Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

В березні 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про заборону незаконного використання майна. Позовні вимоги [PERSON] мотивував тим, що у спільній частковій власності позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] знаходиться ? частка незакінченого будівництвом будинку по провул. Молодіжному у м. Вінниці та земельна ділянка площею 0,0400 га, кадастровий номер 0510100000:03:055:0021, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою:м. Вінниця, пров. Молодіжний, 47/2. Оскільки відповідач експлуатує незавершений будівництвом та не зданий в експлуатацію будинок, що суперечить вимогам співвласника [PERSON], позивач звернувся до суду з даним позовом та просить зобов'язати [PERSON] припинити незаконні дії та заборонити експлуатацію незакінченого будівництвом будинку по провул. Молодіжному, 47 у м. Вінниці, шляхом виселення та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму сплаченого судового збору. Ухвалою суду від 08.04.2016 року заяву позивача було задоволено та залучено до участі в справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Додатково зазначив, що він зареєстрований в спірному будинку разом із відповідачем. Також, разом з ними в спірному житлі проживає їх син, [INFO]. Крім того додав, що відповідач своїми діями не дає йому можливості прийняти будинок в експлуатацію, як закінчене будівництво. Просив позов задовольнити. Відповідач позов не визнала, надала суду письмові заперечення та пояснила, що в будинку № 47/2 по провул. Молодіжному в м. Вінниці вона вселилася у 2008 році разом з позивачем, їх сином та матір'ю. В даному будинку [PERSON] та [PERSON] зареєстровані і постійно проживають. Просила відмовити [PERSON] в задоволені його позову. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області в судове засідання не з'явився з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. За таких обставин суд розглянув справу у його відсутність, на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що в позові необхідно відмовити. Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 листопада 2015 року позов [PERSON] задоволено частково та виділено [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частці кожному 1/2 частини незакінченого будівництвом житлового будинку № 47/2 по провул. Молодіжному в м. Вінниці та земельної ділянки, площею 0,0400 га, кадастровий номер 0510100000:03:055:0021, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за цією ж адресою, на якій розташований будинок, господарські будівлі і споруди (а.с. 3-5). Разом з тим, у вищевказаному рішенні суду зазначено, що з 05 жовтня 2004 року по 23 липня 2012 року сторони по справі перебували у шлюбі та від спільного проживання у них 08 серпня 2007 року народився син [PERSON], місце проживання якого за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 квітня 2014 року визначено з матір'ю [PERSON] Також зі змісту вищевказаного рішення суду вбачається, що факт належності сторонам у справі 1/2 частини незавершеного будівництвом будинку №47/2 по провул. Молодіжному в м. Вінниці та земельної ділянки площею 0,0400 га, на якій розташований будинок з господарськими будівлями і спорудами, на праві спільної сумісної власності як майно подружжя, придбане в шлюбі, встановлений рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 липня 2013 року, яке набрало законної сили 13 липня цього ж року і ніким із сторін у справі в апеляційному порядку не оскаржувалося. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Разом з тим, слід зазначити, що позивач [PERSON] звертався до суду з позовом до [PERSON] (мати відповідача) про заборону незаконного використання майна, а саме зобов?язано [PERSON] припинити незаконні дії та заборонити експлуатацію незаконного будівництвом будинку по провул. Молодіжному, 47 у м. Вінниці, шляхом виселення, проте йому було відмовлено, що підтверджується рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21.12.2015 року (а.с. 22-23). Згідно ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. \~Згідно зі\~ст. 47 Конституції України,\~кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно\~ст. 55 Основного Закону України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.\~\~ Відповідно до\~ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (п.п. 1,2 ст. 319 ЦК України). Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов'язана з використанням його властивостей. Право користування власністю це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпорядження розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користуваення майном, що є їхньою спільною частковою власністю.Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Так, згідно зі ст.ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен\~має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів власності. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що підставою для звернення до суду з позовом про заборону незаконного використання майна, яке перебуває у спільній частковій власності одного або кількох співвласників, є відсутність між ними згоди щодо порядку володіння та користування таким майном. Разом з тим, слід зазначити, що підставою даного позову є те, що експлуатація незавершеного будівництва будинку не прийнятого в експлуатацію заборонена. Позивачем не доведено, що проживання відповідача в незавершеному будівництвом будинку порушує його право користування, володіння, розпорядження, як власника, та вказані обставини не є підставою для виселення відповідача з спірного житла. В той же час, питання експлуатації не закінчених будівництвом обєктів, не прийнятих в експлуатацію, є предметом регулювання ст. 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", де зазначено, що контроль виконання вимог даного закону покладений на інспекції архітектурно-будівельного контролю, а не на власників приватних будинків, зокрема [PERSON] Жодних доказів того, що відповідач [PERSON] чинить перешкоди позивачу в користуванні спірним будинком № 47 по провул. Молодіжному у м. Вінниці, а також перешкоди в прийнятті його в експлуатацію, суду не надано. Отже, з аналізу вищевказаних документів та пояснень сторін, суд прийшов до висновку, що вимоги [PERSON] про незаконну експлуатацію незавершеного будівництва будинку, яке не здане в експлуатацію, є недоведені. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не приймає до уваги посилання позивача на п. 8 ст. 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", оскільки даний закон стосується закінчених будівництвом об'єктів, а спірне житло є не незакінченим. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON], за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області, до [PERSON] про заборону незаконного використання майна не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов не підлягає задоволенню. В зв'язку з відмовою в задоволенні позову, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору слід залишити без відшкодування. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed