Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON], третя особа- орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Житомирської міської радипро позбавлення батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 01.09.2009 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від даного шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO]. 11.06.2011 року шлюб між ними розірвано згідно рішення суду. Після розірвання шлюбу відповідач самоусунувся від участі у вихованні дитини, не відвідує доньку та не спілкується із нею, окрім аліментів не надає будь-якої іншої допомоги на утримання дитини, жодного разу не передав доньці подарунків на день народження чи інші свята, не відвідував дитину у дошкільному навчальному закладі та школі та не цікавився її життям та успіхами, не брав участі у святкових ранках та батьківських зборах. Відповідач не дбає про духовний, моральний та фізичний розвиток своєї доньки, не надає коштів на лікування, коли дитина хворіє та її реабілітацію, тобто взагалі не виконує своїх батьківських обов» язків. Враховуючи наведене позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просять їх задовольнити, посилаючись на те, що органом опіку та піклування в особі виконавчого комітету Житомирської міської ради надано висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO].Наявними у матеріалах справи доказами повністю підтверджується, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків, не приймає участі у вихованні дитини та не цікавиться її життям, не відвідує доньку та не спілкується із нею, хоча будь-яких перешкод до спілкування із дитиною позивач не чинить. Відповідач жодного разу не відвідував дошкільний, а тепер і шкільний заклад, де займається його донька, жодного разу не надавав коштів на оплату додаткових занять, лікування та оздоровлення дитини під час літнього відпочинку. Твердження відповідача про те, що він готовий змінити своє ставлення до дитини викликають сумнів, оскільки [PERSON] не намагається будь-яким чином налагодити контакт та спілкування із донькою. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали та просять у задоволенні позовних вимог відмовити. Вказали, що після розірвання шлюбу відповідач регулярно сплачує аліменти на утримання дитини та не має заборгованості. Участі у вихованні доньки та спілкуванні із нею відповідач не брав, оскільки розлучення було для нього болісною психологічною травмою, через яку він не мав бажання спілкуватись із колишньою дружиною та її рідними та боявся, що неврівноваженість позивача та її батьків могла негативно вплинути на його контакти із дитиною, а тому не хотів травмувати доньку сварками та конфліктами. Також просять врахувати те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу до осіб, які не виконують своїх батьківських обов »язків. Відповідач на даний час проживає в іншій області, а тому не має можливості часто бачитись із донькою, однак він готовий змінити своє ставлення до дитини, оскільки любить свою доньку та бажає брати участь у її житті, налагодити спілкування, займатись її вихованням та розвитком, сподіваючись, що дитина з віком зрозуміє ситуацію, що склалася між батьками. Вважають, що позивачем не наведено достатніх підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Від третьої особи надійшла заява про слухання у відсутності представника органу опіку та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради, за наявним у справі висновком. Свідки [PERSON] та [PERSON], які є батьками позивача, показали, що відповідач не спілкується із донькою та не бере участі у її вихованні. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши докази по справі, прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно з ч.1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.09.2007 року та мають спільну дитину-доньку [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 15.09.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 15.06.2011 року шлюб між сторонами розірвано, неповнолітню доньку [PERSON] залишено проживати разом із матір»ю та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Як вбачається із долучених позивачем довідок Житомирського дошкільного навчального закладу №49 від 11.08.2017 року за вих.. №122 та ЗОШ\~І-ІІІ ст. №21 м. Житомира від 17.08.2017 року за вих.. №446 вихованням [PERSON], [INFO] займається її мати [PERSON], яка приймає участь у святкових заходах, відвідує батьківські збори, цікавиться успіхами дитини та її поведінкою. З батьком дитини колективи дошкільного та шкільного навчального закладів не знайомі, останній ніколи не відвідував дитину та не цікавився її успішністю. У відповідності до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов » язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини. Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Як вбачається із висновку органу опіки та піклування затвердженого рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради№593 від 06.06.2018 року [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків щодо доньки [PERSON], [INFO].Мати дитини не чинить перешкод у спілкуванні батька із донькою, проте [PERSON] окрім зобов»язань по сплаті аліментів, іншої участі в утриманні та вихованні дитини не бере, не виявляє бажання бачитись та спілкуватись із донькою та фактично втратив з дитиною родинні зв»язки, оскільки з часу розлучення з матір»ю дитини з донькою не бачиться, не вітає її зі святами та не передає подарунків. Зважаючи на вищенаведене, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечив той факт, що після розлучення із позивачкою не приймав активної участі у вихованні доньки та спілкуванні із нею. Однак пояснив, що він не мав наміру ухилятися від виконання своїх батьківських обов»язків та регулярно сплачує аліменти на утримання доньки, а ситуація, що склалася зумовлена напруженими стосунками, що виникли між ним та матір»ю дитини і її рідними та небажанням через постійні сварки та конфлікти, що виникають під час їх зустрічей, травмувати доньку. Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості . Відповідно до вимог ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. У відповідності до ч.1,2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Як зазначено у ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В абз.2 п.16 вказаної постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що після розірвання шлюбу між сторонами склались напружені стосунки, внаслідок чого відповідач не відвідував свою доньку, не спілкувався із дитиною та не брав участі у її вихованні, що свідчить про його неналежне ставлення до виконання своїх батьківських обов»язків. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач після розлучення постійно проживає у м. Тернополі, в той час як його донька залишилась проживати разом із матір»ю у м. Житомир, що перешкоджає регулярним побаченням із дитиною. [PERSON] має постійне місце працевлаштування, регулярно сплачує аліменти на утримання дитини та не має заборгованості по платежах. У судовому засіданні вказав, що на даний час має намір налагодити стосунки із донькою та приймати активну участь у її вихованні. Наданий в якості доказу висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, суд вважає таким, що не відповідає інтересам дитини [PERSON], [INFO], яка має право на підтримання особистих контактів із обома батьками, а у даному випадку буде остаточно позбавлена опіки з боку батька, який усвідомив помилковість своєї поведінки та виявляє бажання брати участь у вихованні доньки, спілкуватись із нею та сприяти її всебічному розвитку. У відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи встановлені судом обставини по справі та вищезазначені вимоги закону, приймаючи до уваги те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов'язки, а позивачем в ході судового розгляду не доведено належними та достатніми доказами фактів свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками чи його негативного впливу на дитину, суд вважає недоцільним позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. При цьому, суд також приймає до уваги роз'яснення, викладені у п.18 Постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", згідно яких суд, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей). Аналізуючи досліджені докази, суд на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, захищаючи права та інтереси дитини, враховуючи особу відповідача, суд приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]слід відмовити, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання доньки. Контроль за виконанням [PERSON] батьківських обов'язків відносно малолітньої доньки слід покласти на орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Житомирської міської ради. У відповідності до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов»язаних із розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. В матеріалах справи містяться акт прийняття-передачі виконаних робіт від 11.09.2017 року та квитанція про оплату правової допомоги від 11.09.2017 року, з яких вбачається, що [PERSON] відповідно до договору про надання правової допомоги здійснила оплату адвокату Налапко М.М. за надані правничі послуги у розмірі 1000,00 грн. Враховуючи встановлені обставини справи, зважаючи на те, що в ході судового розгляду знайшов своє підтвердження факт неналежного ставлення відповідача до виконання своїх батьківських обов»язків, що свідчить про часткову обгрунтованість та підставність заявлених [PERSON] позовних вимог, суд приходить до переконання про наявність підстав для стягнення з відповідача в користь позивача 1000 грн. витрат на професійну правничу допомогу,а також та вважає, що відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в доход держави 640 грн. судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed