Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом 28 липня 2016 року. В підтвердження пред'явлених позовних вимог посилається на те, що 04.09.2014 року він зареєстрував шлюб з відповідачем у Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено запис за № 564. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити, наполягав на розірванні шлюбу. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, напередодні направила заяву, в якій вказала, що позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Справу просила слухати без її участі. Вислухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.09.2014 року сторони зареєстрували шлюб у Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено запис за № 564, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). Від шлюбу в них з відповідачем народився син [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини на момент розгляду справи в суді сторони не підтримують, проживають окремо. Як встановлено судом, спору між сторонами про проживання спільної дитини та поділ майна на час розгляду цієї справи немає. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу, та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved