Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру стягнутих аліментів на неповнолітню дитину, який уточнила [INFO] року, в якому просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] на свою користь, в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття, щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позову в суд. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказала, що рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.01.2007 року з [PERSON] на її користь, на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі 500,00 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Також, позивач вказує, що самостійно виховує спільну з відповідачем доньку, яка знаходиться на повному її утриманні. При цьому, відповідач в Україні не працює та станом на 01.04.2019 року має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 6352,36 грн. Як стверджує позивач, вона не в змозі самостійно забезпечити потреби дитини, оскільки вони зросли, у зв`язку із збільшенням цін на продукти харчування, лікарські засоби, одяг, комунальні послуги, а також, зважаючи на її вік та властиві для її віку фізіологічні та духовні потреби. Отже, на думку позивача, є очевидним, що витрати, необхідні для виховання та життя дитини значно збільшились, а аліменти у розмірі 500,00 грн. не можуть навіть частково їх забезпечити, тому позивач змушена звернутись до суду з вказаним позовом. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, у якій уточнені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, у разі неявки відповідача, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач належним чином повідомлявся про дату, час і місце слухання справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. Зі змісту п.25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі "Жук проти України", яке підлягає застосуванню відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", слідує, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено. За даних обставин, з урахуванням згоди позивача на заочний розгляд справи, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини, які регулюються нормами Сімейного кодексу України. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] знаходились у шлюбі, який було розірвано 26.05.2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №232 (а.с.8). Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Саксаганського районного управління юстиції м. Кривого рогу Дніпропетровської області, актовий запис №354 (а.с.9). Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.01.2007 року з [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання доньки [PERSON] стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 500,00 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 10.12.2006 року. На виконання вказаного рішення, Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 10.04.2007 року видано виконавчий лист (а.с.4-5). Відповідно до довідки №6538 від 23.07.2018 року, на даний момент неповнолітня [PERSON] зареєстрована та проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Окрім того, як видно з розрахунку заборгованості по аліментам, [PERSON] , згідно з вказаним вище виконавчим листом, має заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 01.04.2019 року склала 6352,36 грн. (а.с.12). Звертаючись до суду з позовом про збільшення розміру стягнутих аліментів на неповнолітню дитину, позивач [PERSON] посилалась на потребу дитини в додаткових витратах на забезпечення та розвиток, оскільки розмір аліментів, які вона отримує від [PERSON] складає 500,00 грн., що є незначним та не може забезпечити задоволення хоча б першочергових потреб дитини. Перевіряючи обґрунтованість таких вимог, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», яка кореспондується з ст.27 Конвенції ООН про права дитини, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі ст.ст.141, 180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, тобто такий обов`язок є особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини щодо належного матеріального забезпечення є законодавчо передбачена можливість зміни раніше визначеного рішенням суду способу стягнення аліментів, залежно від зміни певних життєвих обставин. Також, відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі, за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. З аналізу вказаної норми вбачається право позивача звернутись з позовом про зміну способу стягнення аліментів. Окрім того, згідно з ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, враховуючи зміст ст.192 СК України, зміна способу стягнення аліментів, визначеного рішенням суду, не вважається незмінним і може бути змінений за рішенням суду за наявності підстав, визначених вказаною нормою. Право вимагати збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. При цьому, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей, зокрема, ст.182, 183 СК України. Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 10 вересня 2018 року (справа № 486/466/18). При визначенні способу стягнення аліментів, суд, враховуючи вимоги ст.182 СК України, виходить з такого. Мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку встановлений на законодавчому рівні. Так, частиною 2 статті 182 встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи встановлені обставини, виходячи із принципів справедливості, добросовісності, розумності, відповідності моральним засадам суспільства та захисту прав малолітньої дитини, зважаючи на значну зміну з часу ухвалення рішення суду від 16.01.2007 року мінімально необхідного рівня матеріального забезпечення дитини відповідного віку, на рівний обов`язок батьків утримувати дитину, суд вважає, що достатніми та фінансово можливими для відповідача для забезпечення належного рівня життя дитини будуть аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, а уточнені вимоги позивача є обґрунтованими і доведеними, а відтак такими, що підлягають задоволенню. На переконання суду, такий розмір аліментів не ставитиме платника аліментів у скрутне для нього становище, не є завищеним в нинішніх умовах проживання, економічній ситуації в країні та пов`язаний зі значним зростанням цін. При цьому, суд наголошує, що відповідно до п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремим норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3, аліменти у збільшеному розмірі підлягають стягненню з дня набрання рішенням суду законної сили. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка в силу п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільнена, тому, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved