Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

В березні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вище вказаним первісним позовом, в якому просить зобов'язати відповідача [PERSON] усунути перешкоди в користуванні нею її земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: м. Хмельницький, вул. Островського, 13, шляхом демонтажу частини його паркану з боку вулиці Островського та з боку городу, шириною по 1 м з кожного боку, який загороджує її прохід від вулиці Островського до городу, та зобов'язати відповідача не перешкоджати їй обгородженню власним парканом зазначеного проходу від його землі. В травні 2015 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просить визнати недійсними: свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 1-518 від 01.07.2003р.; державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1000 м.кв., зареєстрований за № 010574200045 від 11 січня 2005 року; державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2000 м.кв., зареєстрований за № 010574200046 від 11 січня 2005 року; свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний № 16964078 від 29.01.2014р.; свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний № 17064933 від 30.01.2014р.; свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексни № 17105680 від 30.01.2014р.; свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний № 17155562 від 31.01.2014р.; свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний № 16972911 від 29.01.2014р.; свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний № 17135211 від 31.01.2014р.; заяву про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул. Островського, 13/1 загальною площею 1000 кв.м, поділивши її на дві ділянки; заяву про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул. Островського, 13/1 загальною площею 2000 кв.м, поділивши її на дві ділянки. В судовому засіданні представники позивача за первісним позовом відповідача за зустрічним позовом первісний позов підтримали і просять задовольнити, проти зустрічного позову заперечили і просять в його задоволенні відмовити. Пояснили, що 25 листопада 1999 року померла мати [PERSON] - [PERSON], після її смерті відкрилася спадщина на належну їй земельну ділянку площею 2000 кв. м. (для ведення особистого селянського господарства) та земельну ділянку площею 1000 кв. м. (для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд), розташовані за адресою: м. Хмельницький, вул. Островського, 13/1, спадкоємцями на яку є вона та її брат [PERSON] У встановлений законом строк кожний із них звернувся до другої [PERSON] міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а згодом - до [PERSON] міської ради і 11 січня 2005 року отримав державні акти на право власності щодо зазначених земельних ділянок. Сторони домовились розподілити землю і 29.01.2014 р. [PERSON] отримала свідоцтво про право власності серії САК № 639197, індексний номер: 16972911 на нерухоме майно 1/2 спільної часткової власності, земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), розміром 0,05 га, а 31.01.2014 р. - свідоцтво про право власності серії САК № 639301, індексний номер 17135211, на нерухоме майно - ? спільної часткової власності, земельної ділянки для ОСГ розміром 0,1 га. Однак відповідач [PERSON] розпочав з другої половини 2014 р. перешкоджати їй користуватися своєю земельною ділянкою, а саме ним не було демонтовано по 1 м паркану з боку городу та з боку вулиці Островського, які він мав на основі усної домовленості між ними демонтувати. Вказані паркани заважають позивачу за первісним позовом пройти до городу, перекривають сам прохід до городу. Через такі протиправні дії вона обмежена у праві власності та не може в нормальному режимі обробляти земельну ділянку, оскільки не має доступу до своєї землі. Крім того, у відповідача за первісним позовом вдома є дві собаки, котрі не дають можливості вільного проходу. Щодо зустрічного позову пояснили, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими і некоректно сформульованими. Крім того, з моменту оформлення свідоцтва про право на спадщину минуло 12 років, а державних актів на землю 10 років, тому заявляють про пропуск позивачем за зустрічним позовом строку позовної давності. Право на землю набуте відповідачем за зустрічним позовом в установленому законом порядку і не може бути припинене. При цьому звертає увагу суду на те, що всі необхідні документи для оформлення прав на земельні ділянки позивач за зустрічним позовом підписував особисто, зокрема, в процесі виготовлення технічної документації на поділ земельної ділянки він власним підписом погодив даний поділ, тобто [PERSON] його прав на землю не порушувала. Технічна документація із землеустрою та документи, які посвідчують право власності на землю, були теж погоджені його підписом, а заява приватному підприємцю на виготовлення технічної документації не є тим документом, з яким закон повязує недійсність свідоцтва про право власності. В судовому засіданні відповідач за первісним позивач за зустрічним позовом та його представник проти вимог первісного позову заперечили і просять в їх задоволенні відмовити, вимоги зустрічного позову підтримали і просять його задовольнити. Пояснили, що огорожа, про яку йдеться в первісному позову, належить [PERSON] і знаходиться на його земельній ділянці, претензії щодо неї [PERSON] є безпідставними, вона має власний прохід до своєї землі. Дійсно, на подвірї є дві собаки, однак шкоди вони не завдають; з них один пес знаходиться на привязі, а друга собака пікінес. Позивач за зустрічним позовом не ставив своїх підписів щодо спільної землі на будь-яких документах і вважає, що площа земельних ділянок між сторонами розподілена неправильно, у спадщину могла перейти лише земельна ділянка площею 0,22 га. Перешкод в проході до належної [PERSON] земельної ділянки [PERSON] не чинив, зокрема, вона знала код від замка, встановленого на фіртці в огорожі земельної ділянки [PERSON] Про заповіт дізнався лише через три роки після смерті матері і дійсно не оскаржував його раніше, але документи, копії яких приєднані до первісного позову, отримав лише з позовною заявою, раніше про них не знав. Вважає, що при оформленні спадщини нотаріусом не було перевірено, що земельна ділянка, яку включено до складу спадщини, частково належала [PERSON], а не його матері, тим самим він позбавлений частини земельної ділянки, яка мала б йому належати, площею 0,05 га. В судове засідання 5.02.2016 року відповідач за первісним позивач за зустрічним позовом та його представник не зявились, подавши заяви про перебування на лікуванні, однак суд не вважає за можливе за даних умов продовжувати перерву в судовому засіданні, оскільки сторони вже надали всі свої як письмові, так і усні пояснення в ході судового розгляду справи, подали всі докази, тоді як спір має бути вирішений в межах розумних строків розгляду і такі у даній справі закінчилися. В судовому засіданні представник третьої особи [PERSON] міської ради проти первісного позову та вимог 2 4, 11, 12 зустрічного позову заперечила, остаточної думки щодо вимог, викладених в пунктах 5 10 зустрічного позову, не висловила. В подальшому [PERSON] міською радою було подано письмову заяву про розгляд справи за відсутності її представника із зазначенням своєї позиції щодо відсутності заперечень по первісному позову та щодо заперечення зустрічного позову. В судове засідання треті особи без самостійних вимог [PERSON] державна нотаріальна контора, Управління Держгеокадастру у Хмельницькому районі Хмельницької області, [PERSON] міськрайонне управління юстиції Хмельницької області в особі Реєстраційної служби ХМРУЮ Хмельницької області своїх представників не направили, повідомлялись про час та місце розгляду справи в установленому законом порядку. Представник ХМРУЮ Хмельницької області подав заяву про розгляд справи за його відсутності, у вирішенні справи покладаючись на думку суду. Від держнотконтори заяв щодо причин неявки та позиції у справі не надходило. За таких обставин суд вважає за можливе судовий розгляд справі проводити за їх відсутності в судовому засіданні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що йому зі слів [PERSON] відомо, що орієнтовно восени 2014 року [PERSON] з чоловіком хотіла пройти через двір [PERSON], однак коли вона відкрила фіртку, на них кинулась маленька собака. В дворі [PERSON] свідок ніколи не був, хоча по вул. Островського ходить щоденно, але на собаку уваги не звертав. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в первісному та зустрічному позовах слід відмовити з наступних мотивів. Встановлено, що 25.11.1999 року померла [PERSON], матір сторін по справі, що підтверджується свідоцтвом про її смерть, копія котрого наявна у справі, матеріалами спадкової справи та не оспорюється ніким із сторін. У спадщину вона залишила майно земельну ділянку площею 0,30 га по вул. Островського 13/1 у м. Хмельницький (призначення для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства), котру заповіла згідно заповіту від 15.12.1995 року, копія котрого міститься у справі, сторонам в рівних частках кожному. Право власності спадкодавиці на вказану земельну ділянку посвідчувалось державним актом на право приватної власності на землю серії ХМ 01270 від 28.06.1994 року. Перевіривши зазначене, державний нотаріус Другої [PERSON] держнотконтори [PERSON] видала сторонам по справі свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 1.07.2013 року, реєстровий № 1-518, на дану земельну ділянку в рівних частках кожному. Вказані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи до майна [PERSON], витребуваними на запит суду та наявними у справі. Пояснення [PERSON] щодо того, що насправді у спадщину мала перейти земельна ділянка площею 0,22 га, оскільки насправді спадкодавці виділялась земельна ділянка площею 0,27 га, з яких під подарованим йому будинком знаходиться земельна ділянка площею 0,05 га, яка перейшла в його власність разом з будинком, - спростовуються вище вказаним державним актом на імя [PERSON], оскільки, згідно приписів законодавства, чинного станом на день укладення договору дарування від 23.03.1996 року, перехід права власності на земельну ділянку після переходу права власності на розміщені на ній будівлі не був автоматичним. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗК України 1990 року, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Згідно ч. 1 ст. 23 ЗК України 1990 року, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. [PERSON] отримала документ, що посвідчив її право власності, - вище зазначений державний акт. Тим самим у неї виникло право на земельну ділянку площею 0,30 га, як вказано в даному державному акті, останній скасовано не було і вимог про це не ставилось, а тому доводи [PERSON] про належність їй земельної ділянки площею лише 0,27 га не можуть бути взяті до уваги. Крім того, згідно частин 1, 4 ст. 30 ЗК України 1990 року, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу. Тобто, перехід права власності на земельну ділянку під отриманим в дар будинком з надвірними будівлями також мав би супроводжуватись встановленням меж земельної ділянки та посвідчуватись виданим в установленому порядку державним актом на імя [PERSON], чого зроблено не було, тобто перехід права власності на відповідну частку земельної ділянки не відбувся і вся вона залишилась у власності спадкодавиці, а відтак вся (площею 0,30 га) увійшла до складу спадкового майна. Посилання ж [PERSON] на договір дарування від 19.06.1973 року не заслуговують на увагу з тієї підстави, що за цим договором було передано в дар жилий будинок з надвірними будівлями до нього за іншою адресою вул. Островського 13, а не 13/1. З наведених підстав не беруться до уваги судом також надані в якості доказів на підтвердження зустрічного позову матеріали технічних паспортів за адресами вул. Островського 13 і вул. Островського 13/1. Отже, нотаріусом при видачі оскаржуваного свідоцтва про право на спадщину не було допущено зазначеного позивачем за зустрічним позовом порушення і таке свідоцтво визнанню недійсним не підлягає. Успадкувавши земельну ділянку 0,30 га, згодом сторони вирішили розподілити її на дві земельних ділянки площею 1000 кв.м для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) та 2000 кв.м для ведення особистого селянського господарства. З цією метою в 2004 році за спільними заявами сторін було виготовлено технічну документацію із землеустрою (копії містяться у справі) та сторонами отримано відповідні державні акти від 11.01.2005 року, копії котрих наявні у справі: на право власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м, кадастровий номер земельної ділянки 6810100000:02:006:0080, та на право власності на земельну ділянку площею 2000 кв.м, кадастровий номер земельної ділянки 6810100000:02:006:0079. Оскільки підставою для визнання недійсними зазначених державних актів [PERSON] зазначає недійсність свідоцтва про право на спадщину, яка не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду справи, тому позовні вимоги про визнання вказаних державних актів недійсними також задоволенню не підлягають. Після цього ФОП [PERSON] було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельних ділянок площею 1000 га та 2000 га. Відповідно до висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи та технічної експертизи документів від 4.12.2015 року № 1547/1548/15-21, підпис від імені [PERSON] на заяві від імені [PERSON] та [PERSON] ФОП [PERSON] від 12.09.2013 року про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства по вул. Островського, 13/1, загальною площею 2000 кв.м, поділивши її на дві земельні ділянки по 1000 кв.м, зареєстрованої за вхідним № 74 від 12.09.2013 року, виконаний не [PERSON], а іншою особою. Питання щодо заяви аналогічного змісту про поділ земельної ділянки площею 1000 кв.м не вирішувалось в звязку з тим, що заява на а.с. 196 т. 2 є копією (технічним зображенням). Таким чином, наведена [PERSON] обставина непідписання заяви, адресованої ФОП [PERSON], про виготовлення технічної документації щодо поділу земельної ділянки площею 2000 кв.м для ведення особистого селянського господарства, підтверджена належним доказом. Разом з тим, вимога про визнання даної заяви недійсною задоволенню не підлягає, оскільки заява не є ані правовстановлюючим документом, ані правочином, тому не може бути визнана недійсною. З цієї ж підстави не підлягає задоволенню позовна вимога про визнання недійсною заяви від імені [PERSON], адресованої ФОП [PERSON], про виготовлення технічної документації щодо поділу земельної ділянки площею 1000 кв.м для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), однак з тією відмінністю, що факту її непідписання [PERSON] належними доказами в ході судового розгляду справи підтверджено не було (оригінал заяви витребувати не вдалося). В результаті поділу успадкованих земельних ділянок за сторонами було зареєстровано право спільної часткової власності, оформлено свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а саме: -свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 16972911 від 29.01.2014 року, земельна ділянка по вул. Островського 13/1 з кадастровим номером 6810100000:02:006:0558, площею 0,05 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), право спільної часткової власності в частці ? зареєстровано за [PERSON] (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 10417938 від 29.01.2014 року); -свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 16964078 від 29.01.2014 року, земельна ділянка по вул. Островського 13/1 з кадастровим номером 6810100000:02:006:0558, площею 0,05 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), право спільної часткової власності в частці ? зареєстровано за [PERSON] (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 10412695 від 29.01.2014 року); -свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 17084933 від 30.01.2014 року, земельна ділянка по вул. Островського 13/1 з кадастровим номером 6810100000:02:006:0559, площею 0,05 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), право спільної часткової власності в частці ? зареєстровано за [PERSON] (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 10483240 від 30.01.2014 року); -свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 17105680 від 30.01.2014 року, земельна ділянка по вул. Островського 13/1 з кадастровим номером 6810100000:02:006:0560, площею 0,1 га, для особистого селянського господарства, право спільної часткової власності в частці ? зареєстровано за [PERSON] (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 10495183 від 30.01.2014 року); -свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 17135211 від 31.01.2014 року, земельна ділянка по вул. Островського 13/1 з кадастровим номером 6810100000:02:006:0560, площею 0,1 га, для особистого селянського господарства, право спільної часткової власності в частці ? зареєстровано за [PERSON] (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 10515236 від 31.01.2014 року); -свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 17155562 від 31.01.2014 року, земельна ділянка по вул. Островського 13/1 з кадастровим номером 6810100000:02:006:0561, площею 0,1 га, для особистого селянського господарства, право спільної часткової власності в частці ? зареєстровано за [PERSON] (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 10524611 від 31.01.2014 року). Згідно ст. ст. 125, 126 ЗК України 2001 року в редакції станом на дати видачі вище перелічених свідоцтв, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції станом на дати видачі вище перелічених свідоцтв, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Таким чином, внесення записів до Державного реєстру прав передує видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно. У кожному з рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, за якими було проведено державну реєстрацію відповідних прав за [PERSON], зазначено, що вони прийняті державним реєстратором в результаті розгляду заяв, які були подані [PERSON] Дані рішення державного реєстратора не оскаржувались [PERSON], а відомості про те, що заяви про державну реєстрацію його права власності на кожну із зазначених земельних ділянок були подані будь-якою іншою особою від його імені, в наданих на запит суду матеріалах реєстраційної служби відсутні. Крім того, в якості мотивів порушення свого права оскаржуваними ним свідоцтвами [PERSON] наводить те, що земельні ділянки мають бути переділені, виходячи з їх загальної площі 0,22 га (згідно пояснень [PERSON] в судовому засіданні; згідно тексту зустрічної позовної заяви з площі 0,25 га). Однак, як встановлено в ході судового розгляду справи, розподілом земельних ділянок площею 1000 га та 2000 га в рівних частках між сторонами право позивача за зустрічним позовом не порушене, оскільки, успадкувавши разом з позивачем за первісним позовом земельну ділянку площею 0,30 га в рівних частках за кожним, він не міг отримати частку іншої площі, аніж ? від 0,30 га, тобто 0,15 га, а саме такої площі частка на даний час знаходиться в його власності згідно оскаржуваних свідоцтв: 0,05 га та 0,1 га. За таких обставин в їх сукупності (передування рішення щодо державної реєстрації права видачі свідоцтва про право власності; прийняття рішення про державну реєстрацію на основі заяви державному реєстратору, а не заяви про виготовлення технічної документації приватному підприємцю; відсутність порушення права на земельну ділянку більшої площі, ніж уже наявна в позивача за зустрічним позовом) суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог зустрічного позову про визнання недійсними всіх вище перелічених свідоцтв про право власності на нерухоме майно. При цьому, оскільки в зустрічному позові відмовлено по суті, не підлягають застосуванню правила щодо пропуску позовної давності, оскільки сплив позовної давності є самостійною підставою для відмови в позові в разі обґрунтованості вимог по суті. Пояснення позивача за первісним позовом [PERSON] щодо чинення їй перешкод відповідачем за первісним позовом в користуванні її земельною ділянкою свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, тоді як [PERSON] були заперечені. Зокрема, свідок [PERSON] пояснив, що про такі перешкоди йому відомо лише зі слів чоловіка [PERSON] [PERSON], тоді як сам він не звертав уваги на те, що відбувається на подвірї [PERSON], в тому числі не бачив там собак. За таких обставин суд оцінює критично показання даного свідка і не бере їх до уваги. Подані позивачем за первісним позовом письмові заяви [PERSON], [PERSON] не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки не відповідають вимогам ЦПК України щодо належності та допустимості доказів. Крім того, [PERSON] стверджує про те, що [PERSON] порушує її право на користування її земельною ділянкою, не демонтуючи його паркан, який знаходиться на його земельній ділянці. Однак власник вправі самостійно здійснювати своє право власності, незалежно від волі інших осіб; на власній земельній ділянці [PERSON] має право зводити огорожу без погодження з [PERSON], враховуючи, що остання належними та допустимими доказами не довела неможливості користуватися належною їй земельною ділянкою без проходу через земельну ділянку [PERSON] Зокрема, судом було в порядку ч. 4 ст. 10 ЦПК України розяснено представникам позивача за первісним позовом їх право заявити клопотання про призначення у справі судової експертизи на предмет підтвердження наявності описаних ними перешкод в користуванні земельною ділянкою, однак вони від заявлення такого клопотання відмовились. На підтвердження первісних позовних вимог було подано схему, яку складено особисто представником позивача [PERSON] і котра належного доказового значення не має. Суд критично оцінює та не бере до уваги також надані в якості доказів за первісним позовом листи ПЗВМ ХМВ УМСВС України від 25.12.2014 року (оскільки в ході перевірки було лише встановлено наявність між сторонами цивільно-правових відносин та рекомендовано звернутись до суду) та письмові попередження від імені [PERSON] на імя [PERSON] (так як вони складені позивачем і відповідачем за первісним позовом не були отримані). Відповідно до статей 401, 402 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Однак між сторонами в добровільному, позасудовому порядку не вирішувалось питання щодо досягнення домовленості (укладення договору) про встановлення сервітуту та про його умови. Більше того, позивач за первісним позовом і в своїй позовній заяві також не формулює вимоги про встановлення сервітуту в судовому порядку, тоді як суд розглядає лише ті вимоги, які заявлені, і не вправі виходити за їх межі. Отже, первісні позовні вимоги свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, тому в їх задоволенні слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed