Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

В травні 2018 року позивач акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулось до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг та відповідно до укладеного договору №б/н від 22.05.2014 отримав кредит у розмірі 50 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк зобов`язання перед відповідачем виконав у повному обсязі. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 27.03.2018 року має заборгованість - 116 998,00 грн., яка складається з наступного: 75 368,76 грн. - заборгованість за кредитом; 20 374,24 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; 21 255,00 грн. - нараховано пені. Представник АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 116 998,00 грн. та судовий збір в розмірі 1 762,00 грн. Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 липня 2018 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] був задоволений, а саме: стягнено з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 116 998 грн 00 коп. грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 75 368, 76 грн.; відсотків за користування кредитом - 20 374,24 грн.; пені - 21 255,00 грн. та судовий збір у розмірі 1 762,00 грн. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 грудня 2019 року вищезазначене заочне рішення було скасоване. 31.01.2020 представник відповідача подала відзив на позовну заяву за вх. № 3439, зазначивши, що 22 травня 2014 року відповідач звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг на отримання карткового рахунку і платіжної картки та підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 22.05.2014. Ознайомившись із внесеною особистою інформацією в Анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 22.05.2014, [PERSON] підтверджено підписом правильність внесених в анкету особистих даних, та не підтверджено наміру отримання кредитного ліміту, не здійснено вибору щодо бажаного кредитного ліміту та відповідно порядку поповнення рахунків, а також сум поповнення. В листопаді 2016 року Банк без оформлення додаткових документів, ознайомлення з умовами або повідомлення про ці умови в письмовій формі, запропоновував відповідачу з огляду на користування банківськими послугами - платіжною карткою, скористатися додатковим спектром послуг, а саме отримати кредитним ліміт у розмірі 50 000,00 грн. на платіжну картку. Додаткових документів для отримання кредитного ліміту, а саме договорів, анкет-заяв, тощо [PERSON] не підписував, що не заперечується позивачем. Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», згідно з якими банк самостійно може встановлювати та змінювати кредитний ліміт та умови кредитування клієнтів [PERSON] не погоджувалися та не підписувалися. Представник відповідача зазначила, що позивні вимоги Банка щодо стягнення з [PERSON] суми заборгованості в розмірі 116 998,00 грн. підтверджені Анкетою-заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 22.05.2014, яка підписана відповідачем. Крім того до матеріалів справи в якості доказів на підтвердження своїх вимог позивачем додано Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», які є роздруківкою з офіційного сайту Банку, не підписані і не датовані датою узгодження сторонами умов кредиту не тільки відповідачем, але і позивачем. Також, в підтвердження заявлених позовних вимог представник Банку надає Витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна», який не датований і не містить підпису [PERSON] та Банку. Представник відповідача звернула увагу суду, що у вказаному Витязі тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна» станом на 22.05.2014 Банк вказує інформацію про вже змінену тарифну ставку з 01.09.2014 та про змінені з 01.05.2015 тарифи обслуговування кредитних карток, змінені пені, штрафи. Як зазначено у відзиві на позовну заяву, з наданих позивачем документів вбачається, що твердження Банку про те що вказаний витяг є додатком до кредитного договору, заперечується самим Банком, оскільки звернення відповідача до банку було здійснено лише 22.05.2014. Як вказала представник відповідача, в листопаді 2016 року використано загальну суму 26 253,17 грн., погашено було в тому ж місяці суму 1 450,00 грн., в подальшому було погашено заборгованість частково в сумі 9 920,88 грн., при цьому банком продовжувалось збільшуватись тіло кредиту. Проте, відповідачем в січні, лютому та березні 2017 року погашався кредитний борг в сумі 49 978,56 грн., 20 000,00 грн., 49 997,47 грн. відповідно. Із наданого представником відповідача розрахунку заборгованості заборгованість [PERSON] станом на 28.04.2015 становить 0,00 грн. За розрахунками банку заборгованість відповідача становить: тіло кредиту - 75 368,76 грн. (ліміт по кредитній карті становить 50 000 грн.), нараховані відсотки - 20 374,24 грн., нарахована пеня - 21 255,00 грн., загальна заборгованість за наданим кредитом - 116 998,00 грн. Крім того, позивач не надав суду доказів того, що [PERSON] підписав Умови та Правила надання батьківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», при тому, що останні не можуть вважатися складовими частинами укладеного між сторонами кредитного договору. Так, в Анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанку» від 22.05.2014 [PERSON] підтверджено підписом правильність внесених в анкету особистих даних, але не підтверджено наміру отримання кредитного ліміту, не здійснено вибору щодо бажаного кредитного ліміту та відповідно порядку поповнення рахунків, а також сум поповнення. В Анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанку» від 22.05.2014 позичальника від 22 травня 2014 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій Анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанку» від 22.05.2014 підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Також, Анкета-заява про приєднання від 22.05.2014 в розділі про ознайомлення з банківськими послугами та здійснення вибору цих послуг відповідачем не заповнена, жодного вибору, жодної відмітки про обрання відповідача спектра банківських послуг не має, як не має і вибору останнім кредитного ліміту. Оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим AT КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (22 травня 2014 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (08 травня 2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь- яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову, тому вважаємо що позовні вимоги необґрунтовані. Саме така правова позиція визначена Великою Палатою у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 (провадження № 14-131цс19). Як зазначила представник відповідача, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із [PERSON] кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору та встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана Відповідачем 22.05.2014 року, аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 (провадження № 14-131цс19). Представник відповідача просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог банку до [PERSON] , судові витрати покласти на АТ КБ «ПриватБанк». 03.04.2020 представник банку подав до суду відповідь на відзив за № 12522, відповідно до якого зазначив, що [PERSON] звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 22.05.2014, згідно якої отримав кредит у розмірі 50 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Також, відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Підписавши дану заяву клієнт приєднується і зобов`язується виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому. Тарифи - це розмір винагороди за послуги банку, є невід`ємною частиною договору. Перелік може змінюватися і доповнюватись, про що власник картки повідомляється відповідно до Умов та Правил. Виконання позичальником умов кредитного договору засвідчує її волю до настання відповідних правових наслідків, передбачених кредитним договором. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 5 років, позичальник не звертався до банку за фактом неправильного нарахування відсотків, що, на думку представника позивача, свідчить про те, що відповідач знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював. Виписка з банківського рахунку, надана представником позивача, містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (із визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведення операції). Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Як зазначено представником позивача, умовами договору визначено, що банк має право в будь-якій момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Також, відповідач за допомогою кредитної картки скористався сервісом «Миттєва розстрочка». Відповідно до умов такої сервісної послуги, у разі недостатньої кількості коштів для оплати чергового платежу, наданого по сервісу «Миттєва розстрочка», клієнт доручає банку встановити овердрафт на кредитну картку на суму необхідну для сплати чергового платежу. Як зазначено у відповіді на відзив, сторони досягли і уклали кредитний договір, в якому передбачали умови сплати пені (п. п. 2.1.1., 12.2.2) в разі виникнення прострочених зобов`язань із терміном прострочення понад 90 днів, клієнт сплачує банку пеню в розмірах, зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті. При цьому, відсотки за користування кредитом клієнт не сплачує. У разі виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню, відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту. Представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі. 20.01.2021 представник відповідача подала до суду заперечення на відповідь на відзив за № 1783, аналогічні за змістом до відзиву на позовну заяву, зазначивши при цьому, що відповідачу на підставі Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанку» від 22.05.2014, відкрито картковий рахунок [NUMBER] . В додатку до відповіді на відзиві, датованого 18.03.2020, долучено виписки по рахунках, в т.ч. і картковий рахунок [NUMBER] . Крім того, Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта [PERSON] по картрахунку [NUMBER] від 22.05.2014, банк підтверджує що з 22.05.2014 до 11.03.2016 на рахунку [NUMBER] встановлено ліміт 0,00 грн., натомість з 16.11.2016 на рахунку [NUMBER] - ліміт 50 000,00 грн. Отже, до 16.11.2016 на рахунку [NUMBER] кредитний ліміт в 0,00 грн. Відповідно до Виписки по рахунку [NUMBER] за період з 01.05.2014 по 18.03.2020, станом на 22.05.2014 на рахунок [NUMBER] встановлено кредитний ліміт 0,00 грн. Крім того, з 22.05.2014 до 21.12.2015 включно, кредитний ліміт по рахунку [NUMBER] не змінювався, а відповідно клієнт користується своїми грошовими коштами. Відповідно до Виписки по рахунку [NUMBER] за період з 01.05.2014 по 18.03.2020, з 01.05.2017 банк починає нараховувати списання процентів по кредиту та пені, при цьому зміни кредитного ліміту по рахунку [NUMBER] не встановлені. Станом на 22.05.2014 кредитний ліміт встановлений банком 0,00 грн. В період часу з 22.05.2014 по 21.12.2015 відповідач має залишок після операції в сумі 54.10 грн. Протягом вказаного періоду часу встановлений банком кредитний ліміт в розмірі 0,00 грн. не змінюється станом на 01.03.2020. Відповідачем не допускається використання грошових коштів з вказаного карткового рахунку, які йому не належать. З 01.05.2017 року по 01.03.2020 року позивачем здійснювалось нарахування і списання процентів за використання кредитного ліміту та пені за прострочку по кредиту за умови, що у вказаній виписці по картковому рахунку відповідачу не встановлено кредитного ліміту та відповідає мав позитивний залишок в розмірі 54,10 грн. Представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову. В судове засідання 20.01.2021 учасники справи не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду невідомі. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне. Як встановлено в судовому засіданні, 22.05.2014між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до якої банк відкрив відповідачу картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис [PERSON] у заяві. З розрахунку заборгованості, вбачається, що позивачем нараховано 75 368,76 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 20 374,24 грн. - відсотки за користування кредитом, 21 255,00 грн. - пеня. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У ч. 2 вищезазначеної статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частинами 1-3 ст. 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до частин 1-4 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 22.05.2014 року, посилався на Витяг з умов кредитування з використанням кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку, та інші умови. Проте, з анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку взагалі не вбачається, яку саме карту було обрано відповідачем і яка карта по факту була відкрита на ім`я відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст. 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позивачем надано виписку станом на 28.04.2015 щодо руху коштів на картковому рахунку за договором б/н від 22.05.2014. Однак, суд не може прийняте це як доказ дії договору щодо користуванням відповідачем картковим рахунком та використанням кредитних коштів, так як відсутні будь-які відомості, що свідчать про отримання [PERSON] саме цих карток за спірним договором, а, таким чином, і користування ним цими кредитними коштами. Так, Верховний Суд у своїй постанові від 27.03.2020 року по справі № 703/3063/18 прийшов до висновку, що у зв`язку з ненаданням банком доказів видачі кредитної картки та розміру кредиту, суд позбавлений можливості перевірити розмір нарахованих суми боргу відповідачу. Анкета-заява не містить відомостей про оформлення відповідачем кредитного договору на умовах, обумовлених у позові. Крім того, позивач не надав підписаних відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Як вбачається з копії анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, остання не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. Вказана анкета-заява взагалі не містить ніяких даних щодо обрання відповідачем банківських послуг, крім особистих даних та підпису відповідача. У матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачу кредитного ліміту та видачу кредитної картки. АТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів на підтвердження видачі відповідачу кредитної картки та розміру наданого відповідачу кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим, отже доводи позивача щодо розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами. Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 березня 2020 року в справі № 703/3063/18. За таких обставин, вимога про стягнення з відповідача 75 368,76 грн. - тіла кредиту задоволенню не підлягає. Що стосується вимог про стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом та пені, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Банк, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, посилається на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору. Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Витягом з Тарифів та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку відповідач був ознайомлений та погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву від 02.06.2010 року. Також немає підтвердження того, що зазначені документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати відсотків та умови щодо конкретних розмірів та порядку їх нарахування. Роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді зазначеної справи. У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (02.06.2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (01.07.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки не підтверджують зазначених обставин. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору і щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Таким чином, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 22.05.2014 року шляхом підписання Анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 цього закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд вважає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримало вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 22.05.2014 у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17. Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 207, 526, 530, 549, 610, 633, 634, 638, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed