Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про визнання [PERSON] , [INFO] , останнє відоме місце реєстрації та проживання: с. Пантюхине Новопсковського району Луганської області, безвісно відсутнім, оскільки останній з 2011 року відбував покарання у місцях позбавлення волі, при цьому останній раз виходив на зв`язок 13 травня 2015 року і з того часу по даний час вона немає жодних відомостей про його місце перебування, оскільки це їй необхідно для встановлення опіки над майном батька. Заявник у судовому засіданні заяву підтримала та просила її задовольнити. Крім того, додала, що її батьки розлучені. У 2011 році її батька було засуджено до позбавлення волі на строк 6 років. До вказаного часу, її батько проживав разом із її рідним братом та його цивільною дружиною в с. Пантюхине Новопсковського району Луганської області. ЇЇ батько відбував покарання у Свердловській виправній колонії, що знаходиться в селищі Ленінське Свердловського району Луганської області (на даний час окупована територія), при цьому він останній раз телефонував до неї із колонії 13 травня 2015 року, більше вона з ним не спілкувалась і його місце перебування їй не відоме. Із неофіційних джерел їй стало відомо, що її батько звільнився з місць позбавлення волі в червні 2017 року. Вжитими нею заходами по встановленню місця знаходження її батька, цього встановити не вдалось. ЇЇ рідний брат [PERSON] , [INFO] трагічно загинув у дорожньо-транспортній пригоді на території Російської Федерації. Представники заінтересованих осіб Новопськовської районної державної адміністрації Луганської області та Ганусівської сільської ради Новопсковського району Луганської області у судове засідання не з`явились, однак про місце та час розгляду даної справи були повідомлені належним чином. Крім того, визнання ними вимог [PERSON] та прохання про розгляд справи у їх відсутності викладено у надісланих ними заявах, які долучено до матеріалів справи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що заявниця є її дочкою. У 2011 році її колишнього чоловіка [PERSON] було засуджено до позбавлення волі. Вказане покарання він відбував у Свердловській виправній колонії. Останній раз [PERSON] спілкувався з її дочкою по телефону приблизно у 2014 або 2015 році, при цьому з того часу він на зв`язок не виходить і місце його перебування не відоме. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є сином заявниці. Він виріс у свого діда [PERSON] . Після засудження його діда, той останній раз телефонував до них у 2014 або 2015 році. З того часу його дідо на зв`язок з ними не виходив і на даний час місце його перебування не відоме. Заслухавши пояснення заявника, свідків [PERSON] , [PERSON] , вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що заявниця народилась [INFO] в сім`ї: батька - [PERSON] та матері - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21 липня 1980 року. Із витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища за №№ 00025209691 , 00025210148 сформованих Підгаєцьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) видно, що заявниця 12 серпня 1997 року одружилась із [PERSON] , у зв`язку з чим змінила прізвище із дошлюбного [PERSON] на прізвище чоловіка [PERSON] Вказаний шлюб було розірвано 09 червня 2003 року. 30 серпня 2003 року заявниця вдруге одружилась із [PERSON] у зв`язку з чим змінила прізвище із [PERSON] на прізвище чоловіка [PERSON] . Даний шлюб рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 17 червня 2014 року - розірвано. Брат заявниці - [PERSON] помер [INFO] , що вбачається із медичного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01 вересня 2017 року. Шлюб між батьками заявниці рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 06 квітня 2010 року - розірвано. Встановлено, що заявниця неодноразово зверталась до Головного управління Національної поліції Луганської області, Національної поліції України, Біловодського ВП ГУНП в Луганській області стосовно вжиття заходів щодо розшуку її батька [PERSON] . За результатами вказаних звернень, батька заявниці [PERSON] оголошено у розшук, однак його фактичне місце знаходження, не встановлено, що стверджується зокрема інформацією Головного управління Національної поліції в Луганській області від 16 вересня 2019 року. Як вбачається із державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЛГ №086432 від 06 лютого 2006 року, батько заявниці є власником земельної ділянки площею 8,3600 га., яка розташована на території Ганусівської сільської ради Новопсковського району Луганської області. Із інформацій Ганусівської сільської ради за вих.№№436, 63 відповідно від 24 грудня 2019 року та 25 лютого 2020 року видно, що згідно книги погосподарського обліку №1 особовий рахунок [NUMBER], [PERSON] , 1958 року народження зареєстрований в [ADDRESS] . Вказана особа має земельну частку (пай) в розмірі 12,63 га. в умовних кадастрових гектарах, з них: рілля - 8,36 га., кадастровий номер 4423380700:11:001:0042, здана в оренду ПрАТ "Агротон". З 2012 року [PERSON] не проживає на території Ганусівської сільської ради, так як був засуджений та відправлений у місця позбавлення волі (точні дані відсутні). На території вказаної сільської ради родичі [PERSON] на даний момент не проживають. Його місце знаходження не відоме. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. Частиною 1 статті 43 ЦК України передбачено, що фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Відповідно до імперативних положень ч.5 та ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Таким чином, про розгляді даної справи, суд враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, які стосуються розгляду справ про визнання особи безвісно відсутньою. Так, 22 листопада 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №225/882/17, провадження № 61-34068св18 (ЄДРСРУ № 78044509) підтвердив правові позиції стосовно підстав для визнання особи безвісно відсутньою. Зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі №225/1297/17 зроблено висновок, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Також, належить враховувати, що визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла) (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2018 року у справі № 317/3139/15-ц, провадження №61-4241св18 (ЄДРСРУ №72641734). Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦК України у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. З аналізу вказаних норм, фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місцеперебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними. Судом з`ясовано, що заявнику необхідно визнання [PERSON] безвісно відсутнім для встановлення опіки над його майном. Таким чином, враховуючи відсутність відомостей протягом п`яти років за місцем останнього відомого місця проживання [PERSON] , пояснення свідків, а також, повідомлення органів Національної поліції України, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог та наявність підстав для визнання [PERSON] безвісно відсутнім, оскільки факт зникнення останнього підтверджується доказами, що не викликають сумнівів у своїй допустимості та достовірності, які суд приймає до уваги, так як вони зібрані із дотриманням вимог закону, не суперечать один одному та ніким не спростовуються. Згідно ч. 1 ст. 44 ЦК України на підставі рішення суду про визнання фізичної особи безвісно відсутньою нотаріус за останнім місцем її проживання описує належне їй майно та встановлює над ним опіку. Тому, суд на виконання приписів статті 44 Цивільного кодексу України направляє рішення суду для здійснення нотаріусом передбачених дій, визначених вказаною статтею Кодексу. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити, що у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою, або відомостей про місцеперебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою, або іншою заінтересованою особою в порядку ст. 309 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved