Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить скасувати заборону на відчуження (арешт) з усього майна, що їй належить, накладений на підставі постанови АЕ №958299 від 27.12.2006 року, винесену відділом державної виконавчої служби Центрально-Міського районного управління юстиції м. Кривого Рогу в Дніпропетровській області, державним виконавцем Асаволюк І.В., яка була внесена до державного реєстру речових прав на нерухоме майно на номером обтяження 4388960. В обґрунтування свого позову [PERSON] вказала, що у грудні 2018 року вона вирішила скористатися своїм правом на відчуження своєї частки квартири, яка складає 1/3 частку та знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Під час підготовки документів у нотаріальній конторі, нотаріус повідомила позивачці про те, що згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, на її квартиру накладено арешт. Також, позивач вказує, що нотаріус видала їй відомості з реєстру, з яких видно, що підставою обтяження стала постанова АЕ №958299 від 27.12.2006 року, винесена державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Центрально-Міського районного управління юстиції м. Кривого Рогу в Дніпропетровській області Асаволюк І.В. Позивач, звертає увагу, що 14.12.2018 року в Центрально-Міському ВДВС м. Кривого Рогу їй було надано відповідь, згідно з якою обтяжень на неї не зареєстровано, при цьому, вказане обтяження за №4388960 було зареєстровано на іншу особу - [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , тобто вказане обтяження є помилковим. При цьому, відповідно до інформаційної довідки державного нотаріуса Третьої криворізької нотаріальної контори Ситнік О.О., обтяжень на позивача - [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , не зареєстровано. Отже, позивач вважає, що зазначені вище обставини чинять їй та членам її родини перешкоду у здійсненні прав, у зв`язку із чим вона вимушена звернутися до суду з цим позовом. Позивач до суду не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, у разі неявки представника відповідача, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, про причини неявка суд не повідомив. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Зі змісту п.25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі "Жук проти України", яке підлягає застосуванню відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", слідує, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено. У зв`язку з цим, з огляду на належне повідомлення представника відповідача про дату, час та місце розгляду вказаної цивільної справи, суд зі згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд вказаної справи на підставі наявних в ній письмових доказів. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, судом встановлено, що [PERSON] та членам її сім`ї - [PERSON] і [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 10.06.2003 року. вказана обставина, також, підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії [NUMBER] (а.с.11, 12). Відповідно до копії технічного паспорту, вказана квартира розташована на шостому поверсі дев`ятиповерхового будинку, загальною площею 56,04 кв.м., складається з 3 кімнат житловою площею 36,6 кв.м., у тому числі: 1-а кімната - 17,1 кв.м., 2-а кімната - 10,3 кв.м., 3-тя кімната - 9,2 кв.м., кухні - 7,0 кв.м., ванної кімнати - 2,3 кв.м., вбиральні - 1,2 кв.м., вбудованої шафи - 0,2 кв.м. та коридору - 5,0 кв.м. Квартира обладнана двома лоджіями по 1,87 кв.м. кожна (а.с.13). Приводом та підставою звернення [PERSON] до суду з позовом стало виявлення наявності на належній їй квартирі [ADDRESS] , обтяження у вигляді арешту. Дійсно, як видно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №152607928 від 15.01.2019 року, постановою держаного виконавця ВДВС Центрально-Міського районного управління юстиції м. Кривого Рогу в Дніпропетровській області Асаволюк І.В. АЕ №958299 від 27.12.2006 року, накладено арешт на нерухоме майно боржника [PERSON] , [INFO] , а саме квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження 4388960 (а.с.6-8). Разом з цим, відповідно до копій листів начальника Центрально-Міського відділу ДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ Дніпропетровської області. №50826 від 06.12.2018 року та №51986 від 14.12.2018 року, обтяжень на [PERSON] , [INFO] , податковий номер [NUMBER] не зареєстровано. При цьому, обтяження №4388960, зареєстровано 23.01.2007 року на підставі постанови АЕ №958299 від 27.12.2006 року та обтяження №26599501 від 13.06.2018 року було зареєстровано на іншу особу, а саме [PERSON] , [INFO] , податковий номер [NUMBER] . Тобто, особа, яка зазначена у запиті має ідентичні ПІБ, але має різну дату народження та РНОКПП, що ідентифікує даних осіб, як різних громадян. Також, [PERSON] повідомлено, що у зв`язка з тим, що вона не є стороною виконавчого провадження у державного виконавця відсутні підстави для видачі копії постанови про арешт майна боржника (а.с.9, 10). Окрім того, Центрально-Міським відділом ДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ Дніпропетровської області на запит Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було повідомлено, що надання копій виконавчого провадження щодо [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] неможливе, оскільки відповідно доп.п.9.9 наказу МЮУ Про затвердження порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом №2274/5 від 25.12.2008 року, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, в архіві - 3 роки. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені статтею 16 ЦК України, за положеннями якої під способами захисту суб`єктивних цивільних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Відповідно до п.3 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення; юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Стаття 12 ЦК України, передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права. Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних чи оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне законодавство не містить визначення поняття «спосіб захисту цивільних прав та інтересів». За їх призначенням вони можуть вважатись визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав (майнових, особистих немайнових) та інтересів, що приводяться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Таким чином, порушення прав, свобод чи інтересів особи повинне бути реальним, дійсним та існувати на момент її звернення до суду. Згідно з ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями ст.391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватись своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] . При цьому, в повному обсязі реалізувати своє право власності вона не має можливості з огляду на наявне обтяження у вигляді арешту майна. Відповідно до ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», для забезпечення реального виконання рішення суду застосовується арешт майна боржника, який може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Оскільки згідно з ч.7 ст.319 ЦК України, діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом, в той час як правових підстав, які б оправдували накладення арешту на нерухоме майно, що належить [PERSON] не встановлено, боржником в рамках виконавчих проваджень вона не являється, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову та зняття арешту з майна позивача. При цьому, суд зауважує, що на підставі ч.2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, державний виконавець виносить постанову про зняття арешту з майна чи коштів не пізніше наступного дня з моменту надходження належним чином завіреної копії рішення суду до органу ДВС виносить постанову про зняття арешту з майна боржника без винесення постанови про відкриття чи відновлення виконавчого провадження. Копія постанови виконавця про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного робочого дня з дня винесення надсилається сторонам та до відповідного органу (установи) для зняття арешту. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно з ст.141 ЦПК України, враховуючи задоволення позову в повному обсязі, суд вважає, що з відповідача належить стягнути також судові витрати по справі в розмірі 768,40 грн. (а.с.23).

Outcome: approved