Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. До суду звернувся [PERSON] (далі - позивач) з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про усунення перешкод в користуванні приміщенням загального користування. Позовні вимоги мотивує тим, що він є власником квартири [ADDRESS] . Відповідно до технічного плану будівлі за літерою А по [ADDRESS] , поверх XVI, приміщення за номером VI є місцем загального користування для житлових приміщень (квартири), зокрема, за номером 113 та 114. Відповідач є мешканцем квартири [ADDRESS] , в коридорі загального користування на 16 поверсі цього будинку без проекту, розробленого з дотриманням вимог чинних будівельних норм і правил, без відповідного дозволу, встановив перегородку з пластикових дверей. Встановлення відповідачем перегородки в коридорі загального користування чинить позивачеві перешкоди у користуванні своєю власністю, а саме: перегородка відокремлює частину коридору разом із елементом опалення коридору, елементом освітлення коридору, обмежує доступ до коридору та балкону загального користування; перекриває шляхи евакуації на поверсі. Балкон, як місце загального користування відповідач засклив та облаштував під власні потреби. Крім того відповідачем змонтовано утеплювач з невизначеною пожежною небезпекою на стінах загального коридору, чим створено небезпечні умови для проживання. Як зазначає позивач, такі дії відповідача є незаконними та порушують його права, як співвласника багатоквартирного будинку /а.с. 1-3/. Відповідач надав відзив до суду, в якому зазначив, що заявлені позовні вимоги не визнає у повному обсязі. Вказав, що всі власники квартир багатоквартирного будинку [ADDRESS] є співвласниками (без права приватизації) допоміжних приміщень, в тому числі приміщення номер VI вказаного будинку і є рівними у праві користуватися ними рівноправно. Позивачем не надано суду належних доказів того, що йому чиняться перешкоди в користуванні коридором та балконом. До комунальних органів із заявами та скаргами звертався лише позивач. Інші співвласники будинку не висловлювали своїх заперечень проти засклення балкону та встановлення перегородки з пластиковими дверима. А ні позивач, а ні управитель - КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району в м. Києва" не скликали зборів співвласників вказаного будинку з питань обмеження права користування спільним майном, усунення обмежень щодо користування ним та приведення приміщення в первинний стан. Зазначив, що протоколи про адміністративне правопорушення складені відносно ньогоза ст. 150 КУпАП неправомірно. Позивач тривалий час не мешкає у квартирі № 114 , для власного проживання квартиру не використовує, здає її в оренду іншим особам без належного оформлення даних правовідносин. Таким чином, позивач не користується допоміжними нежилими приміщеннями та приміщеннями загального користування. Тому, обставини викладені ним в позові щодо обмеження його у праві користування коридором чи балконом не мають місця. А ні перегородка, а ні балкон не зачиняються і можуть вільно використовуватися співвласниками будинку. Лише факт встановлення перегородки та скління балкону не можуть свідчити про обмеження позивача в праві користування приміщеннями загального користування. Твердження позивача стосовно того, що перегородка відокремлює частину коридору разом із елементами опалення коридору та елементу освітлення коридору також не відповідають дійсності, оскільки ні приміщення XI - балкон, ні приміщення VI - коридор не обладнані елементами опалення. Конструкція перегородки виготовлена з металопластику зі вставками склопакетів, що пропускає природне світло з балконного вікна в денний час. Сама конструкція перегородки не перекриває елементи штучного освітлення, яке встановлено в коридорі загального користування (приміщення VI). Таким чином і в денний, і в нічній час коридор загального користування належним чином освітлюється. Звернув увагу суду на те, що позивачем не доведено порушення ним Державних будівельних норм України ДБН В.2.5-28-2006 «Інженерне обладнання будинків і споруд. Природне і штучне освітлення» (далі по тексту ДБН), що призвели до обмеження або порушення його прав /а.с. 51-58/. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, дала пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримав в повному обсязі заперечення на позов, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Від третьої особи Київської міської державної адміністрації надійшли письмові пояснення, в яких представник просив ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Від третьої особи КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району в м. Києва" надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника. ІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 11.10.2019 відкрито провадження, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом ) учасників справи /а.с. 33-34/. Ухвалою суду від 25.02.2020 залишено без задоволення заяву представника позивача - адвоката Гончарової Ж.В. про її участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції /а.с. 46-47/. Ухвалою суду від 03.03.2020 витребувано у Київської міської державної адміністрації належним чином засвідчену копію постанови Адміністративної комісії Київської державної адміністрації від 18.06.2018 № 1299 /а.с. 90-91/. Ухвалами суду від 31.07.2020 та від 03.11.2020 були задоволенні клопотання представника позивача - адвоката Гончарової Ж.В. про її участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст правовідносин. Факт встановлення відповідачем перегородки пластикових дверей в коридорі загальної користування на 16 поверсі в будинку [ADDRESS] підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення № 200/210 від 12.03.2018 року, складеного начальником Житлово-експлуатаційної дільниці-210 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» відносно [PERSON] за ст. 150 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) /а.с. 12/. Постановою Адміністративної комісії Київської міської державної адміністрації від 18.06.2018 № 1299 [PERSON] притягнуто до відповідальності за ст. 150 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17 грн. У відповідності до вказаної постанови [PERSON] в коридорі загального користування на 16 поверсі в будинку [ADDRESS] без пред`явлення дозвільної документації встановив перегородку з пластикових дверей, чим порушив п. 1.4.3 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572 /а.с. 96/. Зазначена постанова відповідачем не оскаржувалася, адміністративний штраф ним сплачено, що було визнано останнім в судовому засіданні. Крім того відповідачем в судовому засіданні визнавався факт облицювання стін коридору загального користування та скління балкону. Судом встановлено, що перегородка збудована відповідачем незаконно без отримання дозволу та згоди усіх співвласників. Згідно свідоцтва про право власності на житло, квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] /а.с. 8/. Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 103599381 квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] /а.с. 66/. ІV. Оцінка cуду. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Вищенаведені норми цивільного законодавства України дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно зі статтею 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Аналогічні положення містяться й у статті 319 ЦК України. У статті 41 Конституції України визначено, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Власність не тільки надає переваги тим, хто її має, а й покладає на них певні обов`язки. Це конституційне положення пов`язане з принципом поєднання інтересів власника, суспільства та інших власників і користувачів об`єктами власності. Власність зобов`язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, всього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власників з боку держави, громадянина чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків. Громадяни користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Але, здійснюючи свої права, власник зобов`язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість землі, води, інших об`єктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. У постанові Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 № 45 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572» зазначено, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, а згідно ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що перепланування приміщення спільної сумісної власності може бути здійснено з дотриманням встановленого законом порядку, у тому числі за згодою осіб, які таким приміщенням володіють. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 08.06.2016 № 6-530цс16. У сенсі положень статті 391 ЦК України власник майна як позивач не зобов`язаний доводити неправомірність дій відповідача; власник має довести факт існування перешкод у здійсненні користування та розпорядження майном; особа, яка створює перешкоди відповідач, має довести правомірний характер своєї поведінки. Факт незаконного встановлення перегородки відповідачем у коридорі загального користування підтверджено матеріалами у справі. Згідно з ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14.05.2015 № 417-VIII (далі за текстом Закон № 417-VIII), а саме п. 6 ч. 1 ст. 1 визначено, що спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. Частинами 1 та 2 ст. 5 вищевказаного Закону визначено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників, спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону № 417-VIII співвласники мають право: вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників. Верховний Суд у своїх правових позиціях по справі про зобов`язання усунути перешкоди в користуванні приміщенням вказував, що відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні майном та про зобов`язання відповідача здійснити демонтаж встановленої перегородки та привести приміщення загального користування у належний первісний стан шляхом відновлення освітлення та демонтажу зі стін на шлях евакуації встановленого облицювання, позивач посилався на те, що внаслідок встановлення такої перегородки остання відокремлює частину коридору разом із елементом опалення коридору, елементом освітлення коридору, обмежує доступ до коридору та балкону загального користування, перекриває шляхи евакуації на поверсі, а стіни на шляхах евакуації оздоблені горючим облицюванням з невизначеною пожежною небезпекою, чим створено небезпечні умови для проживання. До обов`язків співвласників зазначеного вище Закону за п. 6 ч. 1 ст. 7 віднесено забезпечення додержання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин, а за ч. 2 вказаної статті кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Пунктом 1.4 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій/, затвердженого Наказом державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005 встановлені Умови і порядок переобладнання, перебудови, перепланування будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень. Зокрема п.1.4.1 визначено, що переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. До елементів перепланування жилих приміщень за п. 1.4.3 належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків. Не допускається за другим абзацем п. 1.4.4 перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі. Аналізуючи зібрані по справі письмові докази,

Outcome: approved