Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом, в якому вказував, що з відповідачем по справі [PERSON] 08.02.2011 року укладено кредитний договір №б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 35200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 р. та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Кредитор свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у сумі , визначеній у договорі. Відповідач порушив умови кредитного договору і станом на 08.10.2019 року заборгованість за кредитом становить 706521,49 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 32102,90 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 669200,95 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 5217,64 грн. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, яка була задоволена рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04.06.2015 року, яка складала 48738,20 грн., з яких: 32102,90 грн. - заборгованість за кредитом, 13538,24 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 300,00 - заборгованість по комісії та пені за користування кредитом; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2297,06 грн. - штраф (процентна складова). Таким чином, різниця становить 660580,35 грн. Так як законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, тому представник позивача просив стягнути з відповідача 189467,60 грн., яка складається з наступного: 189467,60 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, нарахованими за період з 02.03.2019 року по 08.10.2019 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи мається заява про розгляд справи у його відсутність, заявлений позов підтримав, просив його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та з урахуванням відповіді на відзив. У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що при отриманні кредиту, відповідач був належним чином ознайомлений з умовами кредитування, про що свідчить його особистий підпис в анкеті-заяві, яка була заповнена ним власноруч, тому посилання [PERSON] на непідтвердженість його згоди на отримання кредитного ліміту саме на вказаних умовах є безпідставними, а Витяги з Тарифів та Умов є належними допустимими доказами по справі, як і виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості. З вказаної виписки вбачається, що відповідач активно користувався кредитною карткою, оскільки наявні як розрахункові операції, так і поповнення вказаного рахунку. Вказав, що умови про порядок внесення змін до Тарифів та Умов та Правил надання банківських послуг були відомі відповідачу з самого початку, перед підписанням кредитного договору останній мав можливість ознайомитися з умовами кредитного договору і, в разі незгоди, відмовитися від укладання угоди. Крім того, під час виконання рішення суду договірні правовідносини між сторонами не припинилися, а тому банк продовжував здійснювати нарахування пені, відсотків, внаслідок чого виникла заборгованість. Наявність рішення суду не звільняє [PERSON] від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, а отже можливості звернення з відповідною позовною заявою. Відповідач [PERSON] надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову. Вказав на те, що позовна заява, а також додатки до неї не містять підтверджень того, що саме з наданими тарифами та умовами був ознайомлений та погоджувався відповідач, підписуючи заяву. Зазначив, що роздруківка із сайту банку не є належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони. Витяги з Тарифів та Умов не містять підпису позичальника, а тому їх неможна розцінювати як частину кредитного договору. Крім того, рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04.06.2015 року з нього вже була стягнута заборгованість за вищезазначеним кредитним договором у сумі 48738,20 грн., яка включала заборгованість за тілом кредиту у розмірі 32102,90 грн., та вказаний факт не заперечується позивачем. З урахуванням наведеного, просив відмовити у задоволенні позову. В подальшому надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд відмовляє в задоволенні позову із наступних підстав. Відповідно до вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні встановлено, що 08.02.2011 року ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідач уклали кредитний договір у виді заяви №б/н разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг». У відповідності до договору відповідач отримав кредит 35200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», у зв`язку із чим на підставі рішення Єдиного акціонера банку від 21.05.2018 року змінено найменування позивача з ПАТ КБ «ПриватБанк» на АТ КБ «ПриватБанк». Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04.06.2015 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було частково задоволено та стягнуто з [PERSON] заборгованість за договором кредиту у сумі 48238,20 грн., яка складалася з наступного: заборгованість за кредитом - 32102,90 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 13538,24 грн.; заборгованість з комісії за користування кредитом - 1 050,00 грн. та 598,93 грн. - штраф процентна складова 300,00 - заборгованість по комісії та пені за користування кредитом; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2297,06 грн. - штраф (процентна складова). Рішення суду вступило в законну силу 15.06.2015 року. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданої позивачем, заборгованість [PERSON] перед АТ КБ "ПриватБанк" станом на 08.10.2019 року становить - 706521,49 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 32102,90 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 669200,95 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 5217,64 грн. Від цієї суми заборгованості позивачем віднімається сума, яка була задоволена рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04.06.2015 року, яка складала 48238,20 грн. Оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, тому позичальник просить стягнути з відповідача частину заборгованості за кредитом, а саме: 189467,60 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, нарахованими за період з 02.03.2019 року по 08.10.2019 року. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав (не виконав, чи виконав не в повному обсязі), не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, оскільки строк дії договору змінився. У такому випадку кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Судом встановлено, що позивач скористався своїм правом на пред`явлення вимоги до відповідача про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, а також отримав судовий захист своїх прав. Таким чином, положення абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики та нарахування процентів поза межами строку дії договору. У постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) висловлено правову позицію про те, що за наявності судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, відсутня підстава для нарахування процентів за кредитним договором, оскільки строк дії договору змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Виходячи із вищенаведеного, суд приходить до висновку, що при зверненні позивача з позовом до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області та за результатами розгляду справи отримання відповідного рішення від 04.06.2015 року про стягнення з відповідача боргу у вигляді тіла кредиту, відсотків за користування ним пені, штрафних санкцій, позивач втратив право на стягнення відсотків за користування кредитом, визначених умовами кредитного договору, так як кредитодовець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним, та після того, як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором, а сам кредитний договір припинив свою дію з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту, що свідчить про відсутність підстав для стягнення після дати направлення вимоги про дострокове повернення кредиту. За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed