Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Обласний фонд звернувся до суду з позовом який мотивував тим, що 11.07.2003 р. між ним та відповідачем [PERSON] було укладено кредитну угоду №0355-03 про надання кредиту на будівництво житлового будинку на суму 5000 грн. з кінцевим терміном повернення ІІІ квартал 2012 року, зі сплатою 3% річних. На виконання умов вказаного кредитного договору 12.06.2003р. між позивачем та відповідачами [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого останні виступили поручителями по вищевказаній кредитній угоді. Крім того, зазначає, що чоловік відповідача [PERSON] [PERSON], у відповідності з ч.2,4 ст.65 та ч.3 ст.61 СК України, несе солідарну відповідальність за невиконання її зобовязань. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] зобов'язань за кредитним договором №0355-03 від 11.07.2003 р. позивач просив розірвати дану кредитну угоду та стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за вказаною угодою у розмірі 865 грн., з яких: 500 грн. кредит, 63 грн. відсотки, 302 грн. пеня, а також та понесені по справі судові витрати. Ухвалою суду від 06.10.2015 р., провадження в цивільній справі за позовом Обласного фонду в частині позовних вимог до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито в зв'язку з його смертю. Позивач надав суду письмову заяву в якій справу просить розглянути за його відсутності його представника, позов підтримує повністю (а.с.82). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання 06.10.2015 р. не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.47). [PERSON] надала суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, проти позову заперечує (а.с.50). Відповідач [PERSON]В, в судовому засіданні позов визнала частково - не заперечує проти розірвання кредитної угоди, проте заперечує наявність заборгованості по кредиту та її розмір, оскільки вважає, що погасила заборгованість за кредитною угодою 15.02.2012 р., добровільно задовольнивши позовні вимоги прокуратури Чорнухинського району, поданого в інтересах позивача, у 2012 році. Заслухавши пояснення відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до статей 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог закону. Боржник зобовязаний виконувати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору; сплата неустойки. З матеріалів справи вбачається, що на підставі поданої [PERSON] заяви від 01.10.2003 р. між нею та Обласним фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі, було укладено кредитну угоду №0355-03 від 11.07.2003 р (а.с.5-9). Згідно з умовами угоди, відповідач взяв на себе зобов'язання надати позивачу кредит у розмірі 5 000 грн. зі сплатою 3 % річних підтримку будівництва індивідуального житлового будинку, що знаходиться за адресою: с. Кізлівка Чорнухинського району Полтавської області, а [PERSON] зобов'язувалася щоквартально його погашати, починаючи з ІІІ кварталу 2004 року та закінчуючи ІV кварталом 2012 р. по 150 грн. в квартал, ІVквартал 2012 р. 50 грн. Кінцевий термін повернення кредиту не пізніше 30.11.2012 р. (а.с.5-9). Свої зобов'язання за вказаним кредитним договором позивач виконав, надавши відповідачу кредит в сумі 5000 грн., що не заперечується [PERSON] (а.с.10). Відповідач всупереч п.4.4 кредитної угоди отримані кошти від позивача не повернула в повному обсязі, в результаті чого станом на 27.08.2015 р. має прострочену заборгованість по кредиту 500 грн., по процентах 63 грн., а також їй нарахована пеня по простроченому кредиту та відсоткам у розмірі 302 грн., що підтверджено бухгалтерською довідкою (а.с. 10). Твердження відповідача про те, що заборгованість за кредитною угодою була погашена нею у повному обсязі 15.02.2012 р. є помилковими, оскільки позовні вимоги у цивільній справі №1629/85/2012, провадження №2/1629/37/2012, за позовом прокуратури Чорнухинського району в інтересах Обласного фонду в лютому 2012 р. стосувались стягнення поточної заборгованості за кредитною угодою у розмірі 1\~705 грн., яка виникла станом на 13.12.2011 р. (а.с.94-95). Водночас розрахунок\~\~боргу за даним позовом складається з сум, які не були сплачені, що не заперечується відповідачем, у І-ІV кварталах 2012 р. (а.с.8,10) Виходячи з наведеного суд приходить до висновку, що наявні у справі докази та їх оцінка вказує на наявність підстав для розірвання кредитної угоди та стягнення з відповідача, як боржника по кредитній угоді,\~\~заборгованості у розмірі 865 грн. Водночас у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] суд вважає за необхідне відмовити з наступних підстав. Враховуючи, що поручительство укладалось в 2003р., при вирішенні спору в даних правовідносинах також слід застосовувати норми матеріального права, що діяли на час виникнення правовідносин, а саме - Цивільний кодекс Української РСР в редакції 1963р. (далі ЦК 196 року) Згідно з ст.191 ЦК 1963 року за договором поруки поручитель зобов'язується перед кредитором іншої особи відповідати за виконання нею свого зобов'язання в повному обсязі або в частині. Порука може забезпечувати лише дійсну вимогу. Договір поруки повинен бути укладений у письмовій формі. Недодержання письмової форми тягне недійсність договору поруки. З тексту поручительства, наданого позивачем, вбачається, що Обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі не був стороною угоди. [PERSON] та [PERSON] в односторонньому порядку взяли на себе зобов'язання по виконанню [PERSON] умов кредитної угоди, що підтверджується копією поручительства від 12.06.2003р., посвідченого державним нотаріусом Чорнухинської державної нотаріальної контори, і у випадку невиконання останньою свого зобов'язання по поверненню позики в сумі 5000 грн., зобов'язувалися погашати платежі, нараховані в розмірах і в строки, встановлені зобов'язанням (а.с.18). Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України (2003 р.) за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Згідно із ч. 4\~ст. 559 ЦК України\~порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст.\~252 ЦК України). Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 17 вересня 2014 року в справі № 6-6цс14, строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право. З заяви вбачається, що в ній не встановлено строку, після якого порука припиняється, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. У кредитному договорі строк виконання основного зобовязання чітко визначений строк повного погашення кредиту є 30 листопада 2012 року. За таких обставин у позивача виникло право предявити вимогу до поручителів про виконання порушеного зобовязання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 30 листопада 2012 року, протягом наступних шести місяців, тобто по 30 травня 2013 р. Крім того відповідачем [PERSON]І під час судового засідання 21.09.2015 р. було надано лист позивача про те, що Обласний фонд згідно з п.14 Правил надання довгострокових кредитів індивідуальним забудовникам житла на селі не буде вимагати від неї виконання солідарного обовязку. (а.с.44). З огляду на викладене порука є припиненою, а тому позовні вимоги до вказаних відповідачів є безпідставними, оскільки вони не грунтуються на законі і задоволенню не підлягають. Згідно частин першої,третьої та п'ятої\~статті 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті 243, 60 грн. судового збору. Крім того, відповідно до ч.1 ст.4 Закону України №3674-VI від 8 липня 2011 року "Про судовий збір"\~(далі - Закон України №3674-VI) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої\~законом\~на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до п.1 ч.2\~ст.4 Закону України №3674-VI (в редакції станом на день подачі позову 21.08.2015 р.)\~ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, тобто апелянт має доплатити судовий збір у частині розгляду вимог майнового характеру. Ставка за подання позовної заяви немайнового характеру встановлюються в 0,2 розміру мінімальної заробітної плати (п.п.2 п.1 ч.2\~ст.4 Закону України №3674-VI). За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується\~\~за ставками, встановленими\~\~для\~\~позовних\~\~заяв\~\~майнового та немайнового характеру (ч.3\~ст.6 Закону України №3674-VI). Згідно з ст.8 Закону України № 80-VIIІ від 28 грудня 2014 року "Про Державний бюджет України на 2015 рік" мінімальна заробітна плата у місячному розмірі встановлена у розмірі 1218 грн. Враховуючи, що позовні вимоги Обласного фонду носять одночасно майновий і немайновий характер, ціна позову була встановлена у розмірі 865 гривень, то при подачі позовної заяви судовий збір мав бути сплачений у розмірі 487 грн. 20 коп. (243 грн. 60 коп. -за позовні вимоги майнового характеру + 243 рн. 60 коп. - позовні вимоги немайного характеру). Оскільки при подачі позову позивачем сплачений судовий збір лише в розмірі 243 грн. 60 коп., тому з відповідача слід стягнути на користь держави 243 грн. 60 коп. недоплаченого судового збору.

Outcome: partial