Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-28 00:00:00

Заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю, якою просить встановити факт проживання однією сім"єю з [PERSON] , який помер [INFO] , з 01 січня 2004 року по [INFO] . Свої вимоги обгрунтовує тим, що з 1988 року вона почала проживати в своєму будинку по [ADDRESS] з [PERSON] . Під час спільного проживання вони були пов"язані спільним побутом, вели спільне господарство, турбувалися один за одного, вели спільний бюджет, сіпльно утримували житло. Спільних дітей не мали. Після сметрі [PERSON] заявниця у справі звернулася до приватного нотаріуса з заявою про вступ у спадщину за законом, відповідно до якого відкрито спадкову справу, але їй запропоновано звернутися до суду для встановлення факту спільного проживання з спадкодавцем без шлюбу. Ухвалою суду від 01 грудня 2021 року відкрито провадження в цивільній справі за заявою [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами окремого провадження. В судове засідання представник заявника [PERSON] - [PERSON] не з`явився, надав заяву про слухання справи у його відсутність, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Заінтересована особа представник Ізюмської міської ради Бондаренко О. у судове засідання не з`явився, надав заява про слухання справи у його відсутність, при винесенні рішення покладався на розсуд суду. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 28 жовтня 2021 року, виданого Ізюмським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізюмюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), актовий запис №1216, [PERSON] помер [INFO] в місті Ізюм Харківької області.(а.с.4). З наданого витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 13.11.2021 року виданого приватним нотаріусом Чистовим С.Ю. зазначено, що заведено спадкову справу у реєстрі за номером: 68646895, номер у нотаріуса 89/2021, спадкодавець [PERSON] (а.с.7). Головою квартального комітету №21 [PERSON] надано довідку про склад сім"ї, де зазанчено, що [PERSON] дійсно мешкав за адресою: [ADDRESS] з лютого 1989 і по день його смерті [INFO] з [PERSON] (а.с.9). Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Положеннями ст. 1264 ЦК України регламентовано, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справу про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Пунктом 21 ППВСУ від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК(2947-14) про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», визначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка. Згідно вимог ч.4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 СК України. З 1 січня 2004 року вступив в дію Сімейний кодекс України. Згідно зі ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім"єю, але не знаходяться в шлюбі між собою, майно, яке придбане ними за час сумісного проживання належить їм на праві спільної сумісної масності, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. На це майно розповсюджується положення глави 8 Сімейного кодексу. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] постійно спільно проживали та вели спільне господарство за адресою: [ADDRESS] . Таким чином заявником доведено, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] має для неї юридичне значення, в іншому, окрім судового, порядку встановити такий факт вона не має можливості, у зв`язку із чим суд вважає за можливе задовольнити заяву, оскільки встановлено, що заявник спільно проживала з померлим [PERSON] не менш як п`ять років до дня відкриття спадщини, їхнім взаєминам були притаманні ознаки шлюбу і сім`ї, що підтверджується дослідженими судом доказами. На підставі вище викладеного суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість заявлених вимог [PERSON] . Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved