Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-27 00:00:00

В березні 2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому зазначено, що 22 січня 2020 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, на підтвердження\~\~умов якого\~представлена розписка\~позичальника.\~За\~умовами\~даного договору позивач передав у\~власність\~ [PERSON] \~грошові\~кошти\~в розмірі 42000,00 грн, які остання зобов"язалася повернути до 1 червня 2020 року Посилаючись на те, що [PERSON] станом на 9 березня 2021 року дане зобов"язання не виконала, позивач просить суд стягнути з неї 44844,46 грн, що складається з суми позики, інфляційних втрат та 3% річних. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі\~ЦПК України), без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач своїм правом подати відзив не скористалася. Судом встановлено, що 22 січня 2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, що підтверджується розпискою [PERSON] . За договором позики від 22 січня 2020 року [PERSON] передав, а [PERSON] отримала 42000,00 грн, які остання зобов"язалася повернути до 1 червня 2020 року. Станом на день звернення [PERSON] до суду вказане зобов`язання [PERSON] не виконано. Згідно статті 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно із нормами статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Судом встановлено, що розписка від 22 січня 2020 року містить необхідні умови договору позики, зокрема, дату її складання, отримання грошових коштів в конкретно визначеній сумі та зобов`язання щодо їх повернення, строк повернення, при цьому написані дані розписки власноручно позичальником. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). Водночас, у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання перед [PERSON] , відповідно до частини першої статті 1050 та частини другої статті 625 ЦК України, [PERSON] зобов"язана сплатити суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми. Виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, згідно якого особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд та враховуючи, що відповідачем доводи позивача щодо невиконання ним договірних зобов`язань не спростовані, а тому майнові права [PERSON] \~ підлягають захисту шляхом стягнення з [PERSON] суми позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення (за період з 02.06.2020 по 28.02.2021), 3% річних від простроченої суми (за період з 02.06.2020 по 09.03.2021). Суд бере до уваги розрахунки, надані позивачем, згідно яких заборгованість за договором позики від 22 січня 2020 року складає 44844,46 грн, з яких: 42000,00 грн - сума позики, інфляційні втрати 1876,44 грн, 3% проценти річних 968,02 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України, суд також стягує з відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору.

Outcome: approved