Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

Позивач, [PERSON], в інтересах якої діє представник [PERSON], звернулася 14.03.2017 року до суду з вищеназваним позовом, який в подальшому було уточнено, в якому просить стягнути з Приватного підприємства «Восход» (далі - ПП «Восход») на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю 883200,00 грн. без утримання податку на доходи фізичних осіб. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що її батько [PERSON], перебуваючи у трудових відносинах з ПП «Восход» код року загинув від нещасного випадку, який трапився при виконання трудових обов'язків. Актом форми Н-5 від 02.04.2004 року встановлено вину роботодавця. На час смерті батька їй виповнилося 16 років. Сім'я та звичайний розклад життя були зруйновані, вона була позбавлена батьківського піклування та матеріальної допомоги, у зв'язку з чим було порушено нормальні життєві зв'язки, вона була змушена докладати додаткових зусиль для організації подальшого життя. Вважає, що з вини відповідача їй завдано моральну шкоду, тому звернулася до суду з цим позовом. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] (договір про надання правової допомоги від 06.12.2016 року) у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача. Представник відповідача ПП «Восход», належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд, взявши до уваги заяву представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до статей 1167,1168 ЦК України відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження здоров'я або у випадку смерті працівника, здійснюється винною особою, яка її завдала. За змістом статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є дочкою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження /а.с. 27/. Згідно з свідоцтва про смерть актовий запис № 292, виданого відділом РАЦС Дзержинського районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області [INFO], [PERSON] помер у віці 42 років /а.с.4/. Відповідно до Акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 21 березня 2004 року від 02.04.2004 року ( форма Н-5) [PERSON] працював водієм автомобілю БелАЗ ПП «Восход» (загальний стаж роботи - 20 років 6 місяців, у тому числі на підприємстві 1,5 місяця, за професією 11 років 10 місяців). 25.03.2004 року приблизно о 17 годині 30 хвилин, на [PERSON], який виконував завдання майстра на перевозку скрапу автомобілем БелАЗ, під час вантаження, здійснив наїзд автомобіль БелАЗ №817, водій якого - [PERSON], не вимкнув двигун та не встановив під колеса прокатні упори. В наслідок нещасного випадку настала смерть [PERSON] Основною причиною настання нещасного випадку визначено невиконання водієм [PERSON] вимог безпеки при експлуатації транспортних засобів; майстром [PERSON] посадової інструкції майстра п.11; механіком [PERSON] посадової інструкції механіка технологічного транспорту п.5.4 /а.с.5-9/. На підставі проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 21 березня 2004 року ( форма Н-5) складено Акт №17 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 02.04.2004 р. (форма Н-1), в п.10 якого зазначено осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці - [PERSON] - водій БелАЗа, ПП «Восход» ; [PERSON] майстер, ПП «Восход» ; [PERSON] - механік, ПП «Восход» /а.с.10-15/. Відповідно до ч.2 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Отже, в судовому засіданні встановлено, що нещасний випадок на виробництві стався з вини відповідача, смерть [PERSON] настала від нещасного випадку у зв'язку з виробництвом, тому моральна шкода повинна відшкодовуватись відповідачем у справі. Представник позивача в своїх запереченнях на позовну заяву вказав, що ПП «Восход» є неналежним відповідачем, оскільки станом на день смерті [PERSON] , відшкодування шкоди здійснював Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі; винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а наслідок якого настала загибель [PERSON], вироком суду визнано гр. [PERSON], отже вина посадових осіб ПП «Восход» не встановлена; розрахунок моральної шкоди є незрозумілим, неприйнятним та необґрунтованим, просив у задоволенні позову відмовити. Проте суд не бере до уваги посилання представника відповідача у своїх запереченнях з огляду на наступне. Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» дія цього Закону поширюється на осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від їх форм власності та господарювання, у фізичних осіб, на осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, та громадян - суб'єктів підприємницької діяльності. Виплата Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України грошових сум на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю застрахованої особи внаслідок нещасного випадку на виробництві, членам її сім'ї зазначеним Законом не передбачена. Отже, Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не регулює правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю працівника внаслідок нещасного випадку на виробництві, членам його сім'ї. Такі відносини регулюються статтею 1167, частиною другою статті 1168 ЦК України, оскільки моральна шкода доньці загиблого заподіяна за умови, що в трудових відносинах із відповідачем знаходився її батько, а для неї таке заподіяння є позадоговірним правовідношенням. Така позиція суду узгоджується з правовими висновками Верховного суду України у справі № 6-66цс14 та позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 08.08.2018 року по справі 210/136/17. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи виникає у зв'язку з настанням певних подій: каліцтва, ушкодження здоров'я або смерті фізичної особи. З урахуванням вищенаведених норм, з урахуванням ст. 1168 ЦК України, право члена сім'ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв'язку зі смертю особи, спричиненню професійним захворюванням, виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності професійного захворювання і причинного зв'язку між смертю і професійним захворюванням, а тому правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди члена сім'ї померлого виникають лише після смерті померлого та регулюються законодавством, яке діє на цей момент. Оскільки судом встановлено, що позивач є дочкою загиблого, то вона має право на відшкодування моральної шкоди. Згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Частиною третьою ст. 13 Закону України «Про охорону праці» на роботодавця покладено безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог Суд вважає, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди з відповідача є обґрунтованими, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Представник відповідача, з урахуванням ст.ст. 76-81 ЦПК України, не надав суду доказів на спростування тверджень позивача та на обґрунтування своїх заперечень проти позову. З урахуванням встановлених судом обставин та наданих в порядку ст. 81 ЦПК України доказів, суд вбачає наявність спричинення позивачам моральної шкоди. Факт спричинення моральної шкоди позивачу у зв'язку із загибеллю батька встановлений в судовому засіданні, підтверджується матеріалами справи. Позивач після смерті батька зазнала глибоких моральних переживань, переносила та переносить моральні страждання, усвідомлюючи, що в неї немає батька, залишившись без моральної та матеріальної підтримки, що позбавляє їх нормальних життєвих зв'язків та вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки батько завжди допомагав їй у справах, підтримував у складних життєвих ситуаціях Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає частковій компенсації з урахуванням наступного. Позивач оцінює моральну шкоду, заподіяну їй в наслідок загибелі батька, у 883200,00 грн., які просить стягнути з відповідача без урахування податку з доходів фізичних осіб. Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд враховує роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує, що ПП «Восход» не здійснювалося відшкодування моральної шкоди сім'ї загиблого [PERSON] одразу після його загибелі. Визначаючи розмір відшкодування, суд, приходить до висновку, що внаслідок незабезпечення відповідачем безпечних і нешкідливих умов праці, недодержання вимог законодавства про охорону праці позивач [PERSON] втратила свого батька, відчуває страждання через неможливість спілкуватися з батьком, відчувати його любов та підтримку, суд вважає, що їй завдано моральну шкоду. Суд також бере до уваги, враховує той факт, що дійсно позивач є дочкою померлого; відсутність вини загиблого у нещасному випадку; вину підприємства - відповідача в нещасному випадку, внаслідок якого загинув батько позивача; наслідки викликані заподіяною шкодою - смерть найбільш близької людини; перенесені і по теперішній час душевні страждання та переживання; тривалість перенесених страждань. Враховуючи ступінь моральних страждань позивача, її тривалість і тяжкість, незворотність втрати, істотність вимушених змін у житті, а також з урахуванням конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю батька, підлягає 85000,00 грн., що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач пережила та буде переживати, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. Згідно ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнена від сплати судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial