Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON]\~ про стягнення боргу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26 березня 2008 року ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», уклало з ним договір, яким надало кредит у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 3000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на суму залишку заборгованості., з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява на отримання кредиту разом із запропонованими ЗАТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складають між ним та банком договір. Посилаючись на те, що [PERSON] станом на 28 лютого 2018 року має заборгованість за тілом кредиту в сумі 2662 грн. 79 коп., за відсотками в сумі 9048 грн. 54 коп., у звязку з чим йому було нараховано 3030 грн. пені і комісії, 250 грн. штрафу (фіксована частина) та 737 грн. 07 коп. штрафу (процентна складова), АТ КБ «Приватбанк», як правонаступник ЗАТ КБ «Приватбанк», звернулось до суду з позовом про стягнення з нього цих коштів. Представник позивача в наданій до суду заяві підтримав позов в повному обсязі і просив задоволити його із зазначених в ньому підстав. У відзиві на заперечення вказав, що відповідач не повернув кошти за тілом кредиту, а тому фактично продовжує ними користуватись. В звязку з цим, банк продовжив нарахування відсотків. Крім того зазначив, що договір кредиту діє впродовж 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі вказаного строку одна із сторін не проінформує іншу про його припинення, він автоматично лонгується на такий же строк. Окрім того відповідно до Умов договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки був збільшений до 50 років. Враховуючи, що договір не закінчив свою дію, представник позивача вважає, що підстави для застосування позовної давності відсутні. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. В направленому на адресу суду клопотанні просив розглядати справу у його відсутності. Вказав, що позивачем пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови в позові. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався у відсутність учасників справи то фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом не здійснювався. Дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену письмово, суд вважає, що в позові належить відмовити з наступних підстав. Згідно з п. 1.1 Статуту АТ КБ «Приватбанк» рішенням загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року було змінено тип банку із закритого на публічне та змінено найменування банку з ЗАТ КБ «Приватбанк» на ПАТ КБ «Приватбанк» з правонаступництвом всіх прав та обовязків.\~ Рішенням Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» став правонаступником всіх прав та зобовязань публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк». Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про акціонерні товариства», зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, повязаних зі зміною назви. Як встановлено з оглянутої судом заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку від 23 березня 2018 року (яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку становить договір про надання банківських послуг) та довідкою про умови кредитування, [PERSON] оформив в ЗАТ КБ «Приватбанк» платіжну картку «Кредитка «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» з кредитним лімітом у розмірі 3000 грн. Для виконання зобовязань банк 26 березня 2008 року надав відповідачу кредитну картку № 4149605369005962, підтвердженням чого є підпис позичальника у зазначеній заяві\~ (а.с. 8). Відповідно до умов кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», базова відсоткова ставка за користування кредитом становить 3 % на місяць, при наявності пільгового періоду позичальник сплачує по пільговому тарифу 0,01 % річних в межах встановленого льотного періоду по кожній платіжній операції, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно з цими умовами, в разі порушення строків платежів за будь-яким грошовим зобовязанням більш ніж на 120 днів позичальник повинен сплатити штраф в розмірі 250 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісій. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У відповідності із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності із наданим суду розрахунком позивача [PERSON] має заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2662 грн. 79 коп., за відсотками у розмірі 9048 грн. 54 коп., в звязку з чим йому було нараховано 3030 грн. пені та комісій, 250 грн. штрафу (фіксована частина) та 737 грн. 07 коп. штрафу (процентна складова),\~ а всього 15728 грн. 40 коп.. Факт укладання кредитного договору та отримання кредитних коштів відповідач не заперечував, а тому ці обставини суд вважає доведеними. Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила. Початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Відповідно до п.3.1 Умов обслуговування платіжних карт, датою укладання договору є дата відкриття рахунку, зазначена в розділі «Відмітки банку» заяви. За змістом вказаного розділу і як встановлено із заяви відповідача про бажання оформити кредитну карту (а.с. 8,13), рахунок картки було відкрито 26 березня 2008 року. Таким чином договір про надання банківських послуг, є строковим, з терміном дії до 26 березня 2009 року. Враховуючи те, що сторони не заявляли про припинення дії договору, він автоматично був пролонгований на 12 місяців до 26 березня 2010 року, що є кінцевою датою дії договору. В постанові [PERSON] Верховного Суду від 28 березня 2018 року № 14-10цс18 зазначено, що суди повинні розмежовувати поняття «строк дії договору» та «строк виконання зобовязання». Так,\~ строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Поняття "строк виконання зобов'язання" і "термін виконання зобов'язання" охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Судом встановлено, що згідно з пунктом 5.4 Умов та Правил надання банківських послуг строк погашення за кредитом по платіжних картках без встановленого мінімального обов'язкового платежу здійснюється в частині погашення процентів щомісячно за попередній місяць, а щодо строку погашення кредиту у повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній картці. Поняття мінімального обовязкового платежу міститься в термінах і поняттях Умов і правил надання банківських послуг і становить собою розмір боргових зобовязань, які щомісячно підлягають оплаті володільцем картки протягом строку дії картки. Він складається з нарахованих до сплати відсотків і частини заборгованості по кредиту і міститься у заяві і памятці клієнта, яка є невідємною частиною договору. У заяві [PERSON] про бажання оформити кредитну карту розмір мінімального обовязкового платежу не зазначено, Памятка клієнта в матеріалах справи також відсутня. Враховуючи те, що кредитним договором не встановлено обов'язку позичальника щомісячно вносити платіж з повернення суми кредиту у конкретно визначеному розмірі та не передбачено самостійної відповідальності за невиконання цього обов'язку,\~ то в такому випадку позовна давність обраховується з моменту закінчення строку дії кредитної картки відповідно до п. 5.4 Умов та правил надання банківських послуг. Пунктом\~ 3.1 Правил користування платіжною карткою, які містяться в Умовах і правилах надання банківських послуг і є, відповідно, складовою кредитного договору, строк дії картки вказаний на її лицьовій стороні (місяць і рік) і вона діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Після закінчення терміну дії відповідна карта продовжується банком на новий термін (шляхом надання клієнту карти з новим терміном дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення терміну дії) не поступила письмова заява держателя про закриття карткового рахунку, а також при умовах наявності коштів на картковому рахунку для оплати послуг з виконання розрахункових операцій по картковому рахунку (в передостанній день місяця закінчення строку дії) і при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором (пункт 3.1.3). Як вбачається з довідки банку № 30.1.0.0/2-20180327/443 від 26 вересня 2018 року (а.с. 116) термін дії картки встановлено до 03/12, тобто вона діяла до 31 березня 2012 року. Доказів того, що відповідачу після закінчення терміну дії цієї картки видавалась інша картка, позивачем не надано. Таким чином, у межах строку кредитування до 31 березня 2012 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. Починаючи з 1 квітня 2012 року, відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором. Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу. Позивач звернувся до суду з позовом 5 квітня 2018 року, тобто після спливу позовної давності навіть щодо останнього щомісячного платежу і щодо погашення кредиту у повному обсязі. Крім цього, суд враховує, що у відповідності із випискою по рахунку банку, що є первинним бухгалтерським документом, відповідач останній платіж на виконання умов договору здійснив 19 вересня 2009 року. Згідно з розрахунком позивача борг за тілом кредиту у тому розмірі, що просить стягнути банк, виник з 30 вересня 2010 року. Тобто, саме з цієї дати у позивача виникло право вимоги щодо стягнення боргу за тілом кредиту. Відповідно до ч. 3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У відповідності з висновком [PERSON] Верховного Суду, висловленому у постанові від 28 березня 2018 року № 14-10цс18 після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Таким чином, після спливу строку кредитування, тобто після 31 березня 2012 року, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилися, оскільки з часу закінчення строку дії договору відповідальність боржника за невиконання грошового зобов'язання вже визначена положеннями статті 625 ЦК України. Позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів. Оскільки після спливу строку кредитування у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, то до вимоги позивача про стягнення таких процентів за період з 1 квітня 2012 року до 28 лютого 2018 року позовна давність не може бути застосована. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки. Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені. У відповіді на заперечення позивач стверджував, що наведений кредитний договір діє і на даний час. При цьому посилався на те, що 13 серпня 2018 року відповідачем була підписана анкета заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, в якому в тому числі було збільшено термін позовної давності до 50 років. Суд відхиляє цю заяву як доказ пролонгації дії кредитного договору від 2008 року. Оскільки в ній відсутні посилання на цей договір, відомості щодо отримання будь якої картки,\~ втому числі кредитної, а також інші необхідні умови договору. Суд вважає, що надана анкета заява від 13 серпня 2018 року (а.с.132) є самостійною частиною договору і становить окремий договір між банком і відповідачем. Крім того позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла станом на 28 лютого 2018 року в той час як наведена вище анкета заява була підписана відповідачем 13 серпня 2018 року. Крім цього, суд зазначає, що позивачем нараховано штрафні санкції в тому числі на проценти, які були нараховані банком після закінчення строку кредитування. Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, які банк не мав права нараховувати. Суд також зазначає, що у відповідності до положень ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Враховуючи наведене, а також те, що відповідачем подана заява про застосування строку позовної давності, суд вважає, що в позові належить відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed