Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

Позивач [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Дидинська Б.М., звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог: виконавчий комітет Сасівської сільської ради Виноградівського району про надання згоди на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 03.03.2003 року і до 29.10.2014 року позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Рішенням Виноградівського райсуду від 29.10.2014 року шлюб між ними розірвано. У шлюбі народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] 01.07.2019 року позивач в інтересах дитини подала заяву до виконкому Сасівської сільської ради про реєстрацію місця проживання дочки [PERSON] , 2007 р.н. за місцем проживання матері та дитини по [ADDRESS] . В цей же день уповноважена особа з реєстрації місця проживання виконавчого комітету Сасівської сільської ради відмовила в реєстрації [PERSON] у зв`язку з відсутністю письмової згоди батька дитини [PERSON] на реєстрацію місця проживання за вказаною адресою. Дочка позивачки з народження і до сьогоднішнього дня проживала по [ADDRESS] в будинку бабусі - [PERSON] . Власником будинку є мати позивача на підставі договору дарування від 27.03.2003 року. Батько дитини [PERSON] також проживав до 2014 року в цьому будинку. Своїми протиправними діями робив неможливе проживання. Постійно провокував сварку, бив, вчиняв насильство в сім`ї, за що на нього неодноразово працівниками поліції складались протоколи за насильство в сім`ї. Згідно рішення суду від 25.12.2014 року його виселено з будинку та скасовано його реєстрацію за вказаною адресою. Із-за того, що між ними склались неприязні відносини [PERSON] відмовляється від надання письмової згоди на реєстрацію дочки по місцю її постійного проживання з матір`ю. Позивач та його представник в судове засідання не прибули, проте представником позивача подано до суду заяву, де просить розглядати справу без її участі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання у відповідності до ч.ч.6,7 ст. 128 ЦПК України та шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи та письмового відзиву до суду не надходило. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи, що відповідач, будучи повідомленим належним чином, повторно не з`явився до суду без повідомлення причин, не подав відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони представника позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи без самостійних вимог - Сасівської сільської ради Виноградівського району, в судове засідання не з`явився. Однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі та про відсутність заперечень відносно заявленого позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, судом встановлено наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. З 03.03.2003 року і до 29.10.2014 року позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Рішенням Виноградівського райсуду від 29.10.2014 року шлюб між ними розірвано. У шлюбі народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . З 04 квітня 2016 року повноваження з реєстрації (прописки) та зняття з реєстрації місця проживання (виписки) перейшли до органів місцевого самоврядування і Центрів надання адміністративних послуг (ЦНАП). У сільській місцевості функції з оформлення прописки і виписки виконують виконавчі органи сільських або селищних рад. 01.07.2019 року позивач в інтересах дитини подала заяву до виконкому Сасівської сільської ради про реєстрацію місця проживання дочки [PERSON] , 2007 р.н. за місцем проживання матері та дитини по [ADDRESS] . В цей же день уповноважена особа з реєстрації місця проживання виконавчого комітету Сасівської сільської ради відмовила в реєстрації [PERSON] , 2007 р.н., у зв`язку з відсутністю письмової згоди батька дитини [PERSON] на реєстрацію місця проживання за вказаною адресою. Підставою для відмови у реєстрації місця проживання дочки за місцем проживання матері є відсутність письмової згоди батька на виконання вказаних дій, обов`язковість надання якої виконком обґрунтовує з посиланням на п.18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207. Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Дочка позивачки з народження і до сьогоднішнього дня проживала по [ADDRESS] в будинку бабусі - [PERSON] . Власником будинку є мати позивача на підставі договору дарування від 27.03.2003 року. Батько дитини [PERSON] також проживав до 2014 року в цьому будинку. Своїми протиправними діями робив неможливе проживання. Постійно провокував сварку, бив, вчиняв насильство в сім`ї, за що на нього неодноразово працівниками поліції складались протоколи за насильство в сім`ї. Вказане підтверджується рішенням Виноградівського районного суду від 25 грудня 2014 року. Згідно цього рішення його виселено з будинку та скасовано його реєстрацію за вказаною адресою. Із-за того, що між сторонами склалися неприязні відносини [PERSON] відмовляється від надання письмової згоди на реєстрацію дочки по місцю її постійного проживання з матір`ю. Відповідач ухиляється від спілкування з дочкою, ніякої матеріальної допомоги на її утримання не надає, долею дітей не цікавиться, тим самим усунувся від виконання обов`язків, передбачених ст.150 Сімейного кодексу України, що унеможливлює отримання позивачем письмової згоди батька на реєстрацію дочки за місцем проживання та реєстрації матері. Станом на 30 червня 2019 року відповідач заборгував по аліментах на утримання двох дітей на суму 89174,50 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 46865209. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання. У разі якщо особа не може самостійно звернутися до органу реєстрації, реєстрація може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника на підставі довіреності, посвідченої в установленому законом порядку. Згідно з п 2.2. Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.11.2012 р. №1077, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 року за № 2109/22421 (далі по тексту - Порядок № 1077), для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС, а після утворення центрів надання адміністративних послуг (далі - центр) - до відповідного центру, зокрема, документи, що підтверджують: право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання. Пунктом 2.3 Порядку № 1077 встановлено, що відомості про дітей віком до 14 років, місце проживання яких реєструється з батьками, вносяться до заяви одного з них. Особа, яка досягла 14-річного віку, подає заяву про реєстрацію місця проживання особисто. При проживанні батьків за різними адресами для реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним з батьків надається письмова згода другого з батьків та довідка територіального підрозділу або адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України за місцем його проживання про те, що дитина не зареєстрована разом з ним. Відомості про реєстрацію дитини, яка не досягла 14 років, вносяться до картки реєстрації того з батьків, з ким реєструється місце проживання дитини, та до адресної картки. Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. № 207 (далі по тексту - Правила № 207), також передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Відповідно до ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Як зазначено у статті 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблей ООН від 20.11.1989 p. N 44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 p. N 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України "Про охорону дитинства" (Преамбула Закону). Відповідно до статті 18 вказаного Закону Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Отже, у випадку наявності будь-якої правової колізій, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, що стосуються інтересів дитини, з урахуванням положень статті 3 Конвенції "Про права дитини", пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 2 протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Згідно зі ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Як встановлено статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. У відповідності до ч.3 ст.29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Спору за місце проживання дитини між сторонами немає, але є спір щодо ненадання відповідачем письмової згоди на реєстрацію дитини по місцю її проживання. Відсутність реєстрації місця проживання неповнолітньої [PERSON] за місцем фактичного проживання суперечить її інтересам та суттєво обмежує реалізацію її прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист. Також це впливає на оформлення субсидії. На підставі вище викладеного, суд доходить висновку, що позовну заяву слід задовольнити.

Outcome: approved