Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулася [PERSON] , за участю заінтересованої особи: [PERSON] , про видачу обмежувального припису. Заява мотивована тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15.10.2020 року друге було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу проживають із заявником. Заявник зазначає, що вихованням та матеріальним утриманням неповнолітніх дітей займається виключно вона, а [PERSON] нехтує своїми обов`язками щодо матеріального утримання дітей. В зв`язку з цим, [PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу щодо стягненні аліментів на утримання дітей та себе до досягнення молодшим сином трирічного віку, проте станом на день подання цієї заяви, аліменти не отримує. Разом з тим, [PERSON] постійно вчиняє щодо заявниці та дітей психологічне та фізичне насильство, досить часто в присутності дітей, зокрема, може штовхнути, кричить, кривдить, принижує, залякує, аби діти бачили, яка у них безвідповідальна мати. Таким чином, знецінює її в очах дітей. Також піднімає руку, висловлюється нецензурною лайкою, переслідує їх із дітьми, здійснює тиск - заставляє вислухати, зустрітись, погрожує, маніпулює, використовує старшого сина, аби він здійснював тиск на маму щодо відновлення сім`ї, не дає висловлюватися, не хоче чути думку [PERSON] . Також, не один раз приходив до квартири, де мешкають заявниця із дітьми, шляхом обману та застосовуючи фізичну перевагу, вривався у приміщення, закривав за собою двері та вчиняв скандали. Син, повертаючись від батька, стає більш агресивним, нестриманим по відношенню до матері, грубить, принижує, звинувачує. Менший син, який постійно присутній при цьому, став більш знервованим та у нього погіршився режим сну. Неодноразово заявниця зверталася до поліції протягом 2019 - 2021 років, але правоохоронні органи обмежуються відписками. В результаті здійснення [PERSON] систематичного психологічного, а іноді і фізичного насильства по відношенню до колишньої дружини та дітей, останні доведені до стану тривоги, діти мають психологічні розлади, живуть в постійному стресі та страху, нервовому напруженні. З огляду на викладене [PERSON] звернулася до суду із вказаною заявою та просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , строком на шість місяців, яким: - заборонити наближатися на відстань меншу ніж 500 метрів до місця її проживання (та дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ) за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити наближатися [PERSON] до місця навчання [PERSON] - Комунального закладу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №8 Вінницької міської ради»; - заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , а також розшукувати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , якщо вони усі разом за власним бажанням перебуває у місці невідомому [PERSON] , переслідувати [PERSON] та в будь-який спосіб спілкуватись з нею; - заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через інших осіб. Також заявник просила стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 6810,00 грн. В судовому засіданні заявник та її представник заяву підтримали у повному обсязі та просили її задовольнити з підстав викладених у ній. Додатково суду пояснили, що заявник не проти, щоб [PERSON] спілкувався та займався вихованням дітей. Також заявник зазначила, що коли [PERSON] приводить старшого сина додому, то штовхає двері, заходить до квартири та влаштовує сварки при дітях. Заявник не проти аби батько спілкувався з дітьми, проте вона не бажає щоб він приходив до них у картиру. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні вимоги заяви визнав частково, лише щодо колишньої дружини. Додатково пояснив, що він дійсно заходив в квартиру заявника, оскільки його запросила дитина, допомагав занести дитині санки та бутиль з водою. [PERSON] зазначив, що бажає бачити дітей. Дійсно, один раз було коли він взяв за руку та потягнув [PERSON] щоб вона заспокоїлась. Чинив психологічне насильство щодо дружини, чинив тиск, оскільки вона його не розуміє. Просив відмовити в задоволенні заяви. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. Суд, заслухавши пояснення заявника та її представника, заінтересованої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що заяву слід задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15.10.2020 року у справі № 127/18279/20, шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 31.05.2018 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Вінницькій області, актовий запис №1112, був розірваний (а.с. 17-18). Зі змісту рішення суду вбачається, що шлюб між сторонами було зареєстровано вдруге. З матеріалів справи встановлено, що від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ,(а.с. 13, 14). З відмітки в паспорті громадянина України вбачається, що заявник зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Також за вказаною адресою проживає дитина заявника: [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Факт проживання дітей із заявником, заінтересована особа не заперечує, тому цей факт, в силу приписів ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Відповідно до довідки ФОП [PERSON] від 21.12.2020 року, заявник працює в кабінеті народної та нетрадиційної медицини ФОП [PERSON] на посаді адміністратора та з 18.11.2019 року знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років (а.с. 11). З відмітки в паспорті громадянина України вбачається, що місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). З протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05.06.2019 року вбачається, що [PERSON] звернулася до Київського ВП Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області із заявою про вчинення домашнього насильства. Зокрема, вона просила вжити заходів відносно її чоловіка[PERSON] , який протягом тривалого часу вчиняє домашнє насильство за спільним місцем проживання, а саме застосовує фізичну силу ображає нецензурною лайкою, принижує її і сина, пригнічує її особистість (а.с. 19, 20). В результаті розгляду вказаного вище звернення, заявника було поінформовано, що в ході проведення перевірки по її зверненню було встановлено, що в діях [PERSON] відсутні ознаки кримінального правопорушення, а інформація внесенню в ЄРДР не підлягає. На [PERSON] було складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та проведено бесіду профілактичного характеру щодо неприпустимості протиправної поведінки в подальшому (а.с. 22). 02.03.2020 року [PERSON] на ім`я начальника Київського ВП ГУНП у Вінницькій області було написано заяву, відповідно до якої вона просить прийняти міри до її чоловіка[PERSON] , який перешкоджає спілкуванню з її дитиною [PERSON] , 2012 року народження. Налаштовує його проти неї (а.с. 23). В зв`язку з цим, у заявника в той же день було відібрано поліцейським взводу №1 роти №2 УПП у Вінницькій області письмові пояснення, в яких вона зазначила, що її чоловік [PERSON] відносився до неї при дітях агресивно: нецензурна лексика, пригнічення її гідності, налаштовував її проти дітей, підіймає на неї руки та принижує дітей. Дуже кричить на дитину та пригнічує її особистість, не дає спілкуватись з дитиною (а.с. 24). Вказане вище звернення було зареєстроване до ІТС ІПНП Київського відділення поліції Вінницького відділу поліції за №2514 та проведено роз`яснювальну бесіду з [PERSON] і попереджено про адміністративну відповідальність за ст. 173-2 КУпАП (а.с. 25). 22.06.2020 року заявник надала письмові пояснення Київському ВП ВВП ГУНП у Вінницькій області, в яких зазначила, що 22.08.2020 року у неї виник конфлікт з її чоловіком [PERSON] з приводу того, що вона хотіла забрати молодшого сина [PERSON] після прогулянки, а чоловік відмовився, а також перебував в стані алкогольного сп`яніння, після чого пішов у не відомому напрямку. Потім повернувся і став ломитися до квартири, щоб забрати свої речі. Заявник звернулася до поліції за допомогою так як не хотіла, щоб він сам заходив до квартири, а в присутності працівників поліції. На даний час конфлікт вирішений мирним шляхом, допомоги поліції не потребує (а.с. 26). З протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 22.08.2020 року вбачається, що [PERSON] звернулася до Київського ВП Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області із заявою, в якій зазначила, що просить виклик по спецлінії «102» з приводу не порозуміння з чоловіком, який у стані сп`яніння не хотів повертати дитину після прогулянки, не розглядати, так як претензії на даний момент ні до кого не має, конфлікт був вирішений мирним шляхом. Просить обмежитися профілактичною бесідою з чоловіком [PERSON] (а.с. 27-28). 25.09.2020 року заявник звернулася до Київського ВП ВВП ГУНП у Вінницькій області із письмовою заявою та просила її звернення від 25.09.2020 року з приводу непорозуміння з чоловіком не розглядати, усі спірні питання з`ясовані мирним способом шляхом переговорів, претензій і зауважень ні до кого не має. Письмової відповіді не потребує (а.с. 29). З листа Відділу поліції №2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області від 04.03.2021 року, адресованого [PERSON] вбачається, що її звернення по факту конфлікту із колишнім чоловіком зареєстроване до ІП «Єдиний облік» ІТС ІПНП за №2194 і доручено на розгляд працівникам Відділу поліції. В ході проведеної перевірки було встановлено, що в діях [PERSON] відсутні ознаки кримінального правопорушення, інформація введенню в ЄРДР не підлягає. Із [PERSON] було проведено бесіду профілактичного характеру, щодо неприпустимості протиправної поведінки в подальшому. Зазначена подія не містить відомостей, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, підлягає розгляду, та прийняття рішення згідно із Законом України «Про звернення громадян» або КУпАП. У фактах викладених у заяві ознаки кримінального правопорушення відсутні, а інформація введенню в ЄРДР не підлягає, тому матеріали скеровано до справи Відділу поліції №2 ГУНП у Вінницькій області (а.с. 30). Зі змісту Виписки із медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] вбачається, що 25.02.2021 року остванній знаходився на амбулаторному лікуванні із діагнозом F-41.2 (розлади поведінки) (а.с. 38). Відповідно до характеристики [PERSON] , виданої директором школи, останній навчається у школі 3 рік, володіє навчальним матеріалом на початковому та середньому рівні. Хлопчик не привчений до самообслуговування. [PERSON] не завжди забезпечений всім необхідним шкільним приладдям та речами, які необхідні для навчання в школі. Батьки недостатньо приділяють уваги до навчання [PERSON] , несистематично забезпечують обладнанням, хлопчика залежно від потреб. Учень часто школу не відвідує за сімейними обставинами та по хворобі (а.с. 32). Зі змісту довідки Центру розвитку особистості «Логос» від 10.03.2021 року, учень [PERSON] регулярно відвідує заняття у центрі з 03.02.2021 року по теперішній час. Дитини завжди охайна, доглянута та життєрадісна. Навчальним процесом займається мати, [PERSON] . Оплату за навчання здійснює мати. Батько за весь період навчання не контактував із вчителями центру, не цікавився успіхами сина та освітнім життям дитини (а.с. 33). З відповіді нейро-психологічного відділу медичного центру «Пульс» вбачається, що мати [PERSON] зверталася до дитячого психолога з метою покращення емоційного стану дитини. Так, на першому інтер`ю 1.02.2021 року з мамою і сином з боку матері були висловлені її переживання з приводу складнощів організувати взаємодію з сином, в зв`язку з конфліктними стосунками між батьками. Було проведено 8 сеансів, з хлопчиком, 3 індивідуальні бесіди з мамою та 2 - з батьком. Хлопчик напруження відчує до обох батьків, що характерно для дітей, які є свідками звинувачення батьками один другого і знецінення таким чином авторитету обох батьків. Також хлопчик схильний до пасивних і в меншій ступені активних опорів, що притаманно дітям, які контактують з дорослими, що мають протилежні один одному вимоги внаслідок ворожих конфліктів між ними. Ці опори проявляються ігноруванням звернень батьків. Таким чином, важливою частиною роботи в даному випадку є налагодження робочих стосунків між батьками для співпраці відносно їх сина (а.с. 34-36). Слід відзначити, що Службою у справах дітей ВМР було направлено клопотання до Вінницького міського центру соціальних служб з метою отримання дитиною та батьками фахової соціально-психологічної допомоги, оскільки [PERSON] внаслідок ситуації розлучення батьків перебуває у складному психологічному стані, має поведінкові проблеми (а.с. 37-38). Свідки пояснили, що батько займається дітьми, щодо вчинення ним насильства відносно дітей - їм не відомо. Відносини між батьком та дитиною гарні. Покази свідка [PERSON] суд не приймає до уваги, оскільки вона є сестрою заявника та не попереджалась судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання. Аналізуючи наведені вище докази, суд дійшов висновку, що заявник неодноразово зверталась до правоохоронних органів з приводу вчинення протиправних дій відносно неї її колишнім чоловіком. Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». У пункті 3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Згідно п.п. 6-8 вказаного вище, кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Положеннями статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.97, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Оцінюючи доводи заявника та надані на їх підтвердження докази, судом встановлено, що вони підтверджують те, що [PERSON] неодноразово вчиняється домашнє насильство відносно його колишньої дружини [PERSON] . Також факт вчинення насильства визнається самим[PERSON] , проте лише відносно дружини. Жодних належних та допустимих доказів вчинення батьком насильства відносно своїх дітей, заявником суду не надано. З пояснень наданих в судовому засіданні сторонами та свідками встановлено, що [PERSON] любить дітей та просив суд не обмежувати його у батьківських правах. При цьому, заявник також висловила бажання не перешкоджати батькові в спілкуванні і вихованні дітей. Разом з тим, деякі вимоги заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису прямо суперечать її бажанню не чинити перешкоди у спілкуванні батька з синами. Так, вимога щодо заборони [PERSON] наближатися до місця навчання [PERSON] , перешкоджає батькові цікавитись успіхами навчання дитини. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених в КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - колишнє подружжя. За нормами п. 2 ч. 1 ст. 24 вищевказаного Закону обмежувальний припис стосовно кривдника відноситься до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: 1) постраждала особа або її представник; 2) у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; 3) у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" або Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків", на строк від одного до шести місяців. Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви [PERSON] , оскільки наявні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявника, а тому є необхідність видачі обмежувального припису відносно саме [PERSON] , шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Щодо вимоги заявниці про заборону [PERSON] наближатися на відстань меншу ніж 500 метрів до місця її проживання та дітей, то вона задоволенню підлягає лише частково, а саме в частині заборони наближтатись на відстань меншу, ніж 100 метрів, оскільки батько відводить сина [PERSON] на тренування у спортивний гурток, а потім приводить його додому. Мати в цьому участі не приймає. Дитина є ще малолітньою, в зв`язку з цим, суд вважає за необхідне зменшити зазначену відстань до 100 метрів, з метою захисту інтересів дитини. Щодо заробони [PERSON] наближатись до місця навчання дитини, то вона є не конкретизованою, зокрема не вказана відстань до навчального закладу. При цьому, слід відзначити, що школа, у якій навчається син [PERSON] та гурток, на який водить батько дитину, розташовані через дорогу, тому в разі встановлення заборони наближатись до школи, батько не матиме змоги відводити дитину на на тренування у гурток. Решта вимог заяви підлягають задоволенню лише щодо [PERSON] , оскільки судом встановлено нявність неприязних стосунків між заявником та заінтересованою особою [PERSON] . Що ж до дітей, то з метою захисту якнайкращих інтересів дітей, бажання батька брати участь в їх вихованні та не заперечення щодо цього матері, суд вважає за доцільне дозволити [PERSON] здійснювати спілкування із заявником лише щодо вирішення питань пов`язаних з організацією та реалізацією ним свого права на участь у спілкуванні та вихованні дітей. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Також ч. 7 ст. 294 ЦПК України визначено, що при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. За приписами ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Враховуючи норми вказаних вище статтях, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для відшкодування заявнику витрат на правничу допомогу в окремому провадженні. Суд звертає увагу, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, при подачі до суду заяви про видачу обмежувального припису заявник звільнена від сплати судового збору з метою її захисту від кривдника, а також враховуючи життєву ситуацію заявника, остання мала можливість звернутися за безоплатною правовою допомогою. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі викладеного та

Outcome: partial