Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та позиції сторін по суті спору. 21.01.2021 [PERSON] подав до суду позов до суду із позовом і просить стягнути із відповідача середній заробіток за час затримки виплати розрахунку при звільненні за період із 04 лютого 2020 року по 29 грудня 2020 року в розмірі 63110,50 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 25.11.2014 [PERSON] працював на посаді бухгалтера економіста та менеджера з реалізації послуг Підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» Агропромислового комплексу України. 25.05.2018 він був звільнений з посади на підставі п.2 ст.36 КЗпП України в зв`язку із закінченням строкового трудового договору. В день звільнення бухгалтерія нарахувала йому заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 20069,47 грн. Всупереч вимогам трудового законодавства відповідач при звільнені розрахунку з ним не провів і гроші не виплатив. Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області 22 травня 2019 року було частково задоволено позов [PERSON] до Підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» Агропромислового комплексу України та стягнуто з відповідача на користь позивача розрахункові кошти при звільненні- 20069,47 грн, а також середнього заробітку за весь час затримки його виплати по день ухвалення рішення - 58642,50 грн. Вищевказане рішення суду відповідач не виконував, а тому 06.02.2020 на підставі заяви позивача від 04.02.2020 Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області видав Судовий наказ про стягнення на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за наступний період після ухвалення рішення суду: з 22.05.2019 по 04.02.2020 в розмірі 49148,00 грн. Але, не дивлячись на вже два судові рішення відповідач не виплачував розрахункові при звільненні в сумі 20069,47 грн, що змусило позивача знову звертатись до суду та просити стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку вже за наступний період затримки, а саме: з 04.02.2020 по 29.12.2020 в сумі 63110,50 грн, що обрахована з середньоденної заробітної плати позивача за 226 робочих днів у цей період. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги. Пояснив, що з моменту ухвалення судового рішення 22.05.2019, яким було встановлено порушення трудового законодавства з боку роботодавця та зобов`язано відповідача провести розрахунок із [PERSON] , а також сплатити середній заробіток за час затримки виплат, по день прийняття судом відповідного рішення Підприємство об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» Агропромислового комплексу України жодних коштів не сплатило, що змушує позивача вже втретє звертатись до суду про стягнення середнього заробітку за період затримки, який збільшується внаслідок бездіяльності відповідача. Додатково пояснив, що розрахунок суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за даним позовом, був проведений відповідно до рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22.05.2019 та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, із розрахунку 279,25 грн за один робочий день помножені на 226 робочих які припали на період з 04.02.2020 по 29.12.2020. Просив задовольнити позовні вимоги посилаючись на норми ст.ст. 116, 117 КЗпП. Представник відповідача направив суду відзив на позов із запереченнями, викладеними письмово, де зазначає, що Підприємство потерпало фінансові складності внаслідок неналежної фінансово-господарської діяльності попереднього керівника, так і по причині обмеження спортивно-розважальних заходів в період Карантину, введеного у зв`язку з епідемією коронавірусу в Україні. По закінченню суворого карантину, а саме: 30.12.2020 Підприємству вдалося заробити кошти та виплатити колишньому працівнику [PERSON] належну суму розрахункових при звільненні - 20069,47 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку за Рішенням суду від 22.05.2020 - 58642,50 грн та за Судовим наказом від 06.02.2020 - 49148,00 грн. Тобто усього у відповідності до ст. 117 КЗпП України Підприємство понесло достатньо високий тягар відповідальності на за затримку розрахунку при звільненні на загальну суму 107790,50 грн. (58642,50+49148,00), що більш як у п`ять разів перевищує суму розрахункових при звільненні (20069,47 грн). За таких обставин продовження стягнення середнього заробітку у повному обсязі ще на суму 63110,50 грн по день фактичного розрахунку, як того просить позивач, поставить підприємство в скрутне фінансове становище, що негативно позначиться на оплаті праці іншим працівникам. До відзиву на позовну заяву представник відповідача додав копії постанов державного виконавця від 31.12.2020 про закінчення виконавчого провадження про стягнення на користь [PERSON] розрахункових сум та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. Також, у відзиві представник відповідача зазначає, що у будь-якому випадку сума збитків за період з 04.02.2020 року по 29.12.2020 року, повинна обраховуватись не від усієї суми належних та невиплачених розрахункових при звільненні, а лише від суми заробітної плати (11170,00 грн) та має становити 751,53 грн , виходячи з облікової ставки Національного банку України за вказаний період. При цьому, посилається на позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц. Судом встановлено наступні обставини справи. Відповідно до записів Трудової книжки [NUMBER] , Трудового договору та Додаткової угоди до нього: з 25.11.2014 [PERSON] прийнято на посаду бухгалтера економіста Підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» Агропромислового комплексу України за строковим трудовим договором (контрактом); 02.07.2016 його переведено на посаду менеджера з реалізації послуг в межах строкового договору; 25.06.2018 Наказом №23 в.о. Генерального директора [PERSON] . [PERSON] звільнено з роботи у зв`язку з закінченням строкового трудового договору -п.2 ст.36 КЗпП України (а.с.6-10). При звільненні [PERSON] на його письмову вимогу розрахуватись відповідачем було надано Довідку № 056 від 25.06.2018 за підписом в.о. Генерального директора [PERSON] та головного бухгалтера [PERSON] про те, що на дату звільнення Підприємство не виплатило йому належну заробітну плату та компенсацію за невідбуті щорічні відпустки у загальній сумі 20 069,47 грн (а.с.11-12). Також [PERSON] було надано довідку №055 від 25.06.2018 про заробітну плату за останні повні два місяці роботи (квітень та травень) - по 5585,00 грн у місяць. 13.08.2018 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» ВФСТ «Колос» Агропромислового комплексу України, треті особи: Всеукраїнське фізкультурно-спортивне товариство «Колос» Агропромислового комплексу України та [PERSON] про стягнення розрахункових коштів та середнього заробітку за весь час затримки його виплати. Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2019 року у справі №373/1468/18 було частково задоволено позов [PERSON] та стягнуто із Підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» ВФСТ «Колос» Агропромислового комплексу України на користь [PERSON] розрахункові при звільненні по заробітній платі та невикористаній відпустці в розмірі 20 069, 47 грн, а також середній заробіток за час затримки розрахунку за період із 26.06.2018 по день ухвалення рішення суду в розмірі 58642, 50 грн. Обрахунок судом зроблений за весь час затримки, виходячи з середньоденного розміру заробітної плати 279,25 грн. - один робочий день (а.с.14-18). 11.11.2019 за заявою стягувача [PERSON] на підставі виконавчого листа на судове рішення у справі №373/1468/18 Головним державним виконавцем Переяслав-Хмельницького ВДВС відкрито виконавче провадження ВП № 60556524 про примусове виконання рішення суду, яке набрало чинності 03.06.2019 (а.с.20). 04.02.2020 [PERSON] подав суду заяву про видачу Судового наказу, а 06.02.2020 Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області видав Судовий наказ у справі №373/160/20 про стягнення з ПОГ «Навчально-спортивна база «Переяславль» ВФСТ «Колос» Агропромислового комплексу України середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у період з 22.05.2019 по 04.02.2020 в сумі 49 148,00 грн (а.с.19). 28.08.2020 за заявою стягувача [PERSON] на підставі Судового наказу у справі №373/160/20 Старшим державним виконавцем Переяслав-Хмельницького ВДВС відкрито виконавче провадження ВП № 62900122 про примусове виконання судового наказу, який набрав чинності 07.08.2020 (а.с.21). Встановлено, що заходи примусу ВДВС по виконанню судового рішення тривалий час були безрезультатними, а тому [PERSON] змушений був звернутись до правоохоронних органів з заявою про вчинення відносно нього кримінальне правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 175 КК України - невиплата заробітної плати, про що 05.12.2019 були внесені відомості до ЄРДР за № 12019110240000585 (а.с.22-28). 31.12.2020 постановами державного виконавця закрито виконавчі провадження ВП № 60556524 за виконавчим листом у справі №373/1468/18 та ВП № 62900122 за судовим наказом у справі №373/160/20, у зв`язку з повним виконанням боржником ПОГ «Навчально-спортивна база «Переяславль» ВФСТ «Колос» та перерахунком коштів платіжними дорученнями від 30.12.2020 та від 31.12.2020 на рахунок стягувача усіх присуджених коштів (а.с.56-59). Висновки суду за обставинами справи. Таким чином, судом встановлено, що фактичний розрахунок з позивачем [PERSON] при його звільненні з роботи у ПОГ «Навчально-спортивна база «Переяславль» ВФСТ «Колос» 25.06.2018 фактично відбувся 31.12.2020, наступним чином: йому виплачено розрахункові при звільненні у виді належної заробітної плати та компенсації за невикористані відпустки в сумі 20069,47 грн. та повний середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у період з 26.05.2018 по 04.02.2020 у сумі 107 790,50 грн., присуджені судом рішенням суду від 22.05.2019 (58642,50 грн) та судовим наказом від 06.02.2020 (49148,00 грн). Період з 04.02.2020 по 29.12.2020 не був охоплений попередніми судовими рішеннями та середній заробіток у цей період по день фактичного розрахунку з відповідача не стягнуто. Нормативно-правове врегулювання спірних правовідносин: Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Мотиви, з яких виходив суд та висновок суду по суті спору. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення або виплата розрахункових сум з порушенням строків встановлених в ст. 116 КЗпП, за правилами цивільного та трудового законодавства, не припиняє обов`язок роботодавця сплатити звільненому працівнику компенсаційні виплати, передбачені статтею 117 КЗпП України на відшкодування майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку за весь період прострочення, в тому числі й після прийняття судового рішення. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 р. по справі № 821/1083/17. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. Представником відповідача вказана, як причина затримки належних позивачу та встановлених рішенням суду виплат працівнику, обмеження встановлені карантинними заходами спрямованими на запобіганню поширенню пандемії в Україні, внаслідок яких підприємство фактично не мало доходу, що приймається судом до уваги. Також судом приймається до уваги факт сплати відповідачем на користь [PERSON] всіх сум, вказаних в рішенні суду від 22.05.2019 та в судовому наказі від 06.02.2020, що підтверджено змістом постанов державного виконавця про закінчення виконавчого провадження та не заперечується представником позивача. Суд приймає аргументи представника відповідача про відсутність доказів існування у позивача іншого доходу або доказів неможливості отримання заробітку на іншому підприємстві після звільнення з роботи у ПОГ «НСБ «Переяславль», починаючи з 26.06.2018 а також те, що відповідно до судових рішень першої інстанції, роботодавець вже поніс відповідальність за затримку у виплаті розрахункових сум при звільненні [PERSON] у розмірі, що більш як у п`ять разів перевищує суму розрахунку. Так до виплати при звільненні [PERSON] 25.06.2018 нараховано 20069,47 грн. а сплачено на кінець 2020 року 127859,97 грн., з який 107 790,50 грн - компенсація середнього заробітку за судовими рішеннями в порядку ст. 117 КЗпП у період з 26.05.2018 по 04.02.2020. Отже, в досліджуваній ситуації необхідно врахувати правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові 26.06.2019 року у справі №761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) за змістом якої встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Пунктом 78 зазначеної вище постанови вказано, що якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його не пропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто, Верховний суд, вказує на дотримання судами, при вирішення подібних спорів розумного та справедливого балансу між вимогами працівника та можливостями роботодавця, при цьому з встановленням обставин затримки у виплаті в контексті наявності вини роботодавця у затримці виплат належних працівнику при звільненні, шляхом зменшення, в разі наявності відповідних підстав розміру відповідальності. У цій справі заради справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця, враховуючи задоволення вимог позивача попередніми рішеннями суду станом на 04.02.2020, а також фактичне обмеження діяльності підприємства в умовах карантину, відповідальність останнього за затримку розрахунку у період з 04.02.2020 по 29.12.2020 підлягає зменшенню. Згідно пункту 94.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року по справі № 761/9584/15-ц, «для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за 2009 - 2015 року можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя». Згідно із довідкою ПОГ "НСБ "Переяславль"" сума розрахункових при звільненні [PERSON] на дату звільнення (25.06.2018) становить 20069,47 грн., включаючи невиплачену заробітну плату та компенсацію за невикористані відпустки. Вказана сума була виплачена позивачу із затримкою, а саме: 30 грудня 2020 року, а також одночасно виплачена за судовими рішеннями суми середнього заробітку за час затримки розрахунку - 107790,50 грн, нараховані у період затримки з 26.06.2018 по 04.02.2020. Суд вважає, що для визначення добросовісності реалізації сторонами спору своїх прав важливою є їх реалізація в межах розумного балансу взаємних прав та обов`язків цих сторін, пов`язаних прав третіх осіб, що у свою чергу й забезпечує виконання вимог ст. 13 ЦК України. Справедливість ґрунтується, в тому числі, на співмірності між негативними наслідками порушення роботодавцем вимог трудового законодавства щодо працівника та грошовою компенсацією, яка стягується з порушника. Разом з тим співмірність не визначається лише формальними ознаками, а має встановлюватись з урахуванням конкретних обставин справи, в тому числі дій сторін спору. З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку при звільненні: додатково ще 63110,50 грн за неохоплений судовими рішеннями період з 04.02.2020 по 29.12.2020, суд прийшов до висновку про зменшення розміру відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України у цей період, застосувавши при розгляді справи правові позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, (провадження № 14-623цс18) . Згідно даних, розміщених на офіційному сайті НБУ за адресою https: bank.gov.ua/markets/interest-rates/ за вказаний період Національним банком України встановлювались такі облікові ставки: 04.02.2020 - 12.03.2020 (38 дні) - 11,00 %; 13.03.2020 - 23.04.2020 (42 дня) - 10,00 %; 24.04.2020 - 11.06.2020 (49 днів) - 8,00 %; 12.06.2020 - 29.12.2020 (201 день) - 6,00 %. Розрахунок розміру майнових втрат працівника суд визначає від несвоєчасно виплаченої суми розрахункових при звільненні (20069,47 грн): 04.02.2020- 12.03.2020; 11,00 / 365 х 38 х 20069,47 грн / 100 = 229,83 грн 13.03.2020 - 23.04.2020; 10,00 / 365 х 42 х 20069,47 грн / 100 = 230,94 грн 24.04.2020 - 11.06.2020; 8,00 / 365 х 49 х 20069,47 грн грн / 100 = 215,54 грн 12.06.2020 - 29.12.2020; 6,00 / 365 х 201 х 20069,47 грн грн / 100 = 663,12 грн Таким чином, розмір майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні у період з 04.02.2020 по 29.12.2020, на підставі даних Національного банку України в сумі становить 1339,43 грн середнього заробітку, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Вирішення питання судових витрат. Ціна позову визначена позивачем заявленою сумою стягнення 63110,53 грн. Судовий збір при поданні позову сплачено у мінімальному розмірі, визначеному ЗУ «Про судовий збір» - 908,00 грн ( 0,4 розміри прожиткового мінімуму), що підтверджується квитанцією №317 від 22.02.2021 Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд задовольняє позовні вимоги на суму 1339,43 грн, що становить 2,12 % від ціни позову. За правилами ч.9 ст. 141 ЦПК України, якщо спір виник внаслідок неправомірних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково, незалежно від результатів вирішення спору. У цій справі спір виник виключно внаслідок неправомірних дій відповідача, який не провів з позивачем розрахунок при звільненні з роботи, що змусило [PERSON] впродовж двох з половиною років тричі звертатись до суду з позовом про компенсацію йому майнових втрат середнім заробітком за весь час затримки розрахунку до дати фактичної виплати належних при звільненні сум. Враховуючи такі обставини, а також те, що розмір судового збору є мінімальним згідно Закону, а отже був би таким самим, якби позивач заявив менший розмір позовних вимог, суд на підставі ч.9 ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача повну суму судового збору, тобто 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial