Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

До Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області надійшла заява КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради про продовження госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку. Заява обґрунтована тим, що [PERSON], [INFO], 28.10.2016 року був доставлений до КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради у супроводі опікуна (матері) до прийомного покою за направленням лікаря-психіатра швидкої допомоги [PERSON]. [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку у психіатра з 1993 року з приводу параноїдної шизофренії. Являється інвалідом II групи. За рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17.11.2010 року визнаний недієздатним. За рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21.03.2011 року призначена опікуном мати хворого, [PERSON]. Остання виписка зі стаціонару 12.02.2016 року. Раніше неодноразово лікувався у чоловічому психонаркологічному відділенні з галюцинаторно-параноїдною симптоматикою, у якій переважали слухові та зорові розлади сприйняття та немотивовані прояви агресії, порушення поведінки з агресивними тенденціями на адресу оточуючих. 28.10.2016 року [PERSON] було оглянуто лікарем-психіатром відділення, та враховуючи наявність у хворого психічних розладів, ним був виставлений діагноз «Шизофренія, параноїдна форма», після чого [PERSON] був госпіталізований до психіатрично-наркологічного відділення чоловічого КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради для нагляду та здійснення лікування. За час перебування у стаціонарі психічний стан хворого суттєвих змін не зазнав: контакт залишається малоінформативним, хворий більшість часу проводить наодинці, із пацієнтами та мед. персоналом не спілкується. Інструкції виконує після багатьох повторювань, навики до самообслуговування не збережені, але їх виконання потребує стороннього контролю. На даний час у психічному статусі переважають ознаки вираженого емоційно-вольового дефекту у вигляді емоційного зубожіння, монотонності, аспонтанності, збіднілості мімічних реакцій, у звязку з чим Комунальна установа «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради вимушена звернутись до суду з цією заявою. Представник КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради, лікар-психіатр [PERSON] в судовому засіданні наполягала на задоволенні заяви. Законний представник [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні підтримала заяву КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради та просила продовжити госпіталізування її сина. В судовому засіданні особа, відносно якої ставиться питання про продовження госпіталізації в психіатричне відділення [PERSON] заперечував відносно продовження госпіталізації та просив відпустити його додому на десять діб з метою проведення ремонту в квартирі. Прокурор у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» про продовження госпіталізації [PERSON]. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, письмові документи, заслухавши думку прокурора, вважає, що заява підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності Відповідно до ч. 1 ст. 279 ЦПК України, за умов, визначених Законом України "Про психіатричну допомогу", заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подається до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Статтею 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" визначено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], 28.10.2016 року був доставлений до КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради у супроводі опікуна (матері) до прийомного покою за направленням лікаря-психіатра швидкої допомоги [PERSON]. [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку у психіатра з 1993 року з приводу параноїдної шизофренії. Являється інвалідом II групи. За рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17.11.2010 року [PERSON] визнаний недієздатним та встановлено над ним опіку \\а.с.5\\. За рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21.03.2011 року призначено [PERSON] опікуном над [PERSON] \\а.с.4\\. За рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01.11.2016 року [PERSON] госпіталізовано до психіатрично-наркологічного відділення чоловіче КУ «Мелітопольський наркологічний диспансер» у примусовому порядку \\а.с.6\\. Відповідно до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. Згідно ч. 2 ст. 280 ЦПК України до заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. Згідно висновку ЛКК від 13 липня 2017 року встановлено, що хворий [PERSON] знаходиться на обліку у лікаря-психіатра з діагнозом: «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, галюцинаторно-параноїдний синдром». Комісія дійшла висновку, що [PERSON] страждає на хронічний психічний розлад у вигляді шизофренії, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, галюцинаторно-параноїдний синдром та вважає за необхідне продовжити примусову госпіталізацію у психіатричний стаціонар хворого [PERSON] для подальшого нагляду та здійснення лікування \\а.с.3\\. Відповідно до\~ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу»\~перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію. Особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу в примусовому порядку, повинна оглядатися комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на місяць з метою встановлення наявності підстав для продовження чи припинення такої госпіталізації. У разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник психіатричного закладу повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження такої госпіталізації. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені\~статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження такої госпіталізації. В подальшому продовження госпіталізації особи в психіатричному закладі проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців. За таких обставин, суд вважає, що [PERSON] необхідно продовжити госпіталізацію до психіатричної установи в примусовому порядку. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved