Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Заступник Білгород - Дністровського міжрайонного прокурору в інтересах держави в особі: Білгород - Дністровської міської ради, Головного управління Держземагенства в Одеській області, інспекції державного архітектурно - будівельного контролю в Одеській області звернувся до суду з позовом [PERSON], реєстраційної служби Білгород - Дністровського міськрайонного управління юстиції про знесення об'єкту самочинного будівництва, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, вартістю 2181,27, скасування реєстрації права власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що при проведені Білгород - Дністровською міжрайонною прокуратурою перевірки, встановлено, що [PERSON] самовільно збудований гараж [ADDRESS] розміром 5,32*5,89 (загальною площею 28,2 кв. м.) з підвалом, площею 28,2 кв. м.. З метою визнання права власності на зазначене будівництво [PERSON] звернулася до Білгород - Дністровського міськрайонного суду з позовом , який рішенням Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.03.2012 року по справі 2-5544 задоволений. Рішенням від 15 березня 2013 року апеляційного суду Одеської області, рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.03.2012 року - скасоване, та ухвалено нове, яким у позовних вимогах [PERSON] відмовлено у повному обсязі. На підставі вищевикладеного, позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою. Прокурор, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник Білгород - дністровської міської ради у судове засідання не з'явився, про час, місце та дату судового засідання сповіщався. Представник Головного управління держземагенства в Одеській області у судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник інспекції державного архітектурно - будівельного контролю в Одеській області у судове засідання не з'явився, про час, місце та дату судового засідання був сповіщений. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час, місце та дату судового засідання повідомлялася, про причину неявки до суду не сповістила. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з'явився, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позовних вимог з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 19 березня 2012 року рішенням Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області позов [PERSON] був задоволений. Визнано за [PERSON] право власності на самовільно збудований гараж [ADDRESS] розміром 5,32*5,89 (загальною площею 28,2 кв. м.) з підвалом, площею 28,2 кв. м... Згідно з інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно, реєстраційною службою Білгород - Дністровського міськрайонного управління юстиції здійснювалась державна реєстрація права власності за [PERSON] на вищевказане нерухоме майно. Не погоджуючись з даним рішенням, Білгород - Дністровської міжрайонною прокуратурою було подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Одеської області, яка рішенням від 15 березня 2013 року апеляційного суду Одеської області була задоволена. Рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області, Одеської області від 19 березня 2012 року - скасоване. У задоволенні позову [PERSON] відмовлено у повному обсязі. Статтею 376 ЦК України встановлено застосування до забудовника санкцій у вигляді знесення об'єкта самочинного будівництва, які частини 4 і 7 зазначеної норми закону пов'язують з порушенням суспільних інтересів , прав власника (користувача ) земельної ділянки , на якої здійснено будівництво, або інших осіб . Цією нормою закону передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, а також зобов'язана знести за власний рахунок самочинне будівництво у разі заперечення власника земельної ділянки проти визнання за цією особою права власності на нерухоме майно. Крім того вказаною правовою нормою чітко визначено коло осіб, які наділені правом вимагати знесення особою, яка здійснила самочинне будівництво, об'єкту самочинного будівництва, а саме - власник (користувач) земельної ділянки, на якої здійснене самочинне будівництво, а також відповідний орган державної влади або місцевого самоврядування. Так положення частини 1 статті 376 ЦК України дають підстави для висновку, що критеріями самочинного будівництва є: будівництво об'єкту нерухомого майна на земельній ділянці, яка не відведена для цієї мети, здійснене без належного дозволу чи проекту, або з порушенням будівельних норм і правил, Відповідно до норми частини 2 статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна не набуває права власності на нього. Наведена норма закону передбачає три окремі підстави для визнання будівництва самочинним та відповідні правові наслідки для особи, яка його здійснила. Зокрема, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб (частина 4 статті 376 ЦК України). Таким чином аналіз норм чинного законодавства свідчить про те, що законодавство не визнає самочинне будівництво об'єктом правового захисту, крім передбаченого частиною 3 статті 367 ЦК України випадку, а тому правовими наслідками самочинного будівництва, в разі звернення до суду з позовом відповідного органу, є або знесення такого будівництва, право на звернення до суду з таким позовом закон надає відповідному органу державної влади або органу місцевого самоврядування. При цьому під самочинним будівництвом слід розуміти як нове будівництво, так і реконструкцію, реставрацію або капітальний ремонт вже існуючих об'єктів нерухомості (стаття 9 Закону України від 20 травня 1999 року «Про архітектурну діяльність»). Будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта нерухомості здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному статтею 9 Закону України «Про архітектурну діяльність». Будівництво без належного дозволу має місце як при відсутності дозволу на будівництво, так і при відсутності дозволу на виконання будівельних робіт. Відповідно до Законів України "Про регулювання містобудівної діяльності", "Про основи містобудування", здійснення будівництва на земельних ділянках, не наданих відповідно до вимог закону, без отримання дозволів на будівництво та виконання будівельних робіт, без розроблення і затвердження проектної документації, є самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законодавством. Отже, застосування до забудовника санкцій у вигляді знесення об'єкта самочинного будівництва закон пов'язує з порушенням ним встановленого порядку забудови території і використання земель. При таких обставинах суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ч. 7 ст. 376 ЦК Україні, відповідно до якої житловий дім, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони побудовані або будуються на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї цілі, або без належного дозволу чи належним чином затвердженого проекту. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана знести цю будову та відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням об'єкту в попередній стан. Відповідно до п.2.1 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав, державним реєстратором якого було проведено державну реєстрацію прав, або нотаріусу, яким проведено державну реєстрацію прав, заяву та документи, визначені цим Порядком. Згідно п.2.14.1 вказаного Порядку - «Державний реєстратор приймає рішення щодо відмови у внесенні змін до записів, відмови у внесенні записів про скасування державної реєстрації прав, відмови у скасуванні записів Державного реєстру прав в разі внесення змін до записів Державного реєстру прав органом державної реєстрації прав або нотаріусом, до якого звернувся заявник, не проводилась державна реєстрація прав на відповідний об'єкт нерухомого майна». На підставі ст. 88 ЦПК України, підлягають присудженню понесені та документально підтверджені судові витрати позивача: судовий збір в сумі 114,70 грн.

Outcome: approved