Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] у позові просив стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпериклаз» на його користь 12706 грн. 68 коп. заборгованості по заробітній платі за період з квітня по липень 2014 року включно, 6023 грн. 97 коп. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні - за період з 29 серпня 2014 року по 17 листопада 2014 року включно, що становить 81 день, виходячи з середньоденного заробітку 74 грн.37 коп., та 5000 грн. моральної шкоди, пославшись на те, що він був звільнений з роботи у відповідача за угодою сторін відповідно до наказу від 29 серпня 2014 року, але розрахунок з ним у день звільнення не проведено, тому крім заборгованості по заробітній платі, відповідач повинен сплатити йому середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні та відшкодувати моральну шкоду, яка завдана йому невиплатою заробітної плати протягом тривалого періоду, внаслідок чого він був позбавлений будь-яких джерел існування, що призвело до неможливості забезпечити його особисті потреби та потреби членів сім»ї та що завдало йому значних моральних страждань. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити із зазначених у позові підстав та додатково до зазначеного в позові пояснив, що в день звільнення з роботи він працював та що крім обставин, зазначених у позові в обґрунтування розміру моральної шкоди, просив врахувати, що через невчасну виплату заробітної плати він не зміг вчасно розрахуватись по кредиту, у зв»язку з чим йому були нараховані проценти. Відповідач про час розгляду справи повідомлений належним чином (повідомлення про вручення йому 01.12.2014 року судової повістки на а.с.25), але свого представника у судове засідання не направив і про розгляд справи за його відсутності не просив, тому відповідно до ст.224 ЦПК України суд визнав можливим заочний розгляд справи, проти чого позивач не заперечував. Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Та обставина, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем та що він 29 серпня 2014 року з роботи з посади слюсаря звільнений за угодою сторін за ст.36 п.1 КЗпП відповідно до наказу від 29 серпня 2014 року № 29-4-08-20014 підтверджується ксерокопіями довідки ТОВ ««Укрпериклаз» на а.с.4 та трудової книжки позивача на а.с.26. Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст. 94 КЗпП заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому вираженні, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Так як відповідачем належними доказами не спростована зазначена позивачем обставина, що він у день звільнення з роботи працював, і доказів, якими б підтверджувалася наявність спору про розмір сум, належних до виплати позивачу при його звільненні, немає, то за таких обставин суд вважає, що вимоги ст.116 КЗпП відповідачем не були дотримані. Ухвала суду від 28 листопада 2014 року, якою відповідача було зобов»язано надати довідку про розмір заборгованості по заробітній платі позивача на день його звільнення з роботи та довідку про розмір його середньоденної заробітної плати, обчислений відповідно до Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (виходячи з заробітної плати за останні два календарні місяці роботи, які передували звільненню з роботи позивача [PERSON] - червень, липень 2014 року), останнім не виконана, тому в якості доказу про розмір заборгованості по заробітній платі відповідача перед позивачем суд бере до уваги довідку відповідача без номера і дати, копія якої на а.с.4, в якій зазначено дохід позивача по заробітній платі (так зазначено в довідці) без утримання податку за період з квітня по липень 2014 року включно у розмірі 12706,68 грн., що відповідає тому розмірові заборгованості по заробітній платі, яку просив стягнути позивач, тому позовні вимоги в даній частині суд вважає можливим задовольнити. Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Вина власника не виключається при фінансових труднощах підприємства чи відсутності грошей на розрахунковому рахунку. Заборгованість по заробітній платі на час розгляду справи в суді позивачу не виплачена і вина відповідача в невиплаті заробітної плати останнім не спростована, середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 151,27 грн. (згідно копії довідки на а.с.4 заробітна плата за червень 2014 року - 3176,67 грн., за липень 2014 року - 3176,67 грн., 3176,67 грн. + 3176,67 грн. =6353,34 грн. : 42 робочих дні по табелю-календарю (у червні 2014 року - 19, у липні 2014 року - 23) = 151,27 грн.), тобто середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 01 вересня 2014 року, оскільки наступний після звільнення з роботи день -30 серпня 2014 року та послідуючий день - 31 серпня 2014 року є вихідними днями, по 17 листопада 2014 року включно, оскільки саме таку кінцеву дату зазначив позивач у позові, який підтримав у суді, за 56 робочих днів по табелю-календарю ( вересень - 22, жовтень - 23, з 01 по 17 листопада включно - 11), складає 8471,22 грн. (151,26 грн. х 56 робочих днів). Суд не може взяти до уваги розрахунок позивача, оскільки статтею 27 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що порядок обчислення середньої заробітної плати встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до розділу ІІ п.2 Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку у зв»язку з затримкою розрахунку при звільненні він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов»язана відповідна виплата - тобто, за останні два місяці, які передували звільненню з роботи позивача [PERSON], а відповідно до розділу ІV п.8 зазначеного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочих (календарних) днів на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, встановлених з дотриманням вимог законодавства. Відомості щодо кількості робочих днів, відпрацьованих за два календарні місяці, які передували звільненню позивача, сторонами не надані, тому суд виходить з кількості робочих днів згідно табелю-календарю. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів осіб, які беруть участь у справі. І так як позивач просив стягнути з відповідача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 6023,97 грн., а суд за межі позовних вимог вийти не може, то саме ця сума і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, тобто, позовні вимоги позивача у даній частині слід задовольнити в розмірі 6023,97 грн. При цьому сума коштів, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача - як заборгованість по заробітній платі, так і середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні, визначена без утримання прибуткового податку й інших обов»язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов»язком роботодавця та працівника, про що містить роз»яснення абзац 5 пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці». Відповідно до вимог ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п.п. 3, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя та ін. З'ясуванню підлягають наявність моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазначив позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших підстав. Вирішуючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує моральні страждання позивача у зв'язку з несвоєчасною виплатою йому заробітної плати, втрату нормальних життєвих зв'язків, розмір заборгованості по заробітній платі, період часу, протягом якого працівник не отримав винагороду за свою роботу, а також враховуючи засади розумності і справедливості вважає можливим стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 500 грн., тобто, позовні вимоги у частині стягнення моральної шкоди слід задовольнити частково. Згідно п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивачі за вимогами, що випливають з трудових правовідносин, звільняються від сплати судового збору, тому відповідно до ст.88 ч.3 ЦПК України судовий збір у розмірі 487 грн.20 коп. (243грн.60 коп. за вимогу майнового характеру - стягнення заборгованості по зарплаті, та 243 грн.60 коп. - мінімальний розмір судового збору за вимогу немайнового характеру - стягнення моральної шкоди) слід тягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial