Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 09 листопада 2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А., зареєстрований в реєстрі за №5477, про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в розмірі 21 005,25 грн. та виконавчого збору - основну винагороду приватного виконавця 2 100,53 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом останній не пересвідчився про відсутність на час пред'явлення вимоги спору, не було дотримано вимог закону, а саме щодо наявності нотаріально завіреного договору, первинних документів про безспірність заборгованості, не було направлено та не вручено боржнику повідомлення про вчинення виконавчого напису, а також зазначає про порушення терміну позовної давності. Позивач також заперечує щодо наявності у неї суми заборгованості перед кредитором, зазначеної в виконавчому написі в розмірі 808,38 грн. Позивач в судове засідання не з"явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в ході судового розгляду позовні вимоги підтримувала та просила їх задовільнити. Представник позивача у судове засідання не з"явився, про час та місце слухання справи повідомлений своєчасно, надав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Представники відповідача та третіх осіб в судове засідання не з'явились, про час і місце слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У зв'язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 07 липня 2005 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», укладено кредитний договір № DNH4KS20400078, відповідно до умов якого позичальник отримав споживчий кредит у сумі 2167,52 грн. строком до 09 липня 2007 року, з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 2,09 % у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплати відсотків в зазначені договором строки (п. 1.1 Договору). Також позичальник зобов'язався сплатити Банку комісію за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 279,68 грн. (а.с. 82-83). 09 листопада 2016 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до приватного нотаріуса Чернігівського нотаріального округу Завалієва А.А. із заявою про вчинення виконавчого напису за кредитним договором №DNH4KS20400078 від 07 липня 2005 року для стягнення боргу частинами, а саме: 21 005,25 грн. з урахуванням заборгованості за тілом кредиту у розмірі 808,38 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 5 652,98 грн., заборгованість з пені у розмірі 14 543,89 грн. До заяви було додано копію кредитного договору, копії списків згрупованих поштових відправлень, копію квитанції та описів цінного листа, а також витяг зі статуту відповідача, копію свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи, копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, копію довіреності та скорочений витяг з Єдиного реєстру довіреностей, розрахунок заборгованості за кредитним договором № DNH4KS20400078 від 07 липня 2005 року, із якого вбачається, що він проведений за період з 07 липня 2006 року по 27 вересня 2016 року. Також подано письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором № DNH4KS20400078 від 07 липня 2005 року, адресовану на ім'я [PERSON]. 09 листопада 2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №5477 про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» грошових коштів в сумі 21 005 грн. 25 коп. з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 808,38 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 5 652,98 грн., заборгованість з пені в розмірі 14 543,89 грн. (а.с. 77). Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржується до суду, право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, права та інтереси якої стосуються такі дії чи акти. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно доп.1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Відповідно до п. 2.1, 2.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595, встановлено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. За змістом п.п. 3.1, 3.2 глави 16 вказаного Порядку, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999 №1172. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Між позивачем та відповідачем 07 липня 2005 року було укладено договір споживчого кредитування № DNH4KS20400078 на строк 24 місяці - по 09 липня 2007 року. Право вимоги за зазначеним договором у відповідача виникло 10 липня 2009 року, а тому суд вважає, що приватним нотаріусом був вчинений виконавчий напис всупереч вимозі ст.88 Закону України «Про нотаріат», яка передбачає що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Отже, встановивши, що відповідачем при поданні заяви про вчинення виконавчого напису ставилась вимога про стягнення заборгованості за договором від 07 липня 2005 року, в тому числі пені, строк з дня виникнення права вимоги за яким минув, нотаріус повинен був відмовити у вчиненні виконавчого напису. Відповідно до правової позиції ВСУ, висловленої в постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі №6-126цс13, згідно із якою пункт 7 ч.11 ст. 11 Закону України від 12 травня 1991 року №1023-XII "Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку із самою ч.11 ст. 11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб установити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. Зважаючи на викладене, оскільки приватним нотаріусом Завалієвим А.А. при вчиненні виконавчого напису від 09 листопада 2016 року, зареєстрованого в реєстрі за №5477, не було дотримано вимог щодо безспірності заборгованості боржника перед стягувачем та умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Також, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, що був сплачений ним при зверненні до суду у розмірі 640,00 грн., адже відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved