Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

Волинська обласна психіатрична лікарня № 1 м. Луцька в особі завідувача відділення № 5 [PERSON] звернулась до суду з заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO] до психіатричного закладу в примусовому порядку. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON], [INFO] був госпіталізований до Волинської обласної психіатричної лікарні № 1 м. Луцька і згідно рішення чергового лікаря - психіатра та письмовою заявою опікуна [PERSON], 07.09.2016 р. був оглянутий комісією лікарів психіатрів, яка дійшла висновку, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад, внаслідок якого вчиняє дії, що становлять безпосередньо небезпеку для життя та здоровя його та оточуючих, неспроможний задовольнити свої основні життєві потреби на необхідному рівні. Просить суд, задовольнити заяву про подальше лікування у психіатричному закладі в примусовому порядку недієздатного [PERSON] терміном до 6 місяців. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] заяву підтримала з підстав в ній зазначених. Просила суд заяву задовольнити. Заінтересовані особі [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечували. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, думку прокурора, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що заява підставна та підлягає до задоволення. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], [INFO] був госпіталізований до Волинської обласної психіатричної лікарні № 1 м. Луцька та згідно рішення чергового лікаря - психіатра та письмовою заявою опікуна [PERSON], 07.09.2016 р. був оглянутий комісією лікарів психіатрів, яка дійшла висновку, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад, внаслідок якого вчиняє дії, що становлять безпосередньо небезпеку для життя та здоровя його та оточуючих, неспроможний задовольнити свої основні життєві потреби на необхідному рівні. Згідно висновку лікарсько-консультативної комісії від 08.09.2016 р., [PERSON], [INFO], мешканець м. Луцька, пр. Волі, 62а/1, інвалід 1 Б групи за психічним захворюванням довічно (а.с. 11 ). Рішенням Луцького міськрайонного суду від 10 січня 1992 року визнаний недієздатним і рішенням суду від 26 червня 2008 року призначено опікуном - сестру - [PERSON] , яка проживає у [INFO] (а.с. 6). Рішенням Луцького міськрайоного суду Волинської області 25 березня 2015 року [PERSON] звільнено від обовязків опікуна над недієздатним братом [PERSON] [INFO] і призначено [PERSON] опікуном над недієздатним [PERSON] (а.с 7). 07.09.2016 року [PERSON] поступив на стаціонарне лікування у Волинську обласну психіатричну лікарню м. Луцька за заявою опікуна [PERSON] і госпіталізований з діагнозом: помірна розумова відсталість (імбецильність) ускладнена поведінковими розладами. Доставлений в супроводі опікуна в звязку з погіршенням психічного стану. Відомо, що [PERSON] перебуває на диспансерному спостереженні в Волинській обласній психіатричній лікарні № 1 м. Луцька з 1986 року. Неодноразово лікувався стаціонарно. Обєктивний стан на час огляду : Контактує формально,неохоче, мова гунсава нерозбірлива, відмічаються навязливі стереотипні рухи , переступання з ноги на ногу, крутіння « дудочки « перед своїм носом. На запитання не відповідає , відвертається. Інтелект з ознаками вираженої недостатності низький(50 ІО^Емоційно лабільний. Критика формальна. Виходячи з даних анамнезу та об» активного стану громадянина [PERSON], який страждає на тяжкий психічний розлад у вигляді помірна розумова відсталість ( імбецильність ) ускладнена поведінковими розладами, порушенням поведінки, який позбавляє його здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку та внаслідок якого він вчиняв та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для себе та оточуючих. Не в змозі задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує його життєдіяльність. Згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 1 червня 2016 року у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу", визнано таким, що не відає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" від 22 лютого 2000 року N 1489-III з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що наявні підстави для госпіталізації в умовах психіатричного стаціонару у примусовому порядку [PERSON], а тому заяву слід задовольнити. На підставі наведеного та

Outcome: approved