Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини, в якому просив суд визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] разом із ним за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він із відповідачем перебував у шлюбі з 11 лютого 2014 року. У них народився спільний син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Костопільського районного суду від 5 травня 2016 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з відповідачем. Він регулярно сплачував аліменти та спілкувався з дитиною. Однак, йому стало відомо, що відповідач поїхала на роботу за кордон і залишила дитину під наглядом чужої людини, тому вирішив забрати дитину до себе. На даний час син проживає з ним та його дружиною. Вони створили всі умови для комфортного проживання дитини, піклуються про неї та забезпечують належний догляд. Відповідач на зв`язок не виходить, долею дитини не цікавиться. Враховуючи вищенаведене вважає, що сину буде краще проживати з ним. Він одружився вдруге, веде здоровий спосіб життя, працездатний та спроможний забезпечити свою сім`ю, інших дітей вони з дружиною не мають. Позивач в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась,звернулась до суду з заявою про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Представник третьої особи - орган опіки та піклування Підлужненської сільської риди звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі. Не заперечує проти проживання дитини, [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Суд, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, прийшов до переконання, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 11 лютого 2014 року. [INFO] у них народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження останнього серії [NUMBER] від 28.02.2018 року. Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області № 564/626/16-ц від 05.05.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно з частинами 2, 8, 9, 10 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції). Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Статтею 2 Протоколу N 4 Конвенції ООН "Про захист прав і основних свобод людини" передбачено, що кожна людина, що законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно з законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. У відповідності до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У відповідності до ч.2 ст.161 СК України при вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. З довідки № 1115 від 24.07.2019 року виданої Підлужненською сільською радою Костопільського району, вбачається, що до складу сім`ї [PERSON] , який зареєстрований по [ADDRESS] входить син [PERSON] . Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов та умов виховання в сім`ї [PERSON] від 24.07.2019 року, вбачається що сім`я проживає у будинку баби [PERSON] Житло складається з трьох житлових кімнат, кухні, коридору, ванна (триває ремонт). Дитина має місце для сну, відпочинку. В наявності іграшки, одяг, взуття, продукти харчування. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Підлужненської сільської ради «Про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] » сім`я [PERSON] зареєстрована у [ADDRESS] , але фактично проживає у [ADDRESS] . Дитина [PERSON] проживає з батьком [PERSON] та його дружиною [PERSON] Для дитини створені всі умови для повноцінного розвитку. Дитина має місце для сну, відпочинку, забезпечена одягом, взуттям, іграшками, посудом, побутовою технікою, постільною білизною, продуктами харчування. Враховуючи вищенаведене орган опіки та піклування Підлужненської сільської ради вважає за доцільне визначити місце проживання дитини [PERSON] з батьком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: approved