Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] , третьої особи приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Іскрицької Г.В., в якій просив затвердити перерахунок ідеальних часток та визнати право власності в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування своїх вимог, вказав що [INFO] померла [PERSON] , яка приходилась позивачу матір`ю. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається з частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по [ADDRESS] . Зазначений житловий будинок належав спадкодавцю на підставі договору дарування від 19.03.1963 року № 4-1319. В вересні 2018 року позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини до Приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Іскрицької Г.В. про прийняття спадщини, але нотаріусом, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, та відповідно видана постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в зв`язку з тим, що домоволодіння перебуває у стані виділу, тобто з нього було виділено два окремих об`єкти нерухомого майна- житловий будинок за адресою [ADDRESS] та житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Тобто об`єкт нерухомого майна, правовстановлюючий документ на який належало спадкодавцеві не існує, так як частка спадкодавця не відповідає реальному розміру та підлягає перерахунку у зв`язку з тим, що змінився об`єкт нерухомості та 10/25 часток з нього було виділено. Було запропоновано звернутись до суду щодо перерахунку ідеальних часток та запропоновано в судовому порядку зобов`язати орган Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно внести зміни до об`єкту з номером реєстраційної справи: 453096248101 стосовно опису майна та змінити статус розділу (закінчити процедуру виділу частки). Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 16.11.2020 року було прийнято справу до розгляду та відкрито провадження. Ухвалою суду від 15.04.2021 була витребувана спадкова справа після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . 03.08.2021 року приватним нотаріусом Іскрицькою Г.В. направлено на адресу суду копію спадкової справи № 32\\2018, відкритої 06.09.2018 року після смерті [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 17.08.2021року закрито підготовче провадження та витребувана інвентарна справа КП ММБТІ. 01.09.2021 року на адресу суду направлена інвентарна справа № 3590. Позивач, представникпозивача - у судовезасідання не з`явилась, надали до суду заяву, в якій просилирозглянути справу за їхвідсутності. Відповідач в судовезасідання не з`явилась, але надав заяву у якій не заперечував проти задоволення позовних вимог. Третя особа - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Іскрицька Г.В. до судового засідання не з`явилась, заперечень проти позову не надала. Судом постановлено про розгляд справи у відсутності сторін, що відповідає приписам ст. 223 ЦПК України. Обставини справи, встановлені судом та належні їм правовідносини. [PERSON] на підставі Договору дарування від 19.03.1963 року, посвідченого першої Державною нотаріальною конторою ( реєстровий номер 4-1319), належить 26 \\100 частин будинку [ADDRESS] . Співвласниками будинку являлись [PERSON] - 5\\30 частин, [PERSON] - 7\\50 частин, [PERSON] - 1\\30 частина, [PERSON] - 10\\25. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 876 від 26.10.2016 року власники 1\\ 30-[PERSON] , 5\\30 - [PERSON] , 10\\25 - [PERSON] - виділені у нову адресу - відповідно [ADDRESS] , та [ADDRESS]. 07.02.2014 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Коханенко О.Г. (реєстровий номер 68), згідно якого все своє майно заповідала [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Спадкоємцями після її смерті за законом є син [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) та донька [PERSON] (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ). Згідно матеріалів спадкової справи № 32\\ 2018, заведеної приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Іскрицькою Г.В., 06.09.2018 року із заявою про прийняття спадщини після смерті матері звернувся [PERSON] . [PERSON] заяву про прийняття спадщини не подавала. За довідкою КП ММБТІ за номером 2-4763 від 21.09.2020 року, після виділу співвласників будинку [ADDRESS] в окрему адресу - [ADDRESS] та [ADDRESS] частки співвласників у будинку 132 складають відповідно : [PERSON] - 76\\100 та [PERSON] -24\\100. Постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Іскрицькою Г.В. за № 102\\02-31 від 05.08.2020 року, відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності на спадщину після смерті [PERSON] на частку домоволодіння по [ADDRESS] , якою зазначено наступне. Частина домоволодіння перебуває в стадії виділу частки, оскільки з нього виділено два окремих об`єкта нерухомого майна на адресу [ADDRESS] та [ADDRESS], тому для оформлення прав спадкоємців потрібно перерахувати розмір померлого спадкодавця у зміненому майні. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла(спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень Цивільного кодексу України спадкування може бути як за законом, так і за заповітом. Відповідно до частини першої статті 355 Цивільного Кодексу України, майно, що є власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно з частиною другою статті 355 Цивільного Кодексу України, майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. У частинах 1 та 2 ст. 182 ЦК України зазначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Отже, як вбачається з матеріалів справи, право власності на перераховану частку за життя спадкодавець [PERSON] не встигла зареєструвати, а об`єкт нерухомості зазнав змін. Відповідно до ст. 328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми, державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Отже, як вбачається з матеріалів справи право на спірне майно власності на спірне майно було набуто та зареєстровано на підставі договору дарування від19.03.1963 року. Подібний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, у постановах КГС ВС від 27.02.2018 у справі № 925/1121/17, від 17.04.2019 у справі №916/675/15, КГС ВС від 24.01.2020 справа № 910/10987/18. Відповідно до Постанови КЦС ВС від 31.08.2020 року у справі № 350/1850/17 з подібних відносин суд зробив висновок, а саме факт того, що спадкодавець за життя не оформив свого права на спадкове майно після смерті матері, не має правового значення для вирішення питання щодо наявності права на це майно у його спадкоємців, оскільки відповідно до частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Іншими словами, якщо спадкодавець сам раніше здійснив прийняття спадщини, а отже забезпечив набуття ним того чи іншого майна у порядку спадкування, однак не завершив за життя оформлення документів на майно, то тим не менше, це майно увійде до складу спадщини після його смерті і, відповідно, його спадкоємці можуть набути право на таке майно. Відповідне рішення ВС обґрунтував тим, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права Відповідно до ст. 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року) Враховуючи те, що спадкодавець правомірно набув право власності, здійснив реєстрацію свого права, але після виділу співвласниками у натурі частини домоволодіння, не здійснив внесення змін до реєстру речових прав на нерухоме майна, не може бути підставою у позбавленні права на спадщину спадкоємців за, тому суд вважає, що спадкодавцю на момент смерті належала частина домоволодіння, яка складає в ідеальній частці 76\\100 частин, яка і має увійти у спадок. За такого, вимоги про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування є обґрунтованими, тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Враховуючи наведене та

Outcome: partial