Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

ПАТ Укрсоцбанк звернулось до Ніжинського міськрайонного суду з позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 28 грудня 2007 року № 935/8-405 в сумі 133843,74 доларів США, та з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором від 27 березня 2008 року № 935/8-92 в сумі 148388,56 доларів США, що забезпечувався укладеним з [PERSON] договором поруки від 27 березня 2008 року № 935/09-243. [PERSON]та [PERSON] звернулися до суду з зустрічним позовом, в якому просили визнати недійсними кредитні договори від 28 грудня 2007 року № 935/8-405 та від 27 березня 2008 року № 935/8-92, мотивуючи заявлені вимоги тим, що правочини укладені під впливом обману та зловживання довірою з боку іншої особи, відносно якої на розгляді в суді перебуває кримінальна справа, де [PERSON] визнаний потерпілим. [PERSON], уточнивши заявлені вимоги, просила визнати припиненим укладений між нею та банком договір поруки від 27 березня 2008 року № 935/09-243, мотивуючи заявлені вимоги тим, що не підписувала додаткової угоди № 1 до договору поруки, якою збільшено процентну ставку за користування кредитом, тобто своєї згоди на зміну зобовязання, що збільшує обсяг відповідальності, не надавала. Рішенням Ніжинського районного суду Чернігівської області від 09 грудня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] та [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання кредитного договору № 935/6-405 від 28 грудня 2007 року та кредитного договору № 935/8-92 від 27 березня 2008 року недійсними та договору поруки № 953/09-243 від 27 березня 2008 року припиненим відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] та [PERSON] просять скасувати рішення Ніжинського районного суду Чернігівської області від 9 грудня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення кредитної заборгованості відмовити, задовольнити позовні вимоги апелянтів за зустрічним позовом. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду є незаконним та таким, що винесене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Апелянти вважає, що суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні зустрічного позову, в порушення вимог ст.ст.10,11 ЦПК України, вирішив іншу позовну вимогу та прийшов до висновку про недійсність договору поруки № 935/09-243 від 27 березня 2008 року , хоча така позовна вимога була змінена позивачами. На думку апелянтів, суд першої інстанції не врахував наданих [PERSON] та [PERSON] доказів щодо вчинення правочину внаслідок введення іншої сторони в оману та прийшов до невірного висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову . Крім того, апелянти вважають, що призначена та проведена по справі судово-почеркознавча експертиза проведена з грубими порушеннями Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.01.1998 року, але суд першої інстанції визнав висновок судового експерта № 536 від 15 жовтня 2014 року обґрунтованим та поклав його в основу судового рішення. Також, апелянти вважають що суд безпідставно не застосував строків позовної давності та чинності поруки. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. По справі встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № 935 /6-405 від 28 грудня 2007 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 75800 доларів США зі сплатою 13,5% річних, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості 22.12.2022 року та зобовязувався повернути кредит та сплатити проценти на умовах визначених у договорі. (а.с.12-16) Відповідно до п.1.1договору передбачено порядок погашення суми основної заборгованості у вигляді щомісячної сплати коштів у розмірі 421,11 доларів США до 10 числа кожного місяця. 23 червня 2009 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору кредиту № 935/6-405 від 28.12.2007 року відповідно до п.1.1 , якого банк надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 80121 долар США 26 центів зі сплатою 15 % річних , з кінцевим терміном повернення основної заборгованості 22.12.2022 року.( а.с.17-18) Останній платіж по вказаному договору було проведено 16 січня 2009 року , а тому 4 серпня 2010 року за № 244 та 28 листопада 2013 року за № 1170 на адресу відповідача [PERSON] позивачем були направлені листи з повідомленням про наявність заборгованості за вказаним кредитним договором та пропозицією сплатити борг.( а.с.7,8,19-22) Станом на 28 листопада 2013 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 935 /6-405 від 28 грудня 2007 становить 133843 доларів США 74 центи. 27 березня 2008 року між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком « Укрсоцбанк» , найменування змінено на ПАТ «УкрСиббанк», було укладено договір кредиту № 935/8-92 відповідно до умов якого банк надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів у сумі 80000 доларів США зі сплатою 13,5 річних, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості 21 березня 2023 року на умовах визначених договором кредиту. Відповідно до п.1.1договору передбачено порядок погашення заборгованості починаючи з 10 квітня 2008 року ( останній платіж 21 березня 2023 року) у вигляді щомісячної сплати коштів у розмірі 444,44 доларів США до 10 числа кожного місяця.( а.с.23-29) В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором № 935/8-92 від 27 березня 2008 року було укладено договір поруки № 935/09-243 з [PERSON]. Відповідно до п. 1.1, п.3.1.4 договору поруки поручитель [PERSON] взяла на себе зобовязання у повному обсязі солідарно, всім своїм майном на яке може бути звернено стягнення, відповідати за виконання [PERSON] умов щодо сплати коштів за кредитним договором № 935/8-92 від 27 березня 2008 року , сплати відсотків за користування кредитом, а також інших платежів у розмірі та у випадках передбачених договором кредиту.( а. с. 32-34) 23 червня 2009 року між [PERSON] та банком було укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору кредиту № 935/8-92 від 27 березня 2008 року відповідно до п.1.1 якого, банк надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 84952 долари США 47 центів зі сплатою 16% річних, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості 21.03.2023 року. ( а.с.30,31) Також 23 червня 2009 року позивач та відповідачі за взаємною згодою та на підставі Додаткової угоди № 1 про внесення змін до договору кредиту № 935/8-92 від 27 березня 2008 року домовились внести зміни до договору поруки, а саме викласти підпункт 2.1.1 пункту 2.1 статті 1 договору поруки в наступній редакції : повернення кредиту, в сумі 84952 долари США 47 центів буде здійснюватись до 10 числа кожного місяця, починаючи з 10 квітня 2008 року за графіком ( сума щомісячної сплати становить 530,22 долари США) з кінцевим терміном повернення до 21 березня 2023 року. Сплата процентів за користування кредитом з 10 жовтня 2008 року в розмірі 16% річних та комісій, визначених договором кредиту. ( а. с. 35,36) Останній платіж по вказаному договору було проведено 16 січня 2009 року , а тому 12 січня 2009 року за № 67-09/03-578 і 28 листопада 2013 року за № 1168 на адресу відповідача [PERSON] та 16 березня 2009 року № 5304-289 і 28 листопада 2013 року № 1169 на адресу відповідача [PERSON] позивачем були направлені листи з повідомленням про наявність заборгованості за вказаним кредитним договором та пропозицією сплатити борг.( а.с.9-11,37-49) Станом на 28 листопада 2013 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 935 /8-92 від 27 березня 2008 становить 148388 доларів США 56 центів. По справі, судом першої інстанції , було призначено судово -почеркознавчу експертизу виконання якої доручено НДЕКЦ при управлінні МВС України в Чернігівській області, відповідно до висновку №536 від 15 жовтня 2014 року, якої підписи від імені [PERSON] в додатковій угоді №1 до договору поруки № 935/09-243 від 27 березня 2008 року виконані [PERSON]. ( а.с.153-158) За клопотанням представника відповідачів апеляційним судом Чернігівської області була призначена повторна судово-почеркознавча експертиза проведення якої доручено Чернігівському відділенню Київського науково дослідного інституту, відповідно до висновку № 663/664/15-24 від 8 травня 2015 року підписи від імені [PERSON] в додатковій угоді № 1 від 23 червня 2009 року до договору поруки від 27 березня 2008 року № 935/09-243 в розділі № «Реквізити та підписи сторін» в рядку « Сторона 3: поручитель» виконані рукописним способом за допомогою кулькової ручки без попередньої технічної підготовки чи технічних засобів. Підписи від імені [PERSON] виконані не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням дійсності підпису [PERSON] ( а. с. 4-8) Відповідно до повідомлення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області в провадженні суду знаходиться кримінальна справа по обвинуваченню [PERSON] та [PERSON] у вчиненні злочинів передбачених ст. 190 ч.4 КК України. Дані особи обвинувачуються в тому, що вони оформляли шляхом обману на потерпілих за підробленими документами кредити в ПАТ «Укрсоцбанк». Отримані потерпілими від банку в тимчасове користування грошові кошти забирали і користувались ними на власний розсуд. ( а. с. 82-84 т.1, т.2 а.с.30) Постановою слідчого від 24 березня 2012 року відповідач [PERSON] визнаний потерпілим по вказаній справі. (а.с.49 т.2) Задовольняючи позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про стягнення кредитної заборгованості за кредитними договорами № 935 /6-405 від 28 грудня 2007 та № 935 /8-92 від 27 березня 2008, суд першої інстанції з посиланням на норми матеріального права, які регламентують спірні правовідносини, виходив з того, що зобов'язання має виконуватись належним чином, і оскільки відповідачі не виконують належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитними договорами та договором поруки, то стягненню з них на користь банку підлягає вказана в рішенні суду сума заборгованості. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову суд першої інстанції виходив з того, що укладені між сторонами по справі договори є чинними і наданими відповідачами доказами не спростовані. Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (частина перша статті 626 ЦК України). Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобовязання" (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як вбачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії кредитного договору№ 935 /6-405 від 28 грудня 2007 року до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобовязань( пункт 7.3 кредитного договору) , кінцевий строк повернення кредиту до 22 грудня 2022 року (пункт 1.1 кредитного договору), так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів щомісяця до 10 числа включно кожного календарного місяця для основної заборгованості (пункт 3.3.8 кредитного договору) і для процентів за користування кредитом (пункт 3.3.7 Кредитного договору). За договором укладеним між ПАТ « Укрсиббанк» та [PERSON] № 935 /8-92 від 27 березня 2008 сторони встановили строк дії договору до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобовязань ( пункт 7.3 кредитного договору) , кінцевий строк повернення кредиту до 21 березня 2023 року (пункт 1.1.1 кредитного договору), так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів щомісяця до 10 числа включно кожного календарного місяця для основної заборгованості (пункт 3.3.8 кредитного договору) і для процентів за користування кредитом (пункт 3.3.7 Кредитного договору). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Про правові наслідки порушення зобовязання боржником йдеться також у частині першій статті 611, частині другій - четвертій статті 612 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника. Перевіряючи доводи апелянтів в частині застосування судом норм закону щодо позовної давності, апеляційний суд виходять із такого. Як зазначалося вище, сторони встановили як строк дії договору до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобовязань, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню по договору № 935 /6-405 від 28 грудня 2007 року у строк до 22 грудня 2022 року, а по договору № 935 /8-92 від 27 березня 2008 до 21 березня 2023 року Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У справі, яка переглядається, судом установлено, що згідно з умовами кредитних договорів (пунктами 1.1, 3.3.7) позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договорами, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами до 10 числа кожного місяця, а процентів - кожного 10 числа (включно) кожного календарного місяця, наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Як вбачається з розрахунків кредитної заборгованості по двох кредитних договорах останній платіж будо здійснено 16 січня 2009 року, тобто [PERSON] перестав виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредитів та процентів за користування кредитами, у звязку із чим з 10 лютого 2009 року у нього утворилась заборгованість за кредитними договорами. У свою чергу банк звернувся до суду з вказаним позовом 23 грудня 2013 року.( дата штемпелю на конверті про відправлення позовної заяви та додатків поштою а.с.57 т.1) Суд першої інстанції вірно дійшов висновку про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON], але не застосував строків позовної давності, хоча відповідач [PERSON] звертався з відповідною заявою до суду. Виходячи з вказаного, апеляційний суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» по договору № 935 /6-405 від 28 грудня 2007 року в межах строків позовної давності з 23 грудня 2013 року по 10 січня 2011 року підлягає стягненню заборгованість в сумі 41818,52 долари США, що за курсом НБУ станом на 24.12.2013 року становить 334255 гривень з них: заборгованість по нарахованих відсотках 28348,38 доларів США, відсотки нараховані на прострочену заборгованість 4990,96 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту 2311,21 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення відсотків -6167,97 доларів США. Також з відповідача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 935 /8-92 від 27 березня 2008 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» в межах строків позовної давності з 23 грудня 2013 року по 10 січня 2011 року підлягає стягненню заборгованість в сумі 47898,42 долари США, що еквівалентно згідно з курсом НБУ станом на 17.07.2015 року 327372,81 копійки з них: відсотки нараховані на строкову заборгованість 32730,94 долари США, відсотки нараховані на прострочену заборгованість 5628,34 долари США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту 2443,48 долари США, пеня за несвоєчасне погашення відсотків 7095,66 доларів США. За вказаним кредитним договором стягнення повинно бути тільки з відповідача [PERSON] Суд визначає в еквіваленті валюти кредиту кошти по курсу НБУ на дату звернення банку з вказаним позовом, як визначено позивачем при зверненні до суду та відповідно до п.12 Постанови пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року « Про застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором № 935/8-92 від 27 березня 2008 року було укладено договір поруки № 935/09-243 з [PERSON]. В матеріалах справи міститься текс додаткової угоди від 23 червня 2009 року укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» і [PERSON] та [PERSON]МС. , відповідно до якого сторони домовились внести зміни до договору поруки, а саме викласти підпункт 2.1.1 пункту 2.1 статті 1 договору поруки в наступній редакції : повернення кредиту, в сумі 84952 долари США 47 центів буде здійснюватись до 10 числа кожного місяця, починаючи з 10 квітня 2008 року за графіком ( сума щомісячної сплати становить 530,22 долари США) з кінцевим терміном повернення до 21 березня 2023 року. Сплата процентів за користування кредитом з 10 жовтня 2008 року в розмірі 16% річних та комісій, визначених договором кредиту. ( а. с. 35,36) Зазначена додаткова угода укладена між банком та позичальником за відсутності згоди поручителя. А саме відповідно до висновків № 663/664/15-24 від 8 травня 2015 року підписи від імені [PERSON] в додатковій угоді № 1 від 23 червня 2009 року до договору поруки від 27 березня 2008 року № 935/09-243 в розділі № «Реквізити та підписи сторін» в рядку « Сторона 3: поручитель» виконані рукописним способом за допомогою кулькової ручки без попередньої технічної підготовки чи технічних засобів. Підписи від імені [PERSON] виконані не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням дійсності підпису [PERSON] ( а. с. 4-8) Апеляційний суд приймає вказаний висновок, як належний доказ оскільки висновок почеркознавчої експертизи, яку було проведено на підставі ухвали суду першої інстанції не може бути доказом в розумінні положень ст.57-59 ЦПК України, оскільки при призначенні експертизи були порушені вимоги Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.01.1998 року.( не відібрані зразки підписів у судовому засіданні, не надано оригінал додаткової угоди до договору поруки для дослідження) Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобовязання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо. У зобовязаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобовязань перед банком. Таким чином, з огляду на положення частини першої статті 559 ЦК України необхідно дійти висновку про те, що встановлення додатковою угодою до кредитного договору нових умов щодо збільшення розміру процентної ставки шляхом визначення конкретних (збільшених) процентних ставок, що застосовуються у звязку з порушенням позичальником кредитної дисципліни тощо, за відсутності згоди поручителя на укладення такої додаткової угоди призводить до збільшення обсягу відповідальності останнього. Отже, апеляційний суд вважає, що Кредитним договором, з умовами якого погодився поручитель, були передбачені порядок та підстави збільшення процентної ставки за користування кредитом, а додатковою угодою до Кредитного договору, укладеною без згоди поручителя, встановлено нові умови щодо збільшення розміру процентної ставки шляхом визначення конкретних (збільшених) процентних ставок, що застосовуються у звязку з порушенням позичальником кредитної дисципліни тощо, тобто змінено зобовязання, забезпечене порукою, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а тому приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання поруки такою, що припинена. Не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги відповідачів, щодо скасування рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позову про визнання недійсними кредитних договорів та не врахування наданих [PERSON] та [PERSON] доказів щодо вчинення правочину внаслідок введення іншої сторони в оману . Оскільки належним та допустимим доказами в розумінні вимог ч.3 ст.61 ЦПК України є докази вчинення особою правочинів вчинених навмисно шляхом введення другої сторони в оману може бути вирок суду за яким особу притягнуто до кримінальної відповідальності. На час розгляду судом справи відсутні будь-які докази, які свідчили про введення в оману в розумінні вимог ст.230 ЦК України [PERSON] під час укладення ним кредитних договорів, а відтак відсутні підстави для задоволення зустрічного позову. Зважаючи на наведене, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом рішення про частве задоволення позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості з відповідача [PERSON] на користь банку та частковим задоволенням зустрічного позову в частині визнання договору поруки припиненим. Оскільки позовні вимоги за первісним та зустрічним позовом задоволено частково то судові витрати підлягають розподілу з урахуванням вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial