Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON], в інтересах якого діє [PERSON], 09.06.2016 року звернувся до суду з вищезгаданим позовом, в якому просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 50000,00 грн. моральної шкоди та 7226,18 грн. інфляції від простроченої суми. Позовні вимоги вмотивовано тим, що постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 04 листопада 2015 року, залишеною без змін Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом , якою визнано неправомірною відмову Управління пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (далі УПФУ) щодо зарахування пільгового стажу роботи позивача для призначення пенсії по списку №1 та зобов'язано УПФУ в Дзержинському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області здійснити нарахування пенсії [PERSON] з 29.12.14 року. Після набрання постановою законної сили УПФУ призначив позивачу пенсію, однак почав виплачувати тільки з травня 2016 року; нараховані грошові кошти позивач отримав з затримкою. Таким чином, незаконними діями УПФУ та бездіяльністю позивачу спричинено моральну шкоду, яка виразилася в погіршенні здоровя позивача через переживання, викликані неможливістю отримати пенсію, що призвело до погіршення стану здоровя, відносин з рідними та оточуючими людьми. Завдана моральна шкода полягає в переживаннях у звязку з порушенням конституційних прав та гарантій щодо отримання гарантованих законом виплат, тому він звернувся до суду з цим позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] в судовому засіданні присутнім не був, скориставшись правом представництва відповідно до ст.38 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] [PERSON] (довіреність від 15.01.2016 року, дійсна до 15.01.2019 року) / а.с.11/ в судовому засіданні позов підтримав, обґрунтовуючи обставинами викладеними в позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник відповідача Державної казначейської служби України [PERSON] (довіреність №5-29/261-742 від 10.01.2017 р., дійсна до 31.12.2017 року) в судовому засіданні заперечувала проти позову позивачем невірно застосовано вимоги ст.625 ЦК України, оскільки спір між позивачем та Державною казначейською службою України виник не з договірних правовідносин; не надано доказів моральних страждань; позивач безпідставно посилається на Постанову Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати», оскільки нарахованих [PERSON] коштів 29.12.2014 року не існувало - УПФУ відмовив у призначенні пенсії . Крім того, ст..7 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» передбачає правову процедуру стягнення компенсації, яка зазначає відмову власника або уповноваженого ним органу( особи) від виплати компенсації. Позивач, порушуючи правовий процес стягнення компенсації, не звертався до управління ПФУ в Дзержинському районі м.Кривого Рогу щодо виплати йому компенсації, а відповідно не має згоди чи відмови управління у виплаті компенсації. До матеріалів справи позивачем не додана довідка Держкомстата України щодо індексації інфляції, якими позивач користувався при розрахунку матеріальної шкоди. Просила у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] південного обєднаного управління пенсійного фонду України у Дніпропетровській області [PERSON] ( довіреність №895/17/10 від 10.01.2017 року, дійсна до 31.12.2017 року) заперечувала проти позову, просила у задоволенні позову відмовити. Зазначила, що постанова суду надійшла до УПФУ в Дзержинському районі м.Кривого Рогу 02.12.2015 року, передана на виконання 02.12.2015 року. Пенсія позивачу призначена за віком на пільгових умовах за Списком №1 з 29.12.2014 року та виплачена в межах платежів за один місяць згідно до ст.ст.256,257 КАСУ нараховано та виплачено 3023,54 грн. у січні 2016 року. Після набрання постановою законної сили 30.03.2016 року її передано на виконання 31.03.2016 року нараховано та виплачено 39800,77 грн. Підставою для відмови позивачу в призначенні пільгової пенсії за Списком №1 було рішення комісії при головному управлінні Пенсійного фонду України, управління не порушувало строки виплати нарахованих сум, тому вини управління в даному випадку немає. Позивачем не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди. Також, немає підстав для застосування ст.625 ЦК України та нарахування індексу інфляції. Представник відповідача [PERSON] Україна в особі Державної Казначейської служби України [PERSON] (довіреність №5-15/4475-33233 від 31.15.2015 року, дійсна до 31.12.2016 року) /т.2, а.с.199/ заперечувала проти позову, просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача Прокуратури Дніпропетровської області [PERSON] довіреність №0512-1265 вих.16 від 29.07.2016 року, дійсна до 29.07.2019 року) в судовому засіданні заперечувала проти позову, просив у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, прийшов наступних висновків. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Так, в судовому засіданні встановлено, що постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 04.11.2015 року адміністративний позов [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м.Кривого Рогу Дніпропетровської області, Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському\~ районі м.Кривого Рогу та Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови [PERSON] у призначені та виплаті пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 та у підтвердження періоду роботи для зарахування до пільгового стажу; скасовано рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області\~ від 22 січня 2015 року за № 24 про відмову [PERSON] в підтвердженні періоду\~ роботи для зарахування до пільгового стажу за Списком №1; скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м.Кривого Рогу від 12 лютого 2015 року\~ № 458 про відмову [PERSON] в підтвердженні періоду\~ роботи для зарахування до пільгового стажу за Списком №; зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському\~ районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області \~ зарахувати до пільгового стажу роботи для призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно розділів III "Металургійне виробництво (чорні метали)" Списків № 1, стаж роботи [PERSON] з 20.04.1982 р. по 01.09.1982 р., 26.11.1982 р. по 01.01.1983 р., з 14.03.1983 р. по 29.03.1983р., з 03.07.1985 р. по 31.12.1986 року за професією «вогнетривник 4 розряду» та з 01.01.1987 року по 14.08.1992 року за професією «вогнетривник 5 розряду» та призначити [PERSON]\~ пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 у відповідності до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з моменту звернення [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському\~ районі м. Кривого Рогу з питання призначення\~ пенсії , а саме з 29.12.2014 року. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено (а.с.5-7).\~ Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2016 року апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м.Кривого Рогу Дніпропетровської області на вищезгадану постанову суду повернуто апелянту (а.с.8). Таким чином, постанова Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 04.11.2015 року у справі №210/1732/15-а, провадження №2-а/210/64/15 набрала законної сили 18.03.2016 року. Постанова Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу надійшла на адресу Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м.Кривого Рогу Дніпропетровської області 02.12.2015 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції №1238/32 (а.с.30). Управлінням Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м.Кривого Рогу Дніпропетровської області 22.12.2015 року нараховано пенсію з 29.12.2014 року , з 01.01.2015 року по 28.01.2015 року та перераховано на рахунок позивача 23.12.2015 року в розмірі 3023,54 грн. (а.с.31,32), тобто виконано постанову суду в межах платежів за один місяць. Після набрання законної сили постанова суду надійшла на адресу Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м.Кривого Рогу Дніпропетровської області 30.03.2016 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції №187/32 (а.с.34). Управлінням Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м.Кривого Рогу Дніпропетровської області на підставі розпорядження №156888 від 04.04.2016 року здійснено перерахунок пенсії з 29.01.2015 року довічно через зміну надбавки та перераховано на рахунок позивача 05.04.2016 року в розмірі 39800,77 грн. (а.с.35,36), постанову суду виконано в повному обсязі. Статтями 1,2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Механізм виплати компенсації врегульовано Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. N 159 п.3 якого визначено,що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); соціальні виплати (допомога сім'ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення). Аналіз норм Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» дає підстави вважати, що компенсації підлягають нараховані, але не виплачені доходи, у разі затримки їх виплати на один і більше календарних місяців. Однак, судом встановлено, що після надходження судових рішень на виконання до пенсійного фонду, виплати проводилися в строки, які не перевищують одного місяця. Розрахунок компенсації позивачем, починаючи з 29.12.2014 року є безпідставним, оскільки 29.12.2014 року грошові виплати йому не було нараховано, а тому підстави для їх виплати були відсутні. Суд також не знаходить підстав для застосування наслідків порушення несвоєчасної виплати грошових зобовязань , встановлених ст. 625 ЦК України, частиною другою якої передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. По-перше, судом не встановлено порушення строків виплати позивачу нарахованих доходів. По-друге, даною нормою врегульовані договірні правовідносини, у той час як між сторонами виник спір у звязку з тривалим, на думку позивача, виконанням рішення суду щодо виплати йому пенсії по Списку №1, які розповсюджується дія Закону України «Про виконавче провадження». Така позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 20.01.2016 року у справі №6-2759цс15. Щодо відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 23 ЦК України\~визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 1173 ЦК України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною - є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Суд не може взяти до уваги в якості обґрунтування позивачем розміру моральної шкоди необхідність відстоювання своїх прав у судах, про що зазначено в позовній заяві, а посилання на пригнічений настрій, наявність психологічного та морального тиску, погіршення стану здоровя, суд вважає суб'єктивним, оскільки вказані обставини не підтверджено жодним належним та допустимим доказом. Окрім того, з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів заподіяння моральної шкоди, суд вважає, що відновлення порушених прав позивача судовим рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 04.11.2015 року є належною сатисфакцією Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, відмовити у задоволенні позову, з підстав недоведеності вини відповідача у спричиненні позивачеві майнової та моральної шкоди, та відсутності будь-яких доказів, які б підтверджували наявність такої шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed