Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, за уточненими позовними вимогами від 20 травня 2015 року просив стягнути суму заборгованості за укладеним між сторонами кредитним договором у розмірі 296 020,25 доларів США, а також суму сплаченого позивачем судового збору, посилаючись на те, що 04 вересня 2007 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір № 1913-н, відповідно, до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 390000,0 доларів США строком до 04 вересня 2017 року та сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13 % річних. Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" належним чином виконав свої зобов'язання за договором, надав кредит [PERSON] окремими частинами (траншами) за відновлювальною кредитною лінією у період до 04 вересня 2009 року. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24.12.2009 року по справі за позовом ВАТ «Ощадбанк» до [PERSON] з відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором на суму 2 343 200,0 гривень. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2014 року стягнуто суму заборгованості за кредитним договором № 1913-н від 04 вересня 2007 року, в сумі 84 643 (вісімдесят чотири тисячі шістсот сорок три) долари США, 56 центів та 6425 (шість тисяч чотириста двадцять п'ять) гривень, 95 копійок. Однак, оскільки договір не було розірвано, а ухвалення рішення не є підставою для припинення нарахування відсотків та пені за кредитом, то з моменту ухвалення рішення, відповідно до п. 1.5.1.1. договору відновлювальної кредитної лінії було нараховано відсотки, пеню та комісійну винагороду, у зв'язку з чим виникла заборгованість за кредитом, яка згідно з розрахунком часткової заборгованості станом на 15 травня 2015 року складає 296 020,25 доларів США. Відповідач у судове засідання не з'явився неодноразово, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся в установленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представив, проте надав суду заяву, якою просив відмовити у задоволенні позову, просив розглядати справу за його відсутності. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, який не з'явився, у порядку заочного розгляду справи. Представник позивача надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути позов за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів. 04 вересня 2007 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір №1913-н, відповідно, до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 390 000,0 доларів США строком до 04 вересня 2017 року та сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13 % річних. Відповідно до п. 3.2.2 договору відновлювальної кредитної лінії банк має право при виникненні простроченої заборгованості за кредитом, процентами вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів або здійснити погашення заборгованості шляхом звернення стягнення на заставлене майно. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24.12.2009 року по справі за позовом ВАТ «Ощадбанк» до [PERSON] з відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором на суму 2 343 200,0 гривень. Після ухвалення зазначеного рішення банком було реалізовано іпотечне майно - салон краси, що знаходиться в [ADDRESS], в результаті чого на рахунок банку надійшли кошти в рахунок погашення заборгованості сума в 1 033 780,71 гривень, що підтверджується меморіальним ордером № 13191621 від 06.09.2011 року, та в 2378,45 гривень, про що свідчить меморіальний ордер № 13568113 від 29.09.2011 року. Таким чином, кошти, які надішли від реалізацій іпотечного майна не покривали усієї заборгованості за договором, яка згідно ухваленому рішенню складала 2 343 200,0 гривень. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2014 року стягнуто суму заборгованості за кредитним договором № 1913-н від 04 вересня 2007 року, в сумі 84643 (вісімдесят чотири тисячі шістсот сорок три) долари США, 56 центів та 6425 (шість тисяч чотириста двадцять п'ять) гривень, 95 копійок. 25 вересня 2014 року від реалізації іпотечного майна - квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], в рахунок погашення заборгованості за основним боргом, зараховано 23 000,00 доларів США. Оскільки кредитний договір не було розірвано, а ухвалення рішення не є підставою для припинення нарахування відсотків та пені за кредитом, то з моменту ухвалення рішення, відповідно до п. 1.5.1.1. договору відновлювальної кредитної лінії банком нараховано відсотки, пеню та комісійну винагороду, у зв'язку з чим виникла заборгованість за кредитом, яка згідно з розрахунком часткової заборгованості, з урахуванням постановлених рішень у цьому спорі й частково погашеної заборгованості, станом на 15 травня 2015 року складає 296 020,25 доларів США, яка складається з: - прострочених процентів за користування кредитом - 97 468,85 доларів США; - 3% річних від прострочених сум за кредитом - 218,56 доларів США; - пені за прострочений основний борг по кредиту - 131 284,59 доларів США; - пені за прострочені проценти за користування кредитом - 67 048,25 доларів США. Відповідно до ст. 524 ЦК України валютою зобов'язання є національна валюта України. Згідно з правилом частини 3 статті 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. За пунктами 11, 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Згідно з п. 14 постанови Пленум Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"). Відтак, вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги (крім випадків, коли стороною зобов'язання, у якому виник спір, одержано відповідну ліцензію Національного банку України). З огляду на наведене, сума залишку заборгованості за користування кредитом має бути стягнута в валюті кредиту, а сума пені за прострочення виконання зобов'язання та 3% річних - в національній валюті України. Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору й вимог Цивільного кодексу. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно п. п. 1 та 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із правилом ст. 625 ЦК України та розрахунком позивача, який не був заперечений відповідачем, три проценти річних від простроченої суми боргу, становить 218,56 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на день постановлення рішення становить 4 661,88 гривень, оскільки позивач заявив вимогу про стягнення зазначених процентів, нарахованих у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання. Вказаний розрахунок позивача суд визнає обґрунтованим, оскільки не заперечений стороною відповідача, та таким, що не суперечить закону. Офіційний курс української валюти, встановлений НБУ на день постановлення рішення, складає 2132,91 гривень за 100 доларів США. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне встановити, що у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, сума заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором, з урахуванням постановлених рішень у цьому спорі й частково погашеної заборгованості, становить 97 468,85 доларів США (сума прострочених процентів за користування кредитом) та 198 548,4 доларів США (3% річних від прострочених сум за кредитом + пеня за прострочений основний борг по кредиту + пеня за прострочені проценти за користування кредитом), що в еквіваленті за курсом НБУ на день постановлення рішення - 19 червня 2015 року - становить 4 236 844,16 гривень. Разом з тим, відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності. За правилом ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Однак, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Так, у відповідності до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Отже вимоги позивача у цій частині мають бути задоволені в межах одного року. Враховуючи, що вказану позовну заяву подано 20.02.2015 року, суд має обрахувати суму пені, починаючи з 20.02.2014 року. У відповідності до наявних в матеріалах справи розрахунків судом обраховано пеню за прострочений основний борг та пеню за прострочені проценти, що в сумі складає 144107,61 долар США (105422,18 +38685,43), що з урахуванням 3% річних від прострочених сум за кредитом складає 144326,17 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на день постановлення рішення - 19 червня 2015 року - становить 3078477,21 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору у сумі 3 654,0 гривень. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Outcome: partial