Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до суду про визнання [PERSON], таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме - квартирою № 2 в будинку № 5 по вул. І. Франка в смт. Підволочиськ Підволочиського району Тернопільської області, та зняття його з реєстраційного обліку у вищевказаній квартирі. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що вона проживає у [INFO], та діє від імені своєї малолітньої доньки [PERSON], [INFO], яка, на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Підволочиського районного нотаріального округу 07 вересня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1022, являється власником вищевказаної квартири. [PERSON] даного договору дарування [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдаровувана), яка діє від імені своєї малолітньої доньки [PERSON] при здоровому глузді, розуміючи значення своїх дій та правові наслідки укладеного договору домовились про таке, що дарувальник передав, а обдаровувана прийняла в дар квартиру [ADDRESS], загальною площею 49, 3 кв.м., житловою площею 36, 8 кв.м., реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 718936261246. Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 13 жовтня 2015 року було розірвано шлюб між нею та відповідачем. Однак, з 01 травня 2015 року, задовго до оформлення договору дарування квартири та розірвання шлюбу, відповідач перейшов проживати в інше житлове приміщення розташоване в смт. Підволочиськ по вул. Надзбручанська, 72 Підволочиського району Тернопільської області. З того часу в подарованій доньці квартирі по вул. І Франка 5/2 в смт. Підволочиськ Підволочиського району Тернопільської області не проживає, а тому втратив право на користування нею, однак разом з нею і донькою зареєстрований в подарованій доньці квартирі і з реєстраційного обліку в добровільному порядку знятися не бажає, а тому вона, захищаючи інтереси неповнолітньої доньки, власниці квартири, змушена з даним позовом звернутися до суду. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги і зазначила, що відповідач в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку не бажає, тому вона змушена звернутися з даним позовом до суду і просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням та зобовязати УДМС України в Тернопільській області, сектор УДМС України у Підволочиському районі зняти останнього з реєстраційного обліку. Відповідач [PERSON] позов визнав частково і пояснив, що він дійсно перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачкою, від якого в них в 2007 році народилася донька [PERSON]. Вони всі разом проживали в смт. Підволочиську в квартирі [ADDRESS]. Так як подружнє життя в них не складалося, весною 2015 року він залишив квартиру і пішов проживати в інше житлове приміщення. В вересні 2015 року він подарував квартиру доньці, яка стала її власником. І хоч з того часу в подарованій доньці квартирі не проживає, однак з реєстраційного обліку зніматися не бажає, так як хоче мати вільний доступ до доньки, з якою хоче безперешкодно бачитися і спілкуватися, а позивачка не дає йому цього робити. Вислухавши пояснення позивачки, відповідача, свідків, дослідивши та оцінивши докази по справі,\~суд приходить до переконання, що позов підставний і підлягає до задоволення, виходячи з таких міркувань. [PERSON] ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як вбачається з положень ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, п. 1 ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства, ст. 41 Конституції України та ст.ст. 321, 328, 330, 334 ЦК України, кожна фізична особа має право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном. Право власності набувається на підставах не заборонених законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом. Право приватної власності є непорушним. Положення п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року зазначають, що при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Положення ч. 2 п. 15 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» зазначають, що наявність прописки (на даний час реєстрації) сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала. [PERSON] з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.09.2015 року № 43418798 [PERSON] відповідно до договору дарування від 07 вересня 2015 року серії НАО № 496071 посвідченого приватним нотаріусом Підволочиського районного нотаріального округу, являється власником квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. [PERSON] діє від імені свої малолітньої доньки та фактично проживає за вказаною адресою. Стаття 242 ЦК України вказує, що батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 02.02.2016 року № 564 виданої Підволочиською селищною радою [PERSON] вбачається, що за адресою смт. Підволочиськ вул. І.Франка 5/2 до складу сімї/зареєстрованих входять: [PERSON] (позивач), [INFO]; [PERSON] (відповідач), [INFO]; [PERSON] (донька), [INFO], дитина знаходиться при матері. Усього троє осіб. 13 жовтня 2015 року рішенням Підволочиського районного суду шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідно до актів обстеження житлового приміщення складених депутатами Підволочиської селищної ради [PERSON] та [PERSON] в присутності сусідів [PERSON] та [PERSON] від 22.06.2015 року; 18.10.2015 року; 04.01.2016 року; 12.02.2016 року; 17.03.2016 року; 22.04.2016 року всього 6 (шість) актів, в яких вказано, що фактично за адресою [ADDRESS] проживає [PERSON] та [PERSON], також депутатами встановлено, що [PERSON], який зареєстрований за вказаною адресою фактично не проживає. Свідки [PERSON] сусідка сторін, що проживає за адресою [INFO] та [PERSON] депутат Підволочиськогоої селищної ради від виборчого округу № 15, в тому числі і від вулиці [PERSON], що проживає за адресою [INFO] вказують, що [PERSON] фактично з весни (квітня травня місяця 2015 року) та до сьогоднішнього часу за адресою смт. Підволочиськ вул. І.Франка 5/2 не проживає. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. В даному випадку суд вважає що відповідач, який не є членом сімї позивача, не проживає у\~ його будинку понад один рік без поважних причин.\~ Тому його слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням по цих підставах. При вирішенні вимог позивача в частині зобов'язання УДМСУ в Тернопільській області суд приймає до уваги наступне. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином із вказаної норми видно, що зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що\~Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення\~ст. 7 цього Закону\~підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст.\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК України,\~ст. 405 ЦК України). Суд не наділений повноваженнями приймати рішення про зняття фізичних осіб з реєстрації місця проживання та на підставі ст. ст.\~7,11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», оскільки така процедура здійснюється відповідним органом реєстрації. Отже, в задоволенні\~\~позовних вимог про зняття з реєстрації місця проживання відповідача за адресою - смт. Підволочиськ вул. І. Франка квартира № 2 будинок № 5 Підволочиського району Тернопільської області слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: partial