Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що між ТзОВ «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») та [PERSON] було укладено кредитний договір від 04.11.2003 року № 167 pv-03, відповідно до умов якого банк відкрив позичальникові відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 24620.00 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути отримані в рахунок погашення кредитної лінії грошові кошти і сплатити за користування кредитними коштами проценти зі сплатою 14% річних у валюті кредиту. Згідно п.п.3.2 та 4.3 Кредитного договору позичальник зобов'язувався щомісячно, в термін до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення позичкової заборгованості та відсотків за користування кредитними ресурсами. Однак позичальником не виконано даної вимоги кредитного договору, а саме порушено графік повернення основної суми кредиту та відсотків за користування ним, в результаті чого на час подання позовної заяви по основній сумі кредиту за [PERSON] рахувалася заборгованість за основною сумою кредиту та заборгованість за відсотками. Згідно умов Кредитного договору Банк має право вимагати виконання боргових зобов'язань, шляхом повного погашення заборгованості за договором, тобто повернення отриманих кредитних ресурсів та сплати всіх процентів. Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 02.02.2012 року вирішено в рахунок погашення заборгованості за договором № 167рv-03 від 04.11.2003 року в розмірі 212328,31 грн., а саме: 119296,76 грн. заборгованість по сплаті кредиту; 13031,55 грн. заборгованість по сплаті процентів; 80000 грн. пені, звернуто стягнення на предмет застави автомобіль марки SUBARU Forester, 2003 року випуску, Шасі № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований Івано-Франківським МРЕВ 25.10.2003 року, який на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER] виданого Івано-Франківським МРЕВ 25.10.2003 року, належить заставодавцю [PERSON], шляхом продажу вказаного автомобіля Публічним Акціонерним Товариством «Банк «Фінанси та Кредит», а також наданням ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» всіх повноважень здійснення продажу предмету застави, з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України. Посилається на те, що п.6.1. встановлено, що за прострочення повернення кредитних ресурсів і/або сплати відсотків, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 1% річних від простроченої суми за кожний день прострочки. Тому вказує, що сума заборгованості позичальника по кредитному договору складає 1801104 грн. 36 коп., з яких: сума за відсотками за період з 22.07.2011р. по 18.08.2015р. - 8666,40 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 190823,81 грн. по курсу 1 долар США=22,0188грн.; та пеня - 1610280, 55 грн. Просить стягнути загальний розмір заборгованості за кредитним договором №167pv-03 від 04.11.2003р. в розмірі 1801104,36 грн. та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав до суду клопотання, в якому вказав, що позов підтримує в повному обсязі, просив справу розглянути без його участі. Не заперечує щодо проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився двічі, причин неявки суду не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 224 ЦПК України, з врахуванням того, що відповідач про причини неявки не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, 04.11.2003 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 167 pv-03, відповідно до умов якого банком надано [PERSON] кредит у сумі 24620.00 доларів США зі сплатою 14% річних з повним поверненням кредитних коштів по договору до 04.11.2008 року (п.п.2.1., 3.1., 3.2. Кредитного договору) (а.с. 4-5). Відповідно до п.5.1 договору забезпеченням виконання зобов'язань за даним договором являється застава автомобіля марки SUBARU Forester, Шассі № [NUMBER], Свідоцтво про реєстрацію ТС [NUMBER] від 25.10.2003р., реєстраційний номер [NUMBER](а.с.5) . Згідно п.п.3.2 та 4.3 Кредитного договору позичальник зобов'язувався щомісячно, в термін до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення позичкової заборгованості та відсотків за користування кредитними ресурсами. Однак відповідачем не виконано вищенаведеної вимоги кредитного договору, а саме порушено графік повернення основної суми кредиту та відсотків за користування ним, в результаті чого ним допущено заборгованість за основною сумою кредиту та заборгованість за відсотками. З матеріалів справи вбачається, що банк, у зв'язку із допущеною заборгованістю по вказаному договору скористався своїм правом, шляхом пред'явлення вимоги до позичальника про звернення стягнення на заставне майно. Так, рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 02.02.2012 року вирішено в рахунок погашення заборгованості за договором № 167рv-03 від 04.11.2003 року в розмірі 212328,31 грн., а саме: 119296,76 грн. заборгованість по сплаті кредиту; 13031,55 грн. заборгованість по сплаті процентів; 80000 грн. пені, звернути стягнення на предмет застави автомобіль марки SUBARU Forester, 2003 року випуску, Шасі № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований Івано-Франківським МРЕВ 25.10.2003 року, який на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER] виданого Івано-Франківським МРЕВ 25.10.2003 року, належить заставодавцю [PERSON], [INFO], що зареєстрований за адресою [INFO] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) шляхом продажу вказаного автомобіля Публічним Акціонерним Товариством «Банк «Фінанси та Кредит», а також наданням ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» всіх повноважень здійснення продажу предмету застави, з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України(а.с.8-9). Що стосується даних позовних вимог, в яких банк просить стягнути з відповідача заборгованість за відсотками за період з 22.07.2011р. по 18.08.2015р. та пеню за цей же період слід зазначити наступне. Судом встановлено, що згідно п. 3.2 договору, який був укладений між сторонами, кінцевим терміном повернення кредиту встановлено 04.11.2008 р., а згідно абз.4 п. 3.5. цього договору, у випадку виникнення заборгованості з сторони позичальника по сплаті відсотків за користування кредитом більше 3 місяців, термін дії договору припиняється, а у банку виникає право у відповідності з діючим законодавством звернути стягнення на заставне майно (а.с.4 зворот). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6 - 116 цс 13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що строк дії даного договору закінчився, а позивачем не представлено жодних доказів про його лонгацію, а також дана обставина не знайшла своє підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором №167 pv-03 від 04.11.2003 р., ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» і після закінчення строку виконання зобов'язань за цим договором продовжувало нараховувати відповідачу відсотки та пеню. Проте такі нарахування не ґрунтуються на нормах закону, оскільки строк договору закінчився, а між сторонами залишились існувати лише невиконані зобов'язальні правовідносини, за невиконання яких позивач має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України. Аналізуючи вищенаведені обставини, та враховуючи те, що ухвалено судове рішення про звернення стягнення на заставне майно за кредитним договором, нарахування відсотків та пені після закінчення дії договору закономо не передбачено. Тому дані позовні вимоги не підлягають до задоволення за безпідставністю. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed