Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

В червні 2015 року позивач звернулася до Центрального районного суду м. Миколаєва з вказаним позовом та просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що спірна квартира є комунальною власністю і в цій квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідач з 1992 року у спірній квартирі не проживає, тому позивач просила позов задовольнити. В подальшому позивач надала до суду уточнену позовну заяву та просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS]. Ухвалою суду від 25 січня 2016 року до участі у справи залучено Миколаївську міську раду, в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивач надала суду заяву, відповідно до якої просила суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином за місцем реєстрації, про причини неявки суд не сповістив. Треті особи в судове засідання не з'явилися надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Справа розглядалася судом у порядку заочного провадження з дотриманням вимог ст.ст. 224-226 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено наступне: Згідно довідки наданої Управлінням з використання та розвитку комунальної власності від 02.02.2016 року спірна квартира [ADDRESS] належить до міської комунальної власності. В архівних матеріалах з приватизації житла ДП "Суднобудівний завод ім. 61 комунара", наданих до міського органу приватизації попереднім власником житла, відомості щодо приватизації даної квартири відсутні /а.с.58/. Відповідно до довідки ЖЕК "Забота" від 22.10.2015 року, в спірній квартирі проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]Ю./а.с.6/. Згідно акту про непроживання наданого Центральним РВ ММУ УМВС в Миколаївській області від 01.11.2007 року, відповідач [PERSON]Ю не проживає в спірній квартирі з 1993 року /а.с.8/, також 29.10.2015 року сусідами позивача був складений акт про непроживання відповідача у спірній квартирі з 1992 року /а.с.9/. Згідно ст.71 ч.1 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК УКраїни, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Таким чином, судом встановлено, що відповідач не проживає у спірній квартирі понад 6 місяців без поважних причин. Виходячи з вказаних обставин та зазначених правових норм, суд вважає, позов таким, що підлягає задоволенню, а відповідач таким, що втратив право користування жилим приміщення, через відсутність у квартирі понад 6 місяців.

Outcome: approved