Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

До суду звернулася [PERSON], яка діє від свого імені та від імені та в інтересах недієздатної доньки [PERSON] з позовом про визнання права власності на спадкове майно до відповідача Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що [INFO] року помер її чоловік [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS] земельної ділянки площею 0.2500 га. розташованої по [ADDRESS] переданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, земельної ділянки площею 0.1377 га. розташованої по [ADDRESS] переданої для ведення особистого селянського господарства. За життя чоловік заповіту не залишив, а тому вона є спадкоємцем за законом першої черги оскільки є дружиною померлого. Крім неї спадкоємцем за законом першої черги є їх з померлим донька [PERSON], яка до того ж має право на обов'язкову частку у спадщині, оскільки вона є інвалідом другої групи, тобто непрацездатною дитиною спадкодавця. Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 24.06.2013 року по справі № 188/804/13-ц [PERSON] визнана недієздатною і позивача призначено її опікуном. Окрім цього спадкоємцем першої черги є [PERSON], яка також є їх з померлим донькою, однак [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] не прийняла, до того ж вона відмовляється від прийняття спадщини після смерті [PERSON]. На час відкриття спадщини, позивач та [PERSON] проживали разом з спадкодавцем, про відмову від спадщини не заявляли. Відповідно до діючого законодавства [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах своєї недієздатної доньки звернулася до приватного нотаріуса Петропавлівського районного нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за законом на житловий будинок після смерті [PERSON], однак нотаріусом постановою від 24.12.2013 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмолено, через відсутність правовстановлюючого документу на спадковий житловий будинок. За життя [PERSON] сам збудував вказаний житловий будинок, будівництво якого було завершено в 1964 році, проте на той час він не мав можливості визнати своє право власності на збудований будинок, оскільки до 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних будинків в експлуатацію з метою подальшого оформлення права власності. Відповідно до довідки Дмитрівської сільської ради від 08.01.2014 року № 28 [PERSON] був власником житлового будинку [ADDRESS] згідно запису в погосподарській книзі № 17. Після закінчення будівництва позивач з чоловіком весь час проживали в даному будинку, і ніхто його право власності на житловий будинок до суду не оспорив. Від спадщини у вигляді житлового будинку та земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] не відмовлялися, фактично її прийняли, оскільки проживали зі спадкодавцем і залишилися проживати в спадковому будинку, утримують його, обробляють земельні ділянки, проте через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок не можуть оформити спадкове майно на своє ім'я та розпоряджатися ним на правах власників, а тому змушені звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання надала письмову заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі та просить позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача надала письмову заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнала. Третя особа по справі [PERSON] надала суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Вивчивши заяви сторін, матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS] земельної ділянки площею 0.2500 га. розташованої по [ADDRESS] переданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, земельної ділянки площею 0.1377 га. розташованої по [ADDRESS] переданої для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 024448, копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 024447. Згідно з ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За життя [PERSON] заповіту не залишив, а тому [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги оскільки є дружиною померлого, що підтверджується копією свідоцтва про одруження [NUMBER] Крім неї спадкоємцем за законом першої черги є їх з померлим донька [PERSON], яка до того ж має право на обов'язкову частку у спадщині, оскільки вона є інвалідом другої групи, тобто непрацездатною дитиною спадкодавця, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], копією рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 18.10.2006 року по справі № 2-1090/2006 р, копією довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААБ № 019120. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 24.06.2013 року по справі № 188/804/13-ц [PERSON] визнана недієздатною і [PERSON] призначено її опікуном, що підтверджується копією рішення суду. Тому відповідно [PERSON] звертається до суду від свого імені та на підставі ч. 3 ст. 41, ч. 3 ст. 67 ЦК України як опікун від імені та в інтересах недієздатної [PERSON]. Окрім цього спадкоємцем першої черги є [PERSON], яка є донькою померлого, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER]. Однак [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] не прийняла оскільки на відміну від [PERSON] та [PERSON] не проживала зі спадкодавцем на день смерті і до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не зверталася. До того ж вона відмовляється від прийняття спадщини після смерті [PERSON], що підтверджується її заявою посвідченою секретарем Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району, Дніпропетровської області зареєстрованою в реєстрі за № 01. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. На час відкриття спадщини, [PERSON] та [PERSON] проживали разом з спадкодавцем, що підтверджується довідкою Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району, Дніпропетровської області № 1433 від 22.07.2013 року, про відмову від спадщини не заявляли, а тому відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину. Відповідно до діючого законодавства [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах своєї недієздатної доньки звернулася до приватного нотаріуса Петропавлівського районного нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за законом на житловий будинок після смерті [PERSON], однак нотаріусом постановою від 24.12.2013 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмолено, через відсутність правовстановлюючого документу на спадковий житловий будинок, що підтверджується копією постанови нотаріуса. За життя [PERSON] сам збудував вказаний житловий будинок, будівництво якого було завершено в 1964 році, проте на той час він не мав можливості визнати своє право власності на збудований будинок, оскільки до 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних будинків в експлуатацію з метою подальшого оформлення права власності. До серпня 1992 року оформлення права власності на ці будинки проводили органи місцевого самоврядування на основі висновку про технічний стан будинку, складений у бюро технічної інвентаризації і документа, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташований зазначений об'єкт, відповідно до листа Держбуду від 23.03.1999 року та п. 3 постанови Кабінету Міністрів від 09.09.2009 року № 1035 «Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, спорудженими без дозволу на будівництво». Та після прийняття Верховною Радою Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» ці об'єкти приймають в експлуатацію як самовільно побудовані, але відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність осіб. Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Це означає, що правові засади прийняття в експлуатацію об'єктів, побудованих до 05.08.1992 року, відсутні. До того ж як роз'яснює Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Інформаційному листі "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, у період чинності Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31 січня 1966 року державна реєстрація нерухомого майна не проводилася в сільській місцевості, а право власності на житловий будинок підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради. Відповідно до довідки Дмитрівської сільської ради від 08.01.2014 року № 28 [PERSON] був власником житлового будинку [ADDRESS] згідно запису в погосподарській книзі № 17. Після закінчення будівництва [PERSON] з чоловіком весь час проживали в даному будинку, і ніхто його право власності на житловий будинок до суду не оспорив. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Від спадщини у вигляді житлового будинку та земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] не відмовлялися, фактично її прийняли, оскільки проживали зі спадкодавцем і залишилися проживати в спадковому будинку, утримують його, обробляють земельну ділянку. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 р. № 3674-VI від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп., оскільки [PERSON] звільнена від сплати судового збору, то відповідно сума судового збору сплачена позивачем є пропорційною від ціни позову до його частки у спадщині. Таким чином, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved