Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася до суду з вищеназваним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона є власником кімнати, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], на підставі договору дарування. Крім того в даній квартирі на реєстраційному обліку знаходяться: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідачі за місцем своєї реєстрації не мешкають, у кімнаті не з'являються, не сплачують комунальні платежі, не отримують кореспонденцію, особистих речей в кімнаті не мають. 20.11.2015 року Позивачу стало відомо, що відповідачі виїхали за межі міста на постійне місце мешкання. Враховуючи те, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] не мешкали і не мешкають у вищезазначеній кімнаті, позивач просить усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні приватною власністю та визнати їх особами, що втратили право користування житловим приміщенням вищевказаної кімнати. В судовому засіданні позивач не була присутня, до початку розгляду справи надала заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягала на задоволенні позовних вимог, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Третя особа в судовому засіданні не була присутньою, до початку розгляду справи надала заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягала на задоволенні позовних вимог, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а саме шляхом виклику через оголошення у пресі відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Тому суд розглядає справу у відсутність відповідачів з ухваленням заочного рішення. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що відповідно до довідки ОСББ «Домнобудівників 2, корпус 2», за адресою [ADDRESS] зареєстровані - відповідачачі: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON][INFO].(а.с.10). Як вбачається з матеріалів справи, власником вищевказаної кімнати є [PERSON] на підставі договору дарування від 10.07.2015 року, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень ЕЕР № 386746 від 10.07.2015р. виданого державним реєстратором Риковою Т.В., Третя криворізька державна нотаріальна контора, Дніпропетровська область (а.с.4-6). З акту № 1493 від 24.12.2015 року вбачається, що [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON][INFO] ніколи не мешкали в кімнаті [ADDRESS] за вказаною адресою.(а.с.7). Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 15 ЦК України у частині 1 визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України). Так, судом встановлено, що Відповідачі у справі, не будучи власниками житлової кімнати, не будучи членами сім"ї позивача, залишаються зареєстровані в ній, однак не проживали у кімнаті, що належить на праві приватної власності Позивачу [PERSON], що свідчить про вчинення ними перешкод у користуванні власністю власнику - Позивачу [PERSON], при цьому між сторонами відсутня домовленість щодо збереження права на житло, тому суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та задовольняє їх. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожен має право на повагу до його приватного і сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. Згідно з ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Крім того, відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв'язків з конкретним місцем. Як вбачається з матеріалів справи, Позивач є єдиним власником житла - кімнати [ADDRESS], відповідачи не є членами її сім"ї, не є членами колишнього власника, не є наймачами кімнати. У зв"язку з їх реєстрацією в житловому приміщенні, яке належить на праві приватної власності позивачу, остання зобов"язана нести витрати за житлово-комунальні послуги, які нараховуються на цих осіб. З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON], знайшли своє доведення в судовому засіданні, з підстав викладених вище, а тому підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд керується ст. 88 ЦПК України відповідно до якої, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідачів підлягає стягненню сплачена сума судового збору в розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved