Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

В січні 2021 [PERSON] звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до АТ «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору нікчемним в частині, стягнення грошових коштів, в обґрунтування якого вказав, що 3 квітня 2018 року, шляхом підписання паспорту споживчого кредиту № 501016398, між позивачем та ПАТ "Альфа¬банк" було укладено угоду про надання кредиту, а саме: тип кредиту - кредитування рахунку; сума кредиту - 200 000 грн.; процентна ставка - 26 відсотків річних; тип ставки - фіксована; строк кредиту - 48 місяців; дата повернення - 3 квітня 2022 року; цільове використання - споживчі потреби. Графіком платежів, що є додатком № 1 до угоди про надання кредиту №501016398 від 3 квітня 2018 року, передбачено щомісячну сплату фіксованої суми : розмірі 7 964, 30 грн., яка складається із частини основного боргу, процентів за користування кредитом і плати за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 2 500 гривень щомісячно. Вважає умови договору, якими передбачено плату за розрахунково-касове обслуговування такими, що порушують норми чинного цивільного законодавства та є нікчемними, виходячи з наступного: в паспорті споживчого кредиту № 501016398 від 3 квітня 2018 року зазначається, що платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, обов`язкові для укладання договору, відображені в Тарифах на видачу та обслуговування картки «Максимум»/«Максимум - готівка» для фізичних осіб. При цьому, Тарифи на видачу та обслуговування картки «Максимум»/«Максимум - готівка» позивач не підписував. А в паспорті кредиту не міститься жодної інформації про розрахунково-касове обслуговування, жодної вартості послуг за дане обслуговування. Поряд з цим, вказана кредитна картка була закрита в день отримання кредиту і тим самим ніяким чином не могла обслуговуватися банком весь період користування кредитом. В графіку платежів сума за розрахунково - касове обслуговування становить 2500 гривень щомісячно - 1,25 відсотка отриманого кредиту. Тобто, плата за розрахунково-касове обслуговування обрахована наступні чином: з загальної суми кредиту - 200 000 гривень, обчислено 1,25 відсотка та отриману суму в розмірі 2 500 гривень додано до всіх платежів. Вважає, що нарахування банком зазначеної комісії, здійснювалось за послуги, що супроводжують кредит, а саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта, що суперечить вимогам закону. Оскільки відповідачем було встановлено щомісячну плату за супутню послугу банку, яка за законом повинна надаватися безоплатно, вказана вимога кредитного договору є несправедливою та підлягає визнанню нікчемною. За період з 03.04.2018 по 01.04.2020 за розрахунково-касове обслуговування кредиту позивачем сплачено 60000грн. Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно, у зв`язку з чим просить визнати нікчемною з моменту укладення умову угоди про надання кредиту №501016398 від 03 квітня 2018 року щодо обов`язку позивача сплачувати АТ «Альфа-Банк» комісію за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1,25%, що згідно графіку платежів становить 2500 грн. щомісячно та застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 60000грн. 10.02.2021 позивач подав до суду уточнену позовну заяву, в якій просив визнати нікчемною з моменту укладення умову угоди про надання кредиту № 501016398 від 03 квітня 2018 року щодо обов`язку позивача сплачувати АТ «Альфа-Банк» комісію за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1,25% що згідно графіку платежів становить 2500 гривень щомісячно та застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та стягнути з відповідача АТ «Альфа-Банк» грошові кошти в сумі 60000грн. 15.02.2021 позивач подав до суду уточнену позовну заяву, в якій просив визнати нікчемною з моменту укладення умову угоди про надання кредиту № 501016398 від 03 квітня 2018 року щодо обов`язку позивача сплачувати АТ «Альфа-Банк» комісію за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1,25% що згідно графіку платежів становить 2500 гривень щомісячно та стягнути з відповідача АТ «Альфа-Банк» грошові кошти в сумі 60000грн. 09.02.2021 представник відповідача АТ «Альфа-Банк» подав відзив, в якому позов не визнав, просить в задоволенні позову відмовити та зазначив, що умови кредитного договору щодо нарахування комісійної винагороди не суперечать нормам чинного законодавства України, в тому числі і Закону України «Про споживче кредитування», оскільки самим законом комісії передбачаються. Додав, що із пропозицією укласти кредитний договір на таких умовах до банку звернувся безпосередньо позивач, а банк прийняв його пропозицію. Крім цього умови кредитного договору є чіткими і зрозумілими, з них вбачаються всі необхідні платежі в цілому і в розрізі щодо кожного окремо, зазначена реальна процента ставка та у додатку №1 до договору зазначено: «Підпис позичальника на Договору свідчить про отримання ним всієї інформації про умови кредитування». Представник відповідача вважає, що посилання позивача на Закон України «Про захист прав споживачів» з приводу нечітких та двозначних положень Кредитного договору є безпідставними. 10.02.2021 позивач подав відповідь на відзив. В судовому засіданні позивач позовні вимоги з урахуванням заяви про уточнення від 15.02.2021 підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просить в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. 3 квітня 2018 року, шляхом підписання паспорту споживчого кредиту № 501016398, між [PERSON] та ПАТ "Альфа¬банк" було укладено угоду про надання кредиту, а саме: тип кредиту - кредитування рахунку; сума кредиту - 200 000 грн.; процентна ставка - 26 відсотків річних; тип ставки - фіксована; строк кредиту - 48 місяців; дата повернення - 3 квітня 2022 року; цільове використання - споживчі потреби. При цьому підпунктом «б» пункту 1 кредитного договору передбачено обов`язок сплати позичальником комісійної винагороди за обслуговування кредиту в розмірі 1,25 % від суми кредиту. Графіком платежів, що є додатком № 1 до угоди про надання кредиту №501016398 від 3 квітня 2018 року, передбачено щомісячну сплату фіксованої суми : розмірі 7 964, 30 грн., яка складається із частини основного боргу, процентів за користування кредитом і плати за розрахунково - касове обслуговування в розмірі 2 500 гривень щомісячно. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. За змістом статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі (частина друга статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»). Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору. Статтями 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Постановою Національного банку України від 08 червня 2017 року № 49затвердженні Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила), які розроблено відповідно до Законів України «Про банки і банківську діяльність» «Про національний банк України», «Про споживче кредитування», встановлюють порядок та методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача. Згідно з пунктом 8 Правил банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки. Банк зазначає реальну річну процентну ставку та загальну вартість кредиту за рядком «Усього» у колонках 9 і 10 (відповідно) форми, наведеної в додатку 2 до цих Правил. Згідно із частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які с несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору. Тлумачення частини другої статті 215 ЦК України свідчить, що нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) вказано, що: «визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що: «кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину». Позивач в обґрунтування нікчемності умови кредитного договору про сплату комісії за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 1,25% від суми кредиту, вказує, що сторони не укладали письмового договору про плату такої комісії, посилання банку на публічну пропозицію АТ «Альфа-Банк» на укладання договору про банківське обслуговування фізичних осіб не може бути взято до уваги, оскільки позивачем такі умови не підписувались. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю правовою природою кредитний договір може бути публічним договором (стаття 633 ЦК України), договором приєднання (стаття 634 ЦК України). Встановлено, що 03.04.2018 АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] шляхом надання банку підписаної ним оферти уклали угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, акцептування клієнтом публічної пропозиції на комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту «Кредит готівкою») було укладено угоду про надання кредиту № 501016398. Таким чином, включення до умов кредитного договору комісійної винагороди не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» та Закону України «Про захист прав споживачів». Щодо доводів позивача в частині безпідставності отримання банком комісії про розрахунково-касове обслуговування щомісячно в розмірі 1,25% від суми кредиту, то в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню частково виходячи з наступного. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. З досліджених в судовому засіданні оферти на укладення угоди про надання кредиту № 501016398 від 03.04.2018 та акцепту пропозиції на укладення угоди про надання кредиту № 501016398 від 03.04.2018 вбачається, що сторони не укладали договір з умовою щодо сплати комісії на розрахунково-касове обслуговування в розмірі 1,25% щомісячно. Відповідно до ч. 1,2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Посилання представника відповідача на додаток № 1 до договору суд відхиляє, оскільки додаток до договору лише деталізує умови кредитного договору, проте не може передбачати умови, щодо яких не досягнуто згоди сторонами при укладенні договору. За період кредитування позивачем сплачено суму комісії за розрахунково-касове обслуговування в сумі 60000 грн., з яких з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 57500грн., оскільки вказані кошти сплачені понад встановлений договором розмір комісії в розмірі 1,25%, тобто 2500грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до суми задоволених позивних вимог в сумі 870,14грн. (908х57500:60000).

Outcome: partial