Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] 23.12.2016 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру», [PERSON] , Бориславської міської ради Львівської області, у якому просить: - визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,0677 гектара кадастровий номер 4610300000:10:014:0461, розташовану по [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право на розроблення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку площею 0,0677 гектара кадастровий номер 4610300000:10:014:0461, розташовану по [ADDRESS] ; - визнати технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку гр. [PERSON] кадастровий номер 4610300000:10:014:0461, для обслуговування будинку на території [ADDRESS] , розроблену на підставі договору № 14.01.1144 від 29.12.2006 року, укладеного між гр. [PERSON] та Бориславським міським відділом ЛРФ ЦДЗК такою, що не відповідає вимогам законодавства України, зокрема статтям 26 та 28 ЗУ «Про землеустрій», ст.79-1 ЗК України, статтям 847, 887, 888, 890 ЦК України, встановленим нормам і правилам, умовам пункту 4.1 договору № 14.01.1144 від 29.12.2006 року, вимогам встановленим в технічному завданні на виконання робіт №489 від 09.08.2007 року та договору купівлі-продажу земельної ділянки серії ВЕМ №361110 від 28.12.2006 року; - зобов`язати Львівську регіональну філію Центру державного земельного кадастру в особі Бориславського міського відділу Львівської регіональної філії Центр державного земельного кадастру у 14-тиденний строк з дня набрання даною постановою суду законної сили, з дотриманням вимог чинного законодавства України, державних стандартів, норм і правил при здійсненні землеустрою та з врахуванням фактичного місця розташування, безплатно провести необхідні додаткові пошукові роботи задля відновлення стану земельної ділянки кадастровий номер 4610300000:10:014:0461 по [ADDRESS] розміром 0,0577 га до стану земельної ділянки розміром 0,0677 га; - зобов`язати Львівську регіональну філію Центру державного земельного кадастру в особі Бориславського міського відділу Львівської регіональної філії Центр державного земельного кадастру внести зміни у державний реєстр земель відносно місця розташування та розміру земельної ділянки громадянки [PERSON] кадастровий номер 4610300000:10:014:0461 площею 0,0677 га, розташованої по [ADDRESS] ; - визнати незаконним та скасувати пункт 1.12 частини першої рішення Бориславської міської ради Львівської області від 12.01.2005 року № 498 «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам міста», в частині передачі безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування будинків та господарських будівель, з наступною видачею державних актів на право власності на землю 1000 кв.м. по [ADDRESS] (загальна площа 1262 кв.м.) громадянці [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER] ), що проживає по [ADDRESS] ; В обґрунтування позову посилається на те, що вона придбала за договором купівлі-продажу від 28 грудня 2006 року земельну ділянку площею 0,0677 га за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 4610300000:10:014:0461. Попереднім власником земельної ділянки був [PERSON] , право власності якого підтверджувалось державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЛВ № 1246, виданим 26.05.1997. На підставі вказаних правовстановлюючих документів, з метою оформлення та видачі державного акта на право власності на придбану земельну ділянку 29 грудня 2006 року позивач уклала з відповідачем Бориславським міським відділом Львівської регіональної філії Центру державного земельного кадастру договір №14.01.1144 на виготовлення технічної документації із землеустрою. Однак, 26 вересня 2007 року відповідач ДП «Центр державного земельного кадастру» з порушенням вимог, що містяться у завданні та правовстановлюючому документі виготовив технічну документацію із землеустрою такої якості, площі, конфігурації, лінійними промірами меж, координатами та просторовим орієнтуванням, що в сукупності призвело до протиправного позбавлення та юридичного підтвердження права власності [PERSON] на 82 кв.метри (до 0,0595 га) із єдиного масиву земельної ділянки площею 0,0677 га по [ADDRESS] . Відтак, позивачці видано державний акт на право власності серії ЯД 467659 від 05.10.2007 на земельну ділянку кадастровий номер 4610300000:10:014:0461, площею 0,0595 га. Щодо неналежної якості продукції позивач також посилається на положення ст.1, 26-28, Закону України "Про землеустрій",ст.627 ч.2, 837, 847, 857, 887, 888, 890, 891 ЦК України, ст.1, ч.3 ст.10 ЗУ "Про захист прав споживачів", та зазначає, що між позивачем та відповідачем ДП «Центр державного земельного кадастру» виникли договірні правовідносини, що випливають з договору підряду на проектно-пошукові роботи, що виконуються з метою складання документації із землеустрою. Технічна документація містить недоліки прихованого характеру. Невідповідність спірної технічної документації із землеустрою вимогам законодавства, встановленим нормам і правилам стверджується також висновком експертизи землевпорядної документації Головного управління Держземагенства у Львівській області №56 від 16.02.2015. Проте вказаний відповідач відмовляється виконати вимогу [PERSON] від 04.03.2015 та переробити технічну документацію на земельну ділянку. Вважає таку відмову виправити неякісно виконані роботи незаконною, такою, що порушує право споживача на отримання продукції належної якості. Також позивач зазначив, що відповідач [PERSON] є власником суміжної земельної ділянки на [ADDRESS] площею 0,10 га, кадастровий номер 4610300000:10:014:0464, на підставі державного акту серії ЯБ №563095. Вказану земельну ділянку [PERSON] набула у власність внаслідок приватизації раніше наданої їй земельної ділянки за рішенням Бориславської міської ради №498 від 12.01.2005 «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам міста». Передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,10 га позивач вважає протиправною, оскільки площа ділянки мала становити 450 кв.м., що були надані [PERSON] в безстрокове користування згідно рішення виконавчого комітету Бориславської міської Ради народних депутатів Львівської області №232 від 17.11.1989. З 2013 року суміжний землекористувач відповідач [PERSON] пред`являє майнові права до позивача щодо частини її земельної ділянки площею 82 кв.м. Позивач вважає, що державний акт ЯБ №563095 на ім`я відповідача [PERSON] було видано протиправно, що саме [PERSON] незаконно набула у власність частину земельної ділянки площею 82 кв.м., яку [PERSON] придбала з 28.12.2006; фактичне інструментальне встановлення координат кутів зовнішніх меж земельної ділянки, та його погодження з первісним власником [PERSON] не проводилось. У технічній документації [PERSON] немає доказів інформування [PERSON] про участь у проведенні встановлення та узгодження спільної межі. Винесення в натуру меж земельної ділянки [PERSON] та закріплення їх межовими знаками під час видачі державного акту фактично не відбулося. Докази, що могли б свідчити про знищення межових знаків на земельній ділянці [PERSON] , відсутні. Крім цього, у процесі розгляду справи в суді позивач подала до суду клопотання про поновлення строку позовної давності. Зокрема, зазначила, що про те, що у межах володіння та фактичного користування земельної ділянки позивача є частина іншої земельної ділянки, що належить відповідачу [PERSON] на праві власності, [PERSON] довідалась лише 05.09.2014 з висновку земельно-технічної експертизи №2463 експерта Львівського НДІ судових експертиз. Довідатись раніше про порушення своїх прав видачею державного акту на землю на ім`я [PERSON] позивач не могла через відсутність у неї спеціальних знань, якими наділені суб`єкти діяльності у сфері землеустрою. Перебіг процесуального строку щодо оскарження спірного рішення міської ради пов`язаний з вереснем 2014 року, коли у судовому засіданні експерт повідомив результати експертизи. Також, перебіг строку щодо оскарження державної реєстрації речових прав на нерухоме майно пов`язаний з 02.10.2015, коли позивач могла довідатись про реєстрацію [PERSON] речових прав на спірну земельну ділянку. Крім цього, про невідповідність змісту спірної технічної документації вимогам законодавства, вимогам завдань на її розроблення позивач дізналась 16.02.2015 з висновку державної експертизи землевпорядної документації від 16.02.2015 №56, - тому просить поновити строк позовної давності для вимог щодо визнання незаконним і скасування пункту рішення Бориславської міської ради, визнання недійсним державного акту, та вимог щодо оскарження технічної документації із землеустрою та зобов`язанням ДП «Центр Державного земельного кадастру» вчинити дії. Також на думку позивача це є триваюче порушення, оскільки технічна документація не відповідає вимогам. Провадження у справі відкрито до набрання чинності Законом України №2147-VIII від 03.10.2017 , яким Цивільний процесуальний кодекс України (далі ЦПК України) викладено в новій редакції. Так, згідно з п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України справи в судах першої та апеляційної інстанцій, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Ухвалою суду від 23.01.2018 було задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] та призначено розгляд вказаної цивільної справи в загальному позовному провадженні, призначено підготовче судове засідання. Позивач [PERSON] 05.06.2018 подала заяву про відмову від позову в частині визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 563095 від 30.01.2006, що посвідчує право власності громадянки [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 4610300000:10:014:0464 площею 1000 квадратних метрів для будівництва та обслуговування будинків та господарських будівель по [ADDRESS] . Ухвалою підготовчого судового засідання від 08 червня 2018 року було прийнято відмову позивача [PERSON] від вищевказаної частини позовних вимог, провадження у цій частині закрито; справу призначено до розгляду у судовому засіданні. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] , який діє на підставі довіреності від 14.12.2015, у судовому засіданні позов підтримав, дав пояснення, аналогічні змісту позовної заяви та письмового заперечення на відзив, поданий відповідачем [PERSON] . Крім цього, представник зазначив, що Верховний суд у справі №457/564/15-ц за позовом [PERSON] до Львівської регіональної філії Центру державного земельного кадастру, [PERSON] про захист прав споживачів та зобов`язання відповідача безоплатно усунути недоліки у виконаній роботі встановив факт невідповідності технічної документації на земельну ділянку [PERSON] нормативним документам на виконання цих робіт, зокрема, зменшення площі ділянки на 82 кв.м. (до 0,0595га) від тієї, що посвідчувалась державним актом від 16.05.1997 (0,0677га). Отже внаслідок неякісно проведених землевпорядних робіт позивачці видано державний акт, що не відображає її право власності на частину ділянки площею 82 кв.м., на ту, що є спірною із [PERSON] . Крім цього, представник зазначив, що на позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку, права на розроблення технічної документації із землеустрою та визнання технічної документації із землеустрою такою, що не відповідає вимогам законодавства - не поширюється строк позовної давності. Право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,10 га по [ADDRESS] порушує право власності позивача, оскільки відновити загальну площу її ділянки до 0,0677 га при наявній 0,0633 га можливо лише при скасуванні приватної власності [PERSON] . Представник відповідача Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» Данилюк О.О., який діє на підставі довіреності від 27.12.2019, у судовому засіданні позовні вимоги заперечив, крім цього підтримав заяву від 06.02.2018 про застосування строків позовної давності, що є підставою для відмови в позові. Зокрема, зазначив, що відповідно до ст.863 ЦК України до вимог щодо неналежної якості роботи, виконаної за договором підряду, застосовується позовна давність в один рік, а щодо будівель і споруд - три роки від дня прийняття роботи замовником. Акт №14.01.1144 здачі приймання виконаних робіт згідно договору №14.01.1144 від 29.12.2006, складений 26.09.2007 за участю позивача та підписаний нею про те, що технічна документація на земельну ділянку належним чином оформлена і відповідає умовам договору. Станом на день підписання акту 26.09.2007 позивач була ознайомлена зі змістом технічної документації із землеустрою. Проте з вказаним позовом звернулася лише 2015 року. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] , який діє на підставі довіреності від 01.11.2018, у судовому засіданні заперечила проти позову [PERSON] , вважає позов необґрунтованим, дала пояснення, аналогічні змісту відзиву на позовну заяву від 01.02.2018 . Зокрема, зазначив, що позовні вимоги до ДП «Центр Державного земельного кадастру», що стосуються захисту прав споживачів, є необґрунтованими. Технічна документація виготовлена з дотриманням чинного на той час законодавства. При цьому відповідні позовні вимоги вже були предметом судового розгляду у справі №457/564/15-ц, де позивачу [PERSON] було відмовлено у задоволенні позову, відповідне рішення набрало законної сили, тому відповідні вимоги у даній цивільній справі підлягають закриттю. Також представник зазначив, що позивач [PERSON] не надала доказів, що процедура передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,1 га на [ADDRESS] не була дотримана, що державний акт [PERSON] є незаконним і порушує права позивача, як власника земельної ділянки. На момент оформлення права власності [PERSON] у позивача не було документів, які б посвідчували право власності чи користування суміжною земельною ділянкою. Крім цього, представник відповідача [PERSON] - [PERSON] подав заяву про застосування строку позовної давності. Зокрема, вважає, що зі змістом технічної документації позивач була ознайомлена ще 26.09.2007, тобто з того часу слід обраховувати строк позовної давності. Також вважає, що позивачу тривалий час відомо, що відповідач [PERSON] володіє земельною ділянкою на підставі державного акту ЯБ №563095, зокрема, ще 2012 року у Бориславському міському суді розглядалась справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: управління Держкомзему у м. Бориславі Львівської області про захист порушеного права на земельну ділянку. Також у грудні 2012 на замовлення [PERSON] державним інспектором сільського господарства складався акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 20.12.2012. Представник відповідача Бориславської міської ради Романів І.Б., яка діє на підставі довіреності від 14.01.2020, у судовому засіданні заперечила проти позовних вимог позивача [PERSON] , дала пояснення, аналогічні змісту відзиву від 13.03.2018 на позовну заяву. Щодо вимоги про скасування п.1.12 рішення Бориславської міської ради №498 від 12.01.2005, представник зазначив, що посилання позивача на те, що відповідач [PERSON] здійснила незаконну приватизацію земельної ділянки на [ADDRESS] та що міською радою потрібно було передавати ділянку площею 450 кв.м., яка раніше була надана у безстрокове користування згідно рішення виконкому від 17.11.1989 №232, є безпідставним та необґрунтованим. Так, у грудні [PERSON] звернулася до міського голови м.Борислава з двома заявами про надання ділянки площею 1000 кв.м. для обслуговування будинку та 262 кв.м. для ведення садівництва, з яких останні перебували у її фактичному користуванні протягом багатьох років. Відтак, було видано окремі рішення міської ради про надання цих ділянок у приватну власність [PERSON] від 12.01.2005 №498 (на 1000кв.м.) та від 29.07.2005 №597 (на 262 кв.м.). Оспорюване позивачем рішення міської ради прийняте з дотримання чинного законодавства, виготовлення проекту відведення не потребувалося, так як це була сформована земельна ділянка, але без встановлення меж у натурі, тим більше, що попередній землевласник [PERSON] підписав акт встановлення та узгодження меж земельної ділянки, як сусідній землекористувач. Крім цього, представник міської ради вважає, що позов [PERSON] не поданий у межах строку позовної давності та просить відмовити у позові у зв`язку зі спливом позовної давності. Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши матеріали справи, а також матеріали цивільної справи №457/564/15-ц за позовом [PERSON] до Львівської регіональної філії Центру державного земельного кадастру, [PERSON] про захист прав споживачів та зобов`язання відповідача безоплатно усунути недоліки у виконаній роботі, які було витребувано ухвалою суду з Трускавецького міського суду Львівської області, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з положенням ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч.4 ст.41 Конституції України). Відповідно до ч.1, ч.2 ст.321 ЦК України: право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч.1 ст.391 ЦК України: власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Підстави припинення права власності визначені, зокрема, ст.346 ЦК України. При цьому підставами припинення права власності на земельну ділянку, відповідно до ст.140 ЗК України, є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Відповідно до ст.143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: а) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; б) неусунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров`ю населення) в строки, встановлені вказівками (приписами) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі; в) конфіскації земельної ділянки; г) примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності; ґ) примусового звернення стягнень на земельну ділянку по зобов`язаннях власника цієї земельної ділянки; д) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. За змістом ч.1-ч.3 ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. 3. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 28 грудня 2006 року придбала земельну ділянку площею 0,0677 га, кадастровий номер 4610300000:10:014:0461, за адресою: [ADDRESS] в [PERSON] , якому вказана земельна ділянка належала на праві власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ № 1246, виданого 26.05.1997 Бориславською міською радою згідно рішення від 27.03.1997 № 195. 29 грудня 2006 року між позивачем [PERSON] та Державним підприємством «Центр державного земельного кадастру» в особі Бориславського міського відділу Львівської регіональної філії Центру державного земельного кадастру було укладено договір №14.01.1144 на виготовлення технічної документації із землеустрою, відповідно до п. 1.1 якого останнє взяло на себе зобов`язання за завданням замовника (позивача) виконати роботи з виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на вищевказану земельну ділянку на [ADDRESS] . Згідно з п 4.1 вказаного договору кінцевим результатом умов договору є технічна документація із землеустрою, виконана згідно діючих нормативних документів на виконання цих робіт. 26 вересня 2007 року позивач [PERSON] отримала розроблену за вищевказаним договором технічну документацію, про що складено акт №14.01.1144 здачі - прийняття виконаних робіт згідно з договором №14.01.1144 від 29.12.2006. Зокрема, з акту, засвідченого підписами сторін, вбачається, що технічна документація на земельну ділянку належним чином оформлена і відповідає умовам договору. До складу вказаної документації входили: технічне завдання на виконання робіт, кадастровий план, план встановлення меж та пояснювальна записка, в якій зазначена площа вказаної земельної ділянки - 0,0595 га та вказано, що місцеположення кутів зовнішніх меж землекористування обстежено і встановлено в натурі по фактичному їх положенню на місцевості в присутності землекористувача і узгоджено з представниками суміжних землекористувань, при узгодженні меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами претензії відсутні. З технічного завдання № 489 із землеустрою по переоформленні державного акта у власність від 09 серпня 2007 року, в якому закріплені технічні, економічні та інші вимоги до технічної документації, вбачається, що площа земельної ділянки на [ADDRESS] становить 0,0677 га. На підставі вказаної технічної документації в подальшому на ім`я позивача [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 4610300000:10:014:0461, серії ЯД 467659 від 05.10.2007, земельна ділянка площею 0,0595 га. Під час прийняття вказаної технічної документації, як зазначає позивач у позовній заяві, нею не були виявлені суттєві недоліки у технічній документації, оскільки розробник документації запевнив позивача у належній якості робіт, а суміжні землекористувачі майнових претензій до попереднього власника не заявляли. Однак, у березні 2013 року власник суміжної земельної ділянки - відповідач [PERSON] пред`явила до позивача позов щодо знесення позивачем цегляного паркану, який був збудований по існуючих межах земельної ділянки позивача. Підставою для позову став державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0595 га серії ЯД 467659 від 05.10.2007 року, виданий позивачу. У зв`язку з цим позивач звернулась до Головного управління Держземагентства у Львівській області для проведення державної землевпорядної експертизи на предмет відповідності змісту виготовленої їй технічної документації вимогам чинного законодавства України. Згідно з висновком державної експертизи землевпорядної документації від 16 лютого 2015 року №56 встановлено, що технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку [PERSON] на [ADDRESS] , не відповідає вимогам чинного законодавства України та встановленим нормам і правилам та оцінюється негативно і не погоджується. Позивач 04.03.2015 звернулася до Львівської регіональної філії Центру державного земельного кадастру в особі Бориславського міського відділу Львівської регіональної філії Центр державного земельного кадастру з письмовою претензією про безоплатне усунення наслідків неналежно виконаних землевпорядних робіт шляхом складання документів, що посвідчуватимуть право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 677 кв.м. за адресою [ADDRESS] . Проте листом від 18 березня 2015 року відповідач повідомив [PERSON] про відсутність підстав для виготовлення нової технічної документації із землеустрою. Відтак, позивач [PERSON] просить суд визнати вказану вище технічну документацію такою, що не відповідає вимогам законодавства та вимогам в технічному завданні на виконання робіт, договору купівлі-продажу земельної ділянки, зобов`язати Львівську регіональну філію Центру державного земельного кадастру в особі Бориславського міського відділу Львівської регіональної філії Центр державного земельного кадастру безплатно провести необхідні додаткові роботи задля відновлення стану земельної ділянки розміром 0,0577 га до стану земельної ділянки розміром 0,0677 га; а також внести зміни в державний реєстр земель стосовно місця розташування та розміру земельної ділянки [PERSON] кадастровий номер 4610300000:10:014:0461 площею 0,0677 га, розташованої по [ADDRESS] . На підтвердження вказаних позовних вимог позивач посилається на висновок державної експертизи землевпорядної документації від 16 лютого 2015 року №56, складений Головним управлінням Держземагентства у Львівській області про те, що технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку [PERSON] на [ADDRESS] , не відповідає вимогам чинного законодавства України та встановленим нормам і правилам. Однак, суд не може взяти до уваги вказаний висновок експертизи як належний та допустимий доказ, оскільки вказана експертиза, яка проведена за замовленням позивача, здійснена без попередження експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Питання щодо того, чи роботи з виготовлення за замовленням [PERSON] за договором №14.01.1144 технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку на [ADDRESS] , були виконані з дотриманням нормативних документів на виконання цих робіт, - вже було предметом розгляду суду у цивільній справі №457/564/15-ц за позовом [PERSON] до Львівської регіональної філії Центру державного земельного кадастру, [PERSON] про захист прав споживачів та зобов`язання відповідача безоплатно усунути недоліки у виконаній роботі. Зокрема, рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 14.12.2016, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 03.04.2017 та постановою Верховного суду від 21.11.2018, було відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Львівської регіональної філії Центру державного земельного кадастру, [PERSON] про захист прав споживачів та про зобов`язання відповідача безоплатно усунути недоліки у виконаній роботі, - у зв`язку з пропущенням позивачем терміну позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем. Зокрема, [PERSON] (у межах справи справі №457/564/15-ц) просила суд зобов`язати Львівську регіональну філію Центру державного земельного кадастру в особі Бориславського міського відділу Львівської регіональної філії Центр державного земельного кадастру у 14-тиденний строк з дня набрання законної сили рішенням суду безоплатно усунути недоліки технічної документації із землеустрою, виготовленої згідно договору №14.01.1144 від 29.12.2006, а саме: здійснити додаткові обміри зовнішніх меж за фактичним використанням [PERSON] земельної ділянки та переробити раніше розроблену технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 4610300000:10:014:0461, розташованої по [ADDRESS] , з дотриманням вимог чинного законодавства України, державних стандартів, норм і правил при здійсненні землеустрою, умов договору №14.01.1144 від 29.12.2006, технічного завдання із землеустрою №489 від 09.08.2007 та правовстановлюючих документів з урахуванням фактичного місця розташування та існуючих твердих меж земельної ділянки [PERSON] площею 0,0677 га. Згідно з вказаними судовими рішеннями, які набрали законної сили, судами встановлено, що враховуючи висновок державної експертизи землевпорядної документації від 16 лютого 2015 року, а також те, що у технічній документації неправильно зазначена площа придбаної позивачем земельної ділянки, всупереч даним щодо площі земельної ділянки, вказаним у договорі купівлі-продажу та державному акті попереднього власника (0,0595 га, а не 0,0677 га), - роботи з виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на вищевказану земельну ділянку виконані з порушенням нормативних документів на виконання цих робіт. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Суд також вважає необхідним зазначити, що Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною першою статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду. Щодо обґрунтованості позовних вимог [PERSON] у частині: визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,0677 гектарів кадастровий номер 4610300000:10:014:0461, розташовану по [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право на розроблення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку площею 0,0677 гектарів кадастровий номер 4610300000:10:014:0461, розташовану по [ADDRESS] ; - визнати незаконним та скасувати пункт 1.12 частини першої рішення Бориславської міської ради Львівської області від 12.01.2005 року № 498 «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам міста», в частині передачі безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування будинків та господарських будівель, з наступною видачею державних актів на право власності на землю 1000 кв.м. по [ADDRESS] (загальна площа 1262 кв.м.) громадянці [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER] ), що проживає по [ADDRESS] , суд зазначає наступне. Відповідач [PERSON] є власником суміжної земельної ділянки на [ADDRESS] площею 0,10 га, кадастровий номер 4610300000:10:014:0464, на підставі державного акту серії ЯБ №563095 від 30.01.2006. Вказану земельну ділянку [PERSON] набула у власність внаслідок приватизації раніше наданої їй земельної ділянки за рішенням Бориславської міської ради №498 від 12.01.2005 «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам міста». Відповідно до ст.125, ст.126 ЗК України, чинних на час приватизації відповідачем земельної ділянки, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Зокрема, пунктом 1.12 вказаного рішення міської ради, який (пункт) просить визнати незаконним та скасувати позивач, було передано безоплатно у власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування будинків та господарських будівель, з наступною видачею державних актів на право власності на землю, а саме: 1000 кв.м. по [ADDRESS] (загальна площа 1262 кв.м.) гр. [PERSON] . Згідно з п.13 рішення виконавчого комітету Бориславської міської Ради народних депутатів Львівської області №232 від 17.11.1989 «Про надання громадянам міста в безстрокове користування земельних ділянок під будівництво індивідуальних житлових будинків», [PERSON] надано в безстрокове користування земельну ділянку площею 450 кв.метрів по [ADDRESS] з земель міської забудови під будівництво житлового будинку з надвірними господарськими спорудами, що стверджується архівним витягом вказаного рішення. Відповідно до п. «а», «б» ч.1 ст.12 Земельного кодексу України: до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції»: кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зокрема, відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика ЄСПЛ застосовується українськими судами як джерело права. ЄСПЛ виходить із того, що положення ст. 1 Першого протоколу містить три правила: (а) перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; (б) друге - стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у право на мирне володіння майном правомірним; (в) третє - визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Будь-яке втручання в права, захищені статтею 1 Протоколу № 1, повинне відповідати вимозі законності (Vistins and Perepjolkins v. Latvia [ВП], § 95; Belane Nagy v. Hungary [ВП], § 112). Вираз «на умовах, передбачених законом», який стосується будь-якого втручання в право на мирне володіння «майном» повинен тлумачитися так само, як вираз «згідно із законом» у статті 8 стосовно втручання в права, захищені цим положенням, або як вираз «встановлений законом» стосовно втручання в права, захищені статтями 9, 10 і 11 Конвенції. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (East West Alliance Limited v. Ukraine, § 167; Unsped Paket Servisi SaN. Ve TiC. A.$. v. Bulgaria, § 37). Принцип законності також передбачає, що застосовні положення національного законодавства повинні бути достатньо доступними, точними та передбачуваними у своєму застосуванні (Beyeler v.Italy [ВП] §109; Hentrich v.France,§ 42; Lithgow and Others v. the United Kingdom, §110; Alisic and Othersv. Bosnia and Herzegovina, Croatia, Serbia, Slovenia and the Former Yugoslav Republic of Macedonia [ВП],§103; Centro Europa 7 S.R.L. and di Stefano v. Italy [ВП], § 187; Hutten-Czapska v. Poland [ВП], § 163). Для відповідності загальному правилу, викладеному у першому реченні першого пункту статті 1 Протоколу № 1, втручання у право на мирне володіння «майном», з-поміж, встановленого законом і задля суспільного інтересу, має досягти «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та умовами захисту основних прав людини (Beyeler v. Italy [ВП], п. 107; Alisic and Others v. Bosnia and Herzegovina, Croatia, Serbia, Slovenia and the Former Yugoslav Republic of Macedonia [ВП], п. 108). Втручання повинне виконувати певні критерії: воно повинне відповідати принципу законності і переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є достатньо пропорційними меті, яку намагаються реалізувати (Beyeler v. Italy [ВП], §§ 108-114). Представниками відповідачів заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. З цього приводу суд зазначає наступне. Позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку позову до суду. За ст.257 ЦК України загальний строк позовної давності для захисту порушеного права встановлюється тривалістю в три роки. Відповідно до ч.1 ст.863 ЦК України до вимог щодо неналежної якості роботи, виконаної за договором підряду, застосовується позовна давність в один рік, а щодо будівель і споруд - три роки від дня прийняття роботи замовником. Згідно з ч.5 ст.267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). У постанові від 21.05.2014 у справі №6-7цс14 Верховний Суд України, проаналізувавши норму частини 1 статті 261 ЦК України, дійшов висновку, що за змістом зазначеної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти. З копії акту №14.01.1144 здачі - прийняття виконаних робіт згідно з договором №14.01.1144 від 29.12.2006, складеного 26.09.2007 та підписаного позивачем, вбачається, що позивач [PERSON] станом на день підписання вказаного акту була ознайомлена зі змістом технічної документації із землеустрою, яку вона оспорює. Зокрема, до складу технічної документації входили технічне завдання на виконання робіт, кадастровий план, план встановлення меж та пояснювальна записка, в якій зазначена площа вказаної земельної ділянки - 0,0595 га, а не площа 0,0677 га, що зазначена в договорі купівлі - продажу земельної ділянки, укладеному позивачем 28.12.2006 та в державному акті на право приватної власності на землю серії ЛВ1246, виданому продавцеві [PERSON] . Оскільки позивач 26 вересня 2007 року прийняла виконання робіт за договором від 29 грудня 2006 року та підписала акт здачі - прийняття виконаних робіт від 26 вересня 2007 року, - суд дійшов висновку, що саме з 26.09.2007 позивачу було відомо про те, що площа земельної ділянки, зазначена у технічній документації, виготовленій на її замовлення, не відповідає площі земельної ділянки, придбаної нею на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки та площі, що зазначена в державному акті на право приватної власності на землю серії ЛВ1246, виданому попередньому власнику ділянки - [PERSON] . З огляду на це, безпідставними є доводи позивача та її представника про те, що вона не пропустила строк звернення до суду з цим позовом та що початок строку слід відраховувати з інших вказаних нею дат, пов`язаних зі складенням висновку земельно-технічної експертизи №2463 від 05.09.2014, допитом у вересні 2014 року в судовому засіданні експерта, складенням 16.02.2015 висновку державної експертизи землевпорядної документації №56. Також необґрунтованим є посилання позивача на те, що допущення недоліків у технічній документації із землеустрою є триваючим порушенням. Відтак, суд дійшов висновку, що підстав відраховувати перебіг строку позовної давності з 2014 чи 2015 року немає. При цьому суд вважає необхідним зазначити правову позицію Верховного суду України у справі за № 6-2469цс16: «Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше». Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про поновлення строку позовної давності, оскільки позивач та її представник не навели жодної обставини та не надали жодного доказу на обґрунтування поважності пропуску такого строку, який необхідно обраховувати, як зазначено вище, з 26 вересня 2007 року. Суд вважає безпідставними доводи представника позивача проте, що на позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку, права на розроблення технічної документації із землеустрою та визнання технічної документації із землеустрою такою не поширюється строк позовної давності, виходячи з наступного. Статтею 268 ЦК України невичерпний перелік вимог, на які позовна давність не поширюється. У частині другій цієї статті передбачено, що законом можуть бути встановлені також інші вимоги, на які не поширюється позовна давність. Але в деяких випадках позовна давність не може поширюватись і на інші категорії вимог, хоча про це прямо й не зазначено у законі. Так, позовна давність не може поширюватися на вимоги про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, оскільки у такому разі йдеться про так зване триваюче правопорушення. Власник може пред`явити такий позов у будь-який час незалежно від того, коли почалося порушення його прав. Обов`язковою умовою негаторного позову є існування порушення прав власника на час пред`явлення такого позову. Проте позивач [PERSON] фактично оспорює право власності на земельну ділянку відповідача [PERSON] та не є власником спірного нерухомого майна, Відповідно до ч.3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи вищенаведене, оскільки з даним позовом до суду позивач [PERSON] звернулася 23.12.2016, тобто з пропуском строку позовної давності, беручи до уваги те, що відповідачами заявлено про застосування позовної давності, суд вважає можливим застосувати строк позовної давності. Відповідно, у задоволенні позову необхідно відмовити за спливом строку позовної давності. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed