Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

В грудні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування. В ході розгляду справи позивачем були уточнені позовні вимоги, в яких просила суд встановити факт проживання більше п'яти років [PERSON] з [PERSON], який помер [INFO] року та визнати за [PERSON] в порядку спадкування право власності на 1/4 частини квартири за [ADDRESS], яка в цілому складається з трьох кімнат, житловою площею 43,50 кв.м., загальною площею 62,78 кв.м., у дев'ятиповерховому житловому будинку на четвертому поверсі. В обґрунтування позову вказує, що [INFO] року помер її син [PERSON], який на день своєї смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS]. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/4 частини квартири за [ADDRESS], яка в цілому складається з трьох кімнат, житловою площею 43,50 кв.м., загальною площею 62,78 кв.м., у дев'ятиповерховому житловому будинку на четвертому поверсі. Для отримання спадщини Позивач не звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, оскільки вважала що фактично одержала спадщину, так як проживала з своїм сином за однією адресою до дня його смерті. 20.07.2016 року Позивач звернулася до Приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Рукавіцина Ігоря Анатолійовича для оформлення свої спадкових прав після смерті [INFO] року свого сина [PERSON], але цього ж дня вона одержала відмову в оформленні спадщини, з підстав пропуску нею терміну для прийняття спадщини, оскільки вона хоч і проживала з сином за однією адресою на день його смерті, але була зареєстрований за адресою: [ADDRESS] В звязку з вищенаведеним позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом, просить його задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні підтримала уточнену позовну заяву та просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечувала проти позовних вимог. Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року помер син [PERSON] - [PERSON], який на день своєї смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 1/4 частини квартири за [ADDRESS], яка в цілому складається з трьох кімнат, житловою площею 43,50 кв.м., загальною площею 62,78 кв.м., у дев'ятиповерховому житловому будинку на четвертому поверсі. Матеріалами справи підтверджено, що 1/4 частка квартири належала спадкодавцю на підставі договору дарування від 13.02.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Соболєвою Л.А. за реєстровим № 709. 20.07.2016 року Позивач звернулася до Приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Рукавіцина Ігора Анатолійовича для оформлення свої спадкових прав після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, але в оформленні спадщини їй було відмовлено, з підстав пропуску терміну для прийняття спадщини, оскільки вона хоч і проживала з сином за однією адресою на день його смерті, але була зареєстрована за іншою адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. ст. 1216-1218, 1222-1224, 1233 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), д інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до змісту ст. 1216 ЦК України, у разі спадкування права та обов'язки спадкодавця переходять до спадкоємців. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як встановлено в судовому засіданні, позивач є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті свого сина [PERSON]. Родинні стосунки підтверджуються свідоцтвом про народження виданим 08.10.1980 року Дзержинським відділом РАЦС м. Кривого Рогу відповідно до якого матір'ю [PERSON] є позивач [PERSON]. Відповідно до ч.1 листа вищого спеціалізованого суду Ураїни з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», щодо визнання особи такою, що прийняла спадщину, зокрема, в спорах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, у випадках, коли спадкоємці постійно проживали разом зі спадкодавцем, проте зареєстровані за іншою адресою, судам слід враховувати таке. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. У випадках, якщо встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК, суди не повинні задовольняти вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. На підставі викладеного суд вважає, що Позивач як спадкоємиць першої черги прийняв спадщину, оскільки дійсно фактично проживав разом зі своїм сином більше п'яти років, по день його смерті, що підтверджується актом з місця постійного проживання від 17.06.2016 року, посвідченого ТОВ "СІТІ-СЕРВІС-КР", актом від 30.01.2017 року, посвідченого ТОВ "УЮТ-2011" та набув право на спадкове майно свого сина, а саме на 1/4 частини квартири за [ADDRESS], яка в цілому складається з трьох кімнат, житловою площею 43,50 кв.м., загальною площею 62,78 кв.м., у дев'ятиповерховому житловому будинку на четвертому поверсі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона проживає з 1982 року за адресою [ADDRESS], її сусідами в квартирі [ADDRESS] були сім'я [PERSON], де [PERSON] жила разом з сином [PERSON], за цією адресою вони проживали до 2010 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він проживає за адресою [ADDRESS], його сусідка [PERSON] проживала разом зі своїм сином в квартирі [ADDRESS] цього будинку з 2010 року по день смерті сина [PERSON]. Згідно листа Другої криворізької державної нотаріальної контори № 698/01-16 від 16.02.2017 року, спадкова справа після смерті [PERSON], померлого [INFO] року не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавались, заповіти від імені померлого не посвідчувалось. Відповідно до п.2 ч.1 постанови пленуму верховного суду України від 30 травня 2008 року за N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві посилання позивача є обґрунтованими, та відповідно такими, що мають бути задоволені.

Outcome: approved