Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

Позивач [PERSON], в інтересах якого діє [PERSON] звернувся в суд з позовом про усунення перешкод у здійснення права користування та розпорядженням майном до відповідачки [PERSON], де третьою особою, яка не заявляє позовних вимог на стороні позивача є Вижницька міська рада, Чернівецької області. Посилається, що на підставі договору дарування він є власником 79/100 частини житлового будинку, який розташований в м.Вижниця по вул.Л.Кобилиці, 1, Чернівецької області. До укладення договору дарування, вказаним нерухомим майном володіла його матір [PERSON] Донедавна перешкод у володінні та користуванні належним йому нерухомим майном, тобто належною йому частиною житлового будинку із допоміжними спорудами не було. Однак, [PERSON] створює йому перешкоди у користуванні належним йому нерухомим майном, оскільки 02.09.2017 року самостійно, незаконно, без будь-якого дозволу встановила металеву огорожу в дворі загального користування по вул.Л.Кобилиці, 1 в м.Вижниця, яка перешкоджає доступ до належного йому підсобного приміщення кладови, площею 6,20 кв.м. Усі способи порозумітись з [PERSON] не дали результату, оскільки [PERSON] стверджує, що збудована нею огорожа не створює перешкоди. [PERSON] та він, неодноразово звертались із скаргами на незаконні дії [PERSON] до Вижницької міської ради та Вижницького відділення поліції. Їхні звернення були комісійно розглянуті та підтверджено, що [PERSON] самовільно, без будь-яких дозволів, встановила металеву огорожу в дворі загального користування . Інспекцією з благоустрою Вижницької обєднаної територіальної громади неодноразово надсилались попередження №41 від 28.09.2017 року та №52 від 08.11.2017 року [PERSON] про здійснення демонтажу самовільної огорожі та усунення перешкод для власників в користуванні власним майном. Однак, [PERSON] попередженнями знехтувала та не здійснила демонтаж огорожі, встановленої на подвірї спільного користування, у звязку з чим 23.11.2017 року інспектором з благоустрою [PERSON] було складено протокол №12 про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] за ст.152 КУпАП. 05.01.2018 року постановою адміністративної комісії при Вижницькій міській раді Чернівецької області №2 [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП. У січні 2018 року [PERSON] не погоджуючись із притягненням до адміністративної відповідальності звернулась із адміністративним позовом до Вижницького районного суду. 25.01.2018 року рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області позов задоволено частково в частині накладення адміністративного стягнення скасовано, а в іншій частині позову суд прийшов до висновку, що постанова адміністративної комісії при Вижницькій міській раді №2 від 05.01.2018 року, відносно винуватості [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП, та встановлення події та складу адміністративного правопорушення є законною і такою, що відповідає вимогам ст.280 КУпАП, а тому, в цій частині не підлягає скасуванню. Актом обстеження прибудинкової території м.Вижниця вул.Л.Кобилиці, 1 від 31.01.2018 року №02-16/82 виявлено, що [PERSON] самовільно, без будь-якого на те дозволу, серед подвіря спільного користування (земельна ділянка Вижницької міської ради) встановила металеву огорожу, при цьому спричинила перешкоду в доступі [PERSON] до підсобного приміщення, яке йому належить. Просить усунути перешкоди в його користуванні та розпорядженні підсобним приміщенням-кладовою, площею 6,20 кв.м., позначеною в технічному паспорті на житловий будинок римською цифрою ІІІ, що належить йому на праві власності на підставі договору дарування [PERSON] НМІ №871910 від 12.10.2017 року та знаходиться в м.Вижниця по вул.Л.Кобилиці, 1, Чернівецької області, шляхом знесення [PERSON] встановленого нею самочинно, без будь-якого на те дозволу, серед подвіря спільного користування, обєкту благоустрою металевої огорожі в м.Вижниця вул.Л.Кобилиці, 1, Чернівецької області. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилався на обставини, викладені в позові, просив задовольнити. Зазначив, що відповідачка [PERSON] частково зняла металеву огорожу, а саме зняла із петель двері, які розмежовували двір загального користування та перешкоджали йому користуватись підсобним приміщенням кладовою, однак самі завіси не демонтувала, в любий час може повторно встановити двері, оскільки інша частина огорожі залишилась. Своїми діями створює йому та його сімї перешкоди у користуванні належним йому майном. Вважає, що [PERSON] частково знявши огорожу, має намір ввести його та суд в оману. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилався на обставини викладені в позові, просив позовні вимоги задовольнити. Зазначив, що на даний час порушення не усунуті, [PERSON] створює перешкоди у користуванні підсобним приміщенням кладовою [PERSON] В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала, надала письмовий відзив, де зазначила, що позовні вимоги не визнає, оскільки перешкоди [PERSON] у користуванні «кладової» площею 6,20 м.кв., не чинить, оскільки таке приміщення має бути у належній йому квартирі, а не в її. Якщо у розумінні позивача йому мають належати, як «кладова» бетоновані та камяної кладки сараїв, які знаходяться під її квартирою, то згідно оригіналів архівних документів витребуваної судом інвентарної справи на багатоквартирний житловий будинок по вулиці Л.Кобилиці, 1 в м.Вижниця, зокрема, - рішення міськвиконкому Вижницької міської ради №200 від 23.11.1990 року про затвердження акту оціночної комісії на продажу квартири [ADDRESS], Розрахунку долей в цьому житловому будинку, Договору купівлі-продажу квартири №2 в цьому будинку від 07.02.1991 року, вбачається, що у власність покупця, а в даний час позивача перейшла: квартира, що складається з двох кімнат загальною площею 86,6 м.кв., в тому числі, житлова площа - 51,80 кв.м. за адресою: м.Вижниця вул.Л.Кобилиці, номер один, що становить 47/100 частини будинку. По розрахунку долей у відчужувану частину не ввійшли і не могли увійти надвірні, розташовані окремо від вказаної квартири сараї на бетонованому фундаменті, камяної кладки на яких тримається її квартира №3 в будинку №1, як капітальні приміщення з єдиною суцільною і несучою стіною, як конструктивним, будівельним і невідємним елементом технічного забезпечення експлуатації її квартири. Ці сараї не могли і не можуть бути у приватній власності позивача, оскільки мають цільове призначення - безпечність, безаварійність експлуатації її квартири, вона фактично розташована зверху на цих сараях, на них, ж на основі, вона й тримається. Квартира в якій вона проживає більше двадцяти років перебуває на балансі міської ради, за її використання вона щомісячно сплачує квартирну плату та всі комунальні платежі. На неодноразові прохання надати їй інше належне житло, приватизацію та/або проведення капітального ремонту існуючого, ніяк не вирішуються. Згідно генерального плану-схеми розміщення житлового будинку №1 по вул.Л.Кобилиці м.Вижниця та прилеглої до нього прибудинкової території, остання є у спільному користуванні всіх співвласників та наймачів трьох квартир у цьому будинку, в тому числі і її. За фактичним розташуванням та даними інвентарної справи на вказаний житловий будинок дві квартири в якому є приватизованими, а її ні, саме під її квартирою знаходяться два вимощені каменем сараї, зверху на яких, як на основних несучих та скріплюючи основу і цілісність її квартири по всій їх площі розташування, як поверхом вище, знаходиться її квартира. Враховуючи положення ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», ч.3 ст.4 ЖК України, пунктів 4, 10, 12 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 08.1.1992 року №572 (зі змінами), Рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 року, зазначає, що сараї, які під її квартирою не могли і не можуть бути власність [PERSON], як і прилегла до них земельна ділянка (та вся земельна ділянка прибудинкової території) є в їхньому спільному користуванні. Сараї і розташована над ними її квартира знаходяться в кінці земельної ділянки прибудинкової території, тобто як кінцеве (тупикове) розташування. В свій час в глибині цієї прибудинкової території при заході до східців на другий поверх, в її квартиру, була деревяна хвіртка, якою всі користувалися з метою забезпечення цієї території від заходу бродячих псів, можливості просушування білизни, складування необхідних матеріалів, тощо. Оскільки деревяна хвіртка зігнила, то на її місці вона поклала однометрову хвіртку з бляхи з дверною ручкою і з можливістю вільного користування нею всіма сусідами. Дана хвіртка не має замків, вільно відкривається і закривається, прохід через неї також є вільним і вона ніколи не заперечувала [PERSON] нею користуватися. Однак з невідомих їй причин, з другої половини 2017 року один із сараїв [PERSON] і [PERSON] відгородили внурішньою цегляною перегородкою та сарай закрили на навісний замок і чиняться їй перешкоди в доступі до квартири, використанні прилеглої до неї території, сараю, вжитті заходів по недопущенню погіршення і так зношеного стану квартири, неможливості використовувати земельну ділянку біля квартири і сараю для просушування білизни, прибирання та догляду за зовнішнім станом східців до квартири, стін будинку і сараю, тощо. Зазначила, що на встановлення - відновлення раніше існуючої хвіртки їй будь-яких дозволів не потрібно було виходячи також з вимог Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна №127 від 24.05.2001 року, зареєстрованої в Мінюсті 10.07.2001 року за №582/5773. Просила відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] позовні вимоги не визнала, посилалась на обставини, викладені у відзиві, просила відмовити в задоволені позову. Зазначила, що [PERSON] зняла металеву огорожу, та не створює перешкоди [PERSON] у користуванні належним йому майном. В судове засідання представник Вижницької міської ради не зявився, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи Вижницька міська рада скерувала письмові пояснення до позовної заяви, відповідно до яких зазначили, що Прилегла територія до житлового будинку №1 по вул.Л.Кобилиці є у спільному користуванні всіх співвласників. [PERSON] не є ні власником, а ні співвласником квартири, оскільки квартира №3 по вул.Л.Кобилиці є комунальною власністю та надана тимчасово для проживання. До Вижницької міської ради неодноразово звертались [PERSON] та [PERSON] з проханням та повідомленням про те, що [PERSON] самостійно встановила огорожу в дворі загального користування, чим перешкоджає власникам вільно користуватись своїм майном. Інспектором з благоустрою [PERSON] спільно з депутатами та посадовими особами міської ради неодноразово проводилось обстеження по зверненнях [PERSON] та [PERSON] Під час обстежень було встановлено, що [PERSON] самовільно без будь-яких на те дозволів встановила в подвір'ї спільного користування (вул.Л.Кобилиці, 1) огорожу, яка унеможливила доступ власників до їх підсобних приміщень. Факт встановлення огорожі, котра перешкоджає власникам вільно користуватись своїм майном, підтверджується висновками Вижницького відділення поліції Кіцманського ВП ГУ НП в Чернівецькій області від 25 жовтня 2017 року та від 12 листопада 2017 року про результати розгляду звернення [PERSON] та [PERSON] Зазначили, що [PERSON] неодноразово надсилались попередження (№41 від 28.09.2017 року та №52 від 08.11.2017 року) про здійснення демонтажу самовільної огорожі та усунення перешкод для власників в користуванні власним майном. Проте [PERSON] даними попередженнями знехтувала та не здійснила демонтаж огорожі, встановленої на подвір'ї спільного користування. У зв'язку з чим, 23 листопада 2017 року інспектором з благоустрою [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення стосовно гр.[PERSON] (порушення вимог ст.152 КУпАП, а саме правил благоустрою населеного пункту). [PERSON] не є власником квартири [ADDRESS], а тому самостійно споруджувати будь-які огорожі на прилеглій до житлового будинку території без дозволів органу місцевого самоврядування та сусідів (власників квартир) не мала права. 05 січня 2018 року адміністративною комісією при виконавчому комітеті Вижницької міської ради було розглянуто протокол про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] (порушення вимог ст.152 КУпАП, а саме правил благоустрою населеного пункту, п.13.1 доповнень до Правил благоустрою міста Вижниця) та всі матеріали стосовно даного правопорушення. В ході розгляду комісією було встановлено, що [PERSON] порушено не лише п.13.1 доповнень до Правил благоустрою міста Вижниця, а й п.13.5. Вивчивши всі наявні матеріали справи, адміністративною комісією при виконавчому комітеті Вижницької міської ради було винесено постанову №2, згідно якої [PERSON] визнано винною за порушення ст.152 КУпАП та притягнено до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. [PERSON] у судовому засіданні по справі №713/46/18 за її позовом до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Вижницької міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, не доведено та не представлено доказів, які вказують на правомірність її дій, не надано жодних доказів, які б спростовували вину [PERSON], подію та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП. Враховуючи викладене та аналізуючи докази по справі, суд прийшов до висновку, що постанова адміністративної комісії при Вижницькій міській раді Чернівецької області №2 від 05 січня 2018 року в частині накладення адміністративного стягнення відносно [PERSON] за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст.152 КУпАП у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. підлягає скасуванню, а провадження по справі у вчиненні правопорушення передбаченого ст.152 КУпАП підлягає закриттю на підставі п.8 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв'язку із закінченням на момент розгляду адміністративною комісією при Вижницькій міській раді справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. Рішення Вижницького районного суду від 25 січня 2018 року набрало законної сили 05 лютого 2018 року. Просять позовні вимоги задовольнити. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що часто гостює у [PERSON] та бачила, що сусідка [PERSON] встановила металеву огорожу (хвіртку) у дворі загального користування, яку закриває зсередини, чим перешкоджає [PERSON] користуватись приміщенням кладової, яка знаходиться у його власності. Крім того, під кладовою розмістила ванну, яку не забирає та не дозволяє забрати [PERSON] На даний час хвіртка знята з петель, однак сама конструкція не знята, [PERSON] в любий час може встановити назад хвіртку, інша частина огорожі залишилася. Також зазначила, що [PERSON] закривала хвіртку і пускала собаку, через що дитина [PERSON] боялась вийти з квартири. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є дружиною [PERSON] та проживає в [INFO]. Сусідка [PERSON] створює їм перешкоди у користуванні їхньою власністю, загородила речами, її чоловік неодноразово просив забрати речі, однак [PERSON] не реагувала. Через деякий час [PERSON] встановила металеву огорожу, а у дворі загального користування, який вона відділила огорожею, тримає собаку. Хвіртка тимчасово знята, однак завіси є на місці, не демонтовані, в любий час [PERSON] може встановити хвіртку. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що часто приходить в гості до [PERSON], яка проживає в [INFO]. Квартира [PERSON] є кінцева, [PERSON] неодноразово розказувала їй, що у неї викрадають білизну та її речі, в звязку з чим [PERSON] встановила металеву хвіртку. Зазначила, що металева хвіртка завжди відчинена, є вільний доступ для всіх сусідів, тільки вночі закривала. Також зазначила, що під квартирою [PERSON] розташований сарай. Огорожу [PERSON] встановила з осені 2017 року. Їй відомо, що з приводу встановленої огорожі, неодноразово приходили з Вижницької міської ради. Була спірна ситуація. Суд, заслухавши позивача [PERSON] та його представника [PERSON], відповідачку [PERSON] та її представника [PERSON], свідків, дослідивши письмові докази по справі, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 79/100 частини житлового будинку, який розташований в м.Вижниця по вул.Л.Кобилиці, 1, Чернівецької області, що підтверджується копією договору дарування [PERSON] НМІ 871910, посвідченого 12.10.2017 року приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №533, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №100189802 від 12.10.2017 року. З технічного паспорту на 79/100 ідеальної частки житлового будинку, який розташований в м.Вижниця по вул.Л.Кобилиці, 1 вбачається, що 79/100 ідеальної частки житлового будинку належить [PERSON], 21/100 ідеальної частки житлового будинку належить Вижницькій міській раді. [PERSON] належить кладова площею 6,20 кв.м. позначена римською цифрою (ІІІ), Рішенням виконавчого комітету Вижницької міської Ради народних депутатів №219 від 29.10.1991 року відповідачці [PERSON] вирішено видати ордери на заселення комунальних квартир, а саме, однокімнатної квартири, житловою площею 11,5,0 кв.м., по вул.Л.Кобилиці 1/3 в м.Вижниця. Квартиру виділено тимчасово до підходу черги без зняття з квартирного обліку, що підтверджується копією архівного витягу №1/213 від 30.04.2010 року. З акту обстеження прибудинкової території в м.Вижниця по вул.Л.Кобилиці 1 №02-16/82 від 31.01.2018 року вбачається, що комісією в складі інспектора по благоустрою Вижницької ОТГ [PERSON], депутата Вижницької міської ради [PERSON] та спеціаліста відділу житлово-комунального господарства, благоустрою, транспорту та інфраструктури [PERSON] було проведено обстеження прибудинкової території по вул.Л.Кобилиці, 1. При обстеженні виявлено, що [PERSON] самовільно без будь-якого на те дозволу серед подвіря спільного користування (земельна ділянка Вижницької міської ради) встановила металічну огорожу, при цьому спричинила перешкоду в доступі [PERSON] до підсобного приміщення, яке згідно свідоцтва про право власності належить йому. Судом також встановлено, що адміністративною комісією при Вижницькій міській раді 05.01.2018 року винесено постанову №2 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за порушення ст.152 КУпАП, накладено стягнення у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн. Зі змісту постанови вбачається, що [PERSON], самовільно, без будь-якого на те дозволу в подвірї спільного користування по вул.Л.Кобилиці, 1 встановила обєкт благоустрою, а саме огорожу, чим допустила правопорушення, передбачене ст.152 КУпАП, Правила благоустрою м.Вижниця, що підтверджується копією постанови. З протоколу про адміністративне правопорушення №12 від 23 листопада 2017 року вбачається, що інспектор з благоустрою Вижницької ОТГ [PERSON] склав протокол відносно жительки м.Вижниця вул.Л.Кобилиці, 1/3 [PERSON] за адміністративне правопорушення, яке виразилось у наступному: [PERSON] самовільно без будь-якого на те дозволу в дворі спільного користування, який розташований в м.Вижниця по вул.Л.Кобилиці, 1 встановила обєкт благоустрою, а саме огорожу, чим порушила вимоги ст.152 КУпАП. Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 25.01.2018 року адміністративний позов [PERSON] задоволено частково. Постанову адміністративної комісії при Вижницькій міській раді Чернівецької області №2 від 05 січня 2018 року в частині накладення адміністративного стягнення відносно [PERSON], за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст.152 КУпАП у виді штрафу в розмірі 340,00 гривень - скасовано. Справу про адміністративне правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП, відносно [PERSON], провадженням закрити на підставі п.7 ст.247 КУпАП - у зв'язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення. В решті позовних вимог відмовлено та стягнуто судові витрати, що підтверджується копією рішення. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановленні рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З довідки КУП Комунальник №14 від 19.04.2018 року вбачається, що інспектором з благоустрою Вижницької ОТГ спільно з спеціалістом відділу ЖКГ Вижницької міської ради [PERSON] було здійснено обстеження прибудинкової території в м.Вижниця по вул.Л.Кобилиці, 1 (земля спільного користування [PERSON] та [PERSON]М.). В ході обстеження було встановлено, що частина металевої огорожі, яка створювала перешкоду [PERSON] в доступі до його підсобного приміщення знята з петель, також металічний стовп, з частиною огорожі близько 15-20 см., не демонтований і до нього можна в любий момент приєднати ту частину огорожі, яка створювала перешкоди [PERSON] в користуванні його підсобним приміщенням. [PERSON] до сих пір не забрала свою металеву ванну з-під входу в підсобне приміщення [PERSON] та із-за цього останній не має доступу до свого приміщення. В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів . Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до статті 13 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" до об'єктів у сфері благоустрою населених пунктів віднесено території загального користування, вулиці, проїзди, інші території загального користування в межах населеного пункту. Згідно з вимогами частини 2 статті 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», громадяни у сфері благоустрою населених пунктів зобов'язані:1) утримувати в належному стані обєкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих обєктів територію; 2) дотримуватися правил благоустрою території населених пунктів; 3) не порушувати права і законні інтереси інших суб'єктів благоустрою населених пунктів; 4) відшкодовувати в установленому порядку збитки, завдані порушенням законодавства з питань благоустрою населених пунктів; 5) допускати на обєкти благоустрою, що перебувають у їх власності або користуванні, аварійно-рятувальні та інші служби для здійснення заходів щодо запобігання і ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Відповідно до частини 1 статті 20 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Благоустрій здійснюється в обов'язковому порядку на всій території населеного пункту (села, селища, міста). Відповідно до ст.21 ЗУ «Про благоустрій населених пунктів», елементами частинами) обєктів благоустрою є: 1) покриття площ, вулиць, доріг, проїздів, алей, бульварів, тротуарів, пішохідних зон і доріжок відповідно до діючих норм і стандартів; 2) зелені насадження (у тому числі снігозахисні та протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, в парках, скверах, на алеях, бульварах, в садах, інших об'єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях; 3) будівлі та споруди системи збирання і вивезення відходів; 4) засоби та обладнання зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами; 5) технічні засоби регулювання дорожнього руху; 6) будівлі та споруди системи інженерного захисту території; 7) комплекси та об'єкти монументального мистецтва, декоративні фонтани і басейни, штучні паркові водоспади; 8) обладнання (елементи) дитячих, спортивних та інших майданчиків; 9) малі архітектурні форми; 10) інші елементи благоустрою, визначені нормативно-правовими актами. 2. Мала архітектурна форма - це елемент декоративного чи іншого оснащення обєкта благоустрою. До малих архітектурних форм належать: альтанки, павільйони, навіси; паркові арки (аркади) і колони (колонади); вуличні вази, вазони і амфори; декоративна та ігрова скульптура вуличні меблі (лавки, лави, столи); сходи, балюстради; паркові містки; огорожі, ворота, ґрати; інформаційні стенди, дошки, вивіски; інші елементи благоустрою, визначені законодавством. Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника обєкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил. Відповідно до ч.1 ст.1 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»: - багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними обєктами нерухомого майна; - допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); - прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку; - спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Право власності є непорушним. Відповідно до положень ч.1 ст.319, ст.321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Верховний Суд України під час розгляду цивільної справи №6-92цс15 від 27.05.2015 р. сформулював правову позицію, згідно з якою розяснив, що передбачений статтею 391 ЦК України спосіб захисту усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем. ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ в п. 33 Постанови Пленуму № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснив, що застосовуючи положення ст.391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. У п.33 вказаної Постанови зазначено, що позов підлягає задоволенню в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Відповідно до ст.103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Відповідно до ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З досліджених в судовому засіданні наданих стонами доказів встановлено, що відповідачкою [PERSON] встановлено на земельній ділянці загального користування металеву огорожу, яка обмежує право позивача [PERSON] щодо користування належним йому підсобним приміщенням кладовою, вхід до якої закрито металевою огорожею. Отже, [PERSON] без згоди позивача [PERSON], на земельній ділянці, що виділена їм у спільне користування, встановила огорожу, без погодження із землекористувачем [PERSON] та без відповідного дозволу органу місцевого самоврядування на встановлення такої огорожі. При цьому, встановивши металеву огорожу, відповідачка фактично розмежувала дану земельну ділянку. В той же час матеріалами справи встановлено, що будь-яких рішень щодо передачі у приватну власність або надання в оренду спірної земельної ділянки, на якій самовільно встановлена металева огорожа Вижницькою міською радою не приймалося. Натомість, адміністративною комісією при Вижницькій міській раді [PERSON] визнано винною за вчинення дій щодо самовільного встановлення обєкту благоустрою, а саме огорожі в дворі спільного користування, який розташований в м.Вижниця по вул.Л.Кобилиці, 1. Такі дії [PERSON] порушують права [PERSON] щодо користування належним йому майном. Таким чином, на думку суду, позивач [PERSON], як власник 79/100 ідеальної частки квартири з належними до неї підсобними приміщеннями, зокрема кладової, площею 6,20 кв.м., позначеної в технічному паспорті на житловий будинок римською цифрою (ІІІ), правомірно звернувся до суду з даним позовом, тому суд вважає за необхідне зобовязати відповідачку [PERSON], усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні [PERSON], підсобним приміщенням, а саме, кладовою, площею 6,20 кв.м., позначеною в технічному паспорті на житловий будинок римською цифрою (ІІІ), за адресою м.Вижниця, вул.Л.Кобилиці, 1, Чернівецької області, що належить йому на праві власності на підставі договору дарування серія НМІ №871910 від 12.10.2017 року, шляхом знесення металевої огорожі за адресою м.Вижниця, вул.Л.Кобилиці, 1, Чернівецької області. Посилання відповідачки та її представника відносно того, що [PERSON] не створює перешкоди у користуванні підсобним [PERSON], металева огорожа встановлена взамін деревяної огорожі, яка пошкоджена, та наданий акт обстеження №13 від 19.04.20-18 року, з якого вбачається, що станом на 19.04.2018 року, металева огорожа, яка перешкоджала [PERSON] в користуванні його майном (підсобним приміщенням) відсутня, судом до уваги не береться, оскільки спростовується дослідженими в судовому засіданні доказами та показами свідків, крім того, судом достовірно встановлено, що [PERSON] здійснила встановлення металевої огорожі без дозволу та погодження з співвласниками будинку. З наданих фотокопій вбачається, що металева хвіртка знята відповідачкою [PERSON], однак металева конструкція , яка скріплює та є основою даної огорожі, станом на день розгляду справи в суді не демонтована, чим створюються перешкоди позивачу у користуванні його майном. Інших доказів відповідачкою [PERSON] та її представником [PERSON] суду не надано. Суд вважає за необхідне, відповідно до ст.141 ЦПК України, стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] сплачений судовий збір в сумі 704,80 грн. Відповідно до п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ перехідних положень цивільно-процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Outcome: approved