Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

до Козелецького районного суду Чернігівської області надійшла позовна заява Органу опіки і піклування Козелецької районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], та стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 01.03.2013 [PERSON] влаштований до Прилуцького обласного будинку дитини «Надія» на підставі заяви матері про тимчасове влаштування дитини і до теперішнього часу дитина перебуває в даному закладі на повному державному утриманні. Згідно листа-клопотання Прилуцького обласного будинку дитини «Надія», мати ухиляється від своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини, не вирішує питання повернення дитини у сім'ю, останній раз відвідувала дитину 02 вересня 2013 року, потім дитину не відвідувала, не цікавилась здоров'ям та розвитком дитини тощо. Представник позивача підтримав заявлений позов та просив його задовольнити з підстав, викладених в ньому. Від органу опіки та піклування Максимівської сільської ради надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника та про визнання позовних вимог в повному обсязі. Прокурор прокуратури Козелецького району Чернігівської області також підтримав заявлені позовні вимоги, вважаючи, що відповідача доцільно позбавити батьківських прав через невиконання нею своїх батьківських обов'язків. Відповідач в судовому засіданні 07 травня 2014 року позов не визнала, проте своєї позиції щодо порушеного питання не висловила, оскільки залишила залу судового засідання, з огляду на що в судовому засіданні було оголошено перерву до 21 травня 2014 року. 21 травня 2014 року в судовому засіданні представник позивача подав заяву про збільшення позовних вимог і просив суд стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня представлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, які слід стягувати на користь тієї фізичної чи юридичної особи, куди буде влаштована дитина /а.с. 29/. 21 травня 2014 року відповідачу було передано заяву про збільшення позовних вимог, після чого висловити свою позицію з приводу заяви відповідач відмовилась і залишила залу судового засідання. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. [PERSON], [INFO], є матір'ю [PERSON], [INFO] /а.с. 14/. Батько дитини записаний відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України /витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України - а.с. 16, зворот/. Відповідно до принципів 1, 2, 4, 6, 7 «Декларації прав дитини», проголошеної Резолюцією 1386 Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1959, дитині повинні бути надані всі можливості та сприятливі умови для фізичного, розумового, духовного, морального розвитку, дитина повинна зростати під піклуванням та відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення, дитина має право на освіту, яка має бути обов'язковою, сприяти його загальнокультурному розвитку, відповідальність за освіту та навчання дитини лежить перш за все на її батьках. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами Батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину (ст. 150 СК України). Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону (стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини є підставою для позбавлення батьківських прав на підставі статті 164 Сімейного кодексу України. Як роз'яснив Верховний Суд України ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року № 3). Згідно з висновком органу опіки та піклування Козелецької районної державної адміністрації є доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього сина - [PERSON], [INFO], так як малолітня дитина [PERSON] по теперішній час виховується у Прилуцькому обласному будинку дитини «Надія», перебуваючи на повному державному забезпеченні. Мати не вирішує питання повернення дитини у сім'ю, останній раз відвідувала дитину 02.09.2013, потім дитину не відвідувала, не писала, не телефонувала, не цікавилась його здоров'ям та розвитком, матеріально дитині не допомагала. [PERSON] ніде не працює, не має можливості утримувати малолітню дитину /а.с. 4/. Відповідно до довідки-характеристики, виданої виконкомом Максимівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області № 18 від 10.04.2014 [PERSON] за час проживання в селі зарекомендувала себе негативно, за ввесь період перебування дитини в інтернаті його не відвідує, не цікавиться його життям. [PERSON] веде непристойний спосіб життя, ніде не працює, зловживає спиртними напоями. Періодично виїжджає з села Максим і місця її перебування не відомі. По характеру неврівноважена, емоційна /а.с. 7/. Згідно довідки Максимівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області № 20 від 10.04.2014 року [PERSON] дійсно не працювала, не працює, не навчається і не служить на території Максимівської сільської ради. Трудової книжки не мала і не має /а.с. 9/. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [ADDRESS], встановлено, що в тих умовах, в яких проживає [PERSON], проживання та розвиток дитини неможливий /а.с. 10/. На підставі наявних в матеріалах справи документів, заслухавши пояснення позивача, думки інших учасників процесу, суд дійшов висновку, що відповідач не піклується про свою дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, навчанням, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не займається її підготовкою до самостійного життя. Дитина протягом тривалого часу виховується в Комунальному закладі медико-соціального захисту «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія» і матір не вирішує питання повернення дитини на виховання в сім'ю. Таким чином, викладене вище дає підстави суду дійти висновку, що відповідач не виконує належним чином своїх обов'язків по вихованню дитини, що є підставою для позбавлення її батьківських прав на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, встановлених ст.184 цього Кодексу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 193 СК України якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. На думку суду, застосування такого механізму в цій справі є оптимальним з точки зору забезпечення інтересів дитини та належного використання стягнутих аліментів. При визначенні способу та розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з вимог ст.182 СК України, відповідно до якої враховує наявні в матеріалах справи дані та відсутність у відповідача інших дітей, а також інших осіб на утриманні, і вважає наявними всі підстави для стягнення аліментів з відповідача на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 квітня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 367 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. У зв'язку з задоволенням позову відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати по оплаті судового збору за вимоги майнового характеру про стягнення аліментів у розмірі 243,60 грн. та немайнового характеру про позбавлення батьківських прав у розмірі 121,80 грн., а усього судові витрати у розмірі 365,40 грн. Враховуючи викладене вище та

Outcome: approved