Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Оболонського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача фізичної особи - підприємця [PERSON] (далі - ФОП [PERSON] ) про стягнення заборгованості за договорами купівлі-продажу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 05 серпня 2016 року між нею та ФОП [PERSON] (до зміни прізвища - ФОП [PERSON] ) укладено договір, за яким відповідач зобов`язався виготовити, встановити у місцях, визначених позивачем, а також передати їй рекламні відеостійки Diamond TV у кількості п`ять одиниць загальною вартістю 217000,00 грн протягом сорока одного дня з моменту повної сплати за придбаний товар. Цього ж дня [PERSON] сплатила у повному обсязі за придбаний товар, проте, як стверджувала позивач, ФОП [PERSON] в обумовлений договором строк не приступив до виконання договору, порушивши взяті на себе зобов`язання. Також 11 серпня 2016 року [PERSON] та ФОП [PERSON] уклали договір, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався виготовити, встановити у місцях, визначених позивачем, а також передати їй рекламні відеостійки Diamond TV у кількості двадцяти одиниць загальною вартістю 868000,00 грн протягом сорока одного дня з моменту повної сплати за придбаний товар. Як стверджувала [PERSON] , нею сплачено 340581,00 грн на виконання договору від 11 серпня 2016 року, що складає 39% від загальної вартості товару. Решту суми авансу позивач вирішила не сплачувати, позаяк зрозуміла, що відповідач не зможе виконати зобов`язання, взяті на себе за договором. З цих підстав [PERSON] просила суд стягнути з ФОП [PERSON] борг за договором від 05 серпня 2016 року у сумі 217000,00 грн, пеню за прострочення виконання зобов`язань у сумі 58257,07 грн, втрати від інфляції у сумі 47371,10 грн, три проценти річних від простроченої суми у розмірі 9251,67 грн; борг за договором від 11 серпня 2016 року у сумі 340581,00 грн, пеню за прострочення виконання зобов`язань у сумі 91434,33 грн, втрати від інфляції у сумі 80547,41 грн, три проценти річних від простроченої суми у розмірі 15525,46 грн. ФОП [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому зазначив про безпідставність позовних вимог. Відповідач вказав, що після отримання повідомлення про готовність товару, придбаного за договором від 05 серпня 2016 року, [PERSON] не повідомила про місце поставки товару не прийняла його, ухилившись від взятих на себе за договором зобов`язань. Натомість лише через рік і п`ять місяців надіслала повідомлення про відмову від договору купівлі-продажу від 05 серпня 2016 року та його розірвання. Оскільки зобов`язання за договором купівлі-продажу від 05 серпня 2016 року не було виконане внаслідок прострочення кредитора, остання не вправі вимагати повернення коштів, сплачених за договором, та нараховувати пеню. Також ФОП [PERSON] стверджував, що у нього відсутній обов`язок повернути [PERSON] кошти з урахуванням індексу інфляції, оскільки вона сама відмовилась від прийняття зобов`язання за договором. Крім того, відповідач звернув увагу на те, що ціна товару у договорі від 05 серпня 2016 року визначена у доларах США в еквіваленті до гривні, а тому індексації не підлягає. Щодо договору від 11 серпня 2016 року, то ФОП [PERSON] вказав, що усупереч п. п. 3.1, 5.1.1 договору [PERSON] не сплатила йому 50% вартості товару, а тому у нього не виник обов`язок передати позивачеві товар, обумовлений у договорі. Також ФОП [PERSON] зазначив, що у січні-березні 2018 року він повернув [PERSON] грошові кошти у сумі 4700,00 доларів США. За таких обставин ФОП [PERSON] просив суд відмовити [PERSON] у задоволенні її позовних вимог. [PERSON] подала до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що ФОП [PERSON] належним чином не виконав зобов`язання за договором від 05 серпня 2016 року, оскільки він не повідомив покупця в обумовлений строк про готовність товару та не уточнив місце, куди його потрібно поставити. Позивач вважає, що це трапилось через те, що товар не було виготовлено ФОП [PERSON] . Невиконання нею умов договору від 11 серпня 2016 року щодо сплати 50% вартості товару [PERSON] мотивувала покликанням на норму ч. 3 ст. 538 ЦК України, за якою у разі наявності очевидних підстав вважати, що одна сторона не виконає свого обов`язку у встановлений строк або виконає його не у повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитись від його виконання частково або у повному обсязі. ФОП [PERSON] подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких вказав на те, що у договорі від 05 серпня 2016 року не було визначено місця виконання зобов`язання продавцем, а тому згідно з п. 3 ч. 1 ст. 532 ЦК України виконання договору повинно було провадитись за місцем виготовлення чи зберігання товару. 15 червня 2018 року ФОП [PERSON] звернувся з зустрічним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 23 червня 2018 року зустрічний позов ФОП [PERSON] був прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом, а вимоги за зустрічним позовом були об`єднані в одне провадження з первісним позовом. Позовна заява мотивована тим, що для виконання умов договору від 05 серпня 2016 року ФОП [PERSON] придбав п`ять телевізорів Samsung UE48J5100 вартістю 58420,00 грн та металеві стійки на суму 37200,00 грн. ФОП [PERSON] стверджував, що у зв`язку з неналежним виконанням замовником умов договору йому спричинено збитки, що складаються з вартості матеріалів, придбаних для виготовлення товару, та вартості їх зберігання. Крім цього, вказав, що [PERSON] повинна сплатити йому штраф у сумі 21700,00 грн за невиконання договору. У зустрічній позовній заяві також зазначено, що 11 серпня 2016 року [PERSON] та ФОП [PERSON] уклали договір, відповідно до умов якого ФОП [PERSON] взяв на себе обов`язок виготовити, встановити у місцях, визначених [PERSON] , а також передати їй рекламні відеостійки Diamond TV у кількості двадцять одиниць загальною вартістю 868000,00 грн протягом сорока одного дня з моменту повної сплати за придбаний товар. 50% вартості товару [PERSON] повинна була сплатити протягом трьох днів з моменту підписання договору. Усупереч п. 4.4 договору [PERSON] не сплатила 50% вартості придбаного товару, а тому у ФОП [PERSON] не виникло обов`язку передати покупцеві товар. Незважаючи на це, позивач за зустрічним позовом задля виконання умов договору від 11 серпня 2016 року ним придбав двадцять телевізорів Samsung UE48J5100 вартістю 233680,00 грн та металеві стійки на суму 148800,00 грн. ФОП [PERSON] вказував, що у зв`язку з неналежним виконанням покупцем умов договору йому спричинено збитки, що складаються з вартості матеріалів, придбаних для виготовлення товару, та вартості їх зберігання у сумі 160000,00 грн. Крім цього, стверджував, що [PERSON] повинна сплатити йому штраф у сумі 86800,00 грн за невиконання договору. [PERSON] подала відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначила про безпідставність позовних вимог ФОП [PERSON] , звернувши увагу на те, що ФОП [PERSON] не має права заявляти вимоги про відшкодування збитків відповідно до ч. 4 ст. 849 ЦК України, позаяк він не виготовив товар в строк, чим прострочив виконання зобов`язань за договорами від 05 серпня 2016 року та 11 серпня 2016 року. Також [PERSON] акцентувала увагу на тому, що ФОП [PERSON] не забезпечив передачу товару покупцеві та не встановив його, що передбачалось за умовами укладених між сторонами договорів. [PERSON] також стверджувала, що ФОП [PERSON] у строк, визначений договором від 05 серпня 2016 року, не виконав обов`язок щодо виготовлення та поставки товару, а тому підстави для стягнення штрафу з [PERSON] відсутні. Крім цього, відповідач за зустрічним позовом зазначила, що вона дійсно не сплатила у повному обсязі згідно з договором від 11 серпня 2016 року аванс у розмірі 50% від придбаного товару протягом трьох днів з дня укладення договору, оскільки обґрунтовано вирішила не проводити доплату через те, що ФОП [PERSON] так і не було розпочато виконання раніше укладеного договору від 05 серпня 2016 року, а тому дійшла очевидного висновку про те, що ФОП [PERSON] не зможе належним чином виконати свої обов`язки і за договором від 11 серпня 2016 року. З цих підстав [PERSON] просила суд відмовити ФОП [PERSON] у задоволенні його позовних вимог про стягнення штрафу за договором від 11 серпня 2016 року. ФОП [PERSON] подав до суду відповідь на відзив, в якому наголосив, що укладені між сторонами справи договори є змішаними і поєднують в собі ознаки договорів купівлі-продажу та договорів підряду, а отже, до спірних правовідносин слід застосовувати положення глав 54 та 61 ЦК України. Твердження [PERSON] , що спірні договори також містять елементи договору поставки є хибними. Відтак, оскільки невиконання умов договорів від 05 серпня 2016 року, від 11 серпня 2016 року відбулось з вини [PERSON] , саме вона повинна відшкодувати ФОП [PERSON] вартість матеріалів, придбаних ним для виготовлення товару, у сумі 478100,00 грн, вартість зберігання товару на складі, що становить 160000,00 грн, а також штрафи за договорами, що становлять 108500,00 грн. У судовому засіданні [PERSON] та її представники підтримали позовні вимоги за первісним позовом, просили суд їх задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову ФОП [PERSON] - відмовити. У судовому засіданні 04 серпня 2020 року представник [PERSON] просила також стягнути витрати на професійну правничу допомогу. ФОП [PERSON] та його представники у судовому засіданні проти позовних вимог за первісним позовом [PERSON] заперечували, просили суд відмовити у їх задоволенні, зустрічний позов підтримали та просили суд його задовольнити. Представник ФОП [PERSON] у судовому засіданні 04 серпня 2020 року заявила клопотання про зменшення витрат на оплату правової допомоги, наданої [PERSON] . Заслухавши вступні слова сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку. Приписами ч. 1 ст. 626, ст. 627, ч. 2 ст. 628 ЦК України унормовано, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. 05 серпня 2016 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір, за яким ФОП [PERSON] зобов`язався виготовити, встановити у місцях, визначених [PERSON] , а також передати їй рекламні відеостійки Diamond TV у кількості п`яти одиниць загальною вартістю 217000,00 грн протягом сорока одного дня з моменту повної сплати за придбаний товар (т. 1, а. с. 14-17). Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб. За змістом ч. ч. 1-2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Виходячи з системного аналізу договору від 05 серпня 2016 року, суд дійшов висновку, що відповідний правочин за своєю правовою природою є змішаними договором у розумінні ст. 628 ЦК України, оскільки містить елементи договорів поставки та підряду, а тому відносини між сторонами в частині заявлених позовних вимог підпадають під дію правових норм, що регулюють правовідносини у сфері поставки і підряду. Відповідно до п. 4.3 загальна вартість товару (рекламні відеостійки Diamond TV у кількості п`яти одиниць) становить 217000,00 грн. П. 4.4 договору від 05 серпня 2016 року встановлено, що оплата у розмірі 50% від ціни договору має бути перерахована продавцю протягом трьох днів з моменту підписання договору, інші 50% - протягом двадцяти днів. 05 серпня 2016 року [PERSON] у повному обсязі сплатила визначену договором вартість товару, що становила 217000,00 грн (т .1, а. с. 18). Згідно з п. 5.1.1 договору від 05 серпня 2016 року ФОП [PERSON] зобов`язався виготовити, встановити товар у визначених цим договором місцях та передати покупцеві товар протягом сорока одного дня з моменту 100% оплати товару. Моментом оплати вважається дата, коли кошти надійшли на рахунок продавця. Також ФОП [PERSON] взяв на себе обов`язок встановити та підготувати для експлуатації товар в місцях, які будуть зазначені у додатку №1 до договору. Зважаючи на те, що [PERSON] у повному обсязі сплатила за придбаний товар у день укладення договору 05 серпня 2016 року, ФОП [PERSON] повинен був виготовити та передати покупцеві товар у термін до 15 вересня 2016 року. Проте у строк, обумовлений в договорі, ФОП [PERSON] не передав покупцеві рекламні відеостійки Diamond TV у кількості п`яти одиниць. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За положеннями ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якшо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Нормою абз. 3 ч. 1 ст. 664 ЦК України передбачено, що товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Згідно з п. п. 6.1, 6.2 договору від 05 серпня 2016 року у випадку порушення зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність визначену цим договором чи чинним законодавством. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Сторони не несуть відповідальність за порушення своїх зобов`язань за цим договором, якщо воно сталося не з їх вини. Сторона вважається невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання. Положеннями ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України на сторін справи покладено обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. ФОП [PERSON] не надав належних доказів на підтвердження того, що ним у термін до 15 вересня 2016 року було виготовлено рекламні відеостійки Diamond TV у кількості п`яти одиниць та вжито будь-яких заходів щодо повідомлення [PERSON] про готовність цих відеостійок та необхідність їх отримати покупцем (таким доказами, зокрема може бути листування сторін, розміщення оголошення у загальнодержавних друкованих засобах масової інформації тощо). Зазначення у договорі адреси продавця не свідчить про те, що покупцеві на момент укладення договору було відоме місце виготовлення та зберігання товару. З огляду на викладене суд дійшов висновку про те, що ФОП [PERSON] прострочив зобов`язання щодо своєчасного виготовлення та передачі [PERSON] товару за договором від 05 серпня 2016 року. П. 4.4 договору від 05 серпня 2016 року передбачено, що у разі порушення строків поставки та передачі товару більш ніж на п`ять днів з дати, коли товар мав бути поставлений покупцю, продавець зобов`язаний повернути кошти, сплачені покупцем в повному обсязі, не пізніше п`яти днів з дати, коли товар мав бути поставлений покупцю. У зв`язку з тим, що ФОП [PERSON] прострочив зобов`язання щодо передачі товару покупцеві за договором від 05 серпня 2016 року, усупереч п. 4.4 договору не повернув у термін до 20 вересня 2016 року отримані від [PERSON] кошти, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з відповідача за первісним позовом на користь позивача грошові кошти у сумі 217000,00 грн, що були сплачені [PERSON] на виконання договору. Роздруківка повідомлень з месенджера WhatsApp не може бути належним доказом на підтвердження часткового повернення ФОП [PERSON] коштів за договором від 05 серпня 2016 року, оскільки неможливо достовірно ідентифікувати осіб, що здійснювали таке листування (т. 1, а. с. 87). Також не може вважатись належним доказом і платіжне доручення від 14 лютого 2018 року №P24A370505633A18184, позаяк у ньому не зазначено, що кошти сплачуються ФОП [PERSON] саме на виконання зобов`язань за договором від 05 серпня 2016 року (т. 1, а. с. 178). Факт часткового повернення коштів відповідачем за первісним позовом не визнала позивач [PERSON] . За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Ч. 1 ст. 550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Згідно з п. 6.5 договору від 05 серпня 2016 року за порушення строків передачі товару продавець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми вартості товару за кожен день прострочення. [PERSON] нараховано пеню за період з 20 лютого 2017 року до 20 лютого 2018 року у сумі 58257,07 грн. Розрахунок здійснено [PERSON] правильно та у межах строку позовної давності, визначеного п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України. Жодних доказів на спростування розрахунку пені відповідачем за первісним позовом суду не надано. Таким чином, стягненню з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] підлягає пеня за прострочення виконання зобов`язання за договором від 05 серпня 2016 року у сумі 58257,07 грн. Ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Індекс інфляції визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти, тоді як втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти. Позаяк за умовами договору від 05 серпня 2016 року сума платежу визначена у гривні в еквіваленті до іноземної валюти (п. 4.2 договору), в подальшому на день фактичної сплати коштів згідно з таким перерахунком не змінюється (п. 4.3 договору), тобто залишається гривневою, то відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний на вимогу кредитора сплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання даного зобов`язання (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 11 листопада 2019 року у справі №910/15951/18). Наведене свідчить, що [PERSON] має право на компенсацію втрат від інфляції та отримання трьох процентів річних від простроченої суми у зв`язку з невиконанням ФОП [PERSON] зобов`язання щодо повернення покупцеві коштів, сплачених нею на виконання умов договору від 05 серпня 2016 року. Втрати [PERSON] від інфляції у зв`язку з неналежним виконанням ФОП [PERSON] зобов`язань за договором від 05 серпня 2016 року складають 47371,10 грн (217000,00 грн х 121,83 - індекс інфляції за період з 20 вересня 2016 року до 20 лютого 2018 року = 47371,10 грн); три проценти річних за прострочення зобов`язання становлять 9251,67 грн (217000,00 грн х 3% /365 днів х 519 днів (з 20 вересня 2016 року до 20 лютого 2018 року) = 9251,67 грн). Будь-яких доказів на спростування розрахунку втрат від інфляції та трьох процентів річних за прострочення зобов`язання відповідачем за первісним позовом суду не надано. ФОП [PERSON] , заперечуючи проти стягнення з нього втрат від інфляції та трьох процентів річних за прострочення зобов`язання за договором від 05 серпня 2016 року, покликався на роз`яснення, які містяться у постанові пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" (п. п. 5.1, 5.2), та стверджував, що у боржника не виникає обов`язку сплатити суми, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, у випадку повернення коштів особі, яка відмовилась від прийняття зобов`язання за договором, повернення суми авансу, повернення коштів у разі припинення зобов`язання. Суд відхиляє такі доводи відповідача за первісним позовом, оскільки він не повернув [PERSON] кошти, отримані за договором від 05 серпня 2016 року, а тому повинен сплати борг з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних. Ураховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити первісний позов [PERSON] в частині стягнення з ФОП [PERSON] на її користь грошових коштів, сплачених за договором від 05 серпня 2016 року у сумі 217000,00 грн, пені за прострочення виконання зобов`язання за договором у сумі 58257,07 грн, втрат від інфляції у сумі 47371,10 грн, трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 9251,67 грн. Вимоги ФОП [PERSON] за зустрічним позовом про стягнення з [PERSON] витрат на виготовлення товару за договором від 05 серпня 2016 року, витрат на зберігання товару та штрафу задоволенню не підлягають. 11 серпня 2016 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір, за яким ФОП [PERSON] зобов`язався виготовити, встановити у місцях, визначених [PERSON] , а також передати їй рекламні відеостійки Diamond TV у кількості двадцяти одиниць загальною вартістю 868000,00 грн протягом сорока одного дня з моменту повної сплати за придбаний товар (т. 1, а. с. 26-29). Аналізуючи зміст договору від 11 серпня 2016 року, суд дійшов висновку, що цей правочин за своєю правовою природою є змішаними договором у розумінні ст. 628 ЦК України, позаяк містить елементи договорів поставки та підряду, а тому до спірних правовідносин слід застосувати норми, які регулюють відносини у сфері поставки і підряду. Відповідно до п. 4.3 загальна вартість товару (рекламні відеостійки Diamond TV у кількості двадцяти одиниць) становить 868000,00 грн. П. 4.4 договору від 11 серпня 2016 року встановлено, що оплата у розмірі 50% від ціни договору має бути перерахована продавцю протягом трьох днів з моменту підписання договору, інші 50% - протягом двадцяти днів. За вказаним договором 08 серпня 2016 року [PERSON] сплатила ФОП [PERSON] грошові кошти у сумі 340581,00 грн (39% вартості товару) (т. 1, а. с. 30). Отже, позивач за первісним позовом належним чином не виконала зобов`язання, взяті на себе відповідно до п. 4.4 договору від 11 серпня 2016 року щодо сплати 50% вартості товару протягом трьох днів з моменту підписання договору. Мотивуючи свою відмову належним чином виконати положення п. 4.4 договору від 11 серпня 2016 року, [PERSON] , покликаючись на норму ч. 3 ст. 538 ЦК України, зазначила у позові та заявах по суті справи, що нею не сплачено 50% вартості товару, оскільки після закінчення триденного строку з моменту укладення договору вона чітко зрозуміла, що ФОП [PERSON] не розпочав виконання раніше укладеного договору від 05 серпня 2016 року. За змістом ч. 3 ст. 538 ЦК України у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Проте у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували те, що через три дні після укладення договору від 11 серпня 2016 року, тобто 15 серпня 2016 року, у [PERSON] уже були достовірні підстави вважати, що ФОП [PERSON] не виконає свого обов`язку за договором від 11 серпня 2016 року у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, зважаючи на те, що 15 серпня 2016 року у ФОП [PERSON] був достатній час для належного виконання договору від 05 серпня 2016 року (зобов`язання повинно було бути виконане до 15 вересня 2016 року). З огляду на викладене суд вважає, що [PERSON] безпідставно не виконала положення договору від 11 серпня 2016 року щодо сплати ФОП [PERSON] 50% вартості товару протягом трьох днів з дня укладення договору. У п. 6.6 договору від 11 серпня 2016 року сторони погодили, що за односторонню необґрунтовану відмову від виконання своїх зобов`язань, що випливають з цього договору, винна сторона несе відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 10% від ціни товару, зазначеної у п. 4.2 цього договору. Зважаючи на те, що [PERSON] необґрунтовано не виконала положення договору від 11 серпня 2016 року щодо сплати ФОП [PERSON] 50% вартості товару протягом трьох днів з дня укладення договору, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з неї на користь ФОП [PERSON] штраф у сумі 86800,00 грн (868000,00 грн х 10% = 86800,00 грн). Згідно зі ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. 19 лютого 2018 року [PERSON] надіслала ФОП [PERSON] заяву про відмову від договору від 11 серпня 2016 року, в якій вона, покликаючись на положення ст. ст. 538 та 693 ЦК України, повідомляла про розірвання договору (т. 1, а. с. 31-32). Будь-яких інших обставин для відмови від договору, зокрема тих, які встановлені ч. ч. 2-4 ст. 849 ЦК України, [PERSON] у заяві від 19 лютого 2018 року не зазначала, а тому,

Outcome: partial