Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Веселинівської сільської ради Баришівського району Київської області, третя особа без самостійних вимог: [PERSON] про визнання права власності на спадкове нерухоме майно. Позовні вимоги мотивує тим, що 25 жовтня 2011 року у віці 61 року померла мати позивача [PERSON]. Факт її смерті було зареєстровано виконавчим комітетом Веселинівської сільської ради Баришівського району Київської області 27.10.2011 року (актовий запис про смерть № 33). Після смерті матері, залишилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок, побудований в 1966 році, з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по вул. Леніна № 21 в с. Веселинівка Баришівського району Київської області. При житті [PERSON] ніякого розпорядження стосовно свого спадкового майна не уклала. В шестимісячний строк після відкриття спадщини позивач [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Баришівської державної нотаріальної контори Київської області з заявою про прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно, а його брат [PERSON] із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь позивача. На даний час [PERSON] не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на будинок, так як мати з батьком збудували будинок в 1966 році, зареєстрували його в погосподарській книзі Веселинівської сільської ради, але не отримали свідоцтво про право власності. [PERSON] просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: Київська обл. Баришівський район, с. Веселинівка, вул. Леніна, буд. 21, який належав померлій 25 жовтня 2011 року - [PERSON]. В судове засідання позивач [PERSON] на розгляд справи не з,явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Заявлений до суду позов підтримує та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач по справі Веселинівська сільська рада Баришівського району Київської області свого представника на розгляд справи до суду не направили. Подали листа про розгляд справи у їх відсутність. Проти заявленого позову не заперечують. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти заявленого позову його братом [PERSON], так як вважає, що він у нотаріальній конторі через чотири місяці після смерті матері писав заяву про прийняття спадщини, а не про відмову від спадщини. [PERSON] також зазначив, що в заяві до нотаріуса від 02.03.2012 року стоять два його підписи: під змістом статей 1273, 1274, 1275 ЦК України та в графі, де заява спадкоємцем прочитана. Дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлений позов обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення. Відповідно до п. 4.12 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595 зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Згідно п.4.18 "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Ст.1217 ЦК України встановлює, що спадкування здійснюється за заповітом або законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. І ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 01 березня 2013 року пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ обговорив та взяв до відома інформацію про узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування та надано інформаційний лист №24-753/0/4-1.3 від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" відповідно до абз. 28 ч. З.І зазначено, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року №105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у негосподарських книгах. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від І3 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки (ст. 1261 ЦК України в редакції 2004 року). За правилами ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини слід вважати день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть, виданому відповідним держаним органом реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч.1 ст.1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов,язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців. Встановлені судом обставини стверджуються: - ксерокопією паспорта позивача [PERSON], серія СМ №098069, виданого 23.06.1999 року; -ксерокопією свідоцтва про смерть [PERSON], серія 1-ОК №232324, виданого 27.10.2011 року; - ксерокопією повторного свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серія 1-ОК №002947, виданого 25.02.2005 року; -ксерокопією технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок в селі Веселинівка, вул. Леніна, 21, Баришівського району Київської області; - витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі від 02.03.2012 року, із якої вбачається, що спадкодавцем зазначена [PERSON]; -ксерокопією рішення Баришівського районного суду Київської області від 06.06.2014 року (справа №355/718/14-ц, провадж. №2/355/305/14 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсною заяву про відмову від спадщини, де судом було відмовлено в задоволенні позову. Рішення суду в апеляційному порядку не скаржувалось; -ксерокопією спадкової справи №57/2012 до майна померлої 25.10.2012 року [PERSON]; -іншими матеріалами справи. Судом також встановлено, що [PERSON] 02.03.2012 року через чотири місяці після смерті матері звертався з заявою до Баришівської державної нотаріальної контори про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON], але потім із спливом часу через два роки звернувся до суду з позовною заявою про визнання недійсною заяву про відмову від спадщини, де судом йому було відмовлено в задоволенні позову. Рішення Баришівського районного суду від 06.06.2014 року [PERSON] не оскаржував. За клопотанням [PERSON], суд витребовував від Баришівської районної державної нотаріальної контори Київської області оригінал спадкової справи №57/2012 до майна померлої 25.10.2012 року [PERSON], де [PERSON] переконливо ствердив суду, що на заяві від 02.03.2012 року про відмову від спадщини стоять його підписи. З даного приводу суд звертає увагу на те, що питання визнання зазначеної заяви недійсною було предметом розгляду в судовому засіданні 06.06.2014 року, де дане рішення суду [PERSON] не оскаржував, як позивач у тій справі, а тому обставини тієї справи не можуть піддаватись сумніву. Суд вважає, що твердження та поведінка [PERSON] в даному судовому засіданні не заслуговують на увагу, а заявлений позов [PERSON] є обґрунтованим, базується на Законі та відповідає вимогам чинного ЦК України. З урахуванням викладених обставин, суд вважає за необхідне визнати право власності за позивачем [PERSON] на садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: с. Веселинівка, вул. Леніна, буд. 21, Баришівського району Київської області. На підставі вищезазначеного та

Outcome: approved