. Водії пройшли у неї медичний огляд до 09-30 годині, потім вона прийшла в приймальну до начальника відділу кадрів [PERSON] , повідомити, що усі зауваження з приводу її роботи повинні фіксуватись в письмовому вигляді начальником транспортної дільниці [PERSON].. В той же час, начальник відділу кадрів [PERSON]. викликала головного інженера [PERSON] в приймальну до себе, який не дослухавши [PERSON] , накинувся на неї з криками та погрозами, почав її бити,тягнути та викручувати руки, в результаті чого позивач має розтяження зв`язок лівого променевого суглобу, численні гематоми, тощо. Коли [PERSON] повернулась до себе в кабінет, вона почала відчувати сильний біль у лівій руці, попереку, у зв`язку з чим пішла з роботи. Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо правомірності звільнення позивача, який регулюється положеннями Кодексу законів про працю України (КЗпП). Згідно ст. 43 Конституції України, ст.ст. 94,115-116 КЗпП України та Закону України "Про оплату праці", кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або вільно погоджується виконувати. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Порушення права людини на отримання винагороди за працю слід розглядати як посягання на її конституційне право на гідне життя та на здоров`я. Звільнення працівника за власним бажанням передбачено ст. 38 КЗпП України, якою передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Частиною другою вказаної норми передбачено, що якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив місце роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. За роз`ясненням Пленуму ВСУ в п.18 Постанови № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», зі змінами та доповненнями: при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Відповідно до роз`яснень п.11 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Згідно із п. 12, п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 р. (в редакції від 25.05.1998 р.) у справах про звільнення за ст. 38 КЗпП України, суди повинні перевіряти доводи працівника про те що власник або уповноважений ним орган примусив його подати заяву про розірвання трудового договору. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача вказав, що КП «Білгород-Дністровсктеплоенерго» не може погодитись з позовними вимогами позивача, у зв`язку з відсутністю будь-яких підтверджуючих відомостей та документів, як б підтвердили факт спричинення [PERSON] тілесних ушкоджень, що перебували б її звільненню. Окрім того, в той час, коли [PERSON] начебто проводила лікування від струсу мозку, вона фактично знаходилась у відпустці по догляду за близьким родичем. Про вказане свідчить заява фельдшера транспортної дільниці [PERSON] від 30.07.2018 року, з проханням надати їй відпустку без збереження заробітної плати за сімейними обставинами, в результаті чого був винесений наказ КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго» № 121-а/в від 30.07.2018 року «Про надання відпустки без збереження заробітної плати», а саме [PERSON] за згодою сторін строком 30 календарних днів (з 01.08.2018 року по 30.08.2018 року) згідно п. 10 ст. 25 Закону України «Про відпустки». Таким чином, після закінчення вказаної відпустки та до моменту звільнення позивач працювала у КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго» ще 17 днів. Матеріали справи не містять відкритого лікарняного листка непрацездатності з приводу ушкодження здоров`я [PERSON] . Більш того, згідно досудової перевірки так і не було встановлено особу, яка нанесла тілесні ушкодження [PERSON] 25.07.2018 року. В ході розгляду справи, представником відповідача була приєднана до матеріалів справи постанова Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області про закриття кримінального провадження від 22.11.2018 року, з якої вбачається, що в ході досудового розслідування було проведено ряд слідчих (розшукових) дій по вставленню свідків та очевидців вчиненого кримінального правопорушення, а також особи, яка його вчинила та проведена перевірка не дала позитивного результату. Дане правопорушення формально і містить діяння, яке підпадає під дію ч.1 ст. 125 КК України, але разом з тим на даний час не становить суспільної небезпеки і не заподіяло істотної шкоди потерпілому, у зв`язку з чим кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12018160240002884 від 21.07.2018 року підлягає закриттю на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України, за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. 26 лютого 2019 року [PERSON] звернулася зі скаргою на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, однак рішення за вказаною скаргою до теперішнього часу ще не прийнято. Таким чином, судом не знайденого причинно-наслідкового зв`язку хвороби [PERSON] із виною посадових осіб КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго», більш того судом не встановлено й те, що нанесення тілесних ушкоджень [PERSON] були спричинені саме на підприємстві, що змусило її підписати наказ про звільнення за власним бажанням. Так, позивач вказує на спричинення їй тілесних ушкоджень, що підтверджує медичними довідками та висновком експерта №266, саме 25.07.2018 року, проте її звільнення відбулось майже через півтора місяця потому, 17.09.2018 року, що не дає можливість встановити зв`язок між спричиненням їй ушкодження здоров`я, винними діями та наслідку, що проявилось етапом її звільнення. Жодних доказів щодо фізичного чи психологічного тиску на особу позивача [PERSON] в матеріалах справи відсутні, факт чинення на неї тиску посадовими особами КП «Білгород-Дністровсьтеплоенерго» свого підтвердження не знайшов. Така обставина лише вказується позивачем, однак жодним об`єктивним достовірним доказом не підтверджується. Допитаний в якості свідка в судовому засіданні керівник КП "Білгород - Дністровськтерлоенерго" [PERSON]. пояснив, що позивач написала заяву про звільнення за власним бажанням, він його не підписував дві неділі, але оскільки позивач не відкликала свою заяву він її підписав, у нього з позивачем ніяких конфліктів не було, претензій до неї як до робітника теж, в період на який посилається позивач він знаходився у відпустці. Вказані пояснення свідка підтверджуються матеріалами наявними у справі. Допитаний в якості свідка рідний брат позивача - [PERSON] пояснив, що зі слів сестри йому стало відомо, що головний інженер погрожував їй, накинувся на неї, казав, що звільнить її з роботи. Суд відноситься критично до вказаних пояснень свідка, оскільки він не був присутній на час вказаної події та всі відомості йому стали відомі тільки зі слів позивача. Пунктом 2 ч. 1 ст. 232 Кодексу законів про працю України передбачено, що безпосередньо в районних міських судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижче оплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення(ч.1 ст.116 КЗпП України). Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. За змістом ст. 117 КЗпП України. у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Спір про розмір виплачених сум при звільненні фельдшера транспортної дільниці [PERSON] між сторонами відсутній Враховуючи наведені вище норми чинного законодавства, з врахуванням фактичних обставин справи, прийнявши до уваги, що позивач була звільнена з КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго» майже після спливу півторамісячного строку після нанесення їй тілесних ушкоджень, лікарняного листа непрацездатності не відкривала, у матеріалах справи відсутні докази ушкодження її здоров`я саме на робочому місці, так само як і не доведено факту спричинення тілесних ушкоджень посадовими особами КП «БДТЕ», не вставлено причино-наслідкового зв`язку між виною та наслідками, а саме що у результаті фізичного чи психологічного тиску посадових осіб відповідача вона змушена була написати заяву про звільнення з роботи, таким чином суд приходить до висновку, що розірвання трудового договору відбулось за ініціативи позивача, яка була добровільною, наміру продовжувати роботу вона не мала, про такий намір роботодавця не повідомила, виконання своїх обов`язків після подання заяви про звільнення не продовжила, припинивши їх виконання безпосередньо після подання заяви, що є підставою для звільнення позивача в порядку ст. 38 КЗпП. Таким чином, порушення процедури звільнення фельдшера транспортної дільниці [PERSON] судом не встановлено, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для скасування наказу керівника КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго» [PERSON]. № 173 від 20.09.2018 року про звільнення з роботи [PERSON] з 17.09.2018 року, а отже позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. Вимоги [PERSON] . про поновлення її на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними вимогами, які можуть бути задоволені лише в разі задоволення основної частини позову. З урахуванням усього вищевикладеного, при дослідженні судом фактичних обставин справи, підстав та характеру виниклих правовідносин, на основі повно та всебічно досліджених доказів, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Комунального підприємства «Білгород-Дністровськтеплоенерго» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу є необґрунтованими, недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed