Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

В липні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача такою, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS]. Вказуючи на те, що вона є власником житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS], в якому надала дозвіл на реєстрацію дружині свого сина [PERSON] - [PERSON], яка проживала в ньому до смерті [PERSON], а саме до [INFO], після чого, забравши свої особисті речі, виїхали у невідомому напрямку. На пропозицію добровільно знятися з реєстрації відповідач не реагує, у зв'язку з чим вона змушена звернутися до суду з даним позовом, який просить задовольнити. [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про день час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи без її участі не подала (а.с.30). Оскільки позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі, судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних в ній доказів. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку з надвірними приміщеннями, розташованого по [ADDRESS], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2775878 від 09 лютого 2004 року (а.с. 5). Як вбачається із довідки виконавчого комітету Кодаківської сільської ради № 262 від 16 липня 2015 року, [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] (а.с.10). Із довідки виконавчого комітету Кодаківської сільської ради № 263 від 16 липня 2015 року, [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS], але в данний час не проживає за місцем реєстрації (а.с.8, 9). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 28 липня 2015 року, у житловому будинку [ADDRESS] зареєстрована, але не проживає [PERSON], яка починаючи з грудня 2014 року залишила будинок (а.с. 27). Стаття 41 Конституції України надає право кожному володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приват\-ної власності як сукупність правових норм, що закріплюють право людини володіти, користуватися і розпоряджатися належним їй майном та іншими матеріальними благами, і набувається в порядку, визначеному Цивільним кодек\-сом України, є непорушним. Ніхто не може бути протиправно по\-збавлений права власності. Право на житло є одним з найважливіших соціально-економічних прав громадян. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Цивільним кодексом України визначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За змістом ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. За змістом ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч. 1 ст. 317, ч.1, ч. 2 ст. 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною 1 ст. 163 ЖК України, встановлено, що у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Частинами 1 та 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Частиною 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбаченихКонституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Як роз'яснено у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки /реєстрації/ самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Враховуючи, що судом достовірно встановлено та підтверджується зібраними по справі доказами, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS], відповідач, яка не є близькою родичкою власника, не проживає в будинку з грдуня 2014 року, тобто більше шести місяців, її реєстрація у будинку порушує права власника, то останню слід визнати такою, що втратили право користування спірним житловим приміщенням. Судові витрати по справі позивач просила на відповідача не покладати.

Outcome: approved