Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 06.10.2020 року надійшов позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, визначення порядку спілкування, за яким просили: 1.усунути батьку [PERSON] , діду [PERSON] та бабусі [PERSON] перешкоди у вихованні та спілкуванні з малолітньою [PERSON] , [INFO] , шляхом: 2. зобов`язання [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , не перешкоджати батьку [PERSON] , діду [PERSON] та бабусі [PERSON] у вихованні та зустрічах з малолітньою [PERSON] , [INFO] ; - визначення способу участі батька [PERSON] , діда [PERSON] , та бабусі [PERSON] , у вихованні та спілкуванні з малолітньою [PERSON] , [INFO] , встановивши наступний порядок зустрічей: кожного вівторка з 10:00 години до 09:00 години середи без присутності матері за місцем проживання батька, із зобов`язанням повернути дитину у зазначений час за місцем проживання матері або, якщо дитина відвідує дитячий садок чи школу з 17:00 години вівторка до 09:00 години середи, із зобов`язанням доставити дитину до учбового закладу; кожної суботи з 10:00 години до 10:00 години неділі без присутності матері за місцем проживання батька із зобов`язанням повернути дитину у зазначений час за місцем проживання матері; кожного року з 2 січня по 8 січня та з 1 липня по 31 липня без присутності матері за місцям проживання батька із зобов`язанням повернути дитину у зазначений час за місцем проживання матері. В обґрунтування позову посилались на те, що 31 жовтня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Южненського міського управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 242. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Вищевказаний шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05.05.2017 р. у справі № 523/2643/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07.08.2018 р. у справі № 523/2646/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки, які сплачуються позивачем добровільно. Позивачі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , а отже дідусем і бабусею [PERSON] . Посилались на те, що з часу припинення шлюбних стосунків ним чиняться перешкоди з боку відповідачки у спілкуванні з донькою/онукою [PERSON] , хоча жодних об`єктивних причин в цьому не має.\~При цьому, батько - [PERSON] працює в ДП «Морський торгівельний порт «Южний» на посаді «учень старшого кранівника» де позитивно характеризується. Дідусь [PERSON] з 1985 р. працює в ПАТ «Одеський кабельний завод «ОДЕСКАБЕЛЬ» де позитивно характеризується. Бабуся [PERSON] працює завідувачем Одеського дошкільного навчального закладу «Ясла-садок» № 225 Одеської міської ради Одеської області де позитивно характеризується. При цьому,\~раніше вони\~не зверталися\~до суду,\~оскільки поки\~дитина ходила\~до дитячого\~садочка (Одеський\~дошкільний навчальний\~заклад «Ясла-садок»\~№ 29\~ОМР Одеської\~області)\~була можливість\~бачитися та\~спілкуватися з\~дитиною,\~але з\~березня 2020\~р.\~мати перестала\~водити дитину\~до садочка,\~а в\~особистому спілкуванні\~сказала,\~що в\~них є\~інша сім`я\~та новий\~батько для\~дитини,\~тому не\~бачить необхідності\~в їх\~зустрічах і\~спілкуванні. Їм відомо, що дитина дитячий садок і жодні розвиваючи гуртки не відвідує, хоча вони пропонували відповідачці водити дитину в гурток малювання, танців тощо, проте відповідачка категорично не бажає їх допомоги. Вказували, що зі спілкування з дитиною видно, що остання знаходиться під психологічним тиском матері та боїться висловлювати свої бажання та спілкуватися з ними, оскільки знає, що це не подобається матері та це може викликати в неї необґрунтовану агресію. Враховуючи наведене, оскільки вони не можуть домовитися з відповідачкою про участь у вихованні доньки/онуки та зважаючи на обмеження прав на зустрічі і особисте спілкування з дитиною,\~ вимушені звернутися до суду за захистом своїх прав. До суду 15.10.2020 надійшла відповідь на запит щодо місця реєстрації відповідачів. Ухвалою суду від 23.10.2020 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 30.11.2020 року. У зв`язку з перебуванням судді Домусчі Л.В. на лікарняному, розгляд справи призначений на 30.11.2020 року відкладено на 25.01.2021 року. При цьому 30.11.2020р. на електронну адресу суду від відповідачки надійшла заява про відкладання засідання з метою підготовки до участі у справі. У підготовче засідання призначене на 25.01.01.2021 року позивачі не з`явилися, представник позивачів - адвокат Жмуд О.В. через канцелярію суду надав заяву щодо розгляду справи за відсутністю сторони позивачів. Інші учасники справи у підготовче засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Стороною відповідачки\~заяв,\~клопотань та\~відзиву на\~позов суду\~не було\~надано. Ухвалою суду від 25.01.2021 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 01.04.2021 року. Через неявку сторін розгляд справи 01.04.2021 року був відкладений на 22.04.2021 року. Суворовською районною адміністрацією Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування 05.04.2021 року до суду було надано висновок щодо визначення участі батька, діда та баби у виховані дитини (а.с.60-61). У судовому засіданні 22.04.2021 року надали свої пояснення як свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . По справі було оголошено перерву на 21.05.2021 року для повторного сповіщення відповідачки. У судовому засіданні 21.05.2021 року були присутні: позивача та представник позивачів [PERSON] , які позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Від відповідачки до суду надійшла заява, згідно якої просила розгляд справи відкласти, при цьому доказів щодо поважності причин неявки суду не додала. Від представника третьої особи до суду надійшла заява, згідно якої просили справу розглядати за їх відсутності. (а.с.59). ВС у постанові від 21.09.2020 року по справі № 658/1141/18 підкреслили, що частинами першою, другою, п`ятою статті 223\~ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18. Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Згідно із ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Суд вбачає, що відповідачка про час та місце розгляду сповіщалась належним чином, проте в судові засідання не з`являється, заяв по суті справи також не надає. Посилання ж відповідачки на те, що вона захворіла та має ознаки короно вірусу, не підтвердженні будь-якими належними доказами. Таким чином, у силу ч. 3 ст. 131 ЦПК України, суд визнає, що відповідачка не з`явилась в друге судове засідання без поважних причин. З огляду на викладене, зважаючи на строки розгляду справи, а також положення ч.3 ст. 223 ЦПК України, за згодою присутніх у судовому засіданні сторін, суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідачки, сповіщеної належним чином. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх осіб, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, прийшов до наступного. Із матеріалів справи судом встановлено, 31 жовтня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Южненського міського управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 242. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають доньку - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.12). Вищевказаний шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05.05.2017 р. у справі № 523/2643/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с.13). Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07.08.2018 р. у справі № 523/2646/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки, які згідно обґрунтування позову сплачуються позивачем добровільно (а.с.14-15). Позивачі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , а отже дідусем і бабусею малолітньої [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 19.02.1987 року (а.с.17). Згідно обґрунтування позову, після розірвання шлюбу між батьками [PERSON] відповідачка чинить позивачами перешкоди у спілкуванні з донькою/онукою. [PERSON] як свідок пояснив суду, що є рідним батьком [PERSON] та після розірвання шлюбу донька залишилась проживати разом із матір`ю відповідачкою по справі. Після розірвання шлюбу не було ніяких проблем із його спілкуванням та побаченнями із донькою. Проте, пізніше, з кожним місяцем становилось все гірше та гірше, відповідачка почала призначати зустрічі лише 1 раз у місяць та відміняти їх. Зазначав, що відповідачка по справі є конфліктною особою, а тому вони приїжджали до дитячого дитсадку, де і бачились із дитиною. Проте, із початком карантину відповідачка перестала водити дитину в садок і на прохання з нею побачитись повідомила, що у доньки є нова родина та новий батько, та якщо він ( [PERSON] ) буде бачитись із дитиною, у неї ( [PERSON] ) будуть проблеми із новим чоловіком. На його смс-повідомлення відповідачка не відповідає, після 8 березня вона відмовилась приймати подарунки для дитини. А тому він звернувся до суду з даним позовом бо дуже любить дитину і бажає її бачити та виховувати. [PERSON] як свідок пояснила, що є бабусею малолітньої [PERSON] та зазначила, що прийняла відповідачку до родини як рідну людину та дуже любили; розірвання шлюбу між сторонами було як драма. Спочатку, після розірвання шлюбу, вони безперешкодно бачились із онукою (1-2 рази на тиждень), відвідували театри, були у різних місцях міста. Вказувала, що дитини любить батька та завжди із задоволенням проводили із ними час. Проте, раптом відповідачка перестала давати їм бачитись та пускати до дитини, при цьому вони завжди її поважали та вели себе коректно. Зі слів свідка, останнього разу бачила онуку 03.03.2020 року. Зазначила, що вони згодні на будь-яких графік спілкування, лише б була можливість бачитися та спілкуватись із рідною онукою, яку вони дуже люблять. На день народження дитини ( [INFO] ) вони кур`єром відправили дитини подарунки та вони були прийняті відповідачем, проте подарунки, відправлені в честь 8 березня, відповідачка відмовились приймати. [PERSON] як свідок пояснив, що є дідом малолітньої [PERSON] та дуже сумує за онукою, бажає бачитись та спілкуватись із нею, до цього вони завжди піклувались про неї та допомагали. Вважає, що зараз відповідачка чинить перешкоди у спілкування з донькою через ревнощі, оскільки дитині подобалось бути у них та вона не бажала від них уходити. Останнього разу бачився з онучкою 03 березня 2020 року. Проте, у подальшому відповідачка перестала давати їм бачитись із онучкою та приймала від них подарунки. Отже, суд вбачає, що між сторонами існує спір щодо порядку участі та спілкування позивачів із дитиною [PERSON] та відповідачкою чиняться перешкоди в такому спілкуванні. Зазначене не спростовано належними та допустимими доказами зі сторони відповідачки. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтями 12 - 15 Конвенції визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою). На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у частині восьмій статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на повагу до сімейного життя, поширюються у тому числі і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (Рішення Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, п. 108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема, вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (Рішення ЄСПЛ «Bogonosovy v. Russia» від 05 березня 2019 року, п. 82). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.\~15\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки,\~які проживають\~окремо від\~дитини,\~зобов`язані\~брати участь\~у її\~вихованні і\~мають право\~спілкуватися з\~нею, якщо судом визнано,\~\~що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою крім випадків, коли це право обмежене законом. За ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 157 СК України встановлено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь. Відповідно до статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 СК України. За змістом статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні, побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що дід має право на особисте спілкування з дитиною, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати йому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Разом із тим положеннями частини п`ятої статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. ВС у\~постанові від 19.09.2018 у справі №756/7995/15-ц зауважив, що одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами. А право на повагу до сімейного життя, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, охоплює щонайменше зв`язки між близькими родичами, наприклад, між дідусями, бабусями та онуками, оскільки такі родичі можуть відігравати у сімейному житті важливу роль. Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що взаємозв`язок сторін та доньки/онучки носить сімейний характер (див. пункт 17), такі особи відносяться до учасників сімейних відносин (стаття 2 СК) і являються «родичами» та зв`язок між сторонами та дитиною має важливе значення для підтримання між ними відносин, як «близьких осіб», що сприяє реалізації їх права на сімейне життя та сприяє нормальному «розквіту людини в суспільстві», що не безпідставно знайшло відображення і в нормах СК (див. пункт 19). У такому випадку право дитини на сімейне виховання буде включати і право на спілкування з іншими членами сім`ї: батьком, дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами. У даних правовідносинах спілкування позивачів із дитиною і бажання перших підтримувати зв`язок з дитиною є адекватною реакцією людини у життєдіяльності і сприяє розвитку особистості дитини будучи важливим елементом в її вихованні. Єдиною перешкодою для цього може стати наявність «негативного впливу» позивачів на свою дитиною і їх дії всупереч інтересам дитини, проте матеріали справи не свідчать про існування такого впливу і відповідачем не надано доказів цього. У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. За розглядом справи судом встановлено, що у сімейних відносинах, які склалися між сторонами цієї справи дійсно наявний спір про порядок участі позивачів та матері дитини у спілкуванні та вихованні дитини, адже позивачі бажають спілкуватися із дитиною, в той час як відповідач (мати дитини) не погоджується із цим. Орган опіки і піклування провів дослідження даних обставин і висловив позицію про доцільність забезпечення участі батька, дідуся та бабусі у вихованні доньки/онучки. За викладеного\~суд приходить\~до висновку\~про обґрунтованість\~позову позивачів\~та вважає\~за можливе\~їх задовольнити\~шляхом усунення позивачами перешкод у вихованні та спілкуванні з малолітньою [PERSON] , [INFO] , шляхом зобов`язання відповідачки не перешкоджати батьку [PERSON] , діду [PERSON] та бабусі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітньою [PERSON] , [INFO] . Визначаючи конкретний порядок участі позивачів у вихованні дитини, суд враховує те, що форми й методи виховання та розвитку дитини не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року (ст. 8, 12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, Закону України\~«Про охорону\~дитинства» від\~26\~квітня 2001\~року та прийняв до уваги те, що позивачі бажають брати участь у вихованні дитини і таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 18.03.2021 року вих.. №01-05-8/1046вх/20 (а.с.60-61), комісія органу опіки та піклування вважала доцільним визначити способи участі [PERSON] , бабусі [PERSON] та дідуся [PERSON] у вихованні малолітньої [PERSON] шляхом встановлення спілкування: - щосереди із 17.00 год. до 09.00 год. четверга; - щосуботи із 17.00 год. до 17.00 год. неділі; - щорічно під час літніх канікул із 01 липня по 31 липня. При встановленні способу спілкування позивачів із дитиною, суд дотримується розумного балансу на участь всіх родичів у вихованні та доцільність прийняття батька, діда та бабусі участі у спілкуванні з дитиною, зважаючи на вік малолітньої дитини, ураховуючи розпорядок дня та майбутнє перебування малолітньої дитини у закладі шкільного навчання, відвідування можливих майстер класів, вважає за доцільне визначити наступний порядок спілкування: - кожної середи із 16:00 год. по 21:00 год. без присутності матері за місцем проживання батька, із зобов`язанням повернути дитину у зазначений час за місцем проживанням матері; - кожної суботи з 10:00 год. до 10:00 год. неділі без присутності матері за місцем проживання батька, із зобов`язанням повернути дитину у зазначений час за місцем проживанням матері; - кожного року із 02 січня по 08 січня та з 01 липня по 31 липня без присутності матері за місцем проживання батька із зобов`язанням повернути дитину у зазначений час за місцем проживання матері; При цьому, суд вважає за можливе відступити під графіку спілкування, визначеного органом опіки та піклування, зважаючи що, на думку суду, вік дитини та можливий розпорядок її дня це дозволяє. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: partial