Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди посилаючись на те, що вона з 06.04.1988 року по 14.04.2008 рік працювала у відповідача за професією машиніст конвеєра, 14.04.2008р. у зв'язку з погіршенням стану здоров'я її було переведено на участок реабілітації підсобною робочою, звідки позивачка звільнилася 01.12.2009 року. Зазначила, що нещодавно дізналася, що відповідач на протязі тривалого часу її роботи на підприємстві порушував законодавство про охорону праці. У звязку із не створенням безпечних умов праці вона отримала два професійні захворювання, втратила працездатність, визнана інвалідом від профзахворювань, вимушена перейти на іншу роботу, вимушена постійно лікуватися. Рішенням лікувальної-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини 27.11.2007 року позивачці були встановлені два професійні захворювання: радикулопатія шийна та попереково-крижова з порушенням біомеханіки хребта переважно на шийному рівні, стійким нейродистрофічним синдромом плечових суглобів, ліктьового періартрозу з права; двостороння нейросенсорна приглухуватість справа 5 ступеню, зліва 1 ступеню. Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічних професійних захворювань, в пункті 17 встановлено, що причиною отримання профзахворювань позивача була тривала робота в умовах перевищення граничнодопустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, оскільки підпадала на своєму робочому місці під вплив підвищених параметрів інтенсивного шуму та фізичних перевантажень. Дізнавшись про причину погіршення здоровя, позивач перенесла моральні страждання, оскільки працювала весь час сумлінно та добросовісно, а натомість підприємство не забезпечило їй належних умов праці. Висновком МСЕК їй первинно та безстроково 06.02.2008 р. було встановлено 65% втрати професійної працездатності, із яких 45% - по радикулопатії та 20% - по нейросенсорній тугуватості. Крім того від профзахворювань її визнано інвалідом 3 групи. Позивач стверджує, що лікарями їй встановлено втрату працездатності на безстроковий термін, це звісно визиває в неї великі моральні страждання, оскільки втрата працездатності встановлена безстроково свідчить про те, що стан її здоровя вже ніколи не покращиться, а може лише погіршитися. Позивач неодноразово проходила лікування, але стан її здоров'я не покращується. Також додаткових моральних страждань позивачу створила встановлена лікарями 3 група інвалідності від її профзахворювань. Позивач тривалий час щоденно переносить фізичні страждання, які в свою чергу визивають моральні страждання та переживання, такі як: ниючий біль в шийному і поперековому відділі хребта, що посилюється при незначному навантаженні; оніміння в руках і ногах; біль в плечових, колінних та ліктьових суглобах; оніміння в кистях; періодичні судоми в пальцях кистей. Відповідно до виписних епікризів позивачу рекомендовано: нагляд лікарів за місцем проживання, прийом медикаментів, щорічні курси амбулаторного та стаціонарного лікування, оздоровлення в санаторії-профілакторії в теплу зору року, санаторно-курортне лікування. Лікарями їй протипоказано: важка праця, вимушена поза, довга хода, переохолодження та робота де є виробничий шум. Позивач вказує, що для підтримання свого стану здоров'я, вона вимушена часто бути у лікарні, витрачати кошти на підтримку стану здоровя. Протипоказання теж створюють їй певний дискомфорт та моральні страждання, так як вона не зможе заробляти для себе звичні кошти, окрім своєї професії більше нічого не вміє, тож в неї виник страх перед майбутнім. В звязку з цим, позивач звернулася до суду з відповідним позовом та просить у відшкодування моральної шкоди стягнути з відповідача - ПАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на її користь 275\~000 гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечує, просить в задоволенні позову відмовити. Зазначив, що позивач знала про шкідливі умови праці, за це вона отримувала додаткову відпустку, пільгову пенсію, додаткове харчування, за зменшеною вартістю їздити на санаторно-курортне лікування позачергово. Вважає, що позивач не має моральних страждань, веде звичний спосіб життя. Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. При вирішенні питання про спричинення позивачеві моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотних вимушених змін у його життєвих стосунках. Судом встановлено, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці на імя [PERSON], остання пропрацювала в період з 06.04.1988 року із машиніста конвеєра до машиніста конвеєра третього розряду; з 14.04.2008 року була переведена до енергетичного цеху підсобним робітником дільниці реабілітації інвалідів; 01.12.2009 року звільнена з ПАТ «ІнГЗК» за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію; з 01.12.2009 року прийнята з ВАТ «ІнГЗК» до ТОВ «Промисловий Ремонт» по переводу підсобним робітником на господарську дільницю, де працює по теперішній час З акту розслідування хронічного професійного захворювання №11, складеного від 11.12.2007 року, вбачається, що захворювання у [PERSON] виявлено під час медичного огляду в цеховій поліклініці ЛОК ВАТ "ІНГЗК". В п. 13 Акту вказано висновок про наявність шкідливих умов праці: характер праці у машиніста конвеєра в залежності по показникам важкості 3.2 (важка другого ст..); в залежності від впливу шуму 3.2 (шкідлива другого ст..). Відповідно п. 16 Акту, професійне захворювання виникло працюючи, з 06.04.1988 р. по теперішній час машиністом конвеєра, виконувала роботи, повязані з фізичним перевантаженням, що перевищували допустимі нормативи внаслідок недосконалості технологічних процесів і підпадала під вплив шуму, рівень якого перевищував ГДР в наслідок конструктивних недоліків обладнання. Причиною професійного захворювання в п. 17 Акту вказано, тривалу роботу 19 років, 8 місяців, в умовах, повязаних фізичним перенавантаженням і впливом інтенсивного шуму. Зокрема рівень фізичного перенавантаження: маса вантажу, що підіймається і переміщується вручну 17-18 кг при допустимій 10 кг; робоча поза до 30 градусів складає 53,4% зміни, більше 30 градусів 2,65 при нормативному значенні 25 градусів; шум: еквівалентний рівень шуму складає 91 ДБА при ГДР 80 ДБА. Особами, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, відповідно п. 19 Акту вказано керівництво ДФ ВАТ «ІнГЗК» під час роботи [PERSON], ст.. 153 КЗпП, ст.. 13 ЗУ "Про охорону праці". Відповідно, у [PERSON] встановлено: радикулопатія шийна і попереково-крижова з порушенням біомеханіки хребта переважно на шийному рівні (другого-третього ст..), стійким нейродистрофічним синдромом у вигляді деформуючого артрозу і пері артрозу плечових суглобів, ліктьового періартрозу з права та лівобічного гонартрозу ПФ першого ст.. Нейросенсорна приглухуватість справа пятого ст.. (повна глухота змішаного ґенезу), зліва першого ст.. ( з легким зниженням слуху). З виписки із акту огляду МСЕК № 580823 від 06.02.2008 р. вбачається, що [PERSON] первинно та безстроково було встановлено третю групу інвалідності з 04.02.2008 р. за причиною проф.. захворювання. Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, серія ДНА-02, № 022794, [PERSON] 06.02.2008 р. первинно та безстроково, з 04.02.2008 р. було встановлено 65% втрати професійної працездатності, із яких 45% - по радикулопатії та 20% - по нейросенсорній тугуватості. Відповідно до виписок з історії хвороби та епікризів, [PERSON] у звязку із станом здоровя неодноразово знаходилася на стаціонарному лікуванні в комунальних закладах міських лікарень м. Кривого Рогу та Українському НДІ промислової медицини. Згідно медичних документів лікарями встановлено рекомендації: нагляд лікарів, постійна антигіпертензивна терапія під контролем АТ, щорічні курси реабілітації, не переохолоджуватись, оздоровлення в санаторії-профілакторії, санаторно-курортне лікування, приймати медикаменти. Відповідно, відповідач не забезпечивши на робочому місці позивача безпечні та нешкідливі умови праці, порушив її законні права, що призвело до професійних захворювань, втрати працездатності, моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, а саме: позивач вимушена постійно боротися за стан свого здоров'я, постійно приймати медикаменти. Таким чином, слід вважати, що самим фактом втрати позивачем [PERSON] професійної працездатності, в зв'язку з двома отриманими професійними захворюваннями, які виникли через вплив шкідливих факторів під час роботи протягом тривалого часу у відповідача, їй спричинена моральна шкода, яка згідно ст.\~237-1\~КЗпП України\~може бути відшкодована одноразово за рахунок відповідача. За таких обставин, вимоги позивача до ПАТ «ІнГЗК» є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обовязку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку вплив шуму, показники якого перевищували нормативні значення через недосконалість робочого місця, як одного із шкідливих факторів, що став причиною отримання двох професійних захворювань позивача, а також рівень фізичних перенавантажень, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання. Крім того, Акт розслідування хронічного професійного захворювання №15 не оскаржено підприємством-відповідача у встановленому законодавством порядку. Суд вважає, що в даному випадку саме відповідач - ПАТ «ІнГЗК» - повинен виплатити позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Статтею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Що стосується доводів представників ПАТ «ІнГЗК» про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення їй моральної шкоди в зв'язку з втратою працездатності, то вони не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності в результаті трудової діяльності на підприємстві відповідача їй спричинена моральна шкода. При цьому, суд враховує, що відповідно до вимог ч.1 ст.6, ст.13 Закону України «Про охорону праці» обов'язок створити безпечні умови праці покладено на роботодавця. Не може бути підставою для відмови у задоволенні позову відсутність висновку МСЕК про встановлення факту спричинення моральної шкоди позивачу, оскільки відповідно до вимог\~ст. 237-1 КЗпП України\~суд може самостійно визначати наявність чи відсутність факту спричинення моральної шкоди, а також визначати розмір відшкодування. Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до\~ст.237-1 КЗпП України\~ за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої професійним захворюванням, повинен вирішуватися на підставі норм\~КЗпП України\~при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин. З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди, яку повинен відшкодувати позивачу відповідач, як власник підприємства, який не створив працівнику безпечні умови праці, що підтверджується Актом №11 від 11.12.2007 року, що призвело до ушкодження її здоров'я та перенесення моральних страждань. У судовому засіданні встановлено, що позивачу - [PERSON] була заподіяна шкода здоровю, вона отримала два професійні захворювання, втратила працездатність в розмірі 65 відсотків. Позивач переносить щоденно фізичний біль та моральні переживання, змушена приймати ліки, оскільки хвора на радикулопатію шийну та попереково-крижову з порушенням біомеханіки хребта, двосторонню нейросенсорну приглухуватість, має постійно звертатися і перебувати під наглядом лікарів. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками отриманих професійних захворювань, позивачеві порушено її звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки. На теперішній час позивач зазнає фізичного болю, не має змоги виконувати звичайну для неї роботу, в результаті прикладає значні додаткові зусилля для організації свого життя. Позивач в зв'язку зі станом свого здоров'я переносить моральні страждання та переживання. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає часткової компенсації. Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення відповідачем ПАТ «ІнГЗК» позивачу шкоди здоровю, провину відповідача в її спричиненні та причинно - наслідковий звязок між винними діями підприємства - відповідача (а саме: порушенням адміністрацією ПАТ «ІнГЗК» вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», яке встановлено Актом розслідування хронічного професійного захворювання) та настанням у позивача негативних наслідків - втрати професійної працездатності в розмірі 65 відсотків, перенесення фізичної болі, проходження постійного лікування, а звідси перенесення моральних переживань. Суд врахував і той факт, що майже всю свою трудову діяльність позивач пропрацювала в шкідливих умовах з перевищенням гранично допустимих показників на підприємстві відповідача. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан її здоров'я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотність вимушених змін в життєвих стосунках. Обговорюючи розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на її користь 45 000 гривень без утримання податку з доходу фізичних осіб, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які вона щоденно зазнає, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити.

Outcome: partial