Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

В червні 2015 року ПАТ «Укрсиббанк» (далі - Банк) звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] і [PERSON] та просить суд солідарно стягнути з останніх заборгованість за кредитним договором №11207318000 від 31.08.2007 року по кредиту та процентам у розмірі 80 805,98 доларів США, пеню у розмірі 40 749,73 гривень, судові витрати в розмірі 3 654 грн. Заявлені вимоги Банк обґрунтовує тим, що між ним та [PERSON] 31.08.2007 року був укладений договір з надання споживчого кредиту згідно з яким Банк надав [PERSON] кредит у сумі 100 000 доларів США з процентною ставкою у розмірі 11,30% річних та з терміном повернення не пізніше 31 серпня 2032 року, тобто через 25 років. В забезпечення кредитних зобов'язань [PERSON] по вказаному договору, в той же день, 31.08.2007 року між Банком та [PERSON] був укладений договір поруки, згідно з яким [PERSON] зобов'язалась перед Банком відповідати за невиконання [PERSON] взятих на себе обов'язків за кредитним договором №11207318000. Однак, всупереч умов кредитного договору [PERSON] не здійснює своєчасні платежі у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та відсоткам протягом тривалого часу, чим суттєво порушує взяті на себе договірні зобов'язання. 02 квітня 2015 року Банк направив [PERSON] та [PERSON] вимогу про необхідність усунути порушення договору, що відповідачами не було здійснено. 30 листопада 2015 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON] про визнання договору поруки №137818 недійсним з моменту його укладення. В своєму зустрічному позові [PERSON] вказує, що договір поруки, укладений між нею та Банком 31.08.2007 року, є недійсним з часу його укладення. При цьому [PERSON] посилається на те, що кредитор не ознайомив її зі всіма умовами договору між Банком та [PERSON], а ознайомив лише з сумою кредиту та строком його повернення. При укладені договору поруки Банк вніс до тексту умови, які взагалі не стосуються [PERSON] До тексту договору поруки Банком внесені дані про юридичну особу, що немає жодного відношення до [PERSON], якій також не було надано для ознайомлення кредитний договір укладений між Банком і [PERSON] та додаток до нього, не повідомлено про майно яким [PERSON] гарантував взятий кредит. Також, обставинами які свідчать про недійсність договору поруки [PERSON] зазначає відсутність однакового номеру на кредитному договорі та договорі поруки, відсутність підпису та печаті уповноваженої особи Банку на договору споживчого кредиту. Банк не мав права укладати з нею договір поруки, оскільки на той час вона мала на утриманні четверо неповнолітніх дітей. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON], вимоги позовної заяви підтримав та просив суд задовольнити її відмовивши у задоволенні зустрічного позову [PERSON] Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи сповіщався належним чином через надання оголошення в газеті та направлення повідомлення на адресу проживання і реєстрації, причини неявки суду не відомі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, її представник - [PERSON], заперечував проти задоволення позовної заяви Банку та просив задовольнити вимоги зустрічного позову. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши всі представлені докази та встановивши правовідносини, що склалися між сторонами і є спірними, суд вважає, що позовна заява Банку підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31 серпня 2007 року між Банком та [PERSON] в м. Одесі був укладений Договір про надання споживчого кредиту №11207318000 за умовами якого Банк надав [PERSON] кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті - долар США, в сумі 100 000 доларів США, що еквівалентно 505 000 гривень курсом НБУ на день укладення Договору. [PERSON] отримав кредит та зобов'язався повернути його у повному обсязі в термін та в розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку 1 до Договору, але в будь-якому випадку не пізніше 31 серпня 2032 року (п.1.2.2 Договору). Процентна ставка за користування кредитом була встановлена 11,30%. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В той же день, 31 серпня 2007 року між Банком та [PERSON] був укладений договір поруки № 137818, згідно з яким [PERSON], як поручитель, зобов'язалась перед Банком (кредитором) відповідати за невиконання [PERSON] всіх взятих на себе обов'язків перед Банком, що виникли з Договору №11207318000. Наразі, укладений договір поруки [PERSON] оспорює та просить суд визнати його недійсним з моменту укладення. Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Судом враховується, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Зміст договору поруки № 137818 містить наступні істотні умови: п.1.2 - поручителю ([PERSON].) добре відомі усі умови Основного договору (Договір кредиту), зокрема, його сума - 100 000 доларів США, термін виконання Основного зобов'язання - 31.08.2032 року; п.1.3 - поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсяг, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за Основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в тому числі кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Основного договору; п.1.4 - відповідальність поручителя і боржника є солідарною; п.1.5 - причини невиконання боржником своїх зобов'язань за Основним договором ніяким чином не можуть впливати на виконання поручителем зобов'язань за Договором; п.2.1 - кредитор е вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя; п.2.2 - у випадку невиконання боржником своїх зобов'язань за основним договором кредитор має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов'язковими до виконання поручителем на 10-й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом); п.3.1 - цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за Основним договором; п.5.1 - уклавши цей договір поручитель підтверджує, що надані кредитору поручителем документи не містять будь-яких недостовірних відомостей, складені та/або отримані в порядку, передбаченому чинним законодавством України, повністю розуміє всі умови Основного договору та цього договору, свої прав та обов'язки за договором та погоджується з ними, на день укладення Договору відсутні будь-які перешкоди щодо його належного виконання; п.5.10 - цей договір укладено у двох примірниках, що мають рівну юридичну силу, по одному примірнику для кожної із сторін. Вказаними пунктами Договору поруки, який [PERSON] особиста підписала, повністю спростовуються її наголошення в зустрічній позовній заяві щодо не ознайомлення її позивачем з умовами кредитного договору, ненадання їй копії договору поруки, тощо. Крім того, її твердженням в судовому засіданні стосовного того, що вона підписала договір без розуміння його правового характеру та наслідків, суд не приймає до уваги, оскільки [PERSON] було відомо про отримання її чоловіком - [PERSON], кредитних коштів, вона усвідомлювала, що також приймає участь в кредитних правовідносинах і протягом усього часу з моменту підписання Договору поруки вона не вчинила жодних юридично значущих дій для встановлення характеру своєї участі в цих відносинах та/або спростування дій його учасників, не вимагала зміни договору чи розірвання, тощо. У відповідності до ч.1 ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Стаття 13 ЦК України: цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (ч.1). При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (ч.2). Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ст.. 14 ЦК). Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За положеннями ч.2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема із договорів та інших правочинів. Згідно з ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини відрізняється від інших юридичних фактів тим, що є вольовими актами, спрямовані на досягнення певного правового результату, завжди є діями фізичної та/або юридичної особи, завжди є правомірними діями, що тягнуть за собою виникнення або видозміни регулятивних цивільних правовідносин, воля у правочинах завжди спрямована саме на встановлення, зміну, припинення цивільних прав та обов'язків, правочини є діями, що опосередковують динаміку цивільних відносин між фізичними та юридичними особами. До того ж, варто зазначити, що сам Договір про надання споживчого кредиту від 31.08.2007 року не оспорюється [PERSON], вона лише вказує на його недоліки які, на її думку, свідчать про його недійсність. Статтею 203 ЦК України встановлені вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. При вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Чинне законодавство та законодавство, що діяло на час виникнення спірних правовідносин, не встановлювало обов'язок батьків брати дозвіл органу опіки та піклування на укладення з фінансовою установою кредитного договору. Тому, посилання [PERSON] на те, що вона не могла бути поручителем оскільки на її утриманні було четверо дітей, є помилковими. За роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України в постанові № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено (п.8). Таким чином, під час укладення Договору поруки, який оспорюється [PERSON], сторонами були додержані всі вимоги ст.. 203 ЦК України, які є обов'язковими для чинності правочину. На сьогоднішній день Договір поруки є чинним, відсутні будь-які обґрунтовані підстави для визнання його недійсним чи припиненим, тому [PERSON] з [PERSON] є солідарними боржниками та мають фінансову відповідальність перед Банком, оскільки [PERSON] перестав належним чином виконувати умови Основного договору (кредиту) та здійснювати щомісячні платежі. Остання сума фактичного погашення за наданим кредитом на рахунок Банку була внесена ним 19.06.2014 року, що вбачається розрахунку який міститься в матеріалах справи. В результаті, станом на 26.05.2015 року заборгованість за кредитним договором становить: по кредиту та процентам у розмірі 80805,98 доларів США та пені у розмірі 40749,73 гривень з яких: 72990,57 доларів США - заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 3 656,93 доларів США за строк з 11.08.2014 року по 26.05.2015 року; 7815,41 доларів США - заборгованість за процентами, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 7097,84 доларів США за строк з 01.06.2014 року по 30.04.2015 року; 13004,40 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 11.08.2014 року по 26.05.2015 року; 27745,33 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 11.08.2014 р. по 26.05.2015 р. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст. 525-526 ЦК України, не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом або договором. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» встановлено, що відповідно до абзацу 3 частини першої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" надання (отримання) споживчих кредитів у іноземній валюті на території України забороняється. У зв'язку із зазначеним суди повинні виходити з того, що договір, предметом якого є споживчий кредит в іноземній валюті, укладений після набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг", за позовом заінтересованої особи може бути визнаний судом недійсним. У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. Тобто, позивач мав повне право на видачу кредиту в іноземній валюті в 2007 році. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги Банку до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідачами не було надано жодних обґрунтованих та належних доказів для спростування тверджень та вимог позивача. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, відповідно до ст.88 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 3 654 гривень.

Outcome: approved