Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 12.12.2007 у розмірі 84611,17 грн. станом на 21.03.2021. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.12.2007 між ним та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. За умовами вказаного договору позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 1000 грн. на платіжну картку, який в подальшому збільшився до 72170 грн. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає договір про надання банківських послуг. Однак в порушення вимог закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав повністю, у зв`язку з чим банк має право вимагати повернення всієї суми кредиту. Станом на 21.03.2021 відповідач має заборгованість перед позивачем в сумі 84611,17 грн., яка складається з: 60699,66 грн. - заборгованості за кредитом; 23911,51 грн. - за відсотками за користування кредитом; 0,00 грн. - комісія; 0,00 грн. - пеня. Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 11.05.2021 відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити в спрощеному позовному провадження без виклику сторін. Відповідач надав суду відзив, в якому позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. Вказав, що позивач не довів належними та допустимими доказами, що відповідач при складанні анкети-заяви ознайомився саме з тими Правилами надання банківських послуг, які містяться на сайті банку, а також не відомо на яких умовах та з якими відсотками і штрафними санкціями погодився відповідач під час підписання анкети-заяви. В заперечення позовних вимог послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17. Зазначив, що якщо на думку позивача анкета-заява становить кредитний договір, вона повинна бути підписана, з боку позивача, уповноваженою на те особою. Позивачем же до суду надана анкета-заявка, яка була підписана представником позивача, проте не доведено повноваження особи, якою підписано анкету-заяву від 12.12.2007. Крім того, зауважив, що у вказані анкеті-заяві відсутнє будь-яке посилання на встановлення кредитного ліміту. Вказана дата видачі пін коверту 04.01.88, а дата видачі карти не співпадає з датою підписання анкети-заяви. Також позивачем не надано будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на особовий картковий рахунок, не додано до позовної заяви копію платіжної картки та підтвердження отримання відповідачем картки. Водночас в доданих позивачем додатках до позову відсутні докази ознайомлення позивачем відповідача з Умовами публічного договору та надання відповідачу копій цих документів. Також не надані докази отримання відповідачем графіків платежів та розрахунку сукупної вартості кредиту, відкриття банківського рахунку в рамках виконання кредитного договору, відсутні докази надання відповідачу електронного платіжного засобу у вигляді картки. Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку не містять підпису відповідача; довідки про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку про видані кредитні картки підписані неповноважною особою та не підтверджують факту встановлення кредитного ліміту та надання платіжної карти. У анкеті-заяві відсутні умови про те, що паспорт споживчого кредиту є складовою частиною договору банківського обслуговування. Також наголосив, що датою надання інформації, вказаною у паспорті, є 11.06.2020, а кредитний догововір укладався 12.12.2007. Вказав, що розрахунок заборгованості є неналежним доказом, оскільки не є первинним документом. Із вказаного розрахунку не можливо визначити, яка сума заборгованості підлягає стягненню та чи існує заборгованість. Щодо виписки по договору, то вона не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому не може прийматись належним та допустимим доказом. У відповіді на відзив позивач вказав, що [PERSON] звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву від 12.12.2007. Щодо форми кредиту зазначив, що зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах. Підписавши заяву, банк та клієнт приєдналися і зобов`язувалися виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку, що складає договір банківського обслуговування в цілому. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 13 років, позичальник не звертався в банк за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що позичальник знав про розмір відсоткової ставки, про що свідчить факт підписання договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював. Зазначив, що банком дотримано усі вимоги щодо відкриття карткового рахунку. Щодо ознайомлення відповідача з умовами кредитування зазначив, що своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає договір про надання банківських послуг. Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. Стосовно дати 04.01.88, вказаної в анкеті-заяві, щодо отримання відповідачем карти та ПІН-конверта, то було допущено помилку в даті. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустими доказами. Вказав, що виписка по рахунку є первинним документом, а відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи у справі не призначались. Банком надано виписку по картковому рахунку, яка є підтвердженням того, що відповідачу було видано кредитну карту та відкрито картрахунок, на який встановлено кредитний ліміт та прослідковується, що відповідач користувався коштами. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були відомі і зрозумілі умови договору. На підтвердження факту укладання кредитного договору та на підтвердження наявності не виконаних кредитних зобов`язань Банком надано копію кредитного договору, розрахунок заборгованості, довідку про зміну кредитного ліміту, виписку по рахунку, наказ про затвердження Умов та правил надання банківських послуг, довідку щодо виданих кредитних карт. Крім того, зазначив, що розрахунок заборгованості, довідка про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, довідка про видані картки та виписка по рахунку підписані представником АТ КБ Приватбанк, а матеріали справи містять довіреність, видану на ім`я зазначеного представника, якою передбачено право працівника посвідчувати копії документів та їх підпису. Посилання на невідповідність позовної заяви вимогам оформлення документів ДСТУ є безпіставними, оскільки цей порядок поширюється на організаційно-розпорядчі документи, до переліку якого не входять ні Умови та правила надання банківських послуг, ні розрахунок заборгованості. Також позивач зауважив, що відповідно до постанови НБУ №130 від 27.11.2018 «Про затвердження Правил застосування переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України» документи у банку зберігаються не більше 5 рокув, а тому надати документи, що посвідчують право співробітника банку на момент укладання кредитного договору, немає можливості. Відповідач надав заперечення, в яких зазначив, що твердження позивача щодо повноважень особи, яка підписувала анкету-заяву викликають обґрунтовані сумніви. Вважає, що виписка по рахунку має відповідати вимогам, що встановлюється чинним законодавством до такого роду документів. Зазначив, що позивачем не надано належних доказів, що підтверджували б обумовлення нарахування та сплати відсотків, комісій та інших платежів за спірним кредитним договором. Крім того, вказав, що позивач, якщо на його думку був укладений кредитний договір, був зобов`язаний письмово повідомити відповідача про невиконання останнім його умов та дати визначений законодавством термін на усунення порушень умов договору. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до висновку про часткове задоволення позову. Судом встановлено, 12.12.2007 між ПАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк", укладено кредитний договір з [PERSON] шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 1000 грн. на платіжну картку, який в подальшому збільшився до 66260 грн. 14.06.2018 відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з ПАТ КБ «Приватбанк» на АТ КБ «Приватбанк». Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості за договором № б/н від 12.12.2007, укладеного між ПриватБанком та [PERSON] , станом на 31.05.2015, 30.09.2019, 21.03.2021 вбачається, що за відповідачем рахується заборгованість в сумі 84611,17 грн., яка складається з: 60699,66 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 23911,51 грн. - за відсотками за користування кредитом; 0,00 - комісія; 0,00 грн. - пеня. Однією з підстав цивільних прав та обов`язків згідно з частиною другою статті 11 ЦК України є договори та інші правочини, як узгоджене волевиявлення всіх його учасників (сторін договору). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як встановлено із матеріалів справи, зокрема анкети-заяви позичальника [PERSON] від 12.12.2007, процентна ставка у ній не визначена. АТ КБ «Приватбанк», заявляючи вимоги про погашення кредиту, просило крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за простроченими відсотками. Позивач, обґрунтовуючи своє право вимоги в цій частині, а також розмір і порядок нарахування, крім розрахунку кредитної заборгованості за договором від 12.12.2007, посилається на довідку про видані картки, про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, виписку по рахунку, копію паспорта споживчого кредиту, копію наказу банку щодо затвердження «Умов та Правил надання банківських послуг». Також посилається на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, як невід`ємні частини спірного договору, якими визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. Водночас матеріали справи не містять підтверджень того, що саме даний Витяг з Тарифів, який не доданий до матеріалів справи та на який посилається позивач та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Наданий позивачем витяг із Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанком належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем. Також не може бути прийнятий до уваги при вирішенні спірних відносин доданий до позовної заяви паспорт споживчого кредиту, оскільки фактично цей документ становить собою інформацію, яка надається споживачу до укладення кредитного договору, а тому є очевидним, що цей доказ не підтверджує обставини погодження між сторонами умов кредитного договору. Окрім того, відповідачем було підписано паспорт споживчого кредиту 11.06.2020, тобто більше ніж на 13 років пізніше, аніж виникли кредитні права і обов`язки, що додатково вказує на відсутність юридичної сили цього документу як складової правовідносин. Паспорт споживчого кредиту містить застереження про те, що інформація, яка зазначена в паспорті, зберігає чинність та є актуальною до 11.06.2020. В умовах цього паспорту йдеться, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрем, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві умови договору про встановлення відсоткової ставки, надані банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. За таких обставин, суд не вбачає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-II про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Такого висновку суд дійшов з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17, які є обов`язковими для застосування у відповідності до частини четвертої статті 263 ЦПК України. Відтак у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за відсотками в сумі 23911,51 грн. необхідно відмовити. Щодо посилання відповідача на неналежність наданих позивачем доказів, а саме довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, довідки про видані кредитні картки, розрахунку заборгованості, суд вважає їх необгрунтованими з огляду на таке. На підтвердження розміру заборгованості, крім розрахунку заборгованості, довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, довідки про видані кредитні карттки, відповідачем надано виписку за картковим рахунком позичальника, зі змісту якої вбачається, що позичальник користувався кредитними коштами та частково виконував свої кредитні зобов`язання щодо повернення цих коштів. Верховний Суд у постанові від 25.05.2021 у справі №554/4300/16-ц, з посиланням на пункт 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254, пункт 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75, зазначив, що банківська виписка з рахунку позичальника є належним та допустимим доказом у справі, що підтверджує рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщує записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписка за картковим рахунком може бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Розглядаючи вимогу позивача про стягнення 60699,66 грн. заборгованості за тілом кредиту, суд враховує, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №б/н від 12.12.2007 наявна заборгованість за тілом кредиту в розмірі 60699,66 грн. Таким чином, надана банком виписка за картковим рахунком позичальника, у сукупності з розрахунком заборгованості, підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано жодним контррозрахунком відповідача. Враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також зважаючи на вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а відтак суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з боржника заборгованості за тілом кредиту в розмірі 60699,66 грн. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені банком судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме у сумі 1628,48 грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial