Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

Згідно позовної заяви, заяви про уточнення позовних вимог, пояснень представника позивачки в судовому засіданні, в 2002 році за грошові кошти позивачки її сестра [PERSON] купила на своє ім'я квартиру [ADDRESS], оскільки на той час вона перебувала за кордоном. В подальшому 20.05.2003 року [PERSON] подарувала позивачці вказану квартиру і на даний час вона належить їй на праві приватної власності. Після укладення договору дарування позивачка дізналася, що 28 травня 2002 року її сестра [PERSON], як власник квартири, уклала договір найму житлового приміщення з її сином [PERSON], згідно якого він винаймав вказане житло на невизначений строк. Відповідач народився 19 серпня 1985 року, тобто на час укладення даного договору йому виповнилося лише 16 років. Посилаючись на ст.32, 34, 203, 215 ЦК, позивачка вважає, що договір найму житлового приміщення від 28 травня 2002 року є нікчемним, оскільки на момент його укладення [PERSON] був неповнолітнім і не мав повної цивільної дієздатності, а вона як мати не надавала згоди на його укладення. Дізнавшись про існування вказаного договору, позивачка не схвалила його і висунула сестрі усну претензію, вказавши, що та не мала права нікого, крім себе, там прописувати. Крім того, вказані обставини вже були предметом судового розгляду і Нетішинський міський суд в своєму рішенні від 22 червня 2012 року зазначив, що договір найму житлового приміщення від 28 травня 2002 року на час його заключення був нікчемний. Незважаючи на це відповідач продовжує проживати в належній позивачці квартирі, з реєстрації не знімається, комунальні послуги сплачує лише на численні прохання і після звернення до суду. На підставі наведеного, позивачка та її представник просили встановити нікчемність договору найму житлового приміщення від 28.05.2002 року, укладеного між [PERSON] та неповнолітнім [PERSON], застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину - договору найму житлового приміщення від 28.05.2002 року, а саме: зобов'язати [PERSON] знятися з реєстрації у Нетішинському МС УДМС України в Хмельницькій області та виселитися з квартири [ADDRESS], стягнути з відповідача на її користь судові витрати у справі. В судовому засіданні відповідач позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Пояснив, що договір найму житлового приміщення було укладено за вказівкою та за згодою його матері - позивачки [PERSON], оскільки вона переживала, що сестра [PERSON] може продати квартиру. Представник відповідача також просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що положення Житлового кодексу України не обмежують здатність неповнолітніх осіб бути суб'єктами договору найму житлового приміщення, тому неповнолітні у віці від 14 років мають усі права наймача житла і несуть такі ж обов'язки, як і повнолітні громадяни, за умови, що вони проживають окремо. Посилання позивачки на відсутність її згоди як матері на укладення відповідачем договору найму житлового приміщення є неприйнятним, оскільки необхідність такої згоди спрямована на захист інтересів дитини, а в даному випадку це суперечить таким інтересам. Представник зазначив, що згідно ч.1 ст.222, п.1 ч.2 ст.221 ЦК України, правочин, який неповнолітня особа вчинила без згоди батьків за межами її цивільної дієздатності може бути ними схвалений, якщо вони дізнавшись про його вчинення, протягом місяця не заявили претензії другій стороні. В матеріалах справи відсутні будь - які докази з приводу пред'явлення позивачкою претензій [PERSON]. З наведеного можна зробити висновок, що даний договір найму був схвалений позивачкою. Представник Нетішинського міського сектору управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області в судове засідання не з'явився, але надіслав на адресу суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності. В судовому засіданні представник виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області та представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області пояснили, що при вирішенні даного спору покладаються на розсуд суду. Допитана як свідок позивачка [PERSON] показала, що договір найму житлового приміщення був укладений між її сином - відповідачем [PERSON] та сестрою [PERSON] без її згоди та без її відома. Про існування вказаного договору та реєстрацію відповідача в квартирі вона дізналася лише після укладення договору дарування 20.05.2003 року. Після того як відповідач вселився в квартиру і в них виникли спори з приводу його проживання там, вона висувала усні претензії [PERSON] щодо реєстрації [PERSON] Свідок [PERSON] - сестра позивачки, в судовому засіданні показала, що на прохання позивачки, за її гроші купила квартиру [ADDRESS] та оформила на своє ім'я, а коли [PERSON] приїхала із - за кордону - подарувала їй цю квартиру. Після купівлі квартири, знаючи, що відповідач неповнолітній, вона уклала з ним договір найму житлового приміщення і зареєструвала його в цій квартирі, але не пам'ятає обставин укладення даного договору. Коли позивачка ще знаходилася за кордоном, вона їй зателефонувала та повідомила, що зареєструвала в квартирі відповідача, не пам'ятає чи говорила їй про укладення договору найму і не знає, коли їй стало відомо про існування такого договору. На той час, коли вона зареєструвала відповідача в квартирі, позивачка не заперечувала проти цього і не висувала до неї претензій з цього приводу. Претензії щодо реєстрації відповідача в квартирі виникли після того, як [PERSON] став проживати в квартирі з сім'єю. Суд, вислухавши пояснення позивачки, відповідача, їх представників, представників третіх осіб, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що 28.05.2002 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір найму житлового приміщення, згідно якого [PERSON] передала [PERSON] у постійне, безоплатне користування двохкімнатну квартиру [ADDRESS], що належала їй на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого 25.04.2002 року приватним нотаріусом Нетішинського міського нотаріального округу [PERSON], з правом приписки в ній наймача на термін дії договору. Даний договір зареєстрований у виконавчому комітеті міської ради від 29.05.2002 року за № 37. Відповідно до договору дарування квартири від 20.05.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Нетішинської державної нотаріальної контори Мельником А.П. та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 634740 від 26.05.2003 року, [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про одруження, свідоцтва про народження, позивачка є матір'ю відповідача [PERSON] Згідно ст.5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно п.1, 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України вбачається, що цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. В своїй позовній заяві позивачка просить встановити нікчемність договору найму житлового приміщення, укладеного 28 травня 2002 року ще до набрання чинності Цивільним кодексом України, з посиланням на ст.ст. 32, 34, 203, 215 цього Кодексу. Отже, фактично позивачка посилається на норми матеріального права, які регулюють правовідносини, що виникли з 1 січня 2004 року та відповідно до ст.5 Цивільного кодексу України не мають зворотної дії у часі, а тому не підлягають застосуванню при вирішенні даної цивільної справи. На момент укладення договору найму житлового приміщення від 28.05.2002 року діяв Цивільний кодекс Української РСР в редакції 1963 року і саме главою 3 "Угоди" та главою 26 "Найом жилого приміщення" цього Кодексу регулювались правовідносини між сторонами при укладенні угод та договору найму жилого приміщення, які і підлягають застосуванню при вирішенні даної справи. В той же час Цивільний кодекс Української РСР в редакції 1963 року не передбачає такого поняття як встановлення нікчемності договору, про що просить позивачка в своїй позовній заяві, а встановлює підстави та наслідки недійсності угоди, укладеної неповнолітнім віком від п'ятнадцяти до вісімнадцяти років. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з тих підстав, що цивільним законодавством, яке діяло на момент укладення договору найму житлового приміщення від 28.05.2002 року, не передбачалось встановлення нікчемності договору, а Цивільний кодекс України в редакції 2003 року, на порушення норм якого посилається позивачка як на підставу позову та відповідного до якого сформульовано позовні вимоги, набрав чинності лише з 1 січня 2004 року.

Outcome: dismissed