Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа: Департамент реєстраційних послуг по Дніпровському району Запорізької міської ради про усунення перешкод у здійсненні права користування майном, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позов обґрунтований тим, що позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до договору дарування від 19.03.2016 укладеним між позивачем і відповідачем останній подарував належну йому 1/6 частини квартири за адресою: [ADDRESS]. Відповідач у вказаній квартирі не проживає понад одного року, але з реєстраційного обліку не знявся. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS]; усунути позивачу перешкоди в здійсненні права користування вказаної квартири. Позивач в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. До суду надійшла заява представника позивача щодо слухання справи за відсутності позивача та представника. Позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференцзвязку позовні вимоги визнав. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, до суду направив заяву щодо слухання справи за його відсутності. У вирішенні справи поклався на розсуд суду. На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору дарування від 6.07.2015 року [PERSON] подарував [PERSON] 5/6 часток квартири за адресою: [ADDRESS]. Договір посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] реєстр №7800. Згідно з договором дарування від 19.03.2016 року [PERSON] подарував [PERSON] 1/6 часток квартири за адресою: [ADDRESS]. Договір посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] реєстр №2015. Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Тому право члена сімї власника квартири користування цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це житло. Таким чином, лише члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим власником. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідач є братом позивача, тобто є членом його сімї, і відсутній за місцем реєстрації більш 1 року, в звязку із чим втратив право на користування вказаною квартирою, що належить позивачу. В судовому засіданні відповідач не заперечував щодо позовних вимог. Відповідач за договором дарування від 19.03.2016 року подарував позивачу 1/6 частки квартири, що йому належала на праві приватної власності, і таким чином свідомо відмовився від права власності на неї, отже втратив право користування зазначеною часткою квартири. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою чи оголошення фізичної особи померлою. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із зазначених вище вимог. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156, ЖК України, ст. 405 ЦК України). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги щодо усунення перешкоди у здійсненні права власності на жиле приміщення шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, та зняття його з реєстраційного обліку є законними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved