Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

Позивача [PERSON], яка є опікуном недієздатного [PERSON], звернулася до суду з вказаним позовом який мотивувала тим, що останій є спадкоємцем за законом після смерті батька [PERSON], який помер 04.07.2015 р. в м.Лубни Полтавської області. До спадкового майна входять дві земельні ділянки, площею\~ 4,40 га і 4,51 га, які розташовані на території Хейлівщинської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області. Посилаючись на те, що [PERSON] отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на це майно не може в звязку з тим, що спадкодавець не зареєстрував своє право власності на вказані земельні ділянки у встановленому законом порядку. Позивач в судовому засіданні позов підтримала повністю. Відповідач надав суду письмову заяву, в якій\~ просив справу розглянути за відсутності його представника (а.с.43). Суд, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1225 ЦК України та ст.131 ЗК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Підтверджено матеріалами справи те, що на підставі ст.1261 ЦК України позивач є спадкоємцем за законом після смерті 04.07.2015 р. в м.Лубни Полтавської областібатька [PERSON]П, після смерті якої відкрилася спадщина (а.с.5-7). Як вбачається з рішення Лубенського районного суду Полтаської області від 01.10.2015 року [PERSON] визнано недієздатним та призначено опікуном позивача [PERSON] (а.с.15). Спадкове майно складається з земельних ділянок розміром 4,40 га і 4,51га, розташованих на території Хейлівщинської сільської ради, переданих для ведення особистого селянського господарства та набуті батьком [PERSON] - [PERSON] на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 29.09.2009 року і 01.10.2009 року, зареєстрованих в реєстрі за №2190 і №2211 відповідно (а.с.11,12). Як видно з вказаних свідоцтв, виданих померлому [PERSON] як спадкоємцю після матері та батька останнього, до спадкового майна входили: - земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 4,51 га, розташовану на території Хейлівщинської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області, яка належала [PERSON] на підставідержавного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ №023566, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №256; - земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 4,40 га, розташовану на території Хейлівщинської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області, яка належала [PERSON] на підставідержавного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ №023565, зареєстрованих в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №255 (а.с.8,11,12,22, 23,39). Як спадкоємець за законом першої черги [PERSON] вчасно прийняв спадщину шляхом подачі заяви державному нотаріусу, але оформити право власності на вказані земельні ділянки не може з тих причин, що спадкодавець не зареєстрував у встановленому законом порядку своє право власності, що і стало підставою для відмови нотаріуса у видачі свідоцтва на спадкове майно (а.с.13,14). Як розяснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до роз'яснень, викладених в абзацах 2,3 п.6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року\~\~«Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). У звязку з цим відповідно до ст.392 ЦК України право власності [PERSON] підлягає захисту. На підставі викладеного,

Outcome: approved