Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

До суду надійшла заява лікаря-психіатра КЗОЗ ХОКПЛ №3 [PERSON] про примусову госпіталізацію у психіатричний стаціонар у примусовому порядку [PERSON]. В обґрунтування заяви зазначено, що [PERSON], [INFO], що проживає за адресою [INFO], був госпіталізований 28.08.2014 року до Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні №3. Направлення на госпіталізацію було видане за заявою опікуна [PERSON] лікарем-психіатром [PERSON], який після особистого огляду [PERSON], зробив висновок про необхідність йогогоспіталізації у психіатричний стаціонар для обстеження або лікування у звязку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який обумовлює його нездатність самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує життєдіяльність. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку [PERSON], які надійшли від його сестри опікуна [PERSON]. На підставі цих відомостей [PERSON] був оглянутий лікарем-психіатром [PERSON] у прийомному відділенні об 08.15 годині 28.08.2014 року, який підтвердив висновок про необхідність госпіталізації. 04.08.2016 року [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні №3 у складі в.о. зам. генерального директора [PERSON], зав.другого поліклінічного відділення [PERSON], лікаря-психіатра [PERSON], яка дійшла висновку що обстеження і лікування [PERSON] можливе лише тільки в умовах стаціонару. Згоду хворий на госпіталізацію надати не може, оскільки є недієздатним та з огляду на рішення КСУ від 01.06.2016 року №2-рп/2016 за заявою просили прийняти рішення про застосування примусової [PERSON] у психіатричний стаціонар. В судовому засіданні заявник лікар-психіатр [PERSON] подану заяву підтримав, просив задовольнити, пояснив, що [PERSON] перебуває на обліку ще з 2002 року, у звязку із погіршенням стану здоровя був госпіталізований до стаціонару, вирішується питання про його оформлення до спеціалізованого інтернату, поза межами стаціонару отримувати належну медичну допомогу не може, оскільки мається загострення тяжкого психічного розладу. Заінтересована особа опікун [PERSON] ( прізвище змінено з [PERSON], у звязку із вступом у шлюб) Н.О. заяву також підтримала, пояснила, що її брат потребує лікування в умовах саме стаціонару, вона дуже хвилюється за нього, він не завжди приймав ліки вдома, зникав, вона його розшукувала, він не памятав деякі речі, згоду на його госпіталізацію надавала. Суд вислухавши учасників процесу, прокурора, який вважав за необхідне вирішити питання відповідно до вимог закону, оскільки відбулись зміни у діючому законодавстві та порядок госпіталізації визначений ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу», та підтримав подану заяву, госпіталізація була обґрунтованою та особа потребувала допомоги у примусовому порядку, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню. Порядок надання психіатричної допомоги регламентується Законом України «Про психіатричну допомогу», який визначає правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обов'язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обов'язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги. Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про психіатричну допомогу» (із змінами і доповненнями) законодавство України про психіатричну допомогу базується на Конституції України і складається з Основ законодавства України про охорону здоров'я, цього Закону та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них. Дія цього Закону поширюється на громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], зареєстрований [INFO], є недієздатною відповідно до рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 05 червня 2012 року, над ним встановлено опіку. На обліку у лікаря-психіатра перебуває з 2002 року, був госпіталізована до стаціонару 28.08.2014 року о 08 годині 15 хвилин на підставі ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» за заявою опікуна. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. Конституційний Суд України у своєму рішенні № 2рп/2016 від 01 червня 2016 року визнав неконституційним положення третього речення ч. 1\~ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу»\~у взаємозвязку з положеннями ч. 2 цієї статті стосовно госпіталізації особи, визначеної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Конституційний Суд України постановив, що до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Зважаючи на вказане рішення КСУ утримання в психіатричному закладі недієздатної особи, госпіталізованої за рішенням лікаря-психіатра на прохання та за згодою її опікуна, без судового рішення може бути розцінено як порушення п. 5.1. ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (порушення права на свободу та особисту недоторканість). Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» (із змінами і доповненнями) особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ст. 16 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, зокрема при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, підлягає обов'язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. Враховуючи положення зазначеної норми [PERSON] був оглянутий комісією лікарів у складі: в.о. зам. генерального директора [PERSON], зав.другого поліклінічного відділення [PERSON], лікаря-психіатра [PERSON], 04.08.2016 року було встановлено, що він страждає на тяжке психіатричне захворювання в формі параноідної шизофренії з безперервним типом течії F 20.00, внаслідок чого не здатен самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує його життєдіяльність. Напружений, неохайний, себе обслуговує частково, апатичний, потребує примусової госпіталізації. Згідно ст.ст. 14, 22 Закону України Про психіатричну допомогу суд розглядає заяви про госпіталізацію особи до психіатричного закладу. Відповідно до вимог ст. 279 ЦПК України за умов, визначених Законом України "Про психіатричну допомогу" заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку подається до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Заява про примусову госпіталізацію була подана за місцем знаходження Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні №3 до Московського районного суду м.Харкова та відповідно до ухвали судді від 30.08.2016 року була передана для розгляду по суті до Орджонікідзевського районного суду м.Харкова . Відповідно до вимог ст. 281 ЦПК України справа за заявою про госпіталізацію у примусовому порядку розглядається в присутності особи, щодо якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, з обов'язковою участю прокурора, лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу, що подав заяву, та законного представника особи, щодо якої розглядаються питання, пов'язані з наданням психіатричної допомоги. Відповідно до вимог ст. 282 ЦПК України залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. В ході всебічного зясування обставин у справі, суд дійшов до висновку про обґрунтованість госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу.

Outcome: approved