Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

До Київського районного суду м. Одеси 01.10.2021 року в інтересах [PERSON] звернувся адвокат Бондар О.В., із позовом до Кредитної спілки « Афіна» та Дугого Київського відділу Державної виконавчої служби у м. одесі південного межрегіонального управління міністерства юстиції ( м. Одеса) про припинення 9 зняття ) обтяження та вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження №7376401 (спеціальний розділ) від 17.10.2014 року на все нерухоме майно [PERSON] (ІПН [NUMBER] ), що накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер:ВП №43737373, виданої 08.10.2014 року видавник: [PERSON] , Другий Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Одеської області. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що права позивача, як власника нерухомого майна, обмежуються наявністю відповідного арешту майна, яке було накладено на підставі постанови винесеної у рамках виконавчого провадження , яке було закрито у зв`язку із поверненням виконавчого документа стягувачу, але сама постанова по накладення арешту не була скасована. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача - Другого Київського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заперечуючи проти задоволення позову зазначав про те, що відділ державної виконавчої служби не є належним відповідачем по даної справі а тому у задоволені позову слід відмовити. Як встановлено у судовому засіданні на примусовому виконанні у Київському відділі державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області в період з 29.05.2014 р. по 29.06.2016 р. перебував виконавчий лист №1512/2-1268/11, виданий 16.05.2014 р. Київським районним судом м. Одеси, про стягнення з [PERSON] (ІНН [NUMBER] , Місце проживання: [ADDRESS] ) на користь Кредитної спілки « Афіна» грошової суми в розмірі 38 122,17 грн. (АСВП №43737373), провадження по якому було відкрито згідно постанови від 29.05.2014 р. Під час проведення виконавчих дій, з метою забезпечення виконання вимог виконавчого документа, постановою державного виконавця від 08.10.2014 р. накладений арешт на все майно боржника [PERSON] , відомості внесені до відповідних реєстрів. В ході проведення виконавчих дій встановлено, що за боржником зареєстрований а/м ВАЗ 2105, д/н [NUMBER] , на який накладено арешт та оголошено у розшук. 08.10.2014 р. державним виконавцем Відділу винесена постанова про зупинення виконавчого провадження до розшуку майна боржника. У зв`язку з тим, що протягом року належний боржнику [PERSON] транспортний засіб не був розшуканий, 29.06.2016 державним виконавцем Відділу винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувану на підставі п.7 ч.І ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Матеріали виконавчого провадження АСВП №43737373 передані для подальшого зберігання в архів. Вищевказане виконавче провадження знищено згідно з пунктами 1-2 Розділу XI «Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 р. № 1829/5, у зв`язку з закінченням терміну його зберігання. У єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис під реєстраційним номером 7376401 від 17.10.2014 року про накладення заборони на відчуження усього майна [PERSON] в рамках виконавчого провадження №43737373. Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема,\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ). У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Вимоги про припинення обтяження та вилучення з Державного реєстру речових прав запису про обтяження об`єктів нерухомості яка знаходяться у власності позивача стосуються порушенню права володіння а тому правовідносини яки є предметом розгляду стосуються захисту прав власника. В даному випадку судом враховується наступні правові позиції Верховного Суду: «володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку, а також « особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника. Факт володіння нерухомим майном (possessio) може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння)» ( постанова ВП ВС, 04.07.18, справа №653/1096/16-ц). Правовідносини пов`язані із захистом права власності на нерухоме майно та питань зняття обтяжень накладених на майно власника під час здійснення виконавчих дій державним виконавцем врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК) а також Законом України « Про виконавче провадження» . Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст. 316 ЦК ), та власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном ( ч.1 ст. 317 ЦК). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів ( ч.1 ст. 328 ЦК) а якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації ( третій абзац частини другої статті 331 ЦК). Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню ( ч.2 ст. 386 ЦК). Відповідно до частини четвертої статті 82 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV«Про виконавче провадження» (тут і далі - у редакції, чинній на момент проведення виконавчого провадження №29981527; далі - Закон № 606-ХІV) рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Положеннями статті 52 цього Закону визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається насамперед на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Згідно зі статтею 57 Закону № 606-ХІV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Правове регулювання вказаних положень на сьогодні здійснюється положеннями статей 48, 50, 56 та 74 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VІІІ). Положеннями статті 60 Закону № 606-ХІVвизначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані зі зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. З наведеної норми вбачається, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду. Зазначений правовий висновок Верховного суду визначено у постанові ВП ВС від 12.02.2020 № 813/1341/15. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного суду від 24.05.2021 року по справі №712/12136/18. Таким чином законодавець визначив правою підставою для зняття арешту накладеного в рамках виконавчого провадження постанову начальника відділу виконавчої служби у випадку встановленого порушення порядку накладення арешту та у всіх інших випадках рішення суду. У даному випадку арешт було накладено під час здійснення виконавчих дій у рамках виконавчого провадження на підставі діючих на той час вимог Закону а тому правових підстав для зняття арешту постановою начальника відділу виконавчої служби не має. Одночасно із цим відсутність порушення закону під час винесення постанови про накладення арешту у межах повноважень державного виконавця означає і відсутність правових підстав для оскарження його дій , що приводить до фактичного унеможливлення захисту права власності яке обмежується наявністю відповідного арешту. Суд враховуючи дані обставини, приходить до висновку що даний позов є ефективним способом захисту права та підлягає задоволенню з наступних підстав. На час винесення постанови про накладення арешту в рамках виконавчого провадження державний виконавець діяв у межах повноважень та відповідно до приписів Закону, однак після закриття виконавчого провадження , при відсутності діючого виконавчого провадження по стягненню грошових коштів, наявність даних обмежень здійснюється без відповідної правової підстави та єдиним , визначеним законом шляхом поновлення права власника , є звернення до суду із позовом, так як лише рішення суду може бути підставою для скасування відповідного обмеження. Одночасно із цим суд приходить до висновку про відсутність порушення права позивача з боку виконавчої служби, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог саме до виконавчої служби, яка не є і не може бути відповідачем по даної категорії справ. При вирішенні питання стосовно позовних вимог про вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про обтяження суд приходить до наступного висновку. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Даний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23.06.2020 року по справі №922/2589/19. Враховуючи обставини справи та обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, суд вважає що критеріям ефективності юридичного захисту права порушеному фактом реєстрація права власності на об`єкт нерухомості належний позивачці за іншою особою ( іпотекодержателем ) окрім самого факту припинення обтяження є вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про обтяження №7376401 (спеціальний розділ) від 17.10.2014 року на все нерухоме майно [PERSON] (ІПН [NUMBER] ), що накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер:ВП №43737373, виданої 08.10.2014 року видавник: [PERSON] , Другий Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Одеської області. Крім того, згідно вимог 60 Закону № 606-ХІV у разі прийняття судом рішення про зняття арешту ( припинення обтяжень ) арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня після отримання відповідної копії рішення суду, яке набрало законної сили. У відповідності до вимог ч.1 ст. 267 ЦПК суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. На підставі викладеного та

Outcome: partial