Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» 28 вересня 2015 року звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 25070,14 доларів США і судових витрат, позовні вимоги мотивували неналежним виконанням умов кредитного договору від 10 серпня 2011 року. 28 грудня 2015 року були уточнені позовні вимоги та просили стягнути з відповідача 8269,39 грн. понесених витрат пов»язані зі зверненням до суду, оскільки відповідачем прострочена заборгованість була погашена в ході судового розгляду справи. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 грудня 2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено. Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 грудня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі та вирішити питання про судовий збір. ПАТ КБ «ПриватБанк» вважає рішення суду першої інстанції незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідачем погашено прострочену заборгованість саме після предявлення позову та під час розгляду справи, а позивач не підтримав своїх вимог унаслідок задоволення їх після предявлення позову. Тому є всі наявні підстави для застосування судом ч.1 ст. 89 ЦПК України, відповідно до якої якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після предявлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з позивача. У звязку з погашенням [PERSON] простороченої заборгованості, позивачем заявлено вимогу про стягнення на користь банку понесених ним витрат по сплаті судового збору в розмірі 8269,39 грн. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача [PERSON], який просив апеляційний суд задовольнити вимоги банку про відшкодування сплаченого судового збору, та представника відповідача [PERSON], перевіривши доводи апеляційної скарги за матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Виходячи із змісту ст.79 ЦПК України судові витрати - це фактичні грошові втирати, які несуть особи, які беруть участь у справі та інші учасники процесу у зв»язку із зверненням до суду та розглядом справи в суді. Судом першої інстанції встановлено, що 18 серпня 2005 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір №CNH0GK00320325, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 35400,00 доларів США у вигляді не відновлювальної кредитної лінії зі сплатою відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та комісії в розмірі 0,22% від суми виданого кредиту щомісяця. Періодом сплати вважати період з 20 по 27 число кожного місяця (а.с. 12-13). Відповідно до положень ст.118 ЦПК України способом реалізації права на звернення за судовим захистом, є звернення зацікавленої особи з позовом до суду, який в певному порядку розглядає вимоги позивача і дає відповідь у вигляді судового рішення. Посилаючись на ті обставини, що [PERSON], не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості, ПАТ КБ "ПриватБанк" 28.09.2015 року пред»явив позов до суду про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 25070,14 (доларів США), що за курсом НБУ становить 551292,38 грн. При зверненні до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» було сплачено судовий збір у порядку і розмірах, встановлених законодавством, а саме 8269,39 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 17.09.2015 року(ас.1). Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], суд першої інстанції із посиланням на ч.1ст.88 ЦПК України виходив із того, що оскільки на час розгляду справи прострочена заборгованість відповідача перед позивачем була погашена, оскільки в задоволені позову відмовлено, а сума 8269,39 грн. є судовими витратами, тому у їх стягненні слід відмовити. Проте з таким висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині щодо розподілу між сторонами судових витрат, не може погодитись колегія суддів з огляду на наступне. Відповідно до наданого 28 грудня 2015 року до суду представником позивача розрахунку заборгованості за договором від 18.08.2005 року та заяви про уточнення позовних вимог, станом на 23 грудня 2015 року простроченої заборгованості відповідача за наданим кредитом не існує, оскільки така була погашена в ході судового розгляду справи, просить стягнути понесені витрати в розмірі 8269,39 грн., пов»язані зі зверненням до суду з позовом (а.с.55). Вирішуючи питання про судові витрати - судовий збір, суд першої інстанції виходив з того, що в позові відмовлено, але суд не звернув уваги що, ПАТ КБ «ПриватБанк» саме у зв»язку із погашенням [PERSON] простроченої заборгованості за кредитним договором після пред»явлення позову не підтримує своїх вимог про стягнення заборгованості з відповідача за кредитним договором, що відповідає положенням ст.11 ЦПК України, та просить суд стягнути з відповідача понесені витрати по сплаті судового збору. Згідно частини статті 89 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог внаслідок задоволення їх відповідачем після предявлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з позивача. Відповідно до роз»ясень викладених в пункті 38 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №10» Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача. Визнання відповідачем позову не є підставою для звільнення його від сплати судових витрат. Причиною уточнення суми позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» є сплата простороченої заборгованості відповідачем після пред'явлення позову, банк одностороннього вилевиявлення, спрямованого на відмову від судового захисту своєї вимоги і на закриття порушеного ним процесу - не висловлював. Банк своїм правом на позов не зловживав, причина відмови судом в позові ПАТ КБ "ПриватБанк" не пов»язана з тим, що відповідач не порушував права позивача, який звернувся за судовим захистом в порядку передбаченому ЦПК України і за яким обов»язковою є сплата судового збору, який підлягає стягненню з [PERSON] Вирішуючи спір, суд першої інстанції на вказані норми процесуального закону щодо розподілу здійснених позивачем судових витрат при пред»явленні позову, у разі виконання відповідачем спірних зобов»язань після пред»явлення позову не звернув уваги, чим допустив порушення норм процесуального права, у зв»язку з чим рішення суду в оскаржуваній частині щодо відмови в задоволенні вимог про відшкодування судових витрат підлягає скасуванню, відповідно до п.4ч.1ст.309 ЦПК України. Враховуючи вищенаведене, що позивачем у зв»язку із зверненням до суду був сплачений судовий збір, однак він не підтримував своїх вимог унаслідок їх задоволення відповідачем після пред»явлення позову, необхідно стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 8269,39 грн., у відшкодування сплаченого судового збору.

Outcome: approved