Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом 13 травня 2016 року. В підтвердження пред'явлених позовних вимог посилається на те, що 03.08.1985 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі реєстрації актів цивільного стану Новобузького районного управління юстиції у Миколаївській області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено запис за № 134. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити, наполягала на розірванні шлюбу. Позивачка просила суд після розірвання шлюбу залишити їй прізвище набуте під час шлюбу «Харів». \~ \~ \~ \~ \~Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення.. Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.08.1985 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Новобузького районного управління юстиції у Миколаївській області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено запис за № 134, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ФП № 123264 (а.с.5). Шлюбні відносини на момент розгляду справи в суді сторони не підтримують, спільне господарство не ведуть. Визнання відповідачем позову, не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу, та під час його розірвання. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до вимог ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В судовому засіданні позивачка виявила бажання залишити шлюбне прізвище «Харів», що є її правом. Крім цього, відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] понесений останньою та документально підтверджений судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved