Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

Орган опіки і піклування - виконавчий комітет Тернопільської міської ради звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], посилаючись на те, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 07.06.2016 р. №607/4188/16-ц відібрано малолітніх дітей від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Підстава відібрання малолітніх дітей від матері - існуюча реальна загроза для життя та здоров'я дітей, передувало йому рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №308 від 13.04.2016 р., яким відібрано від матері та влаштовано малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в КУТОР «Тернопільський обласний спеціалізований будинок дитини». Відповідно до інформації КУТОР «Тернопільський обласний спеціалізований будинок дитини» від 12.01.2017 року №18, 21.04.2017 року №180 та від 22.06.2017 року №18, мати дітей лише двічі відвідувала дітей у закладі. З часу прийняття рішення про відібрання дітей, жодного разу мати не зверталась в службу у справах неповнолітніх та дітей та до суду щодо повернення їй на виховання дітей. Зазначені факти свідчать, що [PERSON] не має наміру повернути дітей на виховання, перешкоди, які були підставою для відібрання дітей [PERSON] не усунуті. [PERSON] не працює, не має постійного місця проживання, зловживає алкоголем, веде аморальний спосіб життя. Питання неналежного виконання батьківських обов'язків [PERSON] стосовно дітей неодноразово розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. Відповідно до інформації ТВП ГУНП в Тернопільській області від 21.03.2017 року №4971/24/8, встановлено що за період 2016-2017р.р. складено 30 протоколів за вчинення адміністративних порушень стосовно [PERSON] Відповідно до абзацу 8 п.8 Порядку провадження органами опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 р. № 866, якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання, не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню, служба у справах дітей зобов'язана вжити заходів до позбавлення батьківських прав. Представники позивача органу опіки і піклування в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що в неї тяжке матеріальне становище, тому вона звернулася в лікарню щоб тимчасово прилаштувати дітей вона поводила себе відносно дітей неправильно, жаліє про це та намагається приділяти дітям належну увагу та турботу. На даний час зробила ремонт по місцю проживання, створює відповідні умови для дітей, щоб забрати їх з дитячого будинку. Відповідачка пояснила, що зараз не працює, бо народила 31.03.2018 року дитину - хлопчика, живе на допомогу, яка виплачується при народженні дитини, а також кошти дає батько дитини. Алкоголю не вживає, просить надати їй останній шанс і не позбавляти батьківських прав щодо її малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив такі факти: Відповідач [PERSON] є матір'ю неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER] та [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER]. Судом встановлено, що неповнолітні [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 07.06.2016 р. №607/4188/16-ц відібрані від матері [PERSON], [INFO], без позбавлення батьківських прав. У своєму висновку, затвердженому рішенням комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Тернопільської міської ради №181 від 23червня 2017 року орган опіки і піклування вирішив за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], щодо неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо, зокрема, вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину, забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Разом із тим, відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. При прийнятті рішення по справі судом також береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року, яке 18 березня 2009 року набуло статус остаточного, наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Закон України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року в ст. 111 передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону). Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Таким чином, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Приймаючи до уваги пояснення відповідачки, яка визнала свої помилки та зобов'язується приділяти більше уваги дітям, враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд приходить до переконання що в інтересах малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у задоволенні позову відмовити, попередивши [PERSON] про необхідність змінити своє ставлення до виховання дітей. У зв'язку з вищевикладеним, на підставі повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з'ясування фактичних обставин, оцінивши наявні у справі докази, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог органу опіки і піклування слід відмовити. На підставі викладеного ,ст.ст. 164 , 165 ,166, СК України та

Outcome: dismissed