Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

Позивач 10.05.2017 року звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. Вона з 06.04.2002 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, на сьогодні шлюб розірваний за рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.06.2017 року, шлюбні відносини припинені ще у вересні 2016 року. Вони проживають окремо. У період шлюбу ними було придбано: - частка у статутному капіталі ТОВ фірми «Агро-М» у розмірі 50% статутного капіталу товариства. Розмір внеску, згідно виписки з ЄДРЮЛ та ФОП серія [NUMBER] , що належить [PERSON] становить 4 750 грн; - вагової , літ «З» , площею 105, 8 кв., яка становить 1/624 частину комплексу; - моторний човен прогулянковий ua 5108 KV, реєстровий № [NUMBER] - моторний човен прогулянковий ЯДО-0256; - побутове приміщення площею 30 кв.м. та прилегла територія 250 кв.м., яка належить ТОВ «Агро-М» на підставі свідоцтва про власність [NUMBER] від 16.02.2000 року. Після фактичного припинення шлюбних відносин вони з відповідачем не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного вищезазначеного майна. При цьому вищезазначене майно є їхньою із відповідачем спільною сумісною власністю, оскільки всі ці речі були придбані в період зареєстрованого шлюбу, а тому відповідно до ст. 60, 70 СК України підлягає розподілу в натурі, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Просить суд здійснити поділ майна набутого нею та [PERSON] за час шлюбу, виділивши їй у користування наступне: частку у статутному капіталі ТОВ фірми «Агро-М» у розмірі 25 % статутного капіталу товариства, ? частини вагової , літ «З» , площею 105, 8 кв., яка становить 1/624 частину комплексу по [ADDRESS], ? моторного човна прогулянкового ua 5108 KV, реєстровий № [NUMBER] 1/2 частину моторного човну прогулянкового ЯДО-0256. Позивач у судове засідання не з'явилася, на адресу суду надійшла заява, в якій просить справу розглядати в її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення про отримання судової повістки на 06.12.2017 року о 14-00 год (а.с. 44). Відповідачем 04.12.2017 року на адресу суду була надана заява, в якій він зазначає про проходження ним лікування, в зв'язку з чим 06.12.2017 року прибути не має можливості. Враховуючи, що відповідачем не додано жодного підтверджуючого документу про причини неявки на 06.12.2017 року, суд на підставі ст.224 ЦПК України розглянув справу заочно. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 06.04.2002 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Нікопольського міського упралвіння юстиції Дніпропетровської області. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2017 року, що набрало законної сили 04.07.2017 року, шлюб між сторонами розірвано. Згідно рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.06.2017 року шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного господарства припинені у січні 2017 року (а.с. 44). Згідно з ч.3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Сторони проживають окремо. Після фактичного припинення шлюбних відносин сторони не дійшли згоди щодо розподілу спільного майна, придбаного за час шлюбу, зокрема: частки у статутному капіталі ТОВ фірми «Агро-М» у розмірі 50% статутного капіталу товариства; вагову , літ «З» , площею 105,8 кв., яка становить 1/624 частину комплексу; моторний човен прогулянковий ua 5108 KV, реєстровий № [NUMBER] моторний човен прогулянковий ЯДО-0256. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, що передбачено ст. 60 СК України. В той же час, за змістом статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя, мету придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо доведено, що набуття майна відбулося за час шлюбу і кошти подружжя. У зв'язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Між тим, слід мати на увазі, що у разі встановлення того, що майно набуте за час шлюбу, за чинним сімейним законодавством презюмується його належність подружжю. Той з подружжя, хто вважає майно своїм особистим, повинен належними та допустимими доказами це довести. Право подружжя на поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України). Згідно виписки серія ААА, № 340661 (а.с. 7), витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, довідки про включення до єдиного державного реєстру підприємств та організацій № 10105 (а.с. 9), ТОВ « Агро-М» було зареєстроване 22.01.1997 року, засновником такого є [PERSON], відповідач по справі. Розмір внеску, згідно виписки з ЄДРЮЛ та ФОП серія [NUMBER] , що належить [PERSON] становить 4 750 грн. Відносини стосовно майна господарського товариства регулюються нормами ЦК України, Господарським кодексом України (далі - ГК України) та Законом України «Про господарські товариства» Згідно зі ст. 115 ЦК України, ст.ст. 55, 112 ГК України суб'єктами господарювання є юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, яким належить право власності на майно. З моменту внесення майна до статутного фонду підприємство є єдиним власником майна і це майно не може одночасно перебувати у власності інших осіб. Згідно зі ст.ст. 116, 147 ЦК України розпорядження учасником товариства його часткою в статутному капіталі є суб'єктивним корпоративним правом такого учасника. З огляду на викладене, у разі передання подружжям свого майна для здійснення підприємницької діяльності шляхом участі одного з них у заснуванні юридичної особи суб'єкта господарювання, це майно належить цьому суб'єкту господарювання на праві власності. Той з подружжя, хто є засновником цього суб'єкта господарювання набуває корпоративні права, що включають правомочність на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону. Інший з подружжя набуває право вимоги виплати йому частини доходів цього суб'єкта господарювання за умови доведення ним обставин, які підтверджують внесення вкладу до статутного фонду за рахунок спільного майна подружжя, за взаємною згодою подружжя та в інтересах сім'ї. Можливості поділу між подружжям статутного фонду підприємства та визнання за іншим з подружжям, хто не є і ніколи не був учасником цього підприємства, права на певну частку у статутному фонді підприємстві, не лише не передбачене чинним законодавством, а й прямо суперечить положенням ст. 41 Конституції України, ст.115, 116, 147, 316-319 ЦК України, ст.ст. 55, 112 ГК України, ст.ст. 60, 61, 71 СК України, п.п. 28, 29 постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21.12.2007 року. З моменту внесення грошових коштів до статутного капіталу господарського товариства вони є власністю самого товариства, зазначені спільні кошти (майно) подружжя втрачають ознаки об'єкта права спільної сумісної власності подружжя. Зазначена позиція викладена також і в постанові ВСУ від 03.07.2013 ( № 6-61цс13). Тому, задоволення позовної вимоги позивача в частині виділення їй 25% статутного капіталу ТОВ «Агро-М» задоволенню не підлягає. Відповідно до договору купівлі-продажу вагової від 26.07.2007 року , посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу С.О. Мігуновим ( реєстровий № 1794) ЗАТ «Завод Механік» продало [PERSON] 1/624 частину комплексу, що знаходиться по [ADDRESS] (а.с. 10) Доказів придбання майна за кошти одного з подружжя, внаслідок чого це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, суду не надано та в судовому засіданні не встановлено. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановленихст. 61 ЦПК України, відповідно дост. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Тому, щодо виділення ? частини вагової 1/624 ч. комплексу, що складається з літ «З», цегл., загальної площі 105, 8 кв.м., ? частини моторного човна прогулянковий ua 5108 KV, реєстровий [NUMBER];1/2 частини моторного човну прогулянковий ЯДО-0256 (а.с. 13-16) суд вважає, що зазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбано у період зареєстрованого шлюбу і належить сторонам у рівних частках, а тому запропонований позивачкою спосіб поділу майна є обґрунтований та таким, що відповідає інтересам обох сторін. Як роз'яснено п.24 Постанови №11 Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК . На підставі вищевикладеного, суд вважає необхідним розподілити майно, виділивши позивачці у рахунок поділу майна: ? частини вагової літ «З», цегл., загальної площі 105, 8 кв.м., ? частини моторного човна прогулянковий ua 5108 KV, реєстровий [NUMBER];1/2 частини моторного човну прогулянковий ЯДО-0256. За таких обставин, суд

Outcome: partial