Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

Лікар-психіатр\~Полтавської обласної\~клінічної психіатричної\~лікарні ім.\~О.Ф.\~Мальцева [PERSON] звернувся до суду із заявою про визнання\~госпіталізації недієздатного\~[PERSON] до психіатричного стаціонару та його стаціонарного лікування за згодою опікуна доцільними. Заява обґрунтована тим, що 29 червня 2018 року о 23 год. 30 хв. за направленням лікаря-психіатра бригади швидкої медичної допомоги Репіна та заявою опікуна недієздатного [PERSON] в психіатричну лікарню поступив хворий [PERSON], [INFO], недієздатний, з діагнозом: шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний синдром. Враховуючи наявність тяжкого психічного розладу, відмову хворого від лікування вдома, що суттєво погіршило його психічний стан, загострення хвороби, наявність галюцинаторної симптоматики, лікар просив суд винести рішення про визнання госпіталізації недієздатного [PERSON] до психіатричного стаціонару та його стаціонарного лікування за згодою опікуна доцільними. В судовому засіданні лікар [PERSON] заяву підтримав в повному обсязі, пославшись на обставини, викладені в заяві. Просив її задовольнити. Прокурор в судовому засіданні заяву підтримала, проти її задоволення не заперечує. Хворий [PERSON] повідомив, що проти лікування заперечує, але просить щоб лікування було протягом нетривалого часу. Опікун [PERSON] звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності. Суд, заслухавши пояснення лікаря, хворого, думку прокурора, вивчивши докази у справі, приходить до наступних висновків. Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 11 травня 2017 року, яке набрало законної сили 23 травня 2017 року, [PERSON], [INFO], визнаний недієздатним, над ним встановлено опіку, опікуном призначено [PERSON]. Як встановлено судом, хворий [PERSON] з діагнозом: шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний синдром поступив в психіатричну лікарню 29 червня 2018 року о 23 год. 30 хв. за направленням лікаря-психіатра бригади швидкої медичної допомоги Репіна та заявою опікуна [PERSON] Як вбачається з матеріалів заяви лікаря, [PERSON] перше був оглянутий психіатром 29 січня 2014 року. На той час захворювання трактувалося невроз. У 2016 році був оглянутий комісією лікарів ППНД та встановлений діагноз «Простої форми шизофренія». Одноразово лікувався у ПОКПЛ з 15 травня по 14 червня 2018 року. 14 червня 2018 року оглянутий обл. спец. псих. МСЕК, визнаний інвалідом II групи (загальне захворювання) до 01 липня 2019 року. Після виписки підтримуюче лікування приймати відмовився, мотивуючи це тим, що в нього від ліків болить голова. Зі слів матері відомо, що 29 червня 2018 року ввечері поправ свої речі, був метушливий, дещо неспокійний, в квартирі не знаходив собі місця. Близько 22-00 год. раптово одягнув на себе мокрий одяг та втік із дому. Вийшовши з дому, зняв з себе весь одяг та наголо втік. Приблизно через 40 хвилин до матері хворого зателефонували з поліції та повідомили, що її син знаходиться у них. Також відомо, що був затриманий співробітниками поліції, викликана бригада ШМД, та доставлений до приймального відділення ПОКПЛ. На приймальному відділенні був тихий, спокійний, говорив, що його турбують «голоси в голові». Був оглянутий лікарем-психіатром бригади швидкої медичної допомоги Репіним та, госпіталізований на стаціонарне лікування в ПОКПЛ. 30 червня 2018 року [PERSON] оглянутий комісією лікарів-психіатрів, якою йому встановлено діагноз: шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, галюцинаторний синдром, загострення. Враховуючи відмову хворого від лікування вдома, що суттєво погіршило його психічний стан, загострення хвороби, наявність галюцинаторної симптоматики, необхідність прийому медикаментозного лікування, комісією зроблений висновок про доцільність госпіталізації [PERSON] Крім пояснень осіб, які беруть участь в судовому засіданні, зазначене підтверджується письмовими доказами висновком комісії лікарів-психіатрів, заявою опікуна хворого [PERSON], рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 11 травня 2017 року, супровідним листом бригади ШМД. Відповідно до ст.13 Закону України Про психіатричну допомогу особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. Рішенням Конституційного суду України від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" (справа про судовий контроль за госпіталізацією недієздатних осіб до психіатричного закладу) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" від 22 лютого 2000 року № 1489-III з наступними змінами у взаємозвязку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Оскільки [PERSON] хворіє на тяжкий психічний розлад, враховуючи висновок комісії лікарів-психіатрів, заяву опікуна, суд вважає за необхідне поміщення [PERSON] до психіатричного стаціонару визнати доцільним. За таких обставин суд приходить до висновку, що заява лікаря-психіатра підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved