Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

АТ Комерційний банк "Приватбанк" в жовтні 2018 року звернувся до суду з року позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором в розмірі 21422 грн. 59 коп. Свої вимоги мотивував тим, що між ПАТ Комерційний банк "Приватбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № б\\н від 04.11.2013 р на отримання 2000 грн кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який складається із Заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку. Що до встановлення та зміни кредитного ліміту позивач керувався вимогами п.2.1.1.2.3, 2.1.1.4 Договору, згідно якого відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Вимогами п. 2.1.1.2.5 Договору визначено, що у разі прострочення виконання зобов»язання щодо погашення клієнт дає свою згоду на згідно якого останньому було надано кредит в розмірі 2000 гривень 00 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. В зв'язку з тим, що [PERSON] порушив умови кредитного договору, своєчасно не повернув кредит та не сплатив відсотки відповідно до умов договору, станом на 11 вересня 2018 року заборгованість по даному кредитному договору складає 21422,59 грн (двадцять одна тисяча чотириста двадцять дві гривні п'ятдесят копійок). Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв'язку з належним повідомленням сторін та неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Як встановлено судом, [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання кредиту, у зв»язку із чим підписав заяву №б/н від 04.11.2013 про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку», згідно якої отримав кредит в сумі 2000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У відповідності до п.2.1.1.2.3, 2,1,1,2. Договору, відповідач при укладенні договору надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. У відповідності до положень п.2.1.1.12.2.1. Договору у разі непогашення клієнтом боргових зобов»язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому було здійснені трати, за користування кредитом , клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначеному у Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті. У разі виникнення прострочених зобов»язань за кредитом згідно п.2.1.1.12.6.1 Договору клієнт сплачує Банку подвійну суму процентів від зазначених у тарифах, що діють на дату нарахування. У разі непогашення суми простроченого згідно п.2.1.1.12.6.1 Договору на суму понад 100 грн., клієнт сплачує банку пеню відповідно до тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті. Крім того, вимогами п.2.1.1.7.6. при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов»язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів, позичальник зобов»язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. та 5 відсотків від суми кредитної заборгованості. Відповідно до п.1.1.1.63 Договору, овердрафт - це короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції по платіжній картці над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування. Відповідно до п.2.1.1.3.3 Договору відповідач доручив Банку списувати з картрахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг, визначену тарифами банку при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобов'язань згідно п. 2.1.1.3.5., 2.1.1.12.9 Договору, боржник доручає списувати з будь-якого рахунку відкритого в банку, зокрема з картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобов'язань, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами Клієнта в межах, встановлених цими договорами. Позивач свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У порушення умов Договору відповідач свої зобовязання за Договором належним чином не виконав, що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідно до ст.1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Із матеріалів даної цивільної справи вбачається, що в порушення умов вказаних кредитного договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення кредиту із його складовими частинами, внаслідок чого заборгованість станом на 11 вересня 2018 року складає 21422,59 гривень, яка складається з: 9307,57 грн. - заборгованість за кредитом; 2820,56 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;7798,15 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов»язання, а також штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 996,31 - штраф (процентна складова). Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України. Аналізуючи зміст наданого позивачем розрахунку суд погоджується з розміром вказаної у ньому заборгованості за тілом кредиту, що становить 9307 грн. 57 коп., заборгованості за відсотками, яка становить 2820 грн. 56 коп. та заборгованості за пенею в сумі 7798 грн. 15 коп. Разом з тим, згідно розрахунку, до заборгованості включено 500 фіксованої частини штрафу та 996 грн. 31 коп. процентної складової штрафу за порушення грошового зобов'язання, вирішуючи питання щодо стягнення яких, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Ураховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція міститься у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, зважаючи на яку з метою захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних осіб під час здійснення завдань цивільного судочинства у відповідності до Конституції України суд вважає, що вимога у частині стягнення штрафів не ґрунтується на законі, а тому в цій частині вимог позивачу слід відмовити. З огляду на вищевказане суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 500,00 гривень штрафу (фіксованої частини) та 996,31 гривень штрафу (процентної складової) задоволенню не підлягають. На підставі наведеного, підлягає стягненнюз відповідача на користь позивача сума заборгованості за кредитним договором в розмірі 19926,28 гривень, яка складається з: 9307,58 грн - заборгованість за кредитом; 2820,56 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом та 7798,15 грн- пеня за несвоєчасне виконання зобов»язання. У відповідності до вимог ч.2 ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позовних вимог, розподіл судових витрат покладається пропорційно сумі задоволених вимог.

Outcome: partial