Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

Орган опіки і піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради звернувся до суду про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] .. Позивач посилається на те, що [PERSON] проживає разом із батьком та братом [PERSON] в [ADDRESS] . Мати дітей, [PERSON] померла [INFO] . Батько не працює, зловживає алкогольними напоями, а також чинить фізичне насильство відносно дочки, в зв`язку з чим мали місце неодноразові виклики працівників поліції по місцю проживання сім`ї. На даний час дитина перебуває в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей служби в справах дітей Тернопільської ОДА та не бажає проживати вдома з батьком. Враховуючи, що батько матеріально не забезпечує дитину, не цікавиться здоров`ям, не дбає про її фізичний та розумовий розвиток вважає, що його слід позбавити батьківських прав. Представник третьої особи, позовні вимоги підтримала та пояснила, що сім`я [PERSON] перебуває на обліку як така, що опинилася у складних життєвих обставинах з 2011 року, коли з вини батька дитина отримала тілесні ушкодження. З цього часу встановлено, що батько зловживає алкоголем, не працює, матеріально сім`ю не забезпечую, життям дитини не цікавиться. Перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння наносить побої дитині. Неодноразові попередження, що при такій поведінці, в тому числі рішенням суду, він буде позбавлений батьківських прав на відповідача не впливають. Відповідач в судовому засідання проти задоволення позову не заперечив, проте запевнив суд, що буде намагатися бути належним батьком дитині. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (далі - Постанова) роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. В абзаці 2 пункту 16 Постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що [PERSON] проживає разом із батьком в [ADDRESS] . Мати дітей, [PERSON] померла [INFO] . Батько не працює, зловживає алкогольними напоями, а також чинить фізичне насильство відносно дочки, в зв`язку з чим мали місце неодноразові виклики працівників поліції по місцю проживання сім`ї. На даний час дитина перебуває в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей служби в справах дітей Тернопільської ОДА та не бажає проживати вдома з батьком. [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Враховуючи, що батько самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться здоров`ям дитини, не дбає про її фізичний та розумовий розвиток, не спілкується з нею, суд вважає доцільним позбавлення його батьківських прав, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved