Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Позивач, [PERSON], у судове засідання не з'явилась, просить суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, [PERSON], будучи належним чином сповіщений в порядку ч.5ст.74 ЦПК України, у судове засідання не з'явився, заперечень щодо позову не надав. У зв'язку із цими обставинами суд прийняв рішення про подальший заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. В ході судового розгляду справи були досліджені наступні докази: копія паспорту громадянки України - [PERSON], серії [NUMBER]; копія свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], серії [NUMBER]; копія будинкової книги прописки громадян по [ADDRESS]; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.12.2004р.; копія витягу РБТІ про реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 30.12.2004р. № 6100499; копія технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS], паспорт складений 30.12.2004р.; лист - відповідь Ренійського РС ГУДМС України в Одеській області від 16.08.2013р. за вх. № 6273; заява [PERSON] про розгляд справи у її відсутності від 28.10.2013р. за вх. № 8063. квитанція про сплату судового збору. Судом, в ході розгляду справи було встановлено, що позивач, [PERSON], звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача, [PERSON], таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS]. Позивач [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 20.12.2004р. є власником житлового будинку [ADDRESS]. Державна реєстрація нерухомого майна проведена 30.12.2004р., що підтверджується витягом РБТІ про реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 30.12.2004р. № 6100499. У даному житловому будинку проживає відповідач [PERSON], з яким позивач розірвала шлюб 12.07.2007р. Відповідач [PERSON] не є власником житлового будинку та проживає в ньому без будь-яких правових підстав. Позивач в позові вказує, що відповідач самостійно не бажає звільнити будинок, крім того зловживає спиртні напої та ображає її. Своїм перебуванням та проживанням по теперішній час за вказаною адресою, створює позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні нерухомим майном. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. За ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до положень ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності із ст. 317, ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ч.1ст.401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлено щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно ч.1ст.402 ЦК України, сервітут може бути встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону (ч.1ст.405 ЦК України). Відповідно до п.4ч.1ст.406 ЦК України, сервітут припиняється у випадку припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно наданих документів, позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] Позивач та відповідач перебували у шлюбі. Сторони 12.07.2007р. розірвали шлюб, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу, серії [NUMBER]. Крім того, згідно будинкової книги відповідач не зареєстрований у житловому будинку [ADDRESS]. На даний час відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується листом Ренійського РС ГУДМС України в Одеській області від 16.08.2013р. за вх. № 6273. Тобто, відповідач [PERSON] не має ніяких правових підстав для перебування та проживання за зазначеною адресою. Відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003р. реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Документом, до якого вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, є у т.ч. паспорт громадянина України. Таким чином, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування особи за певною адресою. Відповідно до ст. 109 ЖК України, виселення із займаного житлового приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Слід також зазначити, що ч. 2 п. 15 постанови Пленуму ВСУ "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" від 01.11.1996р. вбачає, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Виходячи із вищевказаного, матеріалів справи, доводів позивача, викладених у позові, беручи до уваги, що відповідач не має ніяких правових підстав для перебування та проживання за зазначеною адресою, яких-небудь витрат по утриманню житла він не несе, договором, законом або рішенням суду не було встановлено право відповідача на користування ним житловим будинком позивача, суд визнає відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та виселяє відповідача із житлового будинку [ADDRESS] без надання іншого житла.

Outcome: approved