Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

В липні 2013року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, який було уточнено, про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з відповідачкою [PERSON] у період з травня 2000року по 01 березня 2012року, визнання сумісною власністю подружжя двокімнатну квартиру [ADDRESS], автомобіль [NUMBER] , стягнути з [PERSON] на його користь суми грошової компенсації за проданий автомобіль [NUMBER] в розмірі ? частки його вартості , що становить 50 922гривні 50 копійок, стягнення грошової компенсації ? частки суми депозитного вкладу по договору строкового банківського вкладу №12177914 від 26 липня 2011року у сумі 13 000доларів США та ? частки суми заробітної плати у розмірі 4 500доларів США , що у загальному розмірі становить 17 500доларів США, що еквівалентно 139 767гривням 25 копійкам , стягнення судових витрат. Відповідачка [PERSON] в вересні 2013 року звернулась до суду з позовом про встановлення факту сумісного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу її з [PERSON] у період з травня 2000року по 15 квітня 2013року. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 грудня 2013року , за клопотанням сторін, два позови були об'єднані в одне провадження. В судовому засіданні позивач за основним позовом та відповідач за об'єднаною справою [PERSON] та його представник [PERSON] основний позов підтримали, позов [PERSON] визнали частково в частині початку часу сумісного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу - з травня 2000року, не згодні з тим, що сумісне проживання сторін продовжувалось до 15 квітня 2013року, в обґрунтування заявлених вимог і заперечень по об'єднаному позову, надали наступні аналогічні пояснення. Позивач за основним позовом та відповідач за об'єднаною справою [PERSON] та його представник [PERSON] суду пояснили, що з травня 2000року [PERSON] почав проживати однією сім'єю з [PERSON] в квартирі [ADDRESS]. [PERSON] ні де не працювала, її син на той час ходив до школи. З [PERSON] вів сумісне господарство, мали сумісний бюджет, заробляв гроші на сім'ю лише позивач, який з 2000 року працював на посаді старшого помічника капітану, з 2006 року працює на посаді капітан на судах закордонного плавання. У 2001 році на ім'я [PERSON] був відкритий рахунок, і всі гроші, що заробляв [PERSON], переводили на її рахунок з метою, щоб за його відсутності сім'я була всім забезпечена. В 2002році, коли позивач знаходився у рейсі, відповідачка [PERSON] його сповістила, що сусід з квартири [ADDRESS] продає квартиру за 5 000доларів США, він надав згоду на придбання даної квартири. Спірна квартира була придбана на його гроші 25 листопада 2002року, але зареєстровано право власності на ім'я матері відповідачки - [PERSON] . 09 грудня 2003 року спірну квартиру було подаровано відповідачці. [PERSON] завжди вважав що квартиру було оформлено на [PERSON] У спірній квартирі на протязі тривалого часу робився ремонт силами позивача і за його кошти. Він вирівнював стіни, рівняв підлогу, клав кахель, [PERSON] клеїла шпалери. Вважають, що квартира [ADDRESS] є спільною власністю позивача з [PERSON], як подружжя, оскільки була придбана під час сумісного проживання однією сім'єю і на гроші позивача. Під час спільного проживання, 21 грудня 2009року, в ТОВ «Алекс Восток» , було придбано автомобіль [NUMBER] , за договором № 2112Н/09 за ціною 162 297 грн. На ім'я відповідачів [PERSON] та її сина [PERSON] [INFO] , [PERSON] було видано довіреність на керування автомобілем. 06 червня 2012 року автомобіль був проданий і знятий з обліку , але згоди на продаж автомобіля позивач не давав, також з ним не було узгоджено ціну продажу автомобіля. Автомобіль був проданий вже після того, як вони з [PERSON] не мешкали разом і не вели спільного господарства і без його відома. Вже з матеріалів справи позивач дізнався, що автомобіль Hyundai Tucson, державний номер [NUMBER] був зареєстрований за [PERSON] на підставі довідки - рахунку № 755212 від 06 червня 2012 року, а 03 липня 2013 року автомобіль знято з обліку для реалізації. Автомобіль було продано [PERSON] за 101 845 гривень, а оскільки даний автомобіль є спільною власністю подружжя , грошей від продажу автомобіля позивач не отримував , просять стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача суму грошової компенсації ? частки вартості автомобіля , що становить 50 922гривні 50 копійок. Сімейні стосунки почали псуватись у 2008році. В 2011році на ім'я [PERSON] було придбано будинок по [ADDRESS] в м. Маріуполі, [PERSON] допомагав робив ремонт в даному будинку, надавав гроші для ремонту. В 2011році подружжя почали сваритись. Коли він прийшов в лютому 2012року з рейсу - вони посварились, попросив [PERSON] переоформити на його ім'я квартиру [ADDRESS], в якості компенсації пропонував відповідачці 10 000доларів США і зареєструвати його в спірній квартирі. З 01 березня 2012року більш не вели спільного господарства, не проживали однією сім'єю , не мали спільного бюджету. Відповідачка [PERSON] надала згоду на реєстрацію позивача в квартирі [ADDRESS] в м. Маріуполі, але після того як він звернувся до суду із позовом переоформила право власності на квартиру на свого сина - [PERSON] З березня 2012року по листопад 2012року , позивач окремо від [PERSON] проживав в спірній квартирі, в будинок [ADDRESS] в м. Маріуполі приходив допомагати робити ремонт в будинку. З листопада 2012року по квітень 2013року позивач [PERSON] знаходився у рейсі, після того, як прийшов з рейсу звернувся до суду із позовом . Те, що фактичні сімейні стосунки були лише у період з травня 2000року по 01 березня 2012року підтверджено і тим, що під час сумісного проживання він забезпечував сім'ю, і на ім'я відповідачки перераховувалась заробітна платня - остання сума яка була зарахована на рахунок [PERSON] ,в якості заробітної плати позивача , надійшла 22 лютого 2012 року у розмірі 9090 доларів США. Після цього часу на рахунок відповідачки інших грошових переказів від позивача не здійснювалось. Компанія судновласника постійно переводила заробітну плату [PERSON] на рахунок [PERSON] за його дорученням. Останнім переказом заробітної плати на суму 9 000доларів США відповідачка [PERSON] розпорядилась самостійно, тому просить ? частку компенсації від даної суми у розмірі 4 500доларів США. Крім суми заробітної плати, на час коли вони перестали проживати разом, на 01 березня 2012 року на депозитному рахунку, оформленого на ім'я [PERSON] залишились спільні кошти подружжя, які були накопичені у період сумісного проживання. Домовленості між ними, щодо розпорядження цими коштами не було, [PERSON] вважав , що вони залишаються на рахунку відповідачки. [PERSON] користувалась рахунками до 16.04.2013 року. На депозитному рахунку строкового банківського вкладу №12177914 від 26 липня 2011року , на дату 20 січня 2012року знаходилась суму 26 000доларів США, відповідачка самостійно розпорядилась даними грошами без відома позивача, оскільки на даний час він знаходився у рейсі, а після того як він прибув до м. Маріуполя, [PERSON] не віддавала йому грошових коштів. Оскільки грошові кошти у розмірі 26 000доларів США є спільним майном подружжя, просять стягнути з відповідачки на користь позивача компенсацію ? частки суми банківського вкладу, що дорівнює 13 000доларів США. Просили позов задовольнити у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] свій позов про встановлення факту сумісного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з травня 2000року по 15 квітня 2013року підтримали, основний позов [PERSON] визнали частково - лише в частині початку строку встановлення факту сумісного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з травня 2000року, не згодні з тим, що сумісне проживання було припинено 1 березня 2012року, наполягають на тому, що шлюбні відносини продовжувались до 15 квітня 2013року. Стосовно розподілу спільного майна подружжя,стягнення грошової компенсації ? частки вартості автомобіля, ? суми депозитного вкладу та заробітної плати - позов не визнали , в обґрунтування заявлених вимог і заперечень на основний позов надали аналогічні пояснення. [PERSON] та її представник [PERSON] суду пояснили, що дійсно з травня 2000року [PERSON] та [PERSON] почали проживати разом однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Під час шлюбу було придбано автомобіль [NUMBER] за ціною 162 297 гривень, також [PERSON] перераховував заробітну плату на карткові рахунки на ім'я [PERSON] [PERSON] не має ніякого відношення до придбання матір'ю [PERSON] спірної квартири [ADDRESS] в м. Маріуполі - мати придбала дану квартиру за власні кошти, а потім вирішила оформити договір дарування на [PERSON], яка в свою чергу розпорядилась власним майном , яке не є спільною власністю подружжя, і оформила договір дарування на свого сина - відповідача [PERSON] Оскільки вважають, що період сумісного проживання тривав не до 01 березня 2012року, а до 15 квітня 2013року ,то при наявності довіреності від [PERSON],та з його згоди розпорядилась автомобілем - гроші були витрачені спільно з позивачем за основним позовом та відповідачем за об'єднаної справою на сімейні потреби. Також спільно , на потреби сім'ї , були витрачені заробітна плата та депозитний рахунок. З часу спільного проживання, [PERSON] всі витрати узгоджувала зі [PERSON] Разом проживали, вели спільне господарство до 15 квітня 2013року. [PERSON] разом з нею проживав в [ADDRESS], [PERSON] турбувалась про нього, вели спільне господарство. Вважають позов [PERSON] не обґрунтованим , просили відмовити в його задоволенні, позов [PERSON] просили задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про час і дату судового засідання, до суду не з'явився , про причини неявки суд не повідомив, надав письмові заперечення на позов [PERSON] Свідок [PERSON], суду пояснила, що вона є сусідкою [PERSON] та [PERSON] по будинку [ADDRESS] в м. Маріуполі . З весни 2000року [PERSON] та [PERSON] почали проживати разом в квартирі [ADDRESS] в м. Маріуполі. [PERSON] не працювала, виховувала сина - [PERSON], якому на той час було 5-6 років , працював лише [PERSON] Після того, як [PERSON] та [PERSON] почали проживати разом, була придбана квартира [ADDRESS] в м. Маріуполі. Зі слів [PERSON] знає, що квартира була придбана за його гроші. Влітку 2013року розмовляла зі [PERSON] і він їй доповів, що вони з [PERSON] розійшлись, він проживає в квартирі , а [PERSON] в будинку по [ADDRESS] в м. Маріуполі. Останній раз [PERSON] та [PERSON] приносили до неї разом ключі від квартири у жовтні 2013року. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є сусідом [PERSON] та [PERSON] по будинку [ADDRESS] в м. Маріуполі. Підтвердив, що сторони почали разом проживати з весни 2000року, під час спільного проживання була придбана квартира [ADDRESS] в м. Маріуполі. Квартиру продавали за 6 500доларів США. Спірна квартира була оформлена на мати [PERSON], але знає, що гроші давав [PERSON], так як він один працював в сім'ї. Після придбання квартири [PERSON] на протязі двох років робив ремонт в даній квартирі. В 2013 році [PERSON] та [PERSON] разом вже не жили, останній раз бачив їх разом влітку 2012року. Влітку 2013року було закладено прохід між квартирами №29 та №30. Зі слів колишнього власника квартири №30 знає, що саме гроші [PERSON] були витрачені на придбання [PERSON] та її матір'ю спірної квартири. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] та [PERSON] знає з восени 2004року. Восени 2012року працювала продавцем в хлібному кіоску , [PERSON] та [PERSON] разом покупали у неї хліб. Влітку 2013року зустріла [PERSON], який їй розповів, що вони з [PERSON] розійшлись . Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає в с.Бердянське, [PERSON] та [PERSON] весною 2012року приїжджали до неї в село домовлялись , що вона в буде їм продавати молоко. Покупали молоко два рази на тиждень з весни 2012року по осінь 2012року. Коли вона приїжджала до м. Маріуполя - дзвонила на мобільний телефон [PERSON], щоб хтось підійшов до місця торгівлі і забрав склянки з молоком. Іноді відповідав [PERSON] Суд заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи доказами, якими вони обґрунтовують свої вимоги та доводи, вважає, що основний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, у позові [PERSON] необхідно відмовити в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, і сторони це не заперечують, що [PERSON] та [PERSON] почали спільно проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу з травня 2000року. Згідно довідки від капітана судна «[INFO]» [PERSON] працював на вказаному судні старшим помічником капітана з 11 квітня 2005року по 15 грудня 2005 року, заробітна плата 3 801,29 доларів США (т.с.1, а.с.5) Згідно довідки від капітана судна «[INFO]» - [PERSON] в період з 22 липня 2009року по 10 грудня 2009 року працював на посаді капітана судна, заробив 8 633, 33 доларів США (Т.с.1, а.с.10) [PERSON], капітанам суден де він працював, були надані довіреності на переказ його заробітної плати на валютний рахунок , ім'я його жінки [PERSON], як допомога сімї (Т.с.1, а.с.12-15, 135-139) Згідно довідок- свіфт, а також банківської виписки з ПУМБ м. Маріуполя на ім'я [PERSON] було перераховані грошові кошти (Т.с.1, а.с.6-9,т.с.3 а.с.50-55) Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна - квартири [ADDRESS] в м. Маріуполі , встановлено, що на підставі договору дарування від 13.07.2013року , власником даної квартири є [PERSON] (Т.с.1, а.с.32) 21 грудня 2009 року за договором № 2112Н/09 [PERSON] придбав у ТОВ «Алекс Восток» автомобіль Hyundai Tucson, державний номер [NUMBER] за ціною 162297 грн. На ім'я відповідачів [PERSON] та [PERSON] була оформлена нотаріальна довіреність 14 жовтня 2010 року. Згідно довідки-рахунку серія МОЛ № 755212 від 06.06.2012 року автомобіль Hyundai Tucson був проданий [PERSON] за суму 101845 грн. (Т.с. 1, а.с. 68 ) Згідно довідки від 02.08.2013р. з центру №2 надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Маріуполя - автомобіль Hyundai Tucson, державний номер [NUMBER] був зареєстрований за [PERSON] на підставі довідки - рахунку № 755212 від 06.06.2012 року, а 03.07.2013 року автомобіль знято з обліку для реалізації. Зазначене підтверджується заявою про перереєстрацію авто від 07.06.2012 року, довідкою - рахунком № 755212 від 06.06.2012 року, реєстраційною карткою АМТ з даними від 06.06.2012 року, копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за [PERSON] ( Т.С. 1, а.с. 68, 33-38 ) 13 липня 2013року було оформлено договір дарування квартири [ADDRESS] в м. Маріуполі між [PERSON] та [PERSON] (Т.с.1,а.с.69-71) 09 грудня 2003р. було укладено договір дарування квартири [ADDRESS] в м. Маріуполі між [PERSON] та [PERSON]. Даний договір було зареєстровано [PERSON] та отримано витяг з БТІ м. Маріуполя (т.с.1, а.с.72-73)[PERSON] була власником вказаної квартири на підставі договору купівлі-продажу між нею та [PERSON], укладеного 25 листопада 2002року (т.с.1, а.с.74) Компанія позивача постійно переводила гроші [PERSON] на рахунок [PERSON] за дорученням [PERSON] Зазначене підтверджується довідками - розрахунок та рахунками про перерахування грошей на рахунок [PERSON], виписками з карткового рахунку ПУМБ «РЦ в м. Маріуполь». ( т.с. 1, а.с. 135-139, т.с. 3 а.с.50-55) Згідно до договору строкового банківського вкладу № 12177914 від 26.07.2011 року, відповідачкою [PERSON] розміщений вклад у ПАТ «ПУМБ» у сумі 26000 доларів США. Строк вкладу з 26.07.2011 року по 26.10.2011 року.(т.с. 1, а.с.177). Згідно до додаткової угоди № 12178345 від 26.07.2011 року до договору строкового банківського вкладу № 12177914 від 26.07.2011 року, сума вкладу 26000 доларів США, строк розміщення вкладу складає 3 місяці з 26.10.2011 року по 26.01.2012 року (т.с. 1, а.с. 178- 179) Згідно довідок з ККП «Приморська» [PERSON] був зареєстрований в спірній квартирі [ADDRESS] в м. Маріуполі 06 березня 2012 року, на підставі заяви [PERSON] та [PERSON] ( т.с. 3, а.с. 43 - 45) Згідно ч.2 ст. 3 СК України - сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки . Судом встановлено і це не заперечують сторони, що спільне сумісне проживання [PERSON] та [PERSON] почалось з травня 2000року. В підтвердження того, що сімейні стосунки тривали саме до 01 березня 2012року, а не до 15 квітня 2013року є саме перерахування грошових коштів - заробітної плати [PERSON] на ім'я [PERSON]. Останній переказ був здійснений в лютому 2012року, після цього сторони перестали підтримувати шлюбні відносини, [PERSON] не здійснював обов'язків по утриманню сім'ї, наданню матеріальної допомоги, у сторін була відсутність взаємних обов'язків як подружжя саме з 01.03.2014 року. Відмовляючи у задоволені позову [PERSON] про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу її та [PERSON] саме за період з травня 2000року по 15 квітня 2013року, виходив з того ,що позивачка за об'єднаною справою [PERSON] не довела суду обставин спільного проживання, спільного ведення господарства, які взаємні права та обов'язки подружжя вони з відповідачем за об'єднаною справою [PERSON] вони мали за період з березня 2012року по 15 квітня 2013року. Пояснення свідків не підтвердили факту сумісного проживання та ведення спільного побуту та господарства саме за цей період, знаходження поряд під час прогулянок чи домовленості в придбанні продуктів харчування на думку суду не може служити доказом на підтвердження ознак сім'ї, ведення спільного побуту, спільного бюджету тощо. [PERSON] та [PERSON] ,на погляд свідків [PERSON] та [PERSON] , складали враження однієї родини, але підтвердити ведення спільного господарства, спільного побуту, спільного бюджету дані свідки не змогли. Також суд не приймає до уваги пояснення свідка [PERSON] під присягою у приватного нотаріуса [PERSON], так як дані пояснення були отриманні не за процедурою допиту свідка передбаченого ст.50, 63 ЦПК України. Таким чином судом встановлено, що автомобіль Hyundai Tucson, державний номер [NUMBER] був придбаний під час сумісного проживання [PERSON] та [PERSON]- є спільним сумісним майном подружжя. Також встановлено, що під час окремого проживання, у відсутність [PERSON] , [PERSON] розпорядилась спірним автомобілем. Відповідачка за основним позовом та позивачка за об'єднаною справою [PERSON] не довела суду , що грошові кошти, які були отримані нею від продажу автомобіля були витрачені і на потреби [PERSON], чи були віддані йому . Згідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст. 60 СК України, кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п. 30 роз'яснень постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 № 11, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. При використанні одним з подружжя спільних коштів усупереч статті 65 Сімейного кодексу України інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки - п. 28 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя ". З наведеного вище вбачається, що вимоги [PERSON] стосовно стягнення з [PERSON] компенсації ? частки вартості спірного автомобіля Hyundai Tucson, державний номер [NUMBER] - підлягають задоволенню. Стосовно використання та розпорядження [PERSON] грошовими коштами заробітної плати [PERSON] в розмірі 9 000 доларів США та коштами на депозитному рахунку по договору строкового банківського вкладу №12177914 від 26 липня 2011року на суму 26 000доларів США без згоди і відома [PERSON] вже під час окремого проживання ,і в зв'язку з чим, стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми ? частки заробітної плати та ? частки суми депозитного вкладу по договору строкового банківського вкладу у загальному розмірі 17 500доларів США, що еквівалентно 139 767гривням 25 копійкам - суд вважає дані вимоги обґрунтованими і такими ,що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно до вимог ст.ст. 60, 61, 63, 65 СК України, ст.ст. 355, 368, 369 ЦК України, права кожного з співвласників права спільної сумісної власності розповсюджується на все майно права спільної сумісної власності; власники майна, яке є у спільній сумісній власності, володіють, користуються та розпоряджаються цим майном лише за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно п. 30 роз'яснень Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" - грошові суми внесені у банківські установи за договорами банківського вкладу за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя, незалежно від їх виду та від того, на чиє ім'я з подружжя вони внесені, відповідно до ст. 61 СК України є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Суд вважає, що вказані грошові кошти заробітної плати та суми строкового банківського вкладу є спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] Оскільки відповідачка самостійно на свій розсуд без відома позивача розпоряджалась спільними коштами і використовувала їх не на потреби сім'ї, згідно до вимог ст. ст. 60, 61, 63, 65 СК України, ст.ст. 355, 368, 369 ЦК України, суд вважає, що є підстави для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідачки на його користь суми компенсації ? частки грошових коштів у розмірі 17 500доларів США, що еквівалентно 139 767гривням 25 копійкам. Відмовляючи у позові [PERSON] в частині визнання квартири [ADDRESS] в м. Маріуполі спільним майном подружжя, суд виходив з того,що позивач [PERSON] не надав належних доказів суду про те, що його частка в придбанні спірного майна складає ? частину квартири. Доказів про те, що він вніс особисті кошти при придбані зазначеного майна, саме по ? частині вартості квартири не найшло свого підтвердження у судовому засіданні. Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» п.5 - розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того,що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є : майно,нажите подружжям за час шлюбу (ст.. 16 Закону України «Про власність», ст.. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України; майно придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї чи майно,що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян,що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено,що воно є спільною сумісною власністю (п.1 ст.17, ст.. 18 , п.2 ст. 17 Закону України «Про власність»). В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створені спільної власності. Розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає з законодавства України. Відповідно до ст. 57 ЦПК України - доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків , показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Ст. 58 ЦПК України передбачує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування - ст. 59 ЦПК України) Ст.. 17 Закону України «Про власність» передбачено, що майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісної власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно до п. 23 постанови ПВСУ №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. Згідно ч.4 ст. 368 ЦК України - майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним в письмовій формі. Позивач [PERSON] повинен був довести суду не лише факт спільного проживання, а і ступень його участі у придбанні спірного майна. Задовольняючи частково позов [PERSON] суд , відповідно до ст.. 88 ЦПК України стягує з [PERSON] на його користь судові витрати по сплаті судового збору у сумі 3 326 гривень 30 копійок.

Outcome: partial