Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Антена» про захист честі, гідності та ділової репутації. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 19 липня 2017 року на інтернет-сайті ТОВ «ТЕЛЕКОМПАНІЯ «АНТЕНА», (http://antenna.com.ua/archives/12331) було розміщено відео сюжет з назвою «Черкасець став жертвою чиновницького свавілля, що ставить під загрозу його майно». Як вбачається з сюжету, тележурналіст телеканалу «Антена», провівши своє журналістське розслідування, на підставі розповіді гр. [PERSON] та наданих ним документів, як вбачається з назви сюжету та останніх слів автора сюжету, безапеляційно робить заяву про те, що гр. [PERSON], користуючись своїм службовим становищем, прямо вчиняє, як висловився автор сюжету «чиновницьке свавілля» відносно майна гр. [PERSON] Зазначає, що інформація про [PERSON], яка була поширена ТОВ «ТЕЛЕКОМПАНІЯ «АНТЕНА», є недостовірною. З телесюжету вбачається, що гр. [PERSON] розповів тележурналісту про те, що: -Гр. [PERSON], який проживає на другому поверсі, над приміщенням, яке належить [PERSON] Я,Г., не винен в тому, що приміщення, яке розташоване на першому поверсі, весь час хтось затоплює з другого поверху. Немає жодних доказів його вини; -Гр.[PERSON] прямо каже про те, що, у звязку з невиконанням ним ([PERSON]А.) судового рішення про допуск до приміщення, [PERSON], користуючись своїм службовим положенням, за те, що гр.[PERSON] не виконав рішення суду і не допустив до свого приміщення комісію Служби утримання будинків, дав пряму вказівку органам Державної виконавчої служби про накладення арешту на транспортні засоби, що належать [PERSON] Саме на виконання прямої вказівки [PERSON] органами ДВС нібито було оголошено в розшук транспортні засоби, що належать [PERSON], які були арештовані в м. Кагарлик. Де була арештована інша машина гр. [PERSON] у сюжеті не вказує. На підтвердження цього, він повідомляє, що надасть журналісту відповідні докази. -Гр. [PERSON] вказує на те, що гр. [PERSON] безпосередньо причетний до ремонтних робіт, що були проведені 03.04.2017 року, коли було просвердлено отвори. -Гр. [PERSON] вказує на те, що гр. [PERSON] та його дружина, яка приїхала 04.06.2017 року на автомобілі «Мазда 3» блакитного кольору, яку він впізнав за її фотографіями з соціальної мережі «Фейсбук», безпосередньо причетні до того, що в його квартиру крізь отвори потрапили невідомі хімічні речовини. Враховуючи розповідь гр.[PERSON] та на підставі наданих ним документів, тележурналіст здійснив у відео сюжеті безапеляційну заяву про те, що саме гр.[PERSON], який займає посаду, чинить чиновницьке свавілля, що ставить під загрозу майно гр. [PERSON] У чому полягає це свавілля тележурналіст у сюжеті не зазначив, але впевнено запевнив, що «У наступних матеріалах телеканалу «Антена» ми розповімо вам про статки родини [PERSON] та фактичні джерела їх прибутків». Вказує, що тележурналіст і телеканал, який поширив цей відео сюжет, не перевіривши жодного факту, наведеного гр.[PERSON], поширили недостовірну інформацію. Оскільки вина гр.[PERSON] затопленні приміщень доведена рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 21.01.2016, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 25.02.2016. Окрім того, на адвокатський запит було отримано відповідь від 20.07.2017 за вих.№14.1-36/1889/, з якої вбачається, що [PERSON] ніколи не звертався ні з письмовими, ні з усними вказівками до органів ДВС із метою арешту транспортних засобів гр..[PERSON] Твердження гр..[PERSON] про те, що гр..[PERSON] безпосередньо причетний до ремонтних робіт, наслідком яких є пошкодження майна гр..[PERSON], не підтверджено жодним документальним доказом. Згідно відповіді Регіонального сервісного центру від 21.07.2017 вих.№31/23/1-1198, автомобіль «Мазда 3», про який іде мова в сюжеті, вибув із власності гр..[PERSON] 12.01.2010 року. Наслідком таких непрофесійних дій журналіста і телеканалу в цілому та надання гр..[PERSON] недостовірної інформації стало те, що на адресу гр..[PERSON] від користувачів мережі інтернет стали надходити прямі погрози. А тому просить визнати порушеним особисте немайнове право [PERSON], у звязку з поширенням Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕЛЕКОМПАНІЯ «АНТЕНА» та громадянином [PERSON] недостовірної інформації в телесюжеті «Черкасець став жертвою чиновницького свавілля, що ставить під загрозу його майно». Визнати інформацію, поширену Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕЛЕКОМПАНІЯ «АНТЕНА» та громадянином [PERSON] в телесюжеті «Черкасець став жертвою чиновницького свавілля, що ставить під загрозу його майно», недостовірною та такою, що порочить гідність, честь та ділову репутацію [PERSON]. Зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕДЕРАДІОКОМПАНІЯ «АНТЕНА», в строк не пізніше місяця з дня набрання рішенням суду законної сили, спростувати недостовірну інформацію поширену в телесюжеті «Черкасець став жертвою чиновницького свавілля, що ставить під загрозу його майно» у тій же програмі або циклі програм і в той же час, розмістивши спростування поширеної недостовірної інформації, в якому диктор зачитає резолютивну частину судового рішення, та з публікацією повного тексту рішення суду. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив відмовити з підстав вказаних у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача ТОВ «ТЕЛЕРАДІОКОМПАІНІЯ «АНТЕНА» в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, був належним чином повідомлений про день, час та місце судового засідання. Суд ухвалив: розгляд справи проводити за даної явки сторін. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення з наступних підстав. Згідно вимог\~ст. 3 ЦК України\~передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених\~Конституцією України\~та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно вимог\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною,\~Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до\~ст. 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обовязків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог\~ст. 55 Конституції України\~кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. З матеріалів справи вбачається, що на інтернет-сайті товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ «АНТЕНА» 19.07.2017 за посиланням http://antenna.com.ua/archives/12331, було розміщено відео сюжет з назвою «Черкасець став жертвою чиновницького свавілля, що ставить під загрозу його майно». В даному відео сюжеті йдеться про те, що гр. [PERSON], який проживає на другому поверсі, над приміщенням, яке належить [PERSON], не винен в тому, що приміщення, яке розташоване на першому поверсі, весь час хтось затоплює з другого поверху. Немає жодних доказів його вини. Гр.[PERSON] прямо каже про те, що, у звязку з невиконанням ним ([PERSON]А.) судового рішення про допуск до приміщення, [PERSON], користуючись своїм службовим положенням, за те, що гр.[PERSON] не виконав рішення суду і не допустив до свого приміщення комісію Служби утримання будинків, дав пряму вказівку органам Державної виконавчої служби про накладення арешту на транспортні засоби, що належать [PERSON] Саме на виконання прямої вказівки [PERSON] органами ДВС нібито було оголошено в розшук транспортні засоби, що належать [PERSON], які були арештовані в м. Кагарлик. Де була арештована інша машина гр. [PERSON] у сюжеті не вказує. На підтвердження цього, він повідомляє, що надасть журналісту відповідні докази. Гр. [PERSON] вказує на те, що гр. [PERSON] безпосередньо причетний до ремонтних робіт, що були проведені 03.04.2017 року, коли було просвердлено отвори. Гр. [PERSON] вказує на те, що гр. [PERSON] та його дружина, яка приїхала 04.06.2017 року на автомобілі «Мазда 3» блакитного кольору, яку він впізнав за її фотографіями з соціальної мережі «Фейсбук», безпосередньо причетні до того, що в його квартиру крізь отвори потрапили невідомі хімічні речовини. Позивач вважає, що відповідачами було поширено недостовірну інформацію, що порочить його гідність, честь та ділову репутацію, а тому звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про інформацію»\~під інформацією розуміють документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. В\~ст. 5 Закону України «Про інформацію»\~закріплені принципи інформаційних відносин, серед яких - об'єктивність, вірогідність, повнота і точність інформації. Згідно з ст. 42\~вказаного Закону\~учасниками інформаційних відносин є громадяни, юридичні особи або держава, які набувають передбачених законом прав і обов'язків у процесі інформаційної діяльності. Стаття 43\~зазначеного Закону\~передбачає обов'язок учасників інформаційних відносин забезпечувати додержання принципів інформаційних відносин, передбачених\~статтею 5 цього Закону. Розповсюдження інформації, що не відповідає дійсності, та порушує немайнові права особи відповідно до ст. 47\~Закону України «Про інформацію»\~є порушенням інформаційного законодавства, за яке передбачена відповідальність. Відповідно до\~статті 297 ЦК України\~кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі\~статтею 299 ЦК України\~фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред'явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша\~статті 277 ЦК України). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, слід визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» передбачено, що під поширенням інформації є також її викладення в заявах (скаргах). Недостовірною вважається інформація,\~\~яка\~\~не\~\~відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).\~\~\~\~\~\~ Пунктом 19\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~роз'яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Згідно з положеннями\~статті 277 ЦК України\~і\~статті 10 ЦПК України\~обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до частини другої статті 30\~Закону України "Про інформацію"\~оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до\~статті 277 ЦК України\~не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (475/97-ВР). Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою\~статті 277 ЦК\~та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу,стаття 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення") у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. З матеріалів справи вбачається, що у спірній статті дійсно була викладена інформація, яка стосується позивача, та мало місце поширення такої інформації в мережі Інтернет, тобто доведення такої інформації до відома багатьох осіб, проте проаналізувавши інформацію, а також характер використаних при її викладенні мовних засобів, має місце субєктивна думка відповідача. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Враховуючи викладене, оціночне судження щодо особи є висновком, отриманим в результаті інтелектуальної (логічної) обробки і узагальнення конкретною людиною фактів, оцінок інших людей, інформації довідкового характеру та причинно-наслідкових зв'язків між зазначеними джерелами інформації, а тому будь-яким шляхом неможливо оцінити правдивість чи правильність цього висновку. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~встановлено, що вибір способу захисту немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв'язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до\~статті 275 ЦК\~захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений\~главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь, відкликання документа, який містить недостовірну інформацію (стаття 277 ЦК), Відповідно до положень частин 4-5\~ст. 277 ЦК України\~спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. Згідно роз'яснень, викладених в пунктах 11, 12 Постанови, у разі поширення інформації посадовою особою необхідно з'ясовувати, від імені кого ця особа виступає. Якщо посадова чи службова особа виступає не від імені юридичної особи і не при виконанні посадових (службових) обов'язків, то належним відповідачем є саме вона. Відповідно до частини четвертої\~статті 32 Конституції України\~кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно зі\~статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частин другої, третьої\~статті 34\~Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. За правилами частини першої\~статті 68 Конституції України\~кожен зобов'язаний неухильно додержуватися\~Конституції України\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Частиною першою\~статті 201 ЦК України\~передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до\~статті 277 ЦК\~предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб'єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»). Згідно із частинами четвертою, сьомою\~статті 277 ЦК України\~спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Крім того, у разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету [PERSON] Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканність особистого життя. У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі. У статтях 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації зазначено, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. Судом встановлено, що викладена інформація на веб-сайті ТОВ «ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ «АНТЕНА» (http://antenna.com.ua/archives/12331) 19.07.2017 про [PERSON], не виходить за рамки суспільної моралі, оскільки її висловлено в формі, яка не принижує гідність, честь чи ділову репутацію, не носить характеру завідомо неправдивих відомостей, не є розповсюдженням завідомо неправдивої інформації, а є оціночним судженням. Окрім цього, як зазначено в п.21 Постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009р. №1 при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Зокрема, у Резолюції №1165 Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). З огляду на зміст положень ст.ст.3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12.02.2004р. на 872-му засіданні Комітету [PERSON] Європи, а також рекомендаціях, що містяться у Резолюції №1165, оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. Межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. За таких обставин, висвітлення у засобах масової інформації приватного конфлікту позивача з [PERSON] та публікація субєктивної думки останнього щодо суті такого спору є наслідком підвищеної уваги суспільного інтересу до особистості позивача, як публічної особи. Відповідно до вимог ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи викладене, вислухавши думку учасників процесу та дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що поширена відповідачами інформація про позивача є неприємною для нього, однак вона не виходить за рамки суспільної моралі. Інформацію висловлено у формі, яка не принижує гідність, честь чи ділову репутацію, не носить характеру завідомо неправдивих відомостей, не є розповсюдженням завідомо неправдивої інформації, а тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Outcome: dismissed