Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

Позивач 17 жовтня 2017 року звернулася до суду з позовом до відповідача та просить розірвати між ними шлюб, неповнолітнього сина залишити проживати з нею, залишити їй шлюбне прізвище [PERSON]. В обгрунтування позовних вимог,\~ вказує що 11 листопада 2014 року було зареєстровано шлюб з відповідачем. Сімейне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння, в багатьох життєвих ситуаціях їм не вдається досягти згоди, у них з відповідачем різні погляди на сімейні відносини та сімейні обовязки. У сімї часто виникають сварки, свдком їхніх стосунків є малолітній син, на якого це негативно впливає та може порушити його психоемоційний стан. Позива вказує, що шлюбні стосунки між ними припинилися, спільне господарство вони не ведуть та вона з дитиною проживають окремо від відповідача. \~ \~ \~ Сторін відповідно до ст.ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи, проте в судове засідання\~ вони не з'явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивач позов підтримує, відповідач позов визнає. Зважаючи на те, що явку сторін не визнано обов'язковою, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, дійшов висновку про можливість розглянути справу за відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. \~ \~ \~ \~ \~ \~ Суд, розглянувши справу в межах заявленого позову на підставі наданих сторонами доказів, прийшов до таких висновків. \~ \~ \~ \~ Вимоги ст.264 ЦПК Кодексу зобовязують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст.20 цього кодексу звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і в силу ст.ст.12, 81 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. \~ \~ \~ \~ Як встановлено з матеріалів справи, сторони одружилися 11 листопада 2014 року, мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] Також втановлено, що сторони не проживають разом, відповідач намагався помиритися з позивачем, заявляв про це клопотання та судом надавався сторонам термін для примирення, однак вони не помирилися, на даний час не ведуть спільного господарства та мають окремі бюджети. Причиною припинення подружніх стосунків стали протилежні погляди на шлюб та сімю. В ч.1 ст.51 Конституції України закріплено, що шлюб грунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Ця вимога кореспондується і з ст.24 СК України. Ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. У відповідності із положеннями ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~ Отже, однією із основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, зокрема, особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стало неможливим, оскільки суперечить інтересам сторін та вимогам закону. \~ \~ \~ \~ За таких умов суд вважає, що позов в цій частині доведений і підлягає до задоволення. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, і в цей день згідно ч.2 ст.114 СК України шлюб припиняється. Вказане рішення згідно ч.2 ст.115 СК надсилається до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачем не доведено, що у сторін наявний спір щодо місця проживання дітей, тому в цій частині позову необхідно відмовити. \~ \~ \~ У звязку з задоволенням позову суд на підставі ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача судові витрати у виді судового збору в прибуток держави. \~ \~ \~ \~ З огляду на викладене, на підставі ст.ст.110 СК України,

Outcome: approved