Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

ПАТ «УкрСиббанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи його тим, що 21 липня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] укладено кредитний договір №113825950000, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 24000,00 доларів США. А позичальник зобов'язався повернути наданий йому кредит у повному обсязі не пізніше 20 липня 2015 року, згідно з графіком погашення кредиту та сплачувати протягом 30 календарних днів проценти за користування кредитом в розмірі 9,500% річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов кредитного договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць, застосовується розмір процентної ставки, діючий в попередньому місяці. 23 лютого 2009 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1, якою визначено, що кінцевий термін повернення кредиту до 20 липня 2017 року та викладено новий графік погашення кредиту. 28 серпня 2009 року між позичальником та банком було укладено додаткову угоду №2, якою викладено графік погашення кредиту в новій редакції. 25 травня 2011 року між сторонами було укладено додаткову угоду №3, якою було викладено графік погашення кредиту в новій редакції. Всупереч умов кредитного договору позивальник не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе зобов'язання. А тому станом на 26 квітня 2016 року заборгованості позичальника [PERSON] по поверненню кредиту та процентів за користування кредитними коштами становить 34324,94 долари США, що еквівалентно 869756,94 грн., з яких 21685,59 дол. США, що за курсом НБУ станом на 26 квітня 2016 року становить 549489,45 грн. - кредитна заборгованість; 12639,35 доларів ШСА, що за курсом НБУ становить 320267,49 грн. Сума заборгованості по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів станом на 26 квітня 2016 року становить 320532,52 грн., з яких 187997,80 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту, 132534,72 грн. - пеня за прострочення сплати процентів. З метою забезпечення своєчасного та повного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором між банком та [PERSON] було укладено договір поруки №217722 від 21 липня 2008 року та [PERSON] - №247279 від 24 травня 2011 року. За даними договорами поруки поручителі несуть солідарну відповідальність за невиконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором. На підставі викладеного просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором, а також сплачений судовий збір. Відповідачка [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання поруки припиненою. Ухвалою суду від 05 серпня 2016 року зустрічний позов [PERSON] прийнято до спільного розгляду із первісним позовом. (а.с. 106) Відповідачка-позивачка [PERSON] свій позов мотивувала тим, що 21 липня 2008 року між нею та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір поруки №217722, згідно з яким вона поручилася перед банком відповідати за невиконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором №11372595000 від 21 липня 2008 року. За умовами договору поруки - договір поруки набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором. 09 грудня 2013 року банком було направлено позичальнику вимогу про дострокове повернення суми кредиту. Однак із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором кредитор звернувся лише 28 квітня 2016 року, тобто з пропуском 6-ти місячного строку, визначеного ст. 559 ЦК України. На підставі викладеного просить визнати укладений між нею та ПАТ «УкрСиббанк» договір поруки №217722 від 21 липня 2008 року припиненим. (а.с. 100-102) Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання поруки недійсним. Ухвалою суду від 29 серпня 2016 року зустрічний позов [PERSON] прийнято до спільного розгляду із первісним позовом. (а.с. 120) Відповідач-позивач [PERSON] свій позов мотивував тим, що 25 травня 2011 року між ним та банком було укладено договір поруки №247279, відповідно до якого він взяв на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] його боргових зобов'язань перед кредитором за договором кредиту №113725950000 від 21 липня 2008 року. Проте даний договір поруки ним не підписувався. У зв'язку із цим просить визнати договір поруки №247279 від 25 травня 2011 року укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] недійсним. (а.с. 118-119, 205-206) Представник позивача-відповідача «ПАТ «УкрСиббанк» в судове засідання не з'явився. В клопотанні, що надійшло до суду, представник позивача позовні вимоги за первісним позовом підтримав повністю, в задоволенні зустрічних позовних вимог провив відмовити та просив розглянути справу без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутність, зустрічні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, при розгляді первісного позову поклався на розсуд суду. Відповідачка-позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надіслала до суду заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутність та відсутність її представника. Первісний позов не визнала, свій позов просила задовольнити. Відповідач-позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву в якій просив справу розглядати у його відсутність, свій позов підтримав та просив його задовольнити, в задоволенні первісного позову просив відмовити. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу здійснювався судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Судом установлено, що між АКІБ «УкрСиббанк» (з 18.12.2009 р. - ПАТ «УкрСиббанк) та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11372595000 від 21.07.2008 р. (а.с. 8-14), за умовами якого (п.п. 1.1., 1.2.1., 1.2.2. Договору) банк зобов'язався надати позичальнику, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит в іноземній валюті в сумі 24 000 доларів США та сплатити проценти в порядку і на умовах, визначених договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 116160,00 грн. за курсом НБУ на день укладення договору. Надання кредиту здійснюється у термін 21.07.2006 р. Позичальник у будь-якому випадку зобов'язався повернути банку кредит у повному обсязі в термін, встановлений графіком погашення кредиту (додаток № 1 до Договору), але в будь-якому випадку не пізніше 20.07.2015 р., якщо не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору та/або згідно умов відповідної угоди сторін. Відповідно до п. 1.3.1. кредитного договору за використання кредитних коштів протягом 30 календарних днів,, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 9,500% річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування, застосовується розмір процентної ставки, діючої за цим договором в попередньому місяці. Нарахування процентів за цим договором здійснюється щомісячно, в останній робочий день поточного місяця методом «факт/360» відповідно до вимог чинного законодавства України. (п. 1.3.3 Договору). Строк сплати процентів встановлено з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценті. При цьому остаточне погашення процентів повинно бути зроблене не пізніше дати остаточного повного повернення кредиту (п. 1.3.4. Договору). Кредит надається позичальнику для його особистих потреб (безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника) (п. 1.4. Договору). Кредит надається шляхом видачі коштів через касу банку (п. 1.5. Договору). Пунктом 3.1.3 кредитного договору визначено право кредитора вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та сплати плати за кредит. Додатком №1 до кредитного договору визначено графік погашення кредиту (а.с. 15-17). Додатковою угодою №1 до кредитного договору №11372595000 від 21 липня 2008 року (а.с. 18-21) змінено кінцевий термін повернення суми кредиту - 20 липня 2017 року та викладено в новій редакції додаток№1 до кредитного договору - Графік погашення кредиту. Додатковою угодою №2 до кредитного договору №11372595000 від 28 серпня 2009 року (а.с. 22-24) викладено в новій редакції додаток№1 до кредитного договору - Графік погашення кредиту. Додатковою угодою №3 до кредитного договору №11372595000 від 25 травня 2011 року (а.с. 25-27) викладено в новій редакції додаток№1 до кредитного договору - Графік погашення кредиту. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №11372595000 від 21 липня 2008 року (а.с. 34-47) станом на 26 квітня 2016 року заборгованість позичальника [PERSON] за кредитним договором становить 34324,94 долари США, з яких 21685,59 доларів США - заборгованість за кредитом, що еквівалентно 549489,45 грн.; 12639,35 доларів США - заборгованість по процентам, що еквівалентно 320267,49 грн. Також позичальнику нараховано 187997,80 грн. пені за прострочення сплати кредиту та 132534,72 грн. - пені за прострочення сплати процентів. ПАТ «УкрСиббанк» на час укладення кредитного договору №11372595000 від 21 липня 2008 року мав банківську ліцензію та дозвіл на проведення операцій із іноземною валютою. (а.с. 72-75) 21 липня 2008 року між кредитором та [PERSON] було укладено договір поруки №217722 (а.с. 28-29) у забезпечення виконання умов кредитного договору №11372595000 від 21 липня 2008 року. Пунктом 3.1 договору поруки визначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором або до погашення поручителем зобов'язань боржника в рахунок виконання зобов'язань за основним договором в сумі та в межах якої поручитель відповідає перед кредитором, тобто до першої із перерахованих подій, яка настане раніше. У зв'язку зі зміною графіка погашення заборгованості за кредитним договором, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON], 24 травня 2011 року між банком та поручителем [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору поруки №217722 від 21 липня 2008 року (а.с. 30) 25 травня 2011 року між кредитором та [PERSON] було укладено договір поруки №247279 (а.с. 148-150, 176-177) у забезпечення виконання умов кредитного договору №11372595000 від 21 липня 2008 року. За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є зобов'язальними, і регулюються нормами ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також в ч. 1 ст. 611, ч. 2-4 ст. 612 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). У той самий час, згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності. Аналіз правових норм, зокрема, ст. ст. 536, 549 ЦК України дає підстави для висновку про те, що проценти та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлена. Умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків погашення кредиту і процентів за користування ним. Порука (визначення, наслідки порушення, права і обов'язки) регулюється ст.ст. 553-559 ЦК України. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ст. 554 ч. 1 ЦК України). Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов'язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов'язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором. Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов'язань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов'язання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред'явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобов'язання за договором поруки слід пред'явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем). Аналогічна правова позиція викладена й у правовому висновку Верховного Суду України у справі №6-2662цс15 від 20 квітня 2016 року. Відповідно до вимоги №320-11/5749 від 09 грудня 2013 року (а.с. 103) позичальником - ПАТ «УкрСиббанк» було направлено позичальнику [PERSON] вимогу про погашення простроченої заборгованості за кредитним договором, а у випадку не усунення порушень на 32 день з дня отримання цієї вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги - з 41 календарного дня дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту банк, вимагає виконання всіх зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту №113372595000 від 21 липня 2008 року. Із даним позовом ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду 05 травня 2016 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що договір поруки №217722 від 21 липня 2008 року, укладений між ПАТ «УкрСибббанк» та [PERSON], припинено, оскільки позивач звернувся до суду із вимогою до поручителя після спливу шестимісячного терміну з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права. При цьому суд критично оцінює надані ПАТ «УкрСиббанк» вимоги № 30-4/95, №30-4/96 та №30-4/97 від 12 лютого 2016 року (а.с. 64-69), адресовані позичальнику [PERSON] та поручителям [PERSON], [PERSON] про дострокове повернення суми кредиту, оскільки такі вимоги були направлені сторонам значно пізніше після направлення вимоги про дострокове повернення суми кредиту позичальнику [PERSON], а враховуючи їх направлення, слід дійти висновку, що перша вимога, направлена позичальнику, ним виконана не була та заборгованість по кредиту погашена не була і у кредитора, відповідно до його вимоги, виникло право на дострокове стягнення усієї суми боргу по кредитному договору. Щодо договору поруки №247279 від 25 травня 2011 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON], судом встановлено наступне. Відповідно до висновку експерта №214-П від 12 травня 2017 року (а.с. 199-203) підписи в графі «Поручитель» навпроти останнього рядка «підпис» на кожній сторінці договору поруки №247279 від 25 травня 2011 року , укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON], виконані не [PERSON], а іншою особою. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Враховуючи те, що спірний договір поруки №247279 від 25 травня 2011 року, який укладено між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] підписано не самим [PERSON], а іншою особою, його слід визнати недійсним. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ПАТ УкрСиббанк» та задоволення зустрічних позовів [PERSON] і [PERSON] повному обсязі. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у ст.ст.10 і 11 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтями 57 і 60 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного суд прийшов до висновку про наявність спірних правовідносин між сторонами, які відносяться до договірних зобов'язань, зокрема, кредиту та поруки, встановив, що права позивача-відповідача ПАТ «УкрСиббанк» відповідачем [PERSON] порушені, тому вони підлягають захисту, тобто, позов ПАТ «УкрСиббанк» підлягає частковому задоволенню - стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника - відповідача [PERSON] Разом із тим, зустрічні позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] також підлягають задоволенню, оскільки вимоги пред'явлені позивачем до поручителя [PERSON], пред'явлені із порушенням строків пред'явлення вимоги кредитора до поручителя, а поручитель [PERSON] не укладав із кредитором договір поруки. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» необхідно стягнути документально підтверджені судові витрати, понесені ним при подачі позовної заяви до суду (а.с.1, 2, 3), в розмірі 17854,35 грн., з відповідача ПАТ «УкрСиббанк» на користь позивачки [PERSON] судові витрати (а.с. 99) в сумі 551,20 грн., та на користь позивача [PERSON] (а.с. 117) в сумі 551,20 грн.

Outcome: partial