Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

Позивач 06.03.2019 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідно до Заяви №б/н від 09.08.2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 4670,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач станом на 31.01.2019 року має заборгованість у розмірі 93027,32 грн., яка складається з наступного: 3495,52 грн. - заборгованість за кредитом, 80963,83 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3900,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 4417,97 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути на його користь з відповідача. 20.05.2019 року у даній цивільній справі було ухвалено заочне рішення. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.09.2019 року вищезазначене заочне рішення було скасовано, а розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 19.09.2019 року представник відповідача - адвокат Мірошниченко М.В. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що в підтвердження укладеного кредитного договору позивач посилається на заяву про приєднання відповідача до Умов та Правил надання банківських послуг, з якої вбачається, що [PERSON] підписала вищезазначену заяву 09.08.2007 року. При цьому, позивач надав копію заяви, на яку посилається як на доказ укладення договору, яка не містить взагалі розбірливої інформації, і у який вказано розмір кредитного ліміту 1500 грн. Вважає, що копія заяви, яка додана до позовної заяви, не може підтверджувати існування боргу, так як вона є лише пропозицією укласти договір (офертою) в розумінні ЦК України і для укладення договору обов`язковим елементом процедури такого укладення є прийняття цієї пропозиції (акцепт), відсутність якої підтверджується доданими до позовної заяви документами, що свідчить про відсутність договору між сторонами. Крім того, дана заява не дає однозначного уявлення про істотні умови кредитного договору, який укладається, а містить лише анкетні дані особи, інформацію про її освіту, сімейний стан, розмір доходів та посилання на те. що дана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг разом складають договір про надання банківських послу. Крім того, представником позивача подано до суду копії наступних документів: розрахунок заборгованості відносно [PERSON] станом на 31.01.2019 року, який підписаний від імені представника банку без зазначення прізвища, імені та по батькові останнього та його посади, довідка про умови кредитування картки «Універсальна», Витяг із Умов і правил надання банківських послуг. Проте, Умови та Правила надання банківських послуг не засвідчені належним чином та не містять підпису боржника, що не може вважатись належним та допустимим доказом; мають мінливий характер, тому не можуть бути складовою договору; додана до позову роздруківка витягу з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містить будь-яких позначок, які б вказували на ознайомлення відповідача із саме цими за змістом Умовами та Правилами надання банківських послуг в ПриватБанку; розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не містить даних про вид договору, реквізитів розрахункових рахунків чи виду та номеру платіжної картки, на якому (якій) виникла заборгованість; не містить також даних про наявність на день підписання анкети-заяви кредитного ліміту в розмірі, вказаному в позові (4670 грн.); не містить підпису відповідальних осіб та не скріплений печаткою банку, а відтак не може бути належним та допустимим доказом у справі, не може підтверджувати існування боргу, оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших операцій та не є доказом наявності або відсутності договірних зобов`язань між сторонами, а є доповненням до позовної заяви із зазначенням обрахунку позивачем позовних вимог майнового характеру та має інформаційних характер у контексті ціни позову. Крім того, сторона відповідача не визнає ту обставину, що відповідач отримувала перевипущену платіжну карту № [NUMBER] зі строком дії до останнього дня 10.2019 року. Доказів її отримання відповідачем матеріали справи не містять. Вважає, що взагалі відсутні докази існування між банком та відповідачем кредитних відносин із чітко визначеними істотними умовами договору та вбачає, крім іншого, порушення позивачем строку давності звернення до суду з даною вимогою, оскільки з основної картки відповідача останній черговий платіж [PERSON] було здійснено у квітні-жовтні 2015 року, а АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про захист свого порушеного права у березні 2019 року, тому просить відмовити у задоволенні позову (а.с.124-127). 31.10.2019 року представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що зміст кредитного договору зафіксовано в заяві Позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах і укладення кредитного договору таким чином не суперечить законодавству України. Підпис [PERSON] в Анкеті-заві свідчить про те, що їй були добре відомі і цілком зрозумілі всі умови цього Договору. Банк надав всі докази укладення кредитного договору. Надана до суду виписка з карткового рахунку підтверджує, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, вона користувалась грошима, отримувала кошти через банкомат, а, отже, й отримувала кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Крім того, [PERSON] отримала перевипущену картку зі строком дії до 10.2019 року, що підтверджується її фотографуванням з карткою. Користування даною карткою підтверджується випискою по рахунку, яка має статус первинного документу, в якій відображено як зняття кредитних коштів, так і погашення. При цьому, розрахунок заборгованості, підписаний представником [PERSON] згідно до довіреності, та виписка по рахунку містять інформацію щодо проведених операцій по всім кредитним карткам, отриманим відповідачем, а не за кожною окремо. Останнє погашення заборгованості [PERSON] було здійснено 27.11.2015 року у розмірі 600,00 грн. При цьому, строк дії перевипущеної картки - до останнього дня 10.2019 року, а позивач звернувся до суду з позовом 27.02.2019 року, тобто до спливу строку позовної давності, тому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Нарахування пені та штрафів вважає правомірним (а.с.139-149). 09.12.2019 року представник відповідача надала до суду заяву про застосування строків позовної давності та додаткові пояснення, в яких зазначила, що надані Умови і правила надання банківських послуг не є складовою частиною кредитного договору, оскільки не підтверджено, що відповідач був ознайомлений з ними, підпис відповідача у вказаних документах відсутній. Крім того, відповідно до анкети-заяви від 09 серпня 2007 року позичальнику наданий кредит у розмірі 1 500,00 грн., а відповідно до підписаної позичальником Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» також узгоджено термін внесення щомісячних платежів ( до 25 числа місяця що наступає за звітним), розмір щомісячного платежу (7 відсотків від заборгованості, але не нижче 50 гривен), базову відсоткову ставку у місяць - 3 відсотки, комісію за несвоєчасне погашення заборгованості та комісію за зняття коштів з карткового рахунку. Кінцевий строк повного погашення кредиту не зазначався. Підвищення кредитного ліміту не визначалось. Згідно виписки ПАТ КБ «ПриватБанк» з основної картки відповідача останній черговий платіж [PERSON] було здійснено 27 листопада 2015 року, інших платежів після зазначеної дати внесено не було. АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про захист свого порушеного права 06 березня 2019 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності, про застосування наслідків спливу якої позивач заявляє, як сторона спору. Строк позовної давності умовами кредитного договору не збільшувався, а тому, вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні. У судове засідання представник позивача викликався, але не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у встановленому законом порядку, заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності /а.с.4 - зворот/. Відповідач та її представник у судове засідання викликались, але не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у встановленому законом порядку, заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності /а.с.175/. Враховуючи, що розгляд справи проводився у відсутності сторін, фіксація судового засідання технічними засобами, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалась. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 09.08.2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого в свою чергу є АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір з [PERSON] , згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 4670,00 грн., шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. У заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору банк додав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Умови та правил надання банківських послуг. Строк дії отриманої карти - до 08.2015 року. В подальшому картка перевипускалась, була отримана відповідачем [PERSON] та строк її дії становить до 10.2019 року. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 31.01.2019 року становить 93027,32 грн., яка складається з наступного: 3495,52 грн. - заборгованість за кредитом, 80963,83 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3900,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 4417,97 грн. - штраф (процентна складова). Наявність заборгованості та її розмір підтверджені позивачем випискою по рахунку. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.ст. 526 та 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом та договірні. У Заяві відповідача від 09.08.2007 процентна ставка і комісія не зазначені; крім того, у цій Заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість по процентам за користування кредитними коштами а також заборгованість за пенею та штрафи. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, позивач посилається на Довідку про умови кредитування та Умови та правила надання банківських послуг. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Довідкою про умови кредитування та Умовами та правилами надання банківських послуг було ознайомлено відповідача, яка при цьому погодилась з ними, підписуючи Заяву. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки зміст цього документа повністю залежить від волевиявлення і дій лише однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Довідка про умови кредитування та Умови та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в Заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Наведена правова позиція сформульована Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 (справа № 342/180/17), яка, в силу положень частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», підлягає врахуванню усіма іншими судами при застосуванні таких норм права. За таких обставин, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача 80963,83 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 3900,00 грн. заборгованості за пенею та комісією, а також 4667,97 грн. штрафів (фіксованої частини та процентної складової). Водночас, враховуючи, що фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає можливим стягнути з відповідача заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 3495,52 грн. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Отже, пред`явлений позов підлягає частковому задоволенню. Щодо застосування до вимог позивача наслідків пропуску строку позовної давності суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові за наявності про це заяви відповідача, яка, в даному випадку, міститься в матеріалах справи. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі сплином останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору (узагальнена практика Верховного суду України з цього приводу, що відображено у Постановах від 19.03.2014 року N 6-14цс14, 03.06.2015 року N 6-31цс1 та від 14.12.2016 року № 6-2462цс16). В даному випадку, строк дії перевипущеної картки - до останнього дня 10.2019 року, а позивач звернувся до суду з позовом 27.02.2019 року, тобто до спливу строку позовної даності. Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом частково, з урахуванням приписів частини першої статті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, а саме 72 грн. 18 коп. (3495,52 грн./93027,32 грн. * 1921 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial