Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

В лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовом і просить зобов»язати відповідачів не чинити йому перешкод у користуванні, володінні та розпорядженні належною йому 1/6 частиною квартири [ADDRESS] та вселити його в дану квартиру. Посилається в позові на те, що на підставі рішення Солом»янського районного суду м. Києва від 22.02.2012 року він є власником 1/6 частини квартири [ADDRESS]. В зв»язку з тим, що відповідачі, як співвласники квартири, чинили йому перешкоди в користуванні нею та не давали ключів від вхідних дверей, він змушений був звернутися до Солом»янського районного суду м. Києва за захистом свого порушеного права, яке рішенням суду від 25.06.2013 року було захищене шляхом зобов»язання відповідачів усунути йому перешкоди в користуванні спірною квартирою та надання ключів від вхідних дверей у квартиру. Дане рішення суду відповідачами не виконано, ключі від квартири йому надано не було, в зв»язку з чим відповідачка [PERSON] була піддана штрафу та направлено подання до правоохоронних органів про притягнення її до кримінальної відповідальності. Станом на сьогоднішній день, не дивлячись на наявність рішення суду, відповідачі продовжують чинити йому перешкоди у здійсненні права власності, оскільки він не має ключів від даної квартири та позбавлений можливості реалізувати своє право на безперешкодний доступ до неї та вселення і проживання в ній. Виходячи з цього, просить задовольнити позов. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував. Посилається на те,що остання в спірній квартирі не проживає декілька років, ключів від квартири не має і з відповідачкою [PERSON] не спілкується. Ці обставини були встановлені в ході виконання рішення суду від 25.06.2013 року державним виконавцем, який будь-яких заходів впливу щодо відповідачки [PERSON] не застосовував та закрив щодо неї виконавче провадження і його дії позивачем до суду не оскаржені. Просить у позові до відповідачки [PERSON] відмовити, т.я. остання прав позивача на володіння, користування, розпорядження та проживання в спірній квартирі не порушує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання неодноразово не з»являлася, про час розгляду справи повідомлена належним чином у порядку, визначеному ч.9 ст.74 ЦПК України, тобто через оголошення в пресі. Про причину неявки суд не повідомила, а тому на підставі ст.169 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу в її відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.316, ч.1 ст.317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] - батько позивача та відповідачки [PERSON], та чоловік відповідачки [PERSON] Сторони прийняли спадщину шляхом звернення до 5-ї Київської державної нотаріальної контори, якою 01.04.2010 року була заведена спадкова справа №198/2010 щодо майна померлого. В зв»язку з виниклим між сторонами спором щодо спадкового майна, рішенням Солом»янського районного суду м. Києва від 22.02.2012 року за позивачем визнано право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS]. Дані обставини встановлені рішенням Солом»янського районного суду м. Києва від 22.02.2012 року. / а.с. 7 - 8 / Встановлено також, що в зв»язку з порушенням прав позивача на володіння належною йому частиною спірної квартири, рішенням Солом»янського районного суду м Києва від 25.06.2013 року зобов'язано відповідачів усунути йому перешкоди у здійсненні права власності 1/6 частиною спірної квартири шляхом передачі ключів від неї. Даним судовим рішенням встановлено, що в спірній квартирі зареєстровані сторони в справі та [PERSON], а проживає відповідачка [PERSON] та її рідні. / а.с. 9 - 10 / Ці обставини сторони в судовому засіданні визнали та підтвердили. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Виходячи з даної норми закону обставини,встановлені вище приведеними рішеннями суду, в даному провадженні доказуванню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. При відсутності згоди - спір вирішується судом. Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Встановлено, що на виконання рішення суду від 25.06.2013 року позивачу були видані два виконавчі листи. Постановами старшого державного виконавця ВДВС Солом»янського РУЮ у м. Києві від 07.10.2013 року було відкрито виконавче провадження з виконання рішення суду. Постановою державного виконавця від 17.01.2014 року на відповідачку [PERSON] був накладений штраф за невиконання рішення суду та направлено подання до Солом»янського РУ ГУ МВС України в м. Києві про порушення щодо неї кримінальної справи за ст.382 КК України. 23.01.2014 року виконавче провадження по виконанню даного рішення суду щодо відповідачки [PERSON] . було закінчено. Представник позивача в судовому засіданні підтвердив, що дана постанова та дії державного виконавця в цій частині позивачем не оскаржувалися. / а. с. 11 - 22; 65 / Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що з вимогами до суду він звернувся до обох відповідачів, як спадкоємців спірної квартири. При цьому не заперечував, що будь-яких перешкод у користуванні квартирою та вселення в неї відповідачка [PERSON] йому не чинить. Постанова державного виконавця щодо неї ним не оскаржена, як і дії державного виконавця по виконанню рішення суду від 25.06.2013 року. Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, в т.ч., припинення дії, яка порушує право. Виходячи з викладеного вище,суд вважає, що відповідачка [PERSON] чинить позивачу перешкоди в користуванні належною йому на праві власності частиною квартири, а тому його вимоги є обґрунтованими. Що стосується вимог щодо відповідачки [PERSON] суд зважає на наступне. Згідно ч. 1 та 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту. Як встановлено вище і цього не спростовував представник позивача, права останнього з боку відповідачки [PERSON] не порушуються. Представник позивача не спростовував, що остання в спірній квартирі не проживає тривалий час, а звернення до суду до неї викликано, як до спадкоємиці, та її права на частину спірної квартири в порядку спадкування за законом. Тобто, будь-яких дій, які б порушували право позивача на частину спірної квартири та проживання в ній, відповідачка [PERSON] не вчиняє. Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особо як співвідповідача. Зі змісту наведеної норми, яка повністю кореспондується з вищевказаними нормами законів, вбачається, що право обирати коло осіб, до яких може бути пред'явлено позов, цілком належить позивачу і саме виходячи з його волі, наявність якої є обов'язковою і яка має бути виражена у відповідному клопотанні, суд має прийняти рішення щодо заміни певних осіб на інших, або залучення нових осіб у відповідному процесуальному статусі. Зазначене підтверджується позицією Верховного суду України, викладеній у п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №5 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду", яка визначає, що при пред'явленні позову до частини відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів або виключати з числа відповідачів. Суд зобов'язаний вирішити справу за тим позовом, що пред'явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку, що права позивача з боку відповідачки [PERSON] порушені не були, а тому не підлягають захисту від її дій. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. За парвилами ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст.1 Закону України « Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З договору про надання правової допомоги від 04.02.2014 року та квитанції від 06.02.2014 року вбачається, що позивачем було сплачено 3000,00 грн. за надання правової допомоги. За наданими до суду матеріалами, Актом здачі-приймання виконаних робіт, журналами судових засідань, представник позивача складав позовну заяву, інші заяви, необхідні для здійснення представницьких функцій, надавав консультації правового характеру, приймав участь у розгляді справи в суді. / а.с.31; 34 - 38 / Відповідно до Закон України " Про Державний бюджет України на 2014 рік" розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2014 року становить 1218,00гр. Виходячи з цього, з врахуванням проведеного розрахунку представником позивача, оцінивши обсяг проведеної роботи та наданої позивачу правової допомоги, враховуючи предмет позову, загальну тривалість судових засідань, перевіривши розрахунок правової допомоги представника позивача, суд вважає, що сплачена позивачем сума за надання правової допомоги відповідає вимогам розумності та обсягу проведеної представником позивача роботи. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать:витрати на правову допомогу та витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Так, відповівдачка [PERSON], в зв»язку з неотриманням нею судових повісток, викликалася в судове засідання через оголошення в пресі. Згідно з квитанцією редакції газети »Хрещатик» від 17.04.2014 року позивачем було сплачено 887, 04гр. за зроблене оголошення. Виходячи з цього, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача 3000,00гр. витрат на правову допомогу та 887, 04гр. судових витрат. Виходячи з того, що позивач є інвалідом 2 групи, відповідно до п.9 ст.5 Закону України» Про судовий збір» він звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, а тому з відповідачки [PERSON] підлягає стягненню на користь держави 243, 60гр. судового збору.

Outcome: partial