Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні. В обґрунтування вимог заявник послалась на те, що вона з 20 липня 1990 року перебувала у шлюбі з [PERSON] , про що складений актовий запис № 527 від 20 липня 1990 року. Вони разом вели спільне господарство. У зв`язку з бойовими діями за місцем їхнього постійного проживання, вони з чоловіком зареєструвалися як внутрішньо переміщені особи, за різними адресами (за однією адресою не було можливості), хоча продовжували мешкати однією сім`ю та вести спільне господарство за адресою: [ADDRESS] . [INFO] чоловік [PERSON] помер у м. Кадіївка (Стаханов) Луганської області, після його смерті заявник звернулася до Сватівського відділення Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області з питання оформлення пенсії по втраті годувальника. Однак, Білокуракинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області відмовило заявнику у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника, оскільки нею не надані документи про постійне проживання з чоловіком. Без встановлення факту того, що заявник постійно проживала з чоловіком, заявник не може реалізувати своє право на призначення пенсії, а тому просить встановити факт постійного проживання з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , по день смерті останнього - [INFO]. Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 28 травня 2019 року заяву [PERSON] в частині вимог про встановлення факту перебування на утриманні свого чоловіка [PERSON] залишено без розгляду. У судове засідання заявник [PERSON] не з`явилася, подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник заінтересованої особи - Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилося без технічної фіксації. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заяву такою, що підлягає повному задоволенню. Так, судом встановлено, що заявник [PERSON] є дружиною [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 20 липня 1990 року (а.с.12). [INFO] у м. Кадіївка Луганської області помер чоловік заявника - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21 червня 2018 року (а.с.13). Після смерті чоловіка заявник [PERSON] звернулася з питання переходу на пенсію по втраті годувальника до відповідного територіального відділення Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області. Однак, Білокуракинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області відмовило заявнику у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника. У листі Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області № 21/к-7/с від 19 лютого 2019 року зазначено, що надана заявником довідка про склад сім`ї від 20.05.2018 року, яка складена у м. Стаханов Луганської області, не може бути прийнята до уваги, оскільки відповідно до ст. 2 Закону України "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях" від 18 січня 2018 року № 2268-VІІІ передбачено, що діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним та не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях ( а.с. 21). Відповідно до ч.1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. З абз. 4 ч.3 ст.36 цього Закону вбачається, що члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Згідно ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. На підставі ч.4 ст. 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Суд вважає встановленим, що заявник [PERSON] та померлий [PERSON] перебували у шлюбі, на час смерті останнього спільно проживали, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, тобто проживали однією сім`єю. Згідно копії паспорта громадянина України, виданого на ім"я заявника [PERSON] , та копії паспорта громадянина України, виданого на ім"я чоловіка заявника - [PERSON] , останні були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 5 зворот, а.с. 8-9). З довідок № 377 від 30 травня 2018 року та №1020 від 20 вересня 2018 року, виданих органами, що знаходяться на території м. Кадіївка ( до перейменування - м.Стаханов) Луганської області, вбачається, що заявник [PERSON] постійно проживала за адресою: [ADDRESS] , разом з чоловіком [PERSON] та донькою [PERSON] , вели спільне господарство до дня його смерті - по [INFO] (а.с. 20, 36). З акту № 6 від 14 вересня 2018 року про фактичне проживання з померлою особою на день його смерті, виданого органом, що знаходиться на території м. Кадіївка (Стаханов) Луганської області, вбачається, що заявник [PERSON] , яка на даний час проживає за адресою: [ADDRESS] , перебувала в шлюбі з [PERSON] та проживала з ним до моменту смерті - по [INFO] (а.с. 37). Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Таким чином, довідки № 377 від 30 травня 2018 року та №1020 від 20 вересня 2018 року, видані органом, що знаходиться на території м. Кадіївка (Стаханов) Луганської області, та акт № 6 від 14 вересня 2018 року про фактичне проживання з померлою особою на день його смерті, який виданий органом, що знаходиться на території м.Кадіївка (Стаханов) Луганської області не створюють правових наслідків, але в той же час вони містять фактичні дані відповідно до ст. 76 ЦПК України, які підтверджують вимоги заявника. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Тому, з огляду на викладене, суд вважає, що встановлення факту постійного проживання з померлим чоловіком однією сім`єю має для заявника юридичне значення, оскільки від даного факту залежить реалізація права на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Таким чином, дослідивши в судовому засіданні зібрані у справі докази, проаналізувавши встановлені обставини, суд доходить висновку, що дійсно заявник [PERSON] є членом сім`ї померлого чоловіка [PERSON] , та вони постійно проживали по день його смерті - [INFO] за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved