Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

Позивач [PERSON], інтереси якого згідно довіреності представляє [PERSON], звернувся в суд з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням до відповідачів [PERSON], [PERSON], де третьою особою без самостійних вимог щодо предмету спору є Лукавецька сільська рада, Вижницького району Чернівецької області. Посилається на те, що відповідно до Договору дарування від 24.12.2015 року, посвідченого Штефюк О.О., нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу за реєстровим номером №1855, є власником житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташовані за адресою [ADDRESS]. Дане нерухоме майно було створене у свій час його бабусею та його батьками, а з моменту переходу у його власність ним утримується, ремонтується, він сплачує за його використання всі необхідні та податкові платежі, електроенергію, газ, обробляє земельну ділянку, замінив вікна та покрівлю. Багато років назад в цьому будинку проживала і його тітка [PERSON] та її донька [PERSON], які в ньому прописані (зареєстровані). Але в будинку вони не проживають з 1995 року. Вони у свій час добровільно та за власним бажанням покинули спільне домогосподарство, яке в даний час є його власністю, ніколи про нього не дбали, не являються членами його сім'ї та не вели і не ведуть з ним спільне господарство. Їх реєстрація - прописка в його домоволодінні створює йому перешкоди в отриманні субсидії для зниження плати за газ і світло, створює перешкоди для повноцінного користування та розпорядження цим своїм майном, як його власником. Орган реєстрації місця проживання (Лукавецька сільська рада) відмовляється скасувати (зняти) реєстрацію відповідачок [PERSON] та [PERSON] за його житловим будинком без їх згоди, а тому він змушений звертатися до суду для захисту своїх прав та законних інтересів. Просить визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме, житловим будинком, що розташований в [ADDRESS]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. До початку розгляду справи від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з'явилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи від відповідачки [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає, не заперечує щодо задоволення. В судове засідання представник відповідача [PERSON] не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з'явилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи від відповідачки [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає, не заперечує щодо задоволення. В судове засідання представник третьої особи Лукавецької сільської ради не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи від представника третьої особи Лукавецької сільської ради надійшла заява про розгляд справи у відсутності їх представника, позовні вимоги визнають, не заперечують щодо задоволення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, врахувавши визнання позову відповідачами, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів . Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, що розташований в [ADDRESS], що підтверджується копією договору дарування Серія НАС 541782, посвідченого 24.12.2015 року приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Штефюком О.О., зареєстрованого в реєстрі за №1855, копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №50754989 від 24.12.2015 року. З копії облікової картки об'єкта по господарського обліку на 2011-2015 роки вбачається, що в житловому будинку, який розташований в [ADDRESS] протягом 2011-2015 року були зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] З копії облікової картки об'єкта по господарського обліку на 2016-2020 роки вбачається, що в житловому будинку, який розташований в [ADDRESS] протягом 2016-2020 року зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] З акту Лукавецької сільської ради від 10 липня 2018 року вбачається, що при обстеженні житлового будинку, який розташований в [ADDRESS], виявлено, що в даний час із зареєстрованих в ньому громадян фактично ніхто не проживає. [PERSON], [PERSON], які зареєстровані в даному будинку не проживають з 1995 року, зі слів сусідів [PERSON], [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 72 Житлового кодексу Української PCP, визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Виходячи із змісту роз`яснень, викладених у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" з наступними змінами, при вирішення спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно з`ясовувати причини відсутності особи у жилому приміщенні понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Згідно ст. 405 ч.2 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.2,3 ст. 156 ЖК УРСР за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК Української РСР. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 ЖК Української РСР. Відповідно до положень Житлового кодексу до членів сім'ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла в подружжя не виникло право спільної власності), їхніх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство (частина друга статті 64 і частина перша статті 156 Житлового кодексу УРСР). Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до висновку висловленого у постанові ВСУ від 17.10.2018 у справі №521/17805/16-ц, вбачається наступне: за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статті 405 ЦК України регулює взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи вимоги закону, судом встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON] зареєстровані в житловому будинку, який розташований в [ADDRESS], є родичами позивача, а тому останнім вибрано вірний спосіб захисту свого порушеного права відповідно до норм ст.405 ч.2 ЦК України, відповідачі позовні вимоги визнали, фактично підтвердили, що не проживають в спірному будинку понад один рік. Враховуючи вимоги закону, суд вважає, що позивачем [PERSON] доведено, що відповідачі [PERSON], [PERSON] понад один рік без поважних причин не проживають в [ADDRESS], а тому суд приходить до висновку, що [PERSON], [PERSON] необхідно визнати такими, що втратили право на користування цим житлом. На підставі викладеного, позовні вимоги [PERSON], про визнання [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме, житловим будинком, який розташований в [ADDRESS], підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачки [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача [PERSON] судовий збір в сумі 352,40 грн.; з відповідачки [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача [PERSON] судовий збір в сумі 352,40 грн.;

Outcome: approved