Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

Позивач,[PERSON] звернулась до суду із зазначеним вище позовом. В обґрунтовування позову посилається на наступні обставини: Так, [INFO] померла [PERSON] і після її смерті залишилась спадщина у вигляді житлового будинку,розташованого за адресою:[ADDRESS] та земляна ділянка розміром 1,00га з яких під будівлями для обслуговування житлового будинку і господарських будівель-0,08 га,та під ріллею-0,92 га відповідно з домогосподарською книгою № 5 на 1996-2000 роки. Спадщину за заповітом прийняла [PERSON].З 1999 року [PERSON] належало 0,53 га землі,що також підтверджується домогосподарською книгою за період з 1996-2000 та 2001-2005 роки,з яких для обслуговування житлового будинку і господарських будівель-0,08 га,та під ріллею -0,45 га. За життя [PERSON] 12.02.2003 року склала заповіт в якому житловий будинок та присадибну ділянку до нього за вищезазначеною адресою залишила її чоловікові, [PERSON], а [INFO] [PERSON] померла,після чого її чоловік [PERSON] не встиг прийняти спадщину за заповітом у встановленому законом порядку оскільки [INFO] також помер. У 2008 році відповідач,[PERSON] звертався до суду щодо визнання права власності на спадкове майно після смерті [PERSON] і 02.11.2009 року Приазовський районний суд Запорізької області відмовив йому в задоволені позову про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, а навпаки задовольнив її позов щодо встановлення факту прийняття нею спадщини після смерті [PERSON] та після смерті її чоловіка, [PERSON] та визнав за нею право власності в порядку спадкування на спадкове майно,а саме:житловий будинок та присадибну земельну ділянку,які розташовані в [ADDRESS]. 20.10.2011 року вона отримала технічний паспорт на житловий будинок,а пізніше отримала витяг про державну реєстрацію прав. Пізніше вона дізналась про те,що за той час коли головою Степанівською Першої сільської ради був відповідач,[PERSON] (за період з 2004 по 2006 роки виконуючи обов'язки голови,а з 2006 по 2010 роки-головою), земельна ділянка розміром 0,53 га була поділена для будівництва,обслуговування житлового будинку,господарських споруд (присадибної ділянки) замість 0,08 га стало 0,25 га,а решта,саме 0,28 га була відведена для ведення особистого селянського господарства. У 2013 році вона зверталась до відділу Держземагенства у Приазовському районі з ціллю отримати державний акт на присадибну земельну ділянку на якій розташований будинок,а саме на підставі рішення суду, але їй було в цьому відмовлено,посилаючись на те,що спірна земельна ділянка вже приватизована. Повідомленням Степанівської Першої сільської ради від 28.10.2014 року вона дізналась про те,що на підставі домогосподарських книг за будинком по [ADDRESS], власником якого була [PERSON] закріплена земельна ділянка загальною площею 0,53 га в т.ч. 0,25 га для обслуговування житлового будинку та прилеглих до нього господарських будівель та споруд, 0,28 га. у 2008 році [PERSON] оформив право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та прилеглих господарських будівель та споруд та отримав державний акт на право власності на землю. А земельна ділянка,площею 0,25 га передана [PERSON] у власність для ведення особистого селянського господарства,яка також отримала державний акт. Позивачка просить рішення Степанівської Першої сільської ради XI сесії п'ятого скликання від 21 вересня 2007 року,яким передано [PERSON] у приватну власність земельну ділянку площею 0,2800 га із земель [ADDRESS] для ведення особистого селянського господарства та рішення Степанівської Першої сільської ради XIX сесії п'ятого скликання від 02 липня 2008 року щодо передачі [PERSON] у власність земельної ділянки площею 0,2500 га для обслуговування житлового будинку та прилеглих господарчих споруд по [ADDRESS] скасувати та визнати недійсним державний акт на право власності на землю,площею 0,2500 га, серія [NUMBER] від 02.07.2008р. на ім"я [PERSON] та державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2339 га на ім"я [PERSON], на підставі того,що за заповітом земельна ділянка повинна належить одному громадянину,а саме їй,тому землю ділити неможна . В судовому засіданні представники позивачки,[PERSON] та [PERSON], які діють за довіреністю в інтересах [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі і послалися на ті ж підстави, які були викладені у позовній заяві та додатково в судовому засіданні пояснили, що правовстановлюючі документи на спірну землю, крім рішення суду, у позивачки відсутні. Просили суд також скасувати два рішення сільської ради та визнати обидва державні акті на право власності на земельні ділянки недійсними на підставі того,що [PERSON] ні є власником житлового будинку [ADDRESS], а право власності на житловий будинок та присадибну ділянку за вказаною адресою набула [PERSON] Крім того, позивачка [PERSON] за життя як [PERSON] так і [PERSON] користувалась спірною земельною ділянкою, обробляла її, але в будинку не проживає із-за його аварійності,тому вважають,що вся площа земельної ділянки повинна бути закріплена та узаконена за їх довірителем. Відповідачі, [PERSON] та [PERSON] до суду не з'явилися, хоча належним чином повідомлені про день та час розгляду справи,надали суду заяви про розгляд справи в їх відсутність з висловлення думки про те,що проти позову заперечують в повному обсязі та просять застосувати строк позовної давності по справі відповідно до ст. ст.257, 267 ЦК України. Представник відповідачів,[PERSON],яка діє за довіреністю в інтересах як [PERSON] так і [PERSON] позов [PERSON] не визнала, надавши письмові заперечення, та просила взяти до уваги те,що на день смерті як [PERSON] та [PERSON] присадибна ділянка,площею 0,2500 га перебувала в комунальній власності територіальної громади в особі Степанівської Першої сільської ради,тому позивачка не має жодного законного права на цю земельну ділянку з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку,господарських будівель та споруд. Послалась також на те,що позивачка [PERSON] ніякого законного права на земельну ділянку, площею 0,2339 га за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства не має,так як земельна ділянка використовувалась за цільовим призначенням довгий час іншою особою,задовго до рішення Приазовського районного суду від 02.11.2009 року № 2-270/08р.на підставі рішення сільської ради від 21.09.2007 року № 66. Просила суд застосувати строк позовної давності по справі мотивуючи тим, що позивачці достеменно стало відомо про передачу відповідачу [PERSON] у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку,господарських будівель та споруд ще у 2008 року, тому позивачкою пропущений строк позовної давності. Відповідач,відділ Держземагенства у Приазовському районі Запорізької області до суду не з'явився, хоча належним чином повідомлений про день та час розгляду справи. Відповідач, Степанівська Перша сільська рада Приазовського району Запорізької області також до суду не з'явився, належним чином повідомлений про день та час розгляду справи,проти позову заперечує, надавши до суду письмовий відгук, посилаючись на те,що спірні земельні ділянки передавались відповідачам на законних підставах,а також з висловленням думки про розгляд справу у його відсутність. Суд,вислухавши пояснення позивача та її представників та представника, відповідачів, вивчивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини : - згідно рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 02.11. 2009 року /а.с. 6-7 /позов [PERSON] задоволено,встановлений факт прийняття спадщини нею спадщини після смерті [PERSON] та після смерті чоловіка [PERSON](спадкова трансмісія) та визнано за нею право власності в порядку спадкування на спадкове майно,а саме житловий будинок та присадибну земельну ділянку,які розташовані за адресою: [ADDRESS]. У задоволені позову [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно відмовлено; - згідно свідоцтва про смерть,виданого відділом реєстрації Степанівської Першої с/р 11.10.1996 року/ а.с.11 / [PERSON] померла [INFO]; - згідно заповіту,складеного [PERSON] секретарем с. Степанівської Першої с/р, Приазовського району 23.03.1987 року,остання заповіла [PERSON] все її майно,де б воно не було із чого б воно не складалось/ а.с.12 /; - згідно заповіту,складеного секретарем Степанівської Першої с/р 12.02.2003 року /а.с. 13 /[PERSON] заповіла [PERSON] на випадок своєї смерті,а саме : житловий будинок та присадибну ділянку,який прилягає до нього без вказівки її розміру; - згідно свідоцтва про смерть,виданого виконкомом Степанівської Першої с/р 07.07.2003року /а. с.14 / видно, що [PERSON] помер 23.06.2003 року; - згідно повідомлення Степанівської Першої сільської ради від 28.10.2014 року /а.с.15 /видно,що на підставі домогосподарської книги № 5 на 1996-2000 року особовий рахунок [NUMBER] та домогосподарської книги за період 2006-2010 року за домогосподарством по [ADDRESS] власником якого була [PERSON] закріплена земельна ділянка загальною площею 0,53га в т.ч.0,25 га-для обслуговування житлового будинку та прилеглих господ,будівель та споруд 0,28 га. [PERSON] 1940 року народження - донька померлої [PERSON] до дня смерті проживала в [ADDRESS]. У 2008 році гр.. [PERSON],який на той час по рішення суду став власником житлового будинку по [ADDRESS],оформив право власності на земельну ділянку для обслуговування даного житлового будинку та прилеглих господарських будівель та споруд. Державний акт на право власності на землю [NUMBER] від 02.12.2008 року. Земельна ділянка пл.0,25 га(землі сільської ради відведені ОСГ) передані [PERSON] у власність для ведення особистого селянського господарства (Державний акт на право власності оформлено)на гр.. [PERSON] на той момент і по сьогоднішній день користується даною земельною ділянкою за цільовим призначенням; - згідно повідомлення відділу Держземагенства у Приазовському районі Запорізької області /а.с. 16/ станом на 31.12.2012 року інформація щодо наявності зареєстрованих земельних ділянок за адресою: [ADDRESS]-відсутня; - згідно рішення № 66 від 21.09.2007 року Степанівської Першої сільської ради одинадцятої сесії п'ятого скликання про передачу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах населеного пункту/а. с. 19 /,[PERSON] передано у власність земельна ділянка, площею 0,2800 га із земель населеного пункту [ADDRESS] для ведення особистого селянського господарства; - згідно рішення № 73 від 02.07.2008 року Степанівської Першої Сільської ради про безоплатну передачу земельної ділянки у власність для обслуговування житлового будинку та прилеглих господарчих споруд/ а.с. 20/,[PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку,пл.0,250 га із земель населеного пункту [ADDRESS],для обслуговування житлового будинку та прилеглих господарчих споруд; - згідно витягу№ 32026227 від 14.11.2011 року про державну реєстрацію прав, виданого КП »Нерухомість -П» Приазовської районної ради Запорізької області ( а.с.23), право власності на житловий будинок за адресою:[ADDRESS] зареєстровано на підставі рішення суду за [PERSON]; - згідно державного акту на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства,серія [NUMBER],виданого на ім"я [PERSON] на підставі рішення Степанівської Першої Сільської ради № 66 від 21.09.2007 року,остання є власником земельної ділянки площею 0,2339 га / а.с.98 /; - згідно державного акту на право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку,господарських будівель та споруд,серія [NUMBER], виданого на ім"я [PERSON] на підставі рішення Степанівської Першої Сільської ради № 73 від 02.07.2008 року,останній є власником земельної ділянки площею 0,2500 га / а.с.99 /; - із рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 10.03.2008 року /а. с. 76 /вбачається,що встановлений факт прийняття [PERSON] спадщини його двоюрідної сестри,[PERSON],померлої [INFO] та визнано за ним право власності на житловий будинок по [ADDRESS],вартістю 5000 гривень; - згідно повідомлень Комунального підприємства «нерухомість -П» Приазовської районної ради Запорізької області за №№ 120,121від 26.05.2015 року( а.с. 102-103) видно, що згідно інвентарного обліку КП «Нерухомість-П» житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] державна реєстрація права власності не здійснювалась,а житловий будинок [ADDRESS] був зареєстрований за [PERSON] згідно рішення Приазовського районного суду №2-270/2008 року від 10.03.2008 року.14.11.2011 року був зареєстрований перехід права власності на ім'я [PERSON] згідно рішення Приазовського районного суду №2-270/08 від 02.11.2009 року. Під час розгляду позову було оглянуто цивільну справу № 2-270/08 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, житловий будинок [ADDRESS],вартістю 5000 гривень з якої вбачається,що відповідно рішення суду від 11.03.2008 року позов [PERSON] задоволено,встановлено факт прийняття ним спадщини та визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS],вартістю 5000 гривень,ухвалою суду від 29.04.2009 року рішення суду Приазовського районного суду Запорізької області від 11.03.2008 року скасовано у зв'язку з ново виявленими обставинами,а відповідно рішення того ж суду від 02.11.2009 року позов [PERSON] задоволено,встановлено факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] та після смерті [PERSON]( спадкова трансмісія) та визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування на спадкове майно, а саме:житловий будинок та присадибну земельну ділянку,які розташовані в [ADDRESS]. В задоволенні позову [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно відмовлено. В судовому засіданні представник відповідачів,[PERSON] звернулась до суду з клопотанням щодо застосування строку позовної давності по даній справі відповідно до п.п.3,4 ст.267 ЦК України з урахуванням ст.ст. 256,257 ЦК України мотивуючи тим, що на момент розгляду спору сплинув строк позовної давності. П.27 Постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 року № 7 із змінами,внесеними згідно з Постановою Пленуму ВСУ від 19.03.2010 року № 2 передбачено,що згідно зі статтею 257 ЦК у спорах про захист прав власників земельних ділянок застосовується позовна давність тривалістю у три роки,якщо інше не передбачено законом. Під час розгляду справи у судовому засіданні було встановлено,що позивач [PERSON] у 2013 року звернулась до відділу Держземагенства у Приазовському районі з ціллю отримання державного акту на присадибну земельну ділянку згідно з рішенням суду від 02.11.2009 року і з цього часу їй стало відомо про те,що ця земельна ділянка вже приватизована позивачем [PERSON] Таким чином, про порушення свого права позивач дізналась лише у 2013 році, тому строк позовної давності на момент розгляду даної справи за даним позовом ще не сплив. Приведені фактичні дані свідчать про наявність між сторонами із земельних правовідносин. В силу ст. 116 ЗК України від 25.10.2001 р. № 2768-ІІІ зазначено, що набуття права на землю громадянам та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до п.1,2,4,8,10 ст.118 ЗК України громадянин,зацікавлений у приватизації земельної ділянки,яка перебуває у його користуванні,подає заяву до відповідної сільської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів,що підтверджують розмір земельної ділянки. Передача у власність земельної ділянки проводиться за рішенням сільської ради на підставі затвердженої технічної документації. Розміри земельних ділянок,на безоплатну передачу яких громадяни України мають право згідно зі ст.119 Земельного кодексу,встановлено ст. 121 цього Кодексу такими: для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 гектарів; для будівництва і обслуговування жилого будинку,господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах-не більше 0,25гектарів; Відповідно до ст. 125,126 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа,що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Згідно із частиною першою статті 126 ЗК України, в редакції до 1.01.2013 року, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Крім того,Постановою КМУ № 449 від 2.04.2002 року були затверджені форми Державного акту на право власності на земельну ділянку та Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою. Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 4.04. 1999 року затверджена Інструкція »Про порядок складання,видачі,реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю,право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею,договорів на право тимчасового користування землею та договорі оренди землі». Згідно із Земельним Кодексом України єдиним документом, який підтверджував право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою до 2 травня 2009 року був Державний акт. На підставі частини третьої статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюються шляхом: визнання прав;відновлення стану земельної ділянки,який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій,що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсність рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, відшкодування заподіяних збитків, застосування інших,передбачених законом, способів. Таким чином,державні акті на право власності на земельні ділянки є документами,що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах,пов'язаних із правом власності на земельні ділянки,недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення,на підставі яких видано відповідні державні акти,так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Оскільки державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади,тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий,і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством,зокрема ст.ст.116,118 ЗК України. Відповідно до ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду,у випадках,встановлених законом. Однак,порядок припинення прав на землю регулюються гл.22 ЗК України. Перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку визначений ст.140 ЗК України. Так,підставами припинення права власності на земельну ділянку є: добровільна відмова власника від права власності на земельну ділянку,смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця,відчуження земельної ділянки за рішенням власника, звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора, відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб,конфіскація за рішенням суду,невідчуження земельної ділянки іноземним особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадок,визначених цим Кодексом. Указаний перелік є вичерпаним . Судом встановлено що на підставі рішення Приазовського районного суду за 2008 рік,за яким відповідачу,[PERSON] визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS],було винесено рішення сільської ради 02.07.2008 року про передачу у приватну власність останньому земельну ділянку, площею 0,2500 га із земель населеного пункту [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку та прилеглих господарчих споруд відповідно до ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України. Особа, яка придбала житловий будинок,будівлю або споруду з 1 січня 2004 року (з моменту введення в дію ЦК України),згідно зі ст.377 ЦК,а з часу внесення змін до ст.120 ЗК України від 27.04.2007 року № 997-V- і згідно зі ст.120 ЗК,переходило право власності на земельну ділянку,на якій вони розміщені,без зміни її цільового призначення,у розмірах,встановлених договором,а якщо договором цього не було визначено,до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки,яка зайнята житловим будинком,будівлею або спорудою,та на частину земельної ділянки,яка необхідна для її обслуговування. Стаття 377 та стаття 120 ЗК встановлюють правило переходу права власності на земельну ділянку до особи,яка придбала житловий будинок,будівлю або споруду,оскільки земля і розміщені на ній об'єкти нерухомості нерозривно пов'язані між собою. Однак, зазначені норми не визначають порядок такого переходу і не є підставою для скасування державного акта про право власності на земельну ділянку. Із цього вбачається,що вищезазначена норма закону є чинною на момент видачі державного акту на право власності на земельну ділянку як на ім'я [PERSON],так і на ім'я [PERSON],так як дані правовідносини склалися у 2008 р. Таким чином неприпустимим є позбавлення права власності відповідача [PERSON] на земельну ділянку,який набув права власності у встановленому законом порядку, хоча і не є власником житлового будинку,будівлі або споруди,що знаходиться на цій земельній ділянці,оскільки може бути позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку,встановлених законом ч.2ст.321 ЦК України. Аналізуючи та оцінивши докази, які надали сторони по справі за внутрішнім переконанням,суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині скасування рішення № 73 Степанівської Першої сільської ради XIX сесії п'ятого скликання від 02.07.2008 року щодо передачі [PERSON] у власність земельної ділянки площею 0,2500 га для обслуговування житлового будинку та прилеглих господарчих споруд по [ADDRESS] та визнання недійсним державного акту направо власності на земельну ділянку,площею 0,2500га для обслуговування житлового будинку,господарських будівель та споруд не підлягають задоволенню, оскільки наведені позивачкою та її представниками вищезазначені підстави, не тягнуть за собою ніяких юридичних наслідків і не порушує прав позивачки. Щодо позивних вимог позивача про скасування рішення № 66 Степанівської Першої сільської ради XI сесії п'ятого скликання від 21.09.2007 року щодо передачі [PERSON] у власність земельної ділянки площею 0,2800 га для ведення особистого сільського господарства в межах населеного пункту із земель [ADDRESS] та визнання державного акту на право власності на земельну ділянку, площею 0,2339 га,який видано [PERSON] для ведення особистого селянського господарства також не підлягають задоволенню. Так,суд неодноразово ставив питання перед позивачкою та її представниками про необхідність вистрибування доказів, про їх надання, а саме правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності або користування земельної ділянки, площею 0,2800, яка була виділена [PERSON] для ведення особистого селянського господарства, однак послались на те, що такі правовстановлюючі документи на землю у [PERSON] відсутні взагалі. Зазначених обставин позивач та його представники не довели, чим не виконали вимоги ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона по справі повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків установлених ст. 61 цього кодексу,а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що правовстановлюючі документи на земельну ділянку у [PERSON] відсутні. Незаконність набуття право власності на земельну ділянку,площею 0,2339 га [PERSON] не встановлена судом. Доводи представника позивачки [PERSON] про те,що відповідач [PERSON] ввів в оману сільську раду для отримання земельної ділянки у власність,суд вважає неспроможними, так як Державний акт не є правочином, а підтверджує право власності або постійного користування земельною ділянкою(стаття 126 ЗК України),то застосування терміну «НЕДІЙСНІСТЬ» щодо визначення його законності є некоректним, тому що право на землю або є, або немає. У цьому випадку може йтись про нечинність або неправомірність(незаконність,протиправність) отримання або видачі Державного акту на право власності. Посилання представників позивачки про те, що [PERSON] обробляла землю до і після смерті як [PERSON] так і [PERSON], тому , як власниці житлового будинку [ADDRESS], земельна ділянка, площею 0,2800 га за даною адресою повинна належить,а саме їй, що є значимою для неї підставою щодо скасування рішення сільської ради № 66 від 21.09.2007 року та визнання державного акту на право власності на земельну ділянку, площею 0,23339 га недійсним, суд не приймає до уваги, так як згідно рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 02.11.2009 року право власності визнано за [PERSON] в порядку спадкування на спадкове майно,а саме: житловий будинок та присадибну ділянку за вказаною адресою за іншим цільовим призначенням. Таким чином,перелік підстав, на які посилається позивачка та її представники за даним позовом щодо скасувань рішень сільської ради та визнання державних актів недійсними не передбачено ЗК України. Суд критично відноситься до наданих представниками позивачки письмових доказів у вигляді копій з господарських книг № 5 за 1996р.-2000р. та 2001р.-2005р.( а.с.21-22) щодо розміру земельної ділянки, яка розташована за адресою: в [ADDRESS], так як вони ні є правовстановлюючими документами, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed