Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Печерський районний в місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у м. Києві, про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дітей. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з вересня 2018 року до липня 2019 року з відповідачем проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання у них народились діти [PERSON] та [PERSON] . В зв`язку з тим, що в липні 2019 р. відносини між позивачкою та відповідачем погіршилися, позивачка самостійно зареєструвала народження дітей в порядку ст. 135 СК України з зазначенням відомостей про батька зі слів матері. Але через деякій час відносини між позивачкою та відповідачем відновилися, та вони знову стали проживати однієї сім`єю. У лютому 2020р. відносини припинилися, та відповідач перестав допомогати позивачці та уникає спілкування з нею. Посилаючись на викладені обставини, позивачка просить задовольнити її вимоги, визнати відповідача батьком дітей, а також внести відповідні зміни до актового запису про народження дітей, змінивши відомості про батька та прізвище дітей та стягнути аліменти в розмірі десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісяця до досягнення повноліття. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22.04.2020 р. відкрито провадження, вирішено розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24.09.2020 у справи призначено молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої були поставлені питання можливості походження дітей від відповідача та зобов`язано відповідача з`явитися за викликом експерта з метою відібрання зразків біоматеріалу. Згідно повідомлення Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи від 18.02.2021р. проведення судово-медичної експертизи генетичної ідентифікації згідно з ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 24.09.2020р. неможливо, тому що незважаючи, на неодноразові призначення дати відбору, [PERSON] на відбір зразків крові не з`явився. Відповідач в судове засідання не з`явився, з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, в письмових поясненнях третя особа просила провести розгляд справи у відсутності представника. З огляду на вищезазначені обставини, та з урахуванням того, що сторони будучи повідомлені належним чином про день та час судового засідання, не з`являлись в судове засідання, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін та постановити заочне рішення. Суд, заслухавши свідків, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов таких висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] проживали разом однією сім`ю без реєстрації шлюбу. [INFO] у позивачки народились діти: [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження дитини [PERSON] серії [NUMBER] в графі «батько» зазначено « [PERSON] ». Вказані дані було внесено зі слів матері у відповідності з ст. 135 Сімейного кодексу України. Згідно свідоцтва про народження дитини [PERSON] серії [NUMBER] в графі «батько» зазначено « [PERSON] ». Вказані дані було внесено зі слів матері у відповідності з ст. 135 Сімейного кодексу України. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] пояснили суду, що позивач та відповідач проживали разом без реєстрації шлюбу, під час спільного проживання у сторін народилися діти [PERSON] та [PERSON] , відповідач визнавав батьківство, деякий час допомогам позивачці та дітям, але у подальшому відмовився. Судом встановлено, що як батько дітей, відповідач також зазначений у індивідуальній карті вагітної та породілля (а.с.21). Згідно відповіді Київської міської дитячої клінічної лікарні №1 відповідач у медичному закладі був представлений батьком дітей, після пологів допомагав позивачці під час її перебування в стаціонарі. (а.с. 68) Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебували у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається 1) за заявою матері чи батька дитини, 2) за рішенням суду. Згідно вимог ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Згідно вимог до ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2008 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Згідно вимог ст. 134 СК України, на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. За таких обставин, з урахуванням викладеного, зважаючи на наявні по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача щодо визнання батьківства в повному обсязі. При цьому суд враховує і положення ст.109 ЦПК України та факт ухилення відповідача від проведення судово-генетичної експертизи. Як слід підлягають задоволенню вимоги про внесення змін до актових записів про народження [PERSON] та [PERSON] шляхом зазначення батьком [PERSON] . Що стосується вимог позивача про стягнення аліментів, то суд дійшов наступного висновку. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1959 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як встановлено в судовому засіданні, малолітня дитина сторін проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач є працездатним, а тому суд вважає, що він спроможний сплачувати позивачу аліменти на утримання дитини. Доказів того, що за станом здоров`я та матеріального становища відповідач не може сплачувати аліменти на утримання своєї дитини, суду не надано. Також, суду не надано доказів щодо наявності у відповідача інших утриманців. Відповідно до роз`яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімума для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням вказаної норми, аліменти підлягають стягненню з 15.04.2020 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80., а також судовий збір на користь держави в розмірі 840,80 грн. Згідно з положеннями п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial