Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором кредиту, вказавши суду, що 02.02.3015 р. відповідно до укладеного договору б/н, відповідач отримала кредит в сумі - 500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою 34,80 % річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак всупереч підписаній угоді, відповідач не виконала умови кредитного договору, не сплатила відсотки за користування кредитом, своєчасно не здійснила повне погашення кредиту, що стало причиною виникнення простроченої заборгованості. В порядку ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає дану справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки відсутні клопотання будь-якої із сторін про інше. Суд, дослідивши подані докази, приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом об'єктивно встановлено, що відповідач зобовязання по поверненню коштів, отриманих згідно укладеної кредитної угоди від 02.02.2015 р. не виконала в зазначений строк, а згідно ст.526 ЦК України: Зобовязання має виконуватися належним чином... З матеріалів справи вбачається, що станом на 28.02.2018 р. позивач має заборгованість перед банком в сумі - 20168 грн. 93 коп., яка складається з: 481 грн. 00 коп. заборгованість за кредитом; 14851 грн. 31 коп. заборгованість за процентами; 3400 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією; штрафи: 500 грн. (фіксована частина), 936 грн. 62 коп. (процентна складова). Відповідно до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода. Ч.1 ст.634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п. 5.5. розділу ІІ Правил користування платіжною карткою, за користування кредитом банк нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами банку з розрахунку 360 днів на рік. Відповідач зобов"язаний щомісячно, в строк до 25 числа місяця, наступного за звітним, погашати кредит у розмірі 5% від наявної заборгованості, але не менше 100 грн. Відповідно до п. 9.12. Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично пролонгується на такий же самий строк. Вирішуючи питання про можливість стягнення штрафів, суд приходить до наступного висновку. Не може бути задоволена вимога позову в частині стягнення штрафу (фіксована складова), оскільки фіксована частина штрафу в розмірі 500 грн. (п. 2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг) не відповідає положенню ч. 2 ст. 549 ЦК України, за яким штраф визначено як неустойку, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного, або неналежно виконаного зобов"язання. Крім того, зі змісту ст. 549 ЦК України випливає, що поняття штрафу визначене у цій статті та порядок його обрахунку, є обов"язковими для всіх учасників цивільних правовідносин і не може бути змінено та викладено на власний розсуд, оскільки в такому разі втрачається його суть, тобто він перестає бути видом забезпечення виконання зобов"язання, неустойкою в розумінні закону. Вирішуючи питання про можливість стягнення 3400 грн. 00 коп. пені та комісії, суд приходить до такого висновку. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника заснованих на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Відповідний правовий висновок викладений у постанові ВСУ №6-2003цс15 від 21.10.2015 року. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність виключення пені із загальної суми стягнення в розмірі 3400 грн. 00 коп., як такої, що покладала на відповідача подвійну відповідальність за порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором. Також, проаналізувавши розрахунок заборгованості, що наданий позивачем, в частині нарахованої пені та комісії, суд приходить до висновку, що дана сума складається фактично виключно із пені (без комісій). Тому, суд також, не погоджується і з розміром процентної складової частини штрафу, обрахованої позивачем. Судом встановлено, що дійсно відповідач свої зобовязання за кредитним договором не виконує належним чином, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 28.02.2018 року становить 15332 грн. 31 коп., з них: 481 грн. 00 коп. - заборгованість за кредитом та 14851 грн. 31 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача штраф (процентна складова), який становить - 766 грн. 61 коп. (розрахунок: 15332 грн. 31 коп. х 5 % :100 = 766 грн. 61). Тоді як позивачем, в порушення умов договору, при обрахуванні суми процентної складової штрафу, до загальної суми при обрахунку було включено 3400 грн. 00 коп. пені, що і вплинуло на збільшення розміру процентної складової штрафу, а відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг процентна складова штрафу обраховується із нарахованої заборгованості за кредитним лімітом та прострочених відсотків і комісій (без пені). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у своїй решті заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне. З врахуванням того, що позов задовольняється частково, то розподіл судових витрат має бути розподілено пропорційно до розміру задоволених вимог (ч.1 ст.141 ЦПК України). Оскільки позов було задоволено у процентному відношенні на 79,82 %, то відповідно і сума стягнення судового збору на користь позивача має бути зменшена на цю різницю, що становить : 1406 грн. 43 коп.

Outcome: partial