Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

Заявник звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису строком на шість місяців стосовно [PERSON] , яким просить визначити такі заходи тимчасового обмеження: заборонити [PERSON] перебувати в місці проживання [PERSON] та малолітнього [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] перебувати в місцях проживання [PERSON] та малолітнього [PERSON] ; заборонити [PERSON] наближатися на відстань, менше ніж 100 метрів до місця перебування та навчання малолітнього [PERSON] , а також до квартири [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] переслідувати та у будь-який спосіб спілкуватись з [PERSON] та малолітнім [PERSON] , вести листування та телефонні переговори з [PERSON] . Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 17.10.2017 р. сторони уклали шлюб. Від даного шлюбу подружжя має малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із матір`ю. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 30.01.2020 року по справі №756/12184/19 шлюб між сторонами було розірвано. Заявник вказує, що [PERSON] систематично застосовує до неї фізичне та психологічне насильство, погрожує як їй так і членам її сім`ї фізичною розправою. Постановою Оболонського районного суду м.Києва від 12.12.2019 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КпАП України та притягнуто до адміністративної відповідальності. Заявник вказує, що [PERSON] активно вживає наркотичні засоби, що підтверджується численними притягненнями останнього до адміністративної відповідальності за статтею 130 КУпАП. Зокрема [PERSON] визнали винним та притягнули до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння у справах: №756/4326/20, №756/5330/20, №761/15130/20. Крім того, в провадженні Оболонського районного суду перебуває справа №756/11428/20 за обвинуваченням [PERSON] , [INFO] у вчиненні злочину, відповідальність за який передбачено ч.2 ст.194 КК України, а саме за умисне пошкодження належного батьку заявника автомобіля Volkswagen Touareg д.н.з. [NUMBER] шляхом підпалу, вину у вищевказаному правопорушенні [PERSON] визнав повністю. Заявник вказує, що [PERSON] неодноразово вчиняв насильство, слідкував за нею та дитиною, проникав без дозволу до її житла та вчиняв інші протиправні дії по відношенню до [PERSON] та її сина. [PERSON] зазначає, що враховуючи регулярне перебування [PERSON] під дією наркотиків, вона переконана, що у разі не застосування до [PERSON] обмежувального припису останній спричинить смерть їй та її малолітньому сину. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 21.10.2020 року відкрито провадження по справі. В судовому засіданні заявник з представником заявлені вимоги підтримали та просили задовольнити. Зацікавлена особа - [PERSON] в судовому засіданні заперечував відносно задоволення заяви з посиланням на те, що він на даний час алкоголь та наркотичні засоби не вживає, бажає спілкуватись з дитиною, а заявник весь час пропадає на декількох роботах. Також зазначав, що не заперечує проти застосування обмежувального припису відносно [PERSON] , однак заперечує проти застосовування обмежувального припису щодо сина [PERSON] . В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили агресивну поведінку [PERSON] відносно заявника, зазначали, що [PERSON] вживає наркотичні засоби. Суд заслухавши заявника з представником, зацікавлену особу, свідків [PERSON] та [PERSON] , дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам наявним у справі, в їх сукупності, дотримуючись принципів об`єктивності, диспозитивності цивільного судочинства, приходить до висновку про задоволення заяви, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.10.2017 року. Від даного шлюбу подружжя має малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із матір`ю. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 30.01.2020 року по справі №756/12184/19 шлюб між сторонами було розірвано. Статтею 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч. 1. ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб:1) подружжя;2) колишнє подружжя;3) наречені;4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя);5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти;6) особи, які мають спільну дитину (дітей);7) батьки (мати, батько) і дитина (діти);8) дід (баба) та онук (онука);9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка);10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка);11) рідні брати і сестри;12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука);13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими;14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням;15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Наявність чи відсутність ризиків в поєднанні з доведеним фактом вчинення особою домашнього насильства є основною і фактично єдиною підставою для застосування чи не застосування обмежувального припису. «Оцінка ризиків» та «наявність ризиків» - є основними обставинами, які повинні бути встановленні судом для ухвалення законного та обґрунтованого рішення в справах про видачу обмежувального припису. Як вбачається з наданих суду пояснень учасників справи та свідків, між колишнім подружжям наявний конфлікт та вкрай напружені стосунки. Заявник та свідки вказують на те, що [PERSON] зловживає наркотичними засобами під дією яких поводить себе агресивно як по відношенню до заявниці на очах у малолітньої дитини, так і по відношенню до членів її сім`ї. Факт вживання наркотичних засобів [PERSON] не спростовано, він в ході розгляду справи підтвердив, що вживав наркотики, а саме «маріхуану», але на даний час припинив. Окрім того підтвердив, що в стані алкогольного сп`яніння умисно пошкодив автомобіль батька заявниці, а саме підпалив його. Суд бере до уваги наявні в матеріалах справи численні постанови про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУПАП України, за керуванням транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння. Надані заявником докази про притягнення до відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП [PERSON] не оспорював, як і не оспорював порушення встановленого судом запобіжного заходу. Відповідно до ч.1 ст.350-6 ЦПК України, у разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" або Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків", на строк від одного до шести місяців Враховуючи вище вказане та беручи до уваги встановлені обставини, суд вважає за доцільне заяву [PERSON] задовольнити та видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , оскільки наявні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства фізичного та психологічного характеру щодо заявниці та малолітньої дитини. Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про видачу або продовження обмежувального припису. Відповідно до ч. 2 ст. 350-8 ЦПК України про видачу або продовження обмежувального припису суд не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомляє уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано або продовжено обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Outcome: approved