Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на ? частки квартири, розташованої за адресою [ADDRESS], що складається з: житлової кімнати літ. 1 пл. 13,5 кв.м., житлової кімнати літ. 2 площею 16,7 кв.м., кухні літ. 3 пл. 5,6 кв.м., туалету літ. 4 пл. 1,1 кв.м., ванної літ. 5 пл. 2,0 кв.м., коридору літ. 6 пл. 4,2 кв.м., балкону літ. І пр. площею 0,8 кв.м., в порядку спадкування після смерті [PERSON], [INFO], яка померла [INFO].; припинити право [PERSON] на ? частку даної квартири, стягнувши з позивача компенсацію ? частки квартири на корись відповідача в сумі 101513 грн.; визнати за позивачем право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначив, що бабуся позивача [PERSON] померла [INFO]. Після її смерті залишилася ? частка квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Єдиним спадкоємцем після померлої став батько позивача (син померлої) - відповідач [PERSON] Останній відмовився від спадщини на користь позивача. Для оформлення спадкових прав позивач звернувся до Шостої Луганської державної нотаріальної контори, але йому відмовили у видачі свідоцтва про право власності у зв'язку із тим, що квартира за життя не була зареєстрована в МКП БТІ та в ній не визначені частки. Також між сторонами не досягнуто згоди щодо сумісного користування квартирою. Спільне проживання з відповідачем позивач вважає не можливим, тому що між ними виникають постійні скандали, конфлікти. Відповідач зовсім не піклується за квартирою, не приймає участі в проведенні як поточного так і капітального ремонту, не сплачує комунальні послуги. Позивач просить припинити право [PERSON] на ?? частку спірної квартири посилаючись на те, що дана частка не може бути виділена в натурі, поділ даної квартири є неможливим, мешкання з відповідачем є неможливим та порушує його права та інтереси, таке припинення права власності [PERSON] не призведе до суттєвого порушення його прав. У судове засідання сторони не з'явилися. Представник позивача надав суду заяву про слухання справи за його відсутністю, на позовних вимогах наполягає. Відповідач надав суду заяву, в якій в процесі розгляду справи в суді позов визнав, зазначив про те, що ним отримано компенсацію ? частки спірної квартири, просив справу розглянути за його відсутності. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло видане шахтоуправлінням «Луганське» в/о «Луганськвугілля» від 10.09.1993 р. квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до довідки-характеристики на об'єкт нерухомості, виданої МКП БТІ м. Луганська від 20.11.2013 р. право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] в електронному Реєстрі не зареєстроване, арешти по квартирі в матеріалах інвентаризаційної справи відсутні. Відповідно до довідки-характеристики на об'єкт нерухомості, квартира складається з житлової кімнати літ. 1 пл. 13,5 кв.м., житлової кімнати літ. 2 площею 16,7 кв.м., кухні літ. 3 пл. 5,6 кв.м., туалету літ. 4 пл. 1,1 кв.м., ванної літ. 5 пл. 2,0 кв.м., коридору літ. 6 пл. 4,2 кв.м., балкону літ. І пр. площею 0,8 кв.м.. Відповідно до свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 08.05.2013 р. [PERSON] померла [INFO]., про що 08.05.2013 року складено відповідний актовий запис № 56. Постановою про відмову у вчинення нотаріальної дії №1298/02-31 від 24.12.2013 р. Шостою державною нотаріальною конторою було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на ? частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] на ім'я [PERSON] на підставі п. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до даної постанови вбачається наступне. 14 жовтня 2013 року, державним нотаріусом Шостої луганської державної нотаріальної контори Красноперовою В.А. була заведена спадкова справа № 214/2013 після померлої [INFO] [PERSON], останнє місце проживання якої було: [ADDRESS], на підставі заяви № 384 про відмову від прийняття спадщини, поданої [PERSON]. Спадкоємцем за законом відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України є син померлої - [PERSON], який відмовився від прийняття спадщини на користь онука померлої, [PERSON] (факт родинних відносин підтверджено поданим свідоцтвом про народження [PERSON] та Витягом з ДРАЦС про внесення до актового запису змін доповнень про зміну імені з [PERSON] на [PERSON]). Спадкоємцем за законом відповідно до ст. 1265 Цивільного кодексу України є онук померлої - [PERSON], який спадщину прийняв, так як подав заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори у шестимісячний термін з дня смерті спадкодавиці. Інших спадкоємців немає, так як у встановлений законом строк ніхто не подав заяву про прийняття спадщини. Заповіт не був залишений. Померла на день смерті у зареєстрованому шлюбі не перебувала. Підставою для відмови у видачі Шостою луганською державною нотаріальною конторою свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я [PERSON] на ? частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], що належала померлій [PERSON] та гр. [PERSON] на праві спільної сумісної власності (частки не визначені) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 10.09.1993 року шахтоуправлінням «Луганське» в/о «Луганськвугілля», є те, що право власності на квартиру не було зареєстровано співвласниками (спадкодавцем та гр. [PERSON]) у відповідних органах, на які до 01.01.2013 року покладалися функції щодо реєстрації права власності, а саме - БТІ. Цей факт підтверджено довідкою-характеристикою МКП Бюро технічної інвентаризації м. Луганська, виданою 20.11.2013 р. Іншою підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, після померлої [PERSON], є те, що зазначена квартира знаходиться у спільній сумісній власності з [PERSON], тобто вони є співвласниками і частки у їх спільній власності не визначені. Рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 9155044 від 17.12.2013 р. Державним реєстратором прав на нерухоме майно було відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру, що розташована: [ADDRESS] у зв'язку зі смертю одного із співвласників та не визначенням часток у спільній сумісній власності. Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень № 00012076061 від 23.04.2013 р. за параметрами запиту - [PERSON], [INFO], значиться зміна прізвища [PERSON] на [PERSON] на підставі рішення Артемівського РВК м. Луганська № 187/1 від 13.07.1993 р. Згідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/ і яке здійснюється за заповітом або за законом. Згідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно до ст..ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку. Згідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документу, який посвідчує право власності. В силу ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ/майно/, яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. ст. 227, 244 Цивільного кодексу Української РСР 1963 р. договори купівлі-продажу та дарування жилих будинків підлягають реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до п.п.1-4, п. 35 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР від 31.01.1966 р., реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, реєстрацію будинків проводять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих рад депутатів трудящих, договір про відчуження будинку повинен бути зареєстрований набувачем у комунальному органі протягом 6-ти місяців з дня нотаріального оформлення договору. Відповідно до п.п. 1.1-1.9, п.п. 6.4 Інструкції про порядок проведення реєстрації житлового фонду, затвердженої наказом ЦСУ СССР № 380 від 15.07.1985 р., правова реєстрація житлового фонду здійснюється з метою встановлення права власності на житлові будинки, реєстрації підлягають житлові будинки та багатоквартирні будинки, реєстрацію проводять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих рад. Відповідно до п.п. 1.4-1.5 Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету України по житлового-комунальному господарству від 13.12.1995 р. № 56, до об'єктів нерухомого майна, що підлягають державній реєстрації, відносяться: а) жилі будинки/домоволодіння, б) нежилі будинки, дачі, садові будинки, гаражі, будівлі виробничого, господарського, соціально-побутового та іншого призначення, в) вбудовані в жилі, будинки нежитлові приміщення, г) квартири багатоквартирних будинків. Державну реєстрацію об'єктів нерухомого майна здійснюють державні підприємства-бюро технічної інвентаризації місцевих органів державної влади; Відповідно до п.п. 1.4-1.9 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998р. № 121, державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об'єкти нерухомості, розташовані на всій території України, державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна в БТІ є обов'язковою для власників, незалежно від форми власності, до об'єктів нерухомого майна, що підлягають державній реєстрації,- відносяться: а) житлові і нежитлові будинки, садові будинки, дачі, гаражі, будівлі виробничого, господарського, соціально-побутового та іншого призначення, б) вбудовані в житлові будинки нежитлові приміщення, в) квартири багатоквартирних будинків. Відповідно до п.п. 1.4-1.6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. № 7/5, обов'язковій реєстрації прав підлягає право власності на нерухоме майно фізичних та юридичних осіб, державна реєстрація прав власності на нерухоме майно здійснюється БТІ за місцезнаходженням об'єктів нерухомого майна; Відповідно до статей 3-4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01.07.2004 р. № 1952-ІУ (у редакції 2004 р.) речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Статтею 16 ЦК України гарантовано кожній особі звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до пункту 1 частини 2 вказаної статті, способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Суд приходить до висновку про те, що у позивача дійсно виникли труднощі в отриманні свідоцтва про право власності на ? частку квартири в порядку спадкування після померлої бабусі у зв'язку із тим, що за її життя не було належним чином зареєстроване право власності. Тому суд визнає право власності за позивачем на ? частку квартири в порядку спадкування. Щодо вимог про поділ спільного майна шляхом припинення права власності відповідача на ? частку спірної квартири та визнання права власності на неї за позивачем суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову іншого співвласника, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до вимог табл. №1, п.п. 2.22, 2.24 державних будівельних норм України ДБН В.2.2-15-2005 мінімальна площа однієї квартири повинна становити 30-40 м2, мінімальний склад приміщень кожної з виділюваних квартир при розділі в натурі повинен включати: житлова кімната площею не менш 15м2, кухня площею не менш 7м2, передня (прихожа), санвузол, внутрішньоквартирні коридори, вбудовані комори, антресоль, тощо. При цьому повинні бути дотримані санітарні, протипожежні та інші вимоги державних будівельних норм України. Загальна корисна опалювальна площа спірної квартири становить 43,9 м2 відповідно до довідки-характеристики на об'єкт нерухомості. При розділі в натурі квартири на відособлені квартири в частках ? і ? на їх користь доводиться по 21,95 м2 загальної корисної площі. Площі 21,95 м2, яка припадає на частку ? недостатньо для організації окремої квартири відповідно до вимог державних будівельних норм України табл. №1, п.п. 2.22, 2.24 ДБН В.2.2-15-2005. У зв'язку із цим суд вважає, що ? частка відповідача дійсно не може бути виділена в натурі, тому як при її виділенні будуть порушенні норми діючого законодавства України, які передбачають норми мінімальної площі жилої квартири та кімнат в ній. Відповідно до ст. 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку неможна поділити без втрати її цільового призначення. Суд вважає, що спірна квартира є неподільною річчю. Відповідно до звіту про оцінку двокімнатної квартири, розташованої за адресою: м. Луганськ, смт. Ювілейне, кв. Корольова, 11/37, складеного ПП «Центр юридичного захисту та допомоги» вартість спірної квартири станом на дату оцінки 22.10.2013 р. складає 203 026 грн.. Згідно наданої розписки та заяви відповідача вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] кошти в розмірі 101 513 грн. в рахунок відчуження його ? частки спірної квартири. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 г. «Про практику застосування судами законодавства, яке регулює право приватної власності громадян на житловий будинок», при неможливості виділу частини будинку в натурі або встановлення порядку користування їм, співвласникові, якому виділяється, по його згоді присуджується грошова компенсація. В окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди співвласника, зобов'язати інших учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за приналежну частину з обов'язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частина в загальній власності додому є незначною й не може бути виділена в натурі або зважаючи на певні обставини спільне користування їм неможливо, а власник у будинку не проживає й забезпечений інший житловою площею. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 г. «Про судову практику в справах за позовам про захист права приватної власності» зазначено, що оскільки по чинному законодавству суд вирішує спори учасників загальної власності щодо розпорядження або користування майном, то не слід розглядати як неправомірним позбавлення права власності із присудженням грошової компенсації за частину в загальній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі або спільно користуватися ним. Відповідно до п 7 Постанови від 22.12.1995 № 207 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам слід враховувати, що відповідно до ст.55 Закону "Про власність" громадянин не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України. Оскільки за чинним законодавством суд вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним. Суд вважає, що знайшли своє підтвердження доводи позивача в частині поділу майна, відповідач про такий поділ не заперечує, кошти за ? частку квартири він отримав, тому необхідно визнати право власності на спірну квартиру за [PERSON] У зв'язку із тим, що за час судового провадження позивач сплатив відповідачу вартість ? частки квартири, тому відсутні підстави для її повторного стягнення. На підставі викладеного й у відповідності зі ст.ст. 16, 227, 244, 316, 317, 356, 365, 392, 356, 1216, 1217, 1267-1270 ЦК України,

Outcome: approved