Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до Кунисівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області про визнання за нею права на земельну частку (пай) розміром 47,07 умовних кадастрових гектари на території Кунисівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, право на яку підтверджується сертифікатом серії ІФ 04 реєстраційний № 10-0342, виданим 01.02.1996 Кунисівською сільською радою Городенківського району на ім`я [PERSON] . Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] помер свекор позивача - [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 22.04.1998, актовий запис № 11. На випадок своєї смерті [PERSON] залишив заповіт від 01.07.1997, яким розпорядив позивачу все своє майно, де б воно не знаходилося, з чого б не складалося і на що за законом він матиме право. Заповіт посвідчений 01 липня 1997 року секретарем Кунисівської сільської ради та зареєстрований у реєстрі за № 21. Заповіт ніким не скасовувався та не оскаржувався. На час смерті спадкодавця діяв Цивільний кодекс України 1963 року. Довідкою Кунисівської сільської ради № 243 від 02.10.2020 доводиться, що на час смерті [PERSON] позивач була зареєстрована та проживала разом з ним в одному госпродарстві, фактично прийняла спадкове майно та розпоряджається ним на власний розсуд. З метою реалізації спадкових прав позивач звернулася до Городенківської державної нотаріальної контори. За її заявою була заведена спадкова справа №117. 28.02.2000 позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на належну спадкодавцю частку у житловому будинку. До складу спадкового майна [PERSON] входить також земельна частка (пай) на території Кунисівської сільської ради розміром 47,07 умовних кадастрових гектари, право на яку підтверджується сертифікатом серії ІФ 04 реєстраційний №10-0342, виданим 01.02.1996 Кунисівською сільською радою Городенківського району та зареєстрованим у книзі реєстрації сертифікатів на право приватної власності на землю за №342. Вивчиши всі представлені документи, державний нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на обумовлений вище земельний пай у зв`язку з тим, що сертифікат, яким підтверджується право на нього, не відповідає зразку, встановленому Указом Президента України від 08.08.1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». [PERSON] був людиною похилого віку, хворів та отримав сертифікат такого зразка, який видала сільська рада. Ні він, ні позивач не знали про невідповідність бланку встановленому зразку. Отже, [PERSON] набув право на земельний пай, однак з причин, незалежних від його волі, сертифікат, яким посвідчується його право на земельний пай, був виписаний на бланку, що не відповідає за формою встановленому взірцю. Згідно довідки відділу Держгеокадастру про грошову оцінку земельної ділянки, вартість земельного паю, належного [PERSON] , становить 49025,95 грн. Після смерті [PERSON] , позивач фактично вступила в управління спадковим майном, отримала свідоцтво про право на частину спадщини, однак оформити свідоцтво про право на спадщину на земельний пай в нотаріальній конторі не може через неналежно оформлені правовстановлюючі документи на спадкове майно. Чоловік позивача - [PERSON] , який був спадкоємцем першої черги за законом, помер [INFO] . Досудове врегулювання спору в даному випадку неможливе. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Подала до суду заяву про розгляд справи без її участі; позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задоволити. Представник відповідача Кунисівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської областів судове засідання не з`явився. Кунисівська сільська рада подала до суду заяву про розгляд справи в їх відсутності; позовні вимоги визнають. Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Копією Сертифікату на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки серії ІФ 04 реєстраційний № 10-0342 від 01.02.1996, стверджено, що [PERSON] , жителю с. Кунисівці Городенківського району Івано-Франківської області, на підставі рішення Кунисівської сільської ради народних депутатів від 2.12.95 № 52 надано в приватну власність земельну ділянку в розмірі 47,07 умовних кадастрових гектарів на території Кунисівської сільської ради в межах середньої земельної частки без визначення на місцевості; сертифікат зареєстрований у книзі реєстрації Сертифікатів на право приватної власності на землю в межах середньої частки за № 342; даний сертифікат підлягає заміні на державний акт, що посвідчує право власності на землю при виділенні меж ділянки на місцевості, у встановленому законом порядку. Про те, що [PERSON] 01.02.1996 надавався сертифікат на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки в розмірі 47,07 умовних кадастрових гектарів, зареєстрований за № 342 доводиться також копією: витягу з Книги реєстрації сертифікатів на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки по с. Кунисівці Кунисівської сільської ради народних депутатів Городенківського району Івано-Франківської області та списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства (продовження до додатку 1 до державного акта ІФ № 04-10-1/000017). Грошова оцінка земельної ділянки, яка розташована на території Кунисівської сільської ради згідно сертифікату серії ІФ 04 реєстраційний № 10-0342, виданого 01.02.1996 [PERSON] , площею 47,07 умовні кадастрові гектари, станом на 01.10.2020 становить 49025,95 грн., що доводиться копією довідки грошової оцінки земельної ділянки, виданої відділом у Городенківському районі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області № 01-10/082 від 01.10.2020. За заповітом, посвідченим 01.07.1997 секретарем сільської ради, зареєстрованим в реєстрі за № 21, [PERSON] , житель с. Кунисівці на випадок своєї смерті зробив таке заповітне розпорядження, яким все своє майно, хату і все інше, що буде йому належати на день його смерті та після смерті заповів своїй невістці [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] в с. Кунисівці Городенківського району Івано-Франківської області, запис за № 11 від 22.04.1998, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 22.04.1998 Кунисівською сільською радою народних депутатів. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки [PERSON] помер до 1 січня 2004 року, застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям (ст. 534 ЦК УРСР). Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. На момент смерті [PERSON] разом з ним по [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: син [PERSON] , [INFO] ; невістка [PERSON] , [INFO] ; онук [PERSON] , [INFO] ; онука [PERSON] , [INFO] ; зять [PERSON] , [INFO] ; правнука [PERSON] , [INFO] ; правнук [PERSON] , [INFO] ; правнука [PERSON] , [INFO] , що доводиться довідкою № 249, виданою 02.10.2020 виконавчим комітетом Кунисівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Син спадкодавця - [PERSON] помер [INFO] в с. Кунисівці Городенківського району Івано-Франківської області, відповідний актовий запис за № 4 від 07.10.2011, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 07.10.2011 виконкомом Кунисівської сільської ради. Судом встановлено, що спадкоємцем за заповітом спадкодавця [PERSON] є [PERSON] (позивач), яка прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст.1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Із копії спадкової справи № 117/2000, наданої суду Городенківською районною державною нотаріальною конторою вбачається, що спадкоємець за заповітомпозивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , так як вона проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та подала нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину. Копією Витягу № 62497598 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого 17.11.2020 підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 66765152 (номер у нотаріуса 117/2000), спадкодавець - [PERSON] , дата смерті: [INFO]. 28.02.2000 [PERSON] державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори Паньків Д.М. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 153 на 1/9 частину житлового будинку з приналежними господарськими прибудовами, що знаходиться в [ADDRESS] , що належала покійному [PERSON] .Дане свідоцтво про право на спадщину зареєстроване в Спадковому реєстрі за № 66765222, що доводиться копією Витягу № 62497598 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, наданого 17.11.2020. До складу спадщини [PERSON] входить також право на земельну частку (пай) розміром 47,07 умовних кадастрових гектари, розташовану на території Кунисівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, що належало спадкодавцю на підставі сертифікату на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки серії ІФ 04 реєстраційний № 10-0342 від 01.02.1996. Постановою державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори Капріян С.В. № 1163/02-31 від 06 жовтня 2020 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] на земельну частку (пай), що розташований на території Кунисівської сільської ради площею 47,07 в умовних кадастрових гектарах, з посиланням на те, що спадкоємець не надала правовстановлюючий документ на земельну частку (пай) встановленого законодавством України зразка. Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відтак, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємця з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. Відповідно до ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Пункт 3 Указу Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" від 10 листопада 1994 року №666/94 передбачає, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1, ч.ч. 1, 2 ст.2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05.06.2003 року № 899-15 право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідчені сертифікатом. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). В силу вимог ч. 2 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до п. «а» ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права на земельну частку (пай) розміром 47,07 умовних кадастрових гектари, що розташована на території Кунисівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області право, визнання права не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв`язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачем. На підставі ст.ст. 524, 525, 526, 534, 548, 549 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 317, 1216, 1296 ЦК України, ст. 152 ЗК України,

Outcome: approved