Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання квартири спільним майном подружжя, в якому просить визнати квартиру [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]; в порядку поділу сумісного майна подружжя, визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS], судові витрати покласти на відповідача. Позовні вимоги мотивує тим, що 21.06.2013 року між ним та [PERSON] було зареєстровано шлюб, 29.05.2014 року він випадково дізнався, що за заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.04.2014 року шлюб між ними розірвано, 19.06.2014 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було винесено ухвалу про залишення без задоволення його заяви про перегляд заочного рішення, на яку він подав апеляційну скаргу. З травня 2010 року він з [PERSON] проживали однією сім'єю, а 26.07.2012 року вони вирішили придбати квартиру [ADDRESS] в ТОВ «Куа Валприм» та оформити попередній договір купівлі-продажу на ім'я [PERSON], при цьому вони внесли певну суму на рахунок ТОВ «Куа Валприм» згідно попереднього договору, також вони вносили періодично грошові кошти в рахунок купівлі квартири. Особисто він вніс на рахунок ТОВ «Куа Валприм» кошти з призначенням платежу - за купівлю квартири за попереднім договором купівлі-продажу квартири від 26.07.2012 р. в реєстрі №2463, що підтверджується квитанціями: від 21 серпня 2013 р. на суму 10 012 грн. 91 коп.; від 30 жовтня 2013 р. на суму 10167 грн. 74 коп.; від 28 листопада 2013 р. на суму 10 246 грн. 07 коп.; від 25 грудня 2013 р. на суму 10 324 грн. 96 коп.; від 24 січня 2014 р. на суму 10 404 грн. 49 коп.; від 08 березня 2014 р. на суму 12 114 грн. 91 коп.; від 09 квітня 2014 р. на суму 15 502 грн. 53 коп.; від 30 квітня 2014 р. на суму 15 100 грн. 00 коп. При таких обставинах, вказана квартира була придбана відповідачем під час перебування їх в шлюбі та є спільною сумісною власністю, внаслідок чого кожен із колишнього подружжя має рівні права щодо володіння, користування та розпорядження цим майном. В судовому засіданні 02.02.2015 року позивач [PERSON] подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до яких, окрім заявлених позовних вимог, просив встановити факт його проживання з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 12.05.2010 року до 21.06.2013 року, мотивуючи свої вимоги тим, що у квітні 2010 року він познайомився з [PERSON], з травня 2010 року вони разом почали проживати на найманій квартирі відповідачки, з червня 2010 року вони проживали однією сім'єю, вели спільне господарство і мали спільний бюджет, з вересня 2010 року найняли житло за адресою [ADDRESS]. Він зареєстрував відповідачку разом з сином [PERSON] у своїй квартирі у [ADDRESS]. За час спільного життя вони разом відпочивали, що підтверджується спільними фотографіями. За час проживання однією сім'єю вони бажали придбати власне житло, уклали договір купівлі-продажу облігацій від 18.07.2011 року, попередній договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], ним було зроблено ремонт у вказаній квартирі, факт спільного проживання підтверджується показаннями свідків, після проживання протягом трьох років однією сім'єю, у 21.06.2013 року уклали шлюб, вказав, що встановлення факту їхнього спільного проживання однією сім'єю необхідний для поділу спільно нажитого майна. (а.с.171-172 т. 1) Позивач [PERSON] в судовому засіданні просив задовольнити його позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, з підстав викладених у позовній заяві, заяві про уточнення позовних вимог та письмових поясненнях долучених до матеріалів справи, додатково пояснив, що він вкладав свої особисті кошти на виплату спірної квартири, витрачав кошти на проведення ремонту, він хотів забезпечити свою сім'ю всім необхідним, задля цього продав свою квартиру у м. Біла Церква, не міг навіть передбачити, що його виженуть з спірної квартири, вважає, що свідок [PERSON] давав неправдиві покази, на даний час він залишився без заощаджень та житла, а тому просить задовольнити його позовні вимоги. Представник [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, з підстав викладених у позовний заяві, заяві про уточнення позовних вимог, письмових поясненнях долучених до матеріалів справи та поясненнях наданими позивачем в судовому засіданні, доказів які були надані під час розгляду справи, додатково пояснила, що спільне сумісне проживання сторін підтверджується електронною перепискою між ними, вважає свідчення [PERSON] неправдивими та такими що спростовуються свідченнями інших свідків, крім того, вважає, що довідку «Медік -2» було надано зі слів самої відповідачки, а не з фактичних обставин, а тому просить задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у письмових запереченнях та письмових поясненнях долучених до матеріалів справи, додатково пояснила, що вона з позивачем була знайома, деякий час зустрічалася з ним, зокрема з робочих підстав, однак ніколи не проживала з позивачем однією сім'єю, вона взагалі жила з іншим чоловіком, їхні сумісні поїздки за кордон базувалися виключно по роботі, у свій час, вона збирала кошти для придбання своє житлової площі, розміщала заощадження на депозитних рахунках, а коли вирішила купити квартиру та продала свою власну квартиру у м. Запоріжжі та зняла кошти з депозитних рахунків, підтвердила, що позивач витратив свої особисті кошти в розмірі близько 90000,00 грн., проте це не рівнозначна сума для поділу половини квартири. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Новицька С.В. в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у письмових запереченнях та письмових поясненнях долучених до матеріалів справи, поясненнях наданих відповідачкою в судовому засіданні, доказів, які були надані під час розгляду справи, додатково пояснила, що позивач виклав всі обставини по справі неправдиво та безпідставно, що познайомилися позивач та відповідачка через мережу Інтернет, почали час від часу спілкуватися, зустрічалися в кафе, їздили за кордон по справах, проте на цьому їх відносини обмежувалися, вони ніколи не жили однією сім'єю до реєстрації їх шлюбу, обізнаність позивача полягає лише у відомостях з життя відповідачки, її сім'ї, проте цю інформацію можна дізнатися необов'язково проживаючи з відповідачкою, свідчення свідків, які є знайомими позивача теж неможна сприймати як належний доказ, оскільки покази про те, що вони бачили разом позивача та відповідачку не свідчить про їх сумісне проживання однією сім'єю, відповідачка купувала спірну квартиру виключно за свої особисті кошти, які отримала від продажу власної квартири та коштів які знімала з депозитних рахунків, що на момент укладення попереднього договору спірної квартири становило 379904,85 грн., також зазначила, що у своїй позовній заяві позивач вказав про те, що 26.07.2012 року у сторін появився намір купити квартиру, проте на цей час відповідачка вже навіть оплатила частину коштів за спірну квартиру, також вважає розписку про отримання позивачем у борг коштів таку, що не відповідає обставинам по справі, зважаючи на те, що вона датовано у 2014 році, а свідчення про те, що це дублікат, а насправді вона була складена у 2012 році викликає великий сумнів, оскільки свідчення свідків були суперечливими, не співпадали, до того ж у 2012 році не вносилися великі платежі по спірній квартирі, що стосується електронної переписки, то вважає її зміст не несе даних щодо сумісного проживання сторін, крім того, документи надані позивачем не несуть жодного доказу щодо взаємних прав та обов'язків позивача та відповідачки як сім'ї. Заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідача та її представника, надавши оцінку показам свідків, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, наведені сторонами доводи та заперечення, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 21.06.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві складено відповідний актовий запис № 714. (а.с. 9 т. 1) Також судом встановлено, що дошлюбне прізвище [PERSON] було [PERSON]. Заочним Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.04.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а.с. 11-12 т.1) Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.06.2014 року заява [PERSON] про перегляд заочного рішення по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу залишено без задоволення. (а.с. 10 т. 1) Ухвалою апеляційного суду Київської області від 08.10.2014 року заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.04.2014 року залишено без змін. (а.с.133-135 т. 1) Разом з тим, в ухвалі суду значиться: «під час розгляду справи в апеляційному судді, відповідач [PERSON] та його представники не заперечували проти розірвання шлюбу, відповідач наполягав лише на зміні дати розірвання шлюбу, посилаючись на те, що це впливає на вирішення майнового спору між ним та позивачем». Позивач звертаючись з вимогами до суду просить, зокрема, встановити факт його проживання з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 12.05.2010 року до 21.06.2013 року. Як визначено в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. В судовому засіданні свідок [PERSON], який являється колишнім чоловіком відповідачки показав, що про позивача спочатку дізнався від свого сина [PERSON], відношення у його сина та позивача були погані, також зі слів сина йому стало відомо, що сторони переїхали на іншу квартиру. Позивача він вперше побачив у 2011 році. На даний час його відношення до відповідачки холодні. Він один раз був у квартирі по [ADDRESS] проте відповідачки на той час там не було. В судовому засіданні свідок [PERSON], показала, що до неї звернулася відповідачка з проханням зняти в оренду квартиру в м. Києві по [ADDRESS] і вона, як представник за генеральним дорученням інтересів своєї сестри по найму квартири, здала її в оренду. Квартплату сплачував [PERSON], коли вона приходила за квартплатою, то бачила [PERSON], [PERSON] та сина [PERSON]. Орендували вони квартиру починаючи з 2010 року по 2012 рік. На даний час в неї немає правовстановлюючих документів на квартиру, генерального доручення за ті роки та договору оренди, оскільки вказані документи знаходяться у власниці квартири - її сестри, котра проживає в Росії. В судовому засіданні свідок [PERSON], який являється товаришем позивача показав, що близько шести разів відвідував [PERSON] в квартирі по вул. Чорновола, де у 2010 році познайомився з відповідачем, всі ці рази у квартирі була присутня [PERSON] та її син. У 2011 році [PERSON] йому сказав про свій намір купити квартиру або побудувати будинок, показував різні варіанти, після придбання квартири сторони до нього звернулися за допомогою у проведенні планування та дизайну, оскільки його дружина має досвід у цій сфері, якщо виникали фінансові питання та зверталися до [PERSON], за будівельні матеріали сплачував також [PERSON]. Йому відомо, що у нову квартиру вони хотіли переїхати у вересні 2012 року, щоб син [PERSON] ходив до школи ближче за новою адресою проживання, проте переїхали ближче до нового року. До нової квартири він також приїжджав щоб налагодити інтернет. Про одруження [PERSON] і [PERSON] він дізнався вже після самої події, про розлучення розповів [PERSON], стосунки у сторін були гарними. З приводу розписки, за якою [PERSON] отримав у борг кошти у свого товариша [PERSON] сказав, що він особисто не був присутнім при укладенні договору боргу та передачі коштів, а розписався в розписці, оскільки в нього не виникало в цьому сумнівів, також йому відомо, що існувало дві розписки, однак коли вони складені точно він не пам'ятає. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він приблизно у 2012 році, 2013 році познайомився з [PERSON] з приводу проведення в квартирі по вул. Регенераторній ремонтних робіт. Ремонтні роботи проводилися приблизно пів року, розрахунки проводилися з [PERSON], договір вони складали проте акту прийому-передачі не було. З [PERSON] він також знайомий, оскільки вона також приїжджала. В судовому засіданні свідок [PERSON], який являється товаришем позивача показав, що з [PERSON] його [PERSON] познайомив у 2010 році, йому відомо, що вони разом знімали квартиру по вул. Чорновола з 2010 року, час від часу приїжджав до них у гості, і вони також приїжджали до нього в гості на дачу, знав про намір [PERSON] придбати квартиру, йому також відомо що для придбання квартири [PERSON] продала свою квартиру у м. Запоріжжі, ремонт у новій квартирі вони робили у 2012 році, оплату здійснював [PERSON], переселилися вони ближче до нового року 2012 року, стосунки у них були гарні. Підтвердив також, що у 2012 році [PERSON] брав у нього в борг гроші, проте розписка за 2012 рік втратилася, а тому у 2014 році вони її переписали. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що з [PERSON] він знайомий з 2008 року, оскільки консультував її по робочій сфері, через деякий час вони почали зустрічатися та з початку 2010 року по кінець листопада 2012 року проживали разом, також з ними проживав син відповідачки, вели спільне господарство, їздили разом відпочивати за кордон, декілька разів до Туреччини, до Греції. Про [PERSON] йому відомо як роботодавця [PERSON], з яким вона їздила за кордон по роботі, окрім того, йому відомо що до [PERSON] вона зверталася з проханням зареєструвати її та сина, що було необхідним для укладення інвестиційного договору. В квартирі по вул. Чорновола знаходилися речі відповідачки, при приїзді матері [PERSON], вона також там зупинялася, проте проживали вони разом, сина він не реєстрував у своїй квартирі, про намір [PERSON] інвестувати у нову квартиру йому відомо, проте [PERSON] у нього коштів не брала. Розійшлися вони восени 2012 року, оскільки він не мав наміру одружуватися, а з позивачем він познайомився приблизно у травні, червні 2013 року на спільному заході, де його відповідачка познайомила з позивачем як свого чоловіка. На питання до свідка, коли у сина відповідачки день народження та чим він захоплюється, свідок відповісти не зміг. Будучи допитаним в якості свідка [PERSON] показав, що знайомий з відповідачкою з 2009 року, проживати почали з червня 2010 року, спочатку на квартирі, яку знімала відповідачка, а потім почали разом знімати квартиру по [ADDRESS] де зробили косметичний ремонт, разом з ними проживав син відповідачки [PERSON], який займався тайквандо, ходив до басейну, у цій квартирі вони проживали протягом 2011-2012 років. Йому відомо, що [PERSON] виїжджала за кордон по роботі, йому також пропонувала, проте в нього було багато робити, а тому такої можливості не було, проте вони за часту їздили відпочивати разом. У 2011 році вирішили придбати квартиру. Він взяв у [PERSON] у борг кошти, про що була складена розписка в присутності двох свідків. Оскільки у договорі інвестування можна було вказувати лише одну сторону, то вони вирішили, що це буде відповідачка. Він витратив особисто своїх 60 000,00 дол. США, з яких 33000,00 дол. США на ремонтні роботи спірної квартири, та 27000,00 дол. США на виплату коштів за договірними зобов'язаннями по купівлі спірної квартири. Його особисті кошти він отримав: 30 000,00 дол. США від продажу власної квартири, що знаходилася в м. Біла Церква та 30000,00 дол. США він взяв у борг. Він особливо не вмішувався у виплатах грошових платежів, а надавав кошти при необхідності. В судовому засіданні свідок [PERSON], яка являється подругою відповідачки, разом працюють та знайомі з 2008 року показала, що про [PERSON] дізналася напередодні їх шлюбу, про нього чула у 2012 році, оскільки він з [PERSON] разом їздив за кордон по роботі де вона допомагала у перекладі з англійської мови, їй відомо, що у 2010-2012 роках [PERSON] жила разом з сином та [PERSON] в його квартирі, а після того як вони розійшлися почала зустрічатися з [PERSON], який гарно відносився до неї, а тому вони так швидко одружилися, новина про шлюб була несподіванкою для неї, [PERSON] її розповідала, що після шлюбу [PERSON] змінився, почав поводити себе некоректно, кошти її не надавав, вона знайшла у його речах квитанції про оплату речей для іншої жінки, квитанції, які [PERSON] сплачував за спірну квартиру не віддавав, всю документацію [PERSON] зберігала на роботі. Їй відомо, що з оплатою квартири їй допомагала мама, а також доглядала за дитиною при відсутності [PERSON], ремонт проводив отчим, в гості до неї [PERSON] приходила коли жила з [PERSON] то з ним, а пізніше з [PERSON]. В судовому засіданні свідок [PERSON], яка являється подругою відповідачки дала аналогічні пояснення свідку [PERSON] В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що працювала головою житлового кооперативу Медик-2, їй відомо що у квартирі [PERSON] проживали три людини, тому її це зацікавило, чому зареєстровано менше людей а оплата проводиться за більшу кількість людей, коли вона приходила до квартири [PERSON] з метою проведення оплати по воді, то двері їй відчинила відповідачка, також бачила як [PERSON] виходив з жінкою та хлопчиком. За довідкою про проживання відповідачки у квартирі [PERSON] до неї звернулася [PERSON]. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що являється екпертом з компютерно-технічної та телескопічної галузі експертної установи та здійснює свою роботу по договірних зобов'язаннях, висновок по проведеній експертизі провів та досліджував скриньки поштових ящиків електронної системи що містяться на сервері google, щоб отримати доступ до поштової скриньки потрібно знати пароль та логін. Повідомлення на пошті не можна змінити лише видалити та прочитати, а відправник може змінити дату, досліджувальні ним лиси не піддавалися змін, питання з приводу зламу скриньки, що належить відповідачці не досліджувалося, однак якщо допустити що скриньку зламали то відправка все одно залишається поточною датою. Відповідно до п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно з ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.1 ст. 75 СК України, якщо чоловік і жінка проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою і в будь-якому іншому шлюбі, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Згідно з п. 7 Постанови № 5 від 31.03.1995 року Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Встановлення факту проживання однією сім'єю позивачу необхідно для урегулювання питання щодо спільного майна, набутого під час проживання без реєстрації шлюбу. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 74 Сімейного кодексу якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Отже для визначення права на спільну сумісну власність є необхідність визначити проживання жінки та чоловіка однією сім'єю. Відповідно до ст. 58 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Підтвердженням того, що сторони проживають разом, [PERSON] вказав, зокрема, що він жив з відповідачкою однією сім'єю, вони знімали спільно житло, а коли вирішили купити свою квартиру 26.07.2012 року, знайшли підходящий варіант та оформили попередній договір купівлі-продажу на ім'я відповідачки, при цьому заплатили певну суму за попереднім договором, а потім вони вносили на рахунок ТОВ «КУА «Валприм» періодично грошові кошти в рахунок купівлі спірної квартири, де він безпосередньо займався ремонтом, на що також витрачав свої особисті кошти, вказав, що не витрачав би свої особисті кошти на чужу людину, якби не вважав відповідачку своєю дружиною. Під час розгляду справи позивач вказав, що про договори, які безпосередньо відносилися щодо купівлі спірної квартири, він не вникав, а надавав кошти при необхідності, тобто які не вистачало, при цьому вказав, що ним особисто було витрачено 60000,00 дол. США, з яких 33000,00 дол. США на ремонтні роботи спірної квартири, та 27000,00 дол. США на виплату коштів за договірними зобов'язаннями по купівлі спірної квартири, його особисті кошти він отримав 30 000,00 дол. США від продажу власної квартири, що знаходилася в м. Біла Церква та 30000,00 дол. США він взяв у борг. Доказом про проведені витрати на проведення ремонтних робіт у спірній квартирі [PERSON] надав його заяву до ПАТ «Дельта Банк», умови надання кредитної картки Тарифний пакет «Нова Кредитна картка №1 на все», Договір № 005-29073-260812 від 26.08.2012 року на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки, за умовами якого, ПАТ «Дельта Банк» надав [PERSON] кредит у розмірі 36876,02 грн. на сплату товару та надав квитанції про погашення вказаного кредиту від 20.09.2012 року, 17.10.2012 року, 22.11.2012 року, 21.12.2012 року та квитанцій про оплату будівельних товарів, зокрема в ТОВ «Епіцентр К», що знаходиться адресою м. Київ, пр. Григоренка, 40, за період серпень-вересень 2012 року. (а.с. 207-241, 245-248 т. 1) З викладено, дійсно вбачається, що [PERSON] отримував споживчий кредит у розмірі 36876,02 грн. та здійснював його погашення, проте в квитанція на оплату будівельних матеріалів немає жодного підтвердження ким проводилася закупівля товарів та на які цілі. Разом з тим, стороною позивача були надані товарні чеки, переліки товарів, списки, проте їх зміст не містить даних, які б вказували про те, що товари слугували сама для проведення ремонтних робіт спірної квартири, доказів що вони купувалися та за чиї кошти. Також слід зазначити, що підтверджень щодо виконання робіт наведених у розрахунках: розрахунок №2 - водопровід, каналізація, виконані роботи №3 - з установки сантехнічних приладів, установки радіаторів, виконані роботи №4, матеріальний звіт по квартирі [ADDRESS] також немає, також розрахунки не містять затверджуючих підписів сторін між якими існувала домовленість. (а.с. 249-250 т. 1, 2-5 т. 2). В договорі на виконання робіт № 1-ВК від 30.08.2012 року укладеним між [PERSON] та [PERSON] про надання послуг, не вказано де саме сторони домовилися про проведення ремонту, також відсутній акт прийому-передачі вказаних робіт, який свідчив би про його виконання. (а.с. 65-69 т.1) А тому викладені обставини не дають підстави вважати, що позивачем були здійсненні витрати на проведення ремонту у спірній квартирі, оскільки надані ним докази не містять фактичних даних, на які цілі позивач здійснював купівлю товарів, квитанції не містять інформації ким проводилася сама покупка, а докази з приводу виконання робіт не містять даних про об'єкт, в якому мають проводитися ремонтні роботи та чи вони проводилися і на яких умовах. Стороною відповідача підтверджувався той факт, що [PERSON] витрачав особисті свої кошти, проте не в такій кількості щоб пред'являти вимоги про поділ квартири. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч.1 ст.64 Цивільного процесуального кодексу України). Так, стороною позивача [PERSON] були надані фотографії, з яких вбачається спільне проведення часу [PERSON] та [PERSON] 06.06.2010 року, 01.05.2011 року, 17.04.2012 року, 16.04.2013 року, 20.06.2013 року. (а.с. 9-24 т. 2) Проаналізувавши викладені фото світлини судом з'ясовано, що між сторонами були теплі стосунки, вони проводили разом час, відпочинок, при цьому, суд враховує ту обставину, що в судовому засіданні було встановлено, а сторонами по справі не заперечувалося, що однією з причин спільного виїзду за кордон була домовленість сторін у наданні [PERSON] послуг [PERSON] щодо проведення перекладу з іноземної мови, а спільне проведення часу між сторонами не може свідчити про введення спільного побуту та проживання однією сім'єю. Стороною відповідача було вказано про те, що в 2010-2012 роках [PERSON] проживала з іншим чоловіком, а саме [PERSON], а тому спільне проживання з позивачем [PERSON] є неправдивою інформацією. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] за період з 10.05.2011 року по 17.05.2011 року та 23.09.2012 року по 30.09.2012 року перетинали кордон України, що підтверджується штемпелями покладених віз іноземних країн у закордонному паспорті. (а.с. 27-32 т. 2) Надані стороною відповідача фото світлини свідчать про спільне проведення часу [PERSON] та [PERSON], особу якого було встановлено в судовому засіданні, як свідка по справі, при цьому суд не може встановити дійсний час та місце спільного відпочинку з наданих фото світлин, однак враховує ту обставину, що [PERSON] та [PERSON] стверджували в судовому засіданні що спільний час проводили в Туречинні та Греції у період з 10.05.2011 року по 17.05.2011 року та 23.09.2012 року по 30.09.2012 року, оскільки мали спільні взаємні стосунки та проживали разом. (а.с. 33-38 т. 2) На підтвердження вищевикладеного, в довідці Житлово-будівельного кооперативу «Медик-2» вих. № 3 від 12.02.2015 року міститься інформація про те, що [PERSON] та її малолітня дитина у період з 2010-2012 роки мешкали за адресою: [ADDRESS], власником особового рахунку [NUMBER] - [PERSON] (а.с. 40 т. 2) Суд бере до уваги вищевикладені докази, при цьому враховує свідчення свідків, зокрема [PERSON], який сказав, що він разом з відповідачкою та її сином проживав на протязі трьох років в його квартирі, проте на питання чим займається син відповідачки та коли в нього день народження відповісти не зміг. Також судом було проаналізовані докази щодо електронної переписки між сторонами по справі, про що слід зазначити наступне. Згідно висновку експертного компютерно-технічного дослідження від 03.08.2015 року № 03/15 проведеного експертом [PERSON] де встановлено, що досліджувані електронні листи №1, 2 були отримані від серверів розсилання листівок до поштової скриньки [INFO] від імені користувача поштової скриньки [INFO]; №№ 3-11,13-15,36-58 були отримані до досліджуваної поштової скриньки [INFO] з поштової скриньки [INFO]. Електроні поштові листи №№12,16 та 35 відправлялися з досліджуваної електронної поштової скриньки [INFO] до поштової скриньки [INFO]; досліджувані електроні поштові листи після їх відправлення (для листів №№12,16,35 - отримання) зміні не піддавалися. (а.с. 227-229 т. 2) Судом встановлено, що користувачем поштової скриньки [INFO] є [PERSON], а користувачем поштової скриньки [INFO] - [PERSON] Стороною позивача вказувалося, що дані листи є підставою вважати про факт проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 12.05.2010 року до 21.06.2013 року. Суд, проаналізувавши зміст електронних поштових листів приходить до висновку, що між [PERSON] та [PERSON] склалися взаємні відносини, спільне сумісне проживання мало б місце при встановленні у вказаній переписці спільних побутових питань, зокрема грошового характеру, адже у правовідносинах що склалися між сторонами спірним полягає витрата коштів, які належали їй, йому особисто, проте такого характеру правовідносин у переписці не встановлено, немає листів [PERSON] де підтверджувалося, що ним були проведені будь-які витрати, деякі листи були здійсненні за місяць до реєстрації шлюбу між сторонами, а тому суд допускає, що між сторонами склалися романтичні стосунки, проте факту сумісного проживання сторін за період з 12.05.2010 року до 21.06.2013 року не встановлено, не встановлено також відносин зобов'язального характеру, що притаманно сім'ї, зокрема з приводу купівлі автомобіля, а тому електронна переписка між сторонами не спростовує, що сторони за період з 12.05.2010 року до 21.06.2013 року були знайомі, спілкувалися, бачилися, мали теплі романтичні стосунки, проте не доводить про їх спільне сумісне проживання як сім'ї за цей період. В матеріалах міститься нотаріально завірена заява про те, що громадянин [PERSON] підтвердив факт, що в серпні 2010 року та в травні 2011 року [PERSON] приїжджав до нього в гості в м. Біла Церква з дівчиною [PERSON], яку представив своєю цивільною дружиною. (а.с. 83 т. 3) Проте вказані події, якщо і мали місце, однак не слугують достатнім доказом для встановлення факту проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 12.05.2010 року до 21.06.2013 року. Стороною відповідача вказувалося також про те, що [PERSON] звернулася до [PERSON] з проханням про реєстрацію її з сином у його квартирі, оскільки така необхідність в неї виникла для укладення інвестиційного договору купівлі спірної квартири, за що вона сплатила позивачу кошти. Згідно довідки ТОВ «Коменерго «Житомир» від 02.09.2014 року значиться, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] - мати, [PERSON] - піднаймач по договору, [PERSON] - син піднаймача по договору, при цьому власник [PERSON] - не зареєстрований . (а.с. 71 т. 1) Проте суд не може погодитися з твердженнями сторони відповідача, що взаємовідносини [PERSON] з [PERSON] зводилися лише до взаємодопомоги та надання послуг, оскільки це було спростовано свідченнями свідків, аналіз яких проводився в сукупності всіх наданих пояснень, електронної переписки та інших фактичних даних наданих сторонами по справі. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON], у своїй заяві від 05.06.2014 року, який являється працівником охоронного агентства «Багіра», яке забезпечує охорону Житлового комплексу «Комфорт Таун», стверджує, що [PERSON] дійсно проживає по теперішній час в даному комплексі, за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 59 т. 1) Згідно довідки виданої ТзОВ «Комфорт-Таун», де вказано, що [PERSON] разом з сином [PERSON] згідно з актом про підтвердження фактичного проживання від 13.03.2014 року дійсно проживає без реєстрації за адресою [ADDRESS]. (а.с. 41 т. 2) Проте ці дані не слугують підтвердженням до склавшихся правовідносин, оскільки судом досліджується період з 12.05.2010 року до 21.06.2013 року, а довідки мають лише кінцеву дату, тобто час їх складення, однак не доводять з якого часу відбулося проживання сторін у спірній квартирі. Згідно довідки ЖБК «Індикатор-10» № 43 від 06.11.2014 року, [PERSON] разом з [PERSON] та [PERSON] проживали разом за адресою: [ADDRESS] з вересня 2010 року по листопад 2012 року. (а.с. 72 т. 1) Однак, згідно заяви № 51 від 01.12.2014 року, голова правління ЖБК «Індикатор-10» [PERSON] повідомив про те, щоб надану ним довідку № 43 від 06.11.2014 року вважати недійсною. (а.с. 156 т. 1) Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Виходячи з наведених норм, кожна людина має право на сімейне життя при цьому, укладання шлюбу між чоловіком та жінкою не є обов'язковою умовою для створення їхньої сім'ї. Сім'я може бути створена на будь-яких підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. І хоча проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя, але між особами, які проживають однією сім'єю без шлюбу виникають певні сімейні права та сімейні обов'язки, які в деяких випадках прирівнюються до прав та обов'язків подружжя. А тому, у взаємовідносинах позивача та відповідача слід дослідити характерні риси притаманні подружжю, а саме їх взаємні права та обов'язки, обов'язки батьків і дітей, побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, їх спільного проживання та пов'язання їх спільним побутом. В постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 №6-135цс13 звернуто увагу про те, що сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Проаналізувавши викладені обставини у їх сукупності та всебічності, суд приходить до висновку, що сторонами надані взаємовиключаємі суперечливі дані з приводу взаємних права та обов'язків між сторонами, адже довідки з приводу місця та часу проживання сторін мають розбіжності, відсутні належні дані з приводу сумісного проживання сторін по справі за адресою: [ADDRESS] а свідчення свідків про такий факт також мають суперечливий характер, адже покази одних свідків протирічать показам інших свідків, в судовому засіданні було встановлено про сумісне проживання сторін по справі, проте судом досліджувалося лише період з 12.05.2010 року по 21.06.2013 року, і саме за цей час суд не знайшов достатніх підстав вважати, що відносини які склалися між сторонами виявленні на засадах почуттів взаємної любові та поваги, мають взаємозобов'язуючий характер, включені інтереси дитини для обох сторін, не містять будь-яких даних які породжували юридичні наслідки, а тому аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт спільного сумісного проживання позивача та відповідачки, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, ці обставини не підтверджено належними та допустимими доказами, які беззаперечно мали свідчити про їх спільне проживання, ведення господарства, спільного побуту та наявність взаємних прав та обов'язків, що є характеризуючими ознаками сім'ї. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що 18.07.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Валприм» та [PERSON] укладено договір № Б-77/11-5 купівлі-продажу облігацій, за умовами якого остання прийняла та оплатила лот облігацій, сукупність яких є підставою для набуття майнових прав на об'єкт нерухомості, а саме двохкімнатної квартири по [ADDRESS] Сума договору складає 649240,20 грн. (а.с.86-93 т. 1) 07.03.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Валприм» та [PERSON] укладено договір про внесення змін та доповнень до договору № Б-77/11-5 купівлі-продажу облігацій від 18.07.2011 року, за яким об'єкт нерухомості це трьохкімнатна квартира по [ADDRESS] Сума договору складає 872177,98 грн. (а.с.94-96 т. 1) Також, 07.03.2012 року між Приватним акціонерним товариством «Нео Віта» (Товариство) та [PERSON] (інвестор) укладено договір № Б-0202/2/056 про участь у будівництві об'єкту нерухомості, за умовами якого товариство бронює за інвестором об'єкт та зобов'язується передати інвестору у власності об'єкт в об'єкті будівництва шляхом погашення лота інвестора, а інвестор зобов'язується в порядку та строки, визначені договором та проспектом емісії, набути право власності на лот та пред'явити товариству лот до погашення. Об'єктом при цьому є трьохкімнатна квартира по [ADDRESS] (а.с. 97-104 т. 1) 26.07.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Валприм» та [PERSON] укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, предметом якого є зобов'язання сторін укласти і належним чином оформити у майбутньому, в обумовлений в п. 1.3. цього попереднього договору строк, договір купівлі-продажу квартири. За п. 1.2 об'єктом купівлі-продажу за основним договором буду - квартира [ADDRESS]. За п. 1.3 сторони зобов'язуються укласти основний договір у термін до 01.09.2014 року. За п. 2.2.1.1. на момент підписання цього договору покупець сплатив продавцю перший забезпечувальний платіж у розмірі 544540,12 грн. (а.с. 105-111 т. 1) 29.05.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Валприм» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність покупця квартиру [ADDRESS], а покупець зобов'язується прийняти цю квартиру та сплатити за неї ціну, обумовлену даним договором, на умовах та в порядку, передбачених договором. За п. 2.1 на дату укладення договору вартість квартири становить 115310,53 дол. США, що за офіційним курсом НБУ становить 1350259,78 грн. За п. 2.3.2 покупець зобов'язується сплатити продавцю решту купівельної ціни, яка залишається сплаченою на дату укладання договору у гривнях у розмірі 19914,19 дол. США, що за офіційним курсом НБУ становить 233190,58 грн. (а.с. 112-118 т. 1) 29.05.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Валприм» та [PERSON] укладено договір іпотеки, за яким для забезпечення повного і своєчасного виконання іпотекодавцем його зобов'язань, іпотекодавець передає іпотекодержателю в іпотеку предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS]. (а.с. 121-130 т.1) 26.09.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Валприм» та [PERSON] укладено договір про розірвання договору іпотеки. (а.с.131-132 т. 1) 26.09.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Валприм» та [PERSON] укладено договір про внесення змін до договору купівлі-продажу квартири, за умовами якого вносяться зміни до пунктів, а саме за п. 2.1 вартість квартири становить 110402,67 дол. США, що за офіційним курсом НБУ становить 970340,50 грн. За п. 2.3.2 покупець зобов'язується сплатити продавцю решту купівельної ціни, яка залишається сплаченою на дату укладання договору у гривнях у розмірі 15006,33 дол. США, що за офіційним курсом НБУ становить 191645,42 грн. (а.с. 119-120 т. 1) Згідно із положенням ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Оскільки в судовому засіданні було не доведено факт спільного сумісного проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 12.05.2010 року до 21.06.2013 року, однак між сторонами було укладено шлюб 21.06.2013 року, який було розірвано 22.04.2014 року, а тому об'єктом дослідження при поділі майна між подружжям є майно, набуте подружжям за час шлюбу за період з 21.06.2013 року по 22.04.2014 року з урахуванням положень ст.57 Сімейного кодексу України. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. (ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України). Сумісна власність - це різновид права спільної власності, що належить двом або більше особам одночасно на один і той самий об'єкт без визначення часток кожного з них. Відповідно до частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Як випливає зі змісту ст. 177 Цивільного кодексу України, об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Тобто законодавець об'єктами права спільної сумісної власності подружжя визначає будь-які речі, що належать фізичній особі на праві приватної власності, не конкретизуючи їх. Відповідно до ст. 190 Цивільного кодексу України, майном як особливим об'єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Спір виникає з приводу поділу квартири [ADDRESS], як об'єкта спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]. Як роз'яснено у пунктах 23, 24 Постанови Пленум Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Стороною відповідача вказувалося про те, що квартиру вона купувала за свої власні накопичення, від продажу квартири, що належала їй на праві приватної власності в м. Запоріжжя, та коштів знятих з банківських установ на депозитних рахунках. Як убачається з матеріалів справи, 01.07.2011 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири, за яким продавець передає у власність покупця, а покупець приймає належну продавцю квартиру [ADDRESS] Продаж квартири здійснюється за 280000,00 грн. (а.с. 80-81 т. 1) Згідно заяви на видачу готівки №11 від 27.04.2011 року [PERSON] отримала з АТ «Банк «Фінанси та кредит» 3125,35 дол. США еквівалентом в гривнях 24894,66 грн. Зміст операції: повернення грошових коштів та відсотків [PERSON] з рахунку на вимогу згідно депозитної угоди № 1531 від 21.04.2011 року. (а.с. 82 т. 1) Згідно заяви на видачу готівки №1 від 12.07.2011 року [PERSON] отримала з Державного ощадного банку 4277,75 дол. США на вклад. (а.с.83 т. 1) Згідно заяви на видачу готівки №1 від 15.07.2011 року [PERSON] отримала з АТ «Банк «Фінанси та кредит» 3125,36 дол. США еквівалентом в гривнях 24912,24 грн. Зміст операції: дострокове повернення коштів [PERSON] згідно договору банківського вкладу № 978/370-11 від 27.04.2011 року. (а.с. 84 т. 1) Згідно заяви на видачу готівки №1 від 15.07.2011 року [PERSON] отримала з АТ «Банк «Фінанси та кредит» 16400,00 грн. Зміст операції: дострокове повернення коштів [PERSON] А.С згідно договору банківського вкладу № 979/370-11 від 27.04.2011 року. (а.с. 85 т. 1) Обґрунтовуючи підстави набуття спірної квартири за рахунок спільних коштів позивача та відповідачки, позивач стверджував, що ним, перебуваючи з відповідачкою у фактично шлюбних відносинах, тобто проживаючи однією сім'єю та будуючи плани на майбутнє, були проведені вклади його особистих заощаджень на рахунок ТОВ «КУА «Валприм» на купівлю квартири за попереднім договором купівлі-продажу квартири від 26.07.2012 року, що підтверджується квитанціями: від 21.08.2013 року на суму 10012,91 грн., від 30.10.2013 року на суму 10167,74 грн., від 28.11.2013 року на суму 10246,07 грн., від 25.12.2013 року на суму 10324,96 грн., від 24.01.2014 року на суму 10404,49 грн., від 08.03.2014 року на суму 12004,91 грн., від 09.04.2014 року на суму 15502,53 грн., від 30.04.2014 року на суму 15100,00 грн. Аналізуючи надані позивачем копії квитанції про сплату за купівлю квартири за попереднім договором купівлі-продажу квартири судом встановлено, що платником по квитанціях 25.12.2013 року на суму 10324,96 грн., від 24.01.2014 року на суму 10404,49 грн., 08.03.2014 року на суму 12114,91 грн., 09.04.2014 року на суму 15502,53 грн., від 30.04.2014 року на суму 15100,00 грн., платником значиться [PERSON] та [PERSON], тобто відповідачка по справі, і лише в квитанціях від 21.08.2013 року на суму 10012,91 грн., 28.11.2013 року на суму 10246,07 грн. та 30.10.2013 року на суму 10167,74 грн. міститься відмітка, що платником є [PERSON] через [PERSON] (а.с. 16-21 т. 1) Згідно договору купівлі-продажу від 25.11.2013 року встановлено, що [PERSON] продав належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] за 130000,00 грн. (а.с. 8 т.2) В письмових заперечення на позовну заяву та письмових поясненнях стороною відповідача вказувалося про те, що позивач [PERSON] взяв у борг у відповідачки [PERSON] близько 80 000,00 грн. відкладених на сплату внесків за квартиру та на вимогу повернути кошти зазначив, що в нього немає грошей і лише після погроз відповідачки звернутися до міліції та податкової позивач погодився повертати кошти відповідачці частково шляхом сплати щомісячних внесків за квартиру, і так за час шлюбу на рахунок ТОВ «Компанія з управління активами «Валприм» з серпня 2013 року по 01 травня 2014 року позивачем було сплачено 93874,61 грн., а тому виходячи з засад рівності на майно набуті в шлюбі позивач має право на 46937,31 грн. з коштів сплачених за попереднім договором купівлі-продажу спірної квартири. (а.с. 75-79 т.1, 47-50 т.2) Так, стороною відповідача не заперечувалося, що позивач здійснював часткову сплату щомісячних внесків за квартиру, також судом встановлено, що у позивача були особисті кошти від продажу квартири, яка належала йому праві приватної власності, проте вказані кошти отримані позивачем вже після внесення всіх внесків на рахунок ТОВ «КУА «Валприм» на купівлі квартиру. Відповідно до ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Проте слід зазначити, що позивач у позовній заяві вказує, що 26.07.2012 роки він з відповідачкою вирішив купити квартиру, однак судом встановлено, що 18.07.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Валприм» та [PERSON] укладено договір № Б-77/11-5 купівлі-продажу облігацій, 07.03.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Валприм» та [PERSON] укладено договір про внесення змін та доповнень до договору № Б-77/11-5 купівлі-продажу облігацій від 18.07.2011 року, а 07.03.2012 року між Приватним акціонерним товариством «Нео Віта» (Товариство) та [PERSON] (інвестор) укладено договір № Б-0202/2/056 про участь у будівництві об'єкту нерухомості, тобто відповідачка вже почала вчиняти дії з приводу купівлі спірної квартири на момент, коли позивач вказав, що вирішив купити спірну квартиру. Варто вказати, що судом насамперед досліджується співмірність витрачених коштів позивача та відповідача на купівлю спірної квартири [ADDRESS]. Обґрунтовуючи підстави відсутності прав позивача на спірну квартиру стороною відповідача було зокрема вказано, що на час перебування сторін у шлюбі право власності на спірну квартиру ще не було набуто, оскільки не відбулася реєстрація речових прав на нерухоме майно і на той час відповідачка була власницею матеріалів, обладнання використаних в процесі будівництва. Проте суд не може погодитися з вказаною позицією, оскільки виконання договірних зобов'язань що склалися між сторонами мали виконуватися протягом певного часу, що обумовлено характером договірних зобов'язань, і лише їх належне виконання породжує юридичний наслідок як встановлення права власності на нерухоме майно, при цьому об'єктом дослідження в суді було виконання саме цих зобов'язань у вигляді сплати грошових коштів сторонами по справі. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позивач вказав, що він отримував у борг в [PERSON] суму коштів в розмірі 30000,00 дол. США, які він витратив також на внесення грошових коштів по договорах купівлі спірної квартири. За даними розписки, яка міститься в матеріалах справи, [PERSON], 24.06.2012 року взяв у позику у [PERSON] 30 000,00 дол. США, що в еквіваленті станом на 24.06.2012 року складає 240000,00 грн. для укладення попереднього договору на купівлю квартири за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 70) Позивач вказав, що предметом договору позики укладеної між [PERSON] та [PERSON] є кошти у розмірі 30 000,00 дол. США, що в еквіваленті станом на 24.06.2012 року складає 240000,00 грн., які перевищують встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а тому особливістю таких договірних відносин є укладеннядоговору саме у письмовій формі. Проте, при дослідженні вказаної розписки було з'ясовано, що датована розписка 24.06.2014 року, тобто після розірвання шлюбу з відповідачкою та проведенням виплат за попереднім договором купівлі-продажу спірної квартири. Даний факт сторона позивача пояснила тим, що розписка була складена повторно, оскільки попередня розписка складено у 2012 році втратилася. Проте суд критично відноситься до вказаної розписки, оскільки дата її складання відбулася уже після досліджуваних судом спірних правовідносин, а свідчення свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з приводу присутності [PERSON] при складені розписки та передачі коштів у борг також носить сумнівний характер, оскільки останній сам сказав, що не був присутнім при укладенні договору позики, а лише підписав розписку, разом з тим сторони так і не могли сказати дату укладення розписки, для того, щоб встановити, які суми коштів вносилися на купівлю спірної квартири. Таким чином, за відсутності належним чином оформленого письмового договору у вигляді розписки, доведення обставин передачі грошових коштів позивачу від інших осіб в борг, не може ґрунтуватись на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші насправді були одержані позивачем, в даному випадку суд враховує принцип допустимості доказів, як це передбачено ч.2 ст.59 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з предмету спору, позивачем заявлено вимоги саме про визнання квартири [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] та в порядку поділу сумісного майна подружжя, визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS], а тому надавши оцінку заявленим вимогам в цій частині, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приймаючи до уваги пояснення та заперечення сторін, надавши оцінку показам свідків, а також діючи в межах заявлених позовних вимог, та того, що в судовому засіданні не знайшло місце підтвердження факту спільного сумісного проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 12.05.2010 року до 21.06.2013 року, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання квартири спільним майном подружжя та її поділ є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд не вирішує питання з приводу розподілу судових витрат, оскільки у задоволенні позову було відмовлено. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed