Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що між нею та відповідачем зареєстровано шлюб - 11.05.2006 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 850. Від шлюбу мають двоє неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] та доньку - [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними. У 2018 році відповідач залишив сім"ю , та з цього часу вони проживають окремо, не ведуть спільне господарство, не підтримують подружніх відносин, шлюб носить формальний характер. Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 10.07.2020 року справу номер 466/5208/20 передано до розгляду судді Донченко Ю.В. 27.07.2020 року з ВАДР ГУ ДМС України у Львівській області надійшла відповідь щодо зареєстрованого місця проживання відповідача. Ухвалою судді від 28.07.2020 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та дала аналогічні пояснення тим, які викладені в позові, просить позов задовольнити, не заперечує щодо винесення заочного рішення по даній справі. Відповідач в судове засідання не з"явився - 22.08.2020 року на адресу суду повернулась судова повістка - повідомлення про вручення поштового відправлення, згідно яких відповідач отримав судову повістку ( 22.08.2020 року) на 01.09.2020 року, таким чином відповідач належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, причини неявки не повідомив, заяви про відкладення судового засідання не подавав, відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було, а тому за згодою позивача, на підставі ст. ст. 280, 281 ЦПК України суд проводить заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, з"ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції, і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. У відповідності до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. З пояснень позивача [PERSON] вбачається, що від подружнього життя вони мають двоє неповнолітніх дітей, які спілкуються з чоловіком, він в свою чергу, час від часу приїжджає до них та намагається брати участь у їх вихованні. Позивачка з чоловіком припинили подружні відносини у 2018 році, та даний позов вона подала до суду лише в липні 2020 року, що в даний час не виключає можливості їхнього примирення. Так, позивачем не надано суду доказів в обґрунтування своїх доводів про те, що між сторонами наступив розлад, який носить стійкий характер та при розгляді справи не встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, оскільки позивачами не надано суду належних доказів на підтвердження свої вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed