Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось в суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що 21.01.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №VIV3AZ00000004. Згідно умов даного договору банк зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 30835,34грн. на термін до 20.01.2013 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобовязань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 13.01.2016 року має заборгованість 153\~004,60грн., яка складається з наступного: 30647,20грн. заборгованість за кредитом; 14174,75грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 108\~182,65грн. пеня несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 90\~000,00грн., яка складається з наступного: 30647,20грн. заборгованість за кредитом; 14174,75грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 45\~178,05грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, за обставин викладених в ньому, просив позов задовольнити. Представники відповідача в судовому засідання позов не визнав, заперечив щодо його задоволення. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановленні наступні факти та відповідні їм правовідносини. За правилами ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно із\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір є двостороннім договором, права і обовязки виникають у кожного контрагента. Судом встановлено, що 21.01.2010року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № VIV3AZ00000004, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 30\~835, 35грн. на строк з 21.01.2010р. по 20.01.2013 р. (а.с. 6, 7-10). Відповідно до абзацу 2 п. 2.1 умов надання споживчого кредиту фізичним особам, кредит надається в обмін на зобовязання позичальника на повернення кредиту, сплаті відсотків, винагороди, неустойки в обумовлені у заяві строки. Згідно заяви позичальника погашення кредиту має відбуватися відповідно до графіку, який є додатком №1 до заяви. Відповідно до п. 4.4 умов надання споживчого кредиту фізичним особам погашення заборгованості здійснюється, шляхом сплати щомісячних платежів відповідно до заяви позичальника, до складу яких входять платежі за винагородою (у випадку її наявності), процентами та кредитом. Згідно п. 3.3.3 умов надання споживчого кредиту фізичним особам при порушенні позичальником зобовязань передбачених договором, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту. Відповідно до п. 5.5 термін позовної давності по вимогах за користування кредитом складає 5 років. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (частина перша статті 626 ЦК України). Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобовязання" (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Згідно договору, сторони встановили строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 20.01.2013року. Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. З викладеного вбачається, що сторони встановили строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з умовами кредитного договору (пунктами 14 заяви) позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у відповідності до графіка. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, враховуючи, що згідно графіку погашення кредиту [PERSON] перший платіж повинен був здійснити 28.02.2010 року в сумі 1244,98грн., однак цього не зробив, то початок перебігу позовної давності для стягнення коштів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Згідно правового висновку викладеного в постанові Верховного суду України від 19.03.2014 року №6-20цс14 у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа. Як вбачається із розрахунку [PERSON] не виконував щомісячні зобовязання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у звязку із чим з 28.02.2010 року у нього утворилась заборгованість за кредитним договором. У свою чергу банк звернувся до суду з позовом до [PERSON] 27.01.2016 року, тобто із пропущенням строку позовної давності, тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладено, згідно ст. ст.253, 254, 256, 257, 258, 261, 267, 509, 526, 530, 610, 611, 626, 629, 631, 1048, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed