Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на наступне. 16.05.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н. Згідно умов договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 9000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.п. 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті договором приєднання є договір, умов якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п. 8.6 Умов надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. У зв`язку із зазначеними порушенням зобов`язань за договором відповідач станом на 31.01.2017 року має заборгованість в розмірі 58484,60 грн., яка складається з наступного: заборгованості за кредитом 6479,22 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 45744,21 грн., заборгованості за пенею та комісією 3000,00 грн., штрафів у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 2761,17 грн. (процентна складова). Просили суд стягнути з [PERSON] користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 58484,60 грн. за кредитним договором б/н від 16.05.2007 року, а також судові витрати у розмірі 1600,00 грн. Заочним рішенням\~Краматорського міського\~суду Донецької\~області від\~19.05.2017\~року,\~позовні вимоги\~ПАТ КБ\~«Приватбанк» до\~ [PERSON] про\~стягнення заборгованості,\~задоволені \~частково та\~стягнуто з\~ [PERSON] на\~користь Публічного\~акціонерного товариства\~комерційний банк\~«Приватбанк» заборгованість\~за кредитним\~договором б/н\~від 16.05.2007\~року,\~яка складається\~з наступного:\~заборгованості за\~кредитом \~6479,22\~грн.,\~заборгованості по\~процентам за\~користування кредитом\~ 45744,21\~грн.,\~а всього\~в розмірі\~52223,43\~(п`ятдесят\~дві тисячі\~двісті двадцять\~три)\~гривні 43\~копійки, витрати по оплаті судового збору у розмірі 1600,00 грн. У задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за пенею та комісією 3000,00 грн., штрафи у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 2761,17 грн. (процентна складова), відмовлено. Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 18.11.2020 року, заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 19.05.2017 року по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, скасовано та справа призначена до судового розгляду по суті. Представник відповідача надав суду письмові пояснення, в обґрунтування зазначивши наступне. Під час подачі позову до Краматорського міського суду Донецької області про стягнення заборгованості, в роздруківці заборгованості [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» по тілу кредиту складала 6479,22 грн. На той час, дійсно тіло кредиту по договору складало зазначену суму. Однак на теперішній час відповідач, на користь позивача, вже сплатив 940,45 грн. Тобто на сьогоднішній день заборгованість по тілу кредиту складає 5538,77 грн. (6479,22-940,45=5538,77) і даний борг відповідач визнає за собою. Стосовно вимог банка про стягнення заборгованості по комісії, пені та штрафам, зазначив наступне. Позивач, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, просить стягнути з відповідача заборгованість за пенею та комісією 3000,00 грн., штрафи у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 2761,17 грн. (процентна складова), але зазначені штрафні санкції нараховані після 14 квітня 2014 року відповідачу, який зареєстрований у населеному пункті, у якому проводилась антитерористична операція, а тому у такому випадку нарахування штрафів та пені на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами забороняється законом. Відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Отже, він має бути звільнений від сплати штрафних санкцій за вказаним договором кредиту в розмірі 500,00 грн. та 2761,17 грн., а також пені та комісії 3000,00 грн. А тому позовні вимоги в цій частині, відповідач не визнає в повному обсязі. Стосовно позовних вимог в частині стягнення заборгованості за процентами, представник відповідача зазначив наступне. 16.05.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № б/н, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 500 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В анкеті-заяві позичальника від 16.05.2007 року встановлена базова процента ставка в розмірі 22,80% на рік. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 16.05.2007 року проценти за користування грошовими коштами банк нараховував за процентними ставками 22,80% за період з 16.05.2007 року до 31.12.2012 року, в період з 01.01.2013 року до 31.08.2014 року - за процентною ставкою в розмірі 30%, з 01.09.2014 року по 31.03.2015 р за процентною ставкою 34,8%, а з 01.04.2015 р по 31.01.2017 р за процентною ставкою 43,20 %. При цьому заборгованість за процентами за період з 16.05.2007 року до 31.12.2012 року (до підвищення банком процентної ставки до 30% річних) склала 138,21 грн. Вважає неправомірними дії позивача, щодо підвищення з 01.01.2013 року процентної ставки до 30% річних, а також останні підвищення з 30% до 34,8 %, та з 34,8% до 43,20 % оскільки це виходить за межі узгодженого сторонами договору розміру процентів за користування грошовими коштами, (межи базової ставки в 22,80 %). Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений. Роздруківка з сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Вказує, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. За таких обставин вважає, що позивач вийшов за межі узгодженої сторонами базової процентної ставки 22,8% річних з 01.01.2013 року. Так, відповідно до наданого банком розрахунку, кількість днів прострочення сплати заборгованості за кредитним договором за період з 01.01.2013 року по 31 січня 2017 року становить 1490 днів. Отже, розмір заборгованості за процентами за вказаний період складає 6114,22 грн. (6479,22 грн. х 22,8%) / 360 х 1490 днів). Таким чином, за період з 16.05.2007 року до 31 січня 2017 року загальна заборгованість за процентами за користування кредитом становить 6252,43 грн. (138,21 грн+6114,22 грн.), де 138,21 грн. - сума процентів, нарахованих банком за період з 16.05.2007 року до 31.12.2012 р, а 6114,22 грн. за період з 01.01.2013 до 31.01.2017 року. Отже, відповідач в частині стягнення процентів за користування кредитом визнає за собою тільки 6252,43 грн, в іншій частині стягнення процентів просить відмовити. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, наполягав на його задоволенні. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та дав пояснення аналогічні наданих письмових пояснень. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що\~ підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 615 ЦК України, у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється. Згідно ст.1054ч.1ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.1050 ч.2ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Судом встановлено, що 16.05.2007 року [PERSON] приєднався до Умов і правил надання банківських послуг ПАТ КБ "ПриватБанк", ознайомившись з ними та підписавши відповідну заяву. Таким чином, між сторонами було укладено кредитний договір № б/н від 16.05.2007 року на умовах, викладених у довідці про умови кредитування із використанням кредитки "Універсальна", згідно з якою відповідач отримав кредит у розмірі 9000,00 грн., з базовою процентною ставкою 22,80% . Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 16.05.2007 року заборгованість відповідача станом на 31.01.2017 року, становить 58484,60 грн., яка складається з наступного: заборгованості за кредитом 6479,22 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 45744,21 грн., заборгованості за пенею та комісією 3000,00 грн., штрафів у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 2761,17 грн. (процентна складова). Враховуючи те, що на користь позивача з відповідача стягнута заборгованості за кредитним договором у розмірі 940,45 грн., що вбачається з довідки ПФУ у м. Краматорську Донецької області, тому суд приходить до висновку, що заборгованість по тілу кредиту складає 5538,77 грн. (6479,22-940,45=5538,77), яку і слід стягнути з відповідача на користь позивача. Як вбачається\~з \~розрахунку заборгованості\~за договором\~№ б/н\~від 16.05.2007\~року,\~ відповідачу\~неодноразово збільшували\~кредитний ліміт: 22,8% за період з 16.05.2007 року до 31.12.2012 року, в період з 01.01.2013 року до 31.08.2014 року - за процентною ставкою в розмірі 30%, з 01.09.2014 року по 31.03.2015 р за процентною ставкою 34,8%, а з 01.04.2015 р по 31.01.2017 р за процентною ставкою 43,20 %. При цьому заборгованість за процентами за період з 16.05.2007 року до 31.12.2012 року (до підвищення банком процентної ставки до 30% річних) склала 138,21 грн. Згідно із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підвищення процентної ставки) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно із ч. 3 цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У ч. 4 зазначеної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Відповідно до п. 2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року № 270 (далі Правила), реєстроване поштове відправлення - це поштове відправлення, яке приймається для пересилання з видачею розрахункового документа, пересилається з приписуванням до супровідних документів та вручається одержувачу під розписку. У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17. Долучені позивачем виписки по картковому рахунку щодо зміни розміру процентної ставки, не є належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст. 77,78 ЦПК України, оскільки не містять даних щодо отримання такої інформації відповідачем. Здійснення платежів за новими тарифним планом також не може свідчити про те, що відповідач був належним чином повідомлений про зміну умов обслуговування рахунку. Враховуючи, що зміна умов договору по картковому рахунку в односторонньому порядку без згоди відповідача визнана судом порушенням Умов та правил надання банківських послуг, наданий позивачем суду розрахунок заборгованості по процентам підлягає коригуванню. Отже, позивачем нараховувались проценти у розмірі більшому, ніж було визначено умовами договору, всупереч статті 1056-1 ЦК України щодо заборони збільшення банком процентної ставки в односторонньому порядку. Заборгованість за процентами за період з 17 січня 2007 року по 31 грудня 2012 року (до підвищення процентної ставки) становить 138 грн. 21 коп. Відповідно до наданого банком розрахунку, кількість днів прострочення сплати заборгованості за кредитним договором за період з 01.01.2013 року по 31 січня 2017 року становить 1492 днів. Отже, розмір заборгованості за процентами за вказаний період складає 6122,43 грн. (6479,22 грн. х 22,8%) / 360 х 1492 днів). Таким чином, за період з 16.05.2007 року до 31.01.2017 року загальна заборгованість за процентами за користування кредитом становить 6260,64 грн. (138,21 грн+6122,43 грн.), де 138,21 грн. - сума процентів, нарахованих банком за період з 16.05.2007 року до 31.12.2012 р, а 6122,43 грн. за період з 01.01.2013 до 31.01.2017 року. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією - 3000,00 грн., а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2761,17 грн. - штраф (процентна складова), то суд приходить до наступного. Відповідно статті2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» «Із змінами, внесеними згідно із Законами № 189-VIII від 12.02.2015, №222-V111 від 02.03.2015, №911-V111 від 24.12.2015» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. У п. 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов`язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року №405/2014, у період із 14 квітня 2014 року до її закінчення. На виконання цього Закону 30.10.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1053-р, яким було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з п. 20 ч.1 цього Розпорядження м. Краматорськ Донецької області, де зареєстрований відповідач, входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Проте, 05.11.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1079-р про зупинення дії Розпорядження від 30.10.2014 року № 1053-р, яке в подальшому постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 09.02.2015 року було визнано нечинним (справа №826/18330/14). Згідно зі ст.1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» район проведення антитерористичної операції - це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. За наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Розпорядженням КМУ від 02.12.2015 року №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція і до цього переліку включено м. Краматорськ Донецької області. Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Оскільки на теперішній час м. Краматорськ, згідно затвердженого переліку, є територією де проводилася антитерористична операція, то визначені Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» тимчасові заходи для забезпечення підтримки осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції, розповсюджуються на відповідача і звільняють його від обов`язку по оплаті пені та штрафів на користь ПАТ КБ «Приватбанк», з урахуванням положень ст. 5 ЦК України та ст. 58 Конституції України. Таким чином, враховуючи вищевикладене, не підлягають задоволенню вимоги про стягнення заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3000,00 грн., а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2761,17 грн. - штраф (процентна складова). На підставі наведеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково та з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованості за кредитом у розмірі - 5538,77 грн. та заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 6260,64 грн., а всього в сумі 11799,41 грн. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір у розмірі 1600 грн. 00 коп., оскільки позовні вимоги позивача задоволенні частково, то на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача у розмірі 322,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial