Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

В квітні 2014 року позивач [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] звернулася до Корольовського районного суду м. Житомира із вказаним позовом, в якому просила надати неповнолітній [PERSON] дозвіл на виготовлення проїзних документів та тимчасово виїздити за межі України за відсутності згоди батька [PERSON] до досягнення нею повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що її донька [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею і перебуває на її утриманні, систематично хворіє на гострі респіраторні захворювання та потребує періодичного оздоровлення за кордоном. Посилаючись на те, що вона має намір і можливість періодично направляти дочку для відпочинку та оздоровлення за кордон, однак, батько дитини [PERSON], місце проживання якого не відоме, дитиною не цікавиться та її не провідує, що унеможливлює отримання його згоди на виїзд дитини за межі України, просила захистити права та інтереси неповнолітньої дитини. Позивач у судовому засіданні позов підтримала повністю та просила його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся згідно ч.9 ст. 74 ЦПК України, а саме в редакції газети «Урядовий кур"єр» №117 (5246) від 03.07.2014 року, про що є докази в матеріалах справи. Представник органу опіки та піклування у судовому засіданні висловив думку, що позов підлягає до задоволення як такий, що відповідає інтересам малолітньої дитини. Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ст. 224 ЦПК України, беручи до уваги наявні у справі дані про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за наявними в матеріалах справи документами. Розглянувши подані документи і матеріали та заслухавши пояснення позивача та думку представника органу опіки та піклування, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 01.10.2002 року (а.с. 4). 11 серпня 2005 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 11.08.2005 року (а.с. 5). Згідно довідки ЖБК "Космос" №4 від 08.01.2014 р., неповнолітня [PERSON] зареєстрована та проживає разом з матір"ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). На даний час у позивача виникло питання стосовно виїзду дитини на відпочинок та оздоровлення за межі України, однак оскільки вона не має можливості отримати дозвіл батька у передбаченому законом порядку через його фактичну відсутність, а для виїзду доньки за межі України потрібна нотаріально посвідчена згода батька, позивач має вирішити дане питання в судовому порядку. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Відповідно до ч. 2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянами України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Аналогічне положення міститься у п. 2 ч. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМ України № 57 від 27.01.1995 р., зокрема, про те, що виїзд громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою КМ України № 231 від 31.03.1995 р., визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Відповідно до пп. 3 п. 2.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27.01.1995 року, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України №789 від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст.ст. 7, 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснитися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справах доказів. З урахуванням викладеного суд вважає, що відсутність згоди відповідач на тимчасовий виїзд неповнолітньої доньки за межі України на відпочинок та оздоровлення та оформлення відповідного проїзного документа дитини перешкоджає реалізації її законних та охоронюваних прав та інтересів, в зв'язку з чим позовні вимоги позивачки підлягають в цій частині задоволенню, що відповідає інтересам дитини. Разом з тим, оскільки відповідно до положень ст. 313 ЦК України дозвіл батьків на виїзд дитини необхідний до досягнення 16-тиріччного віку дитини, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивачки по досягненню донькою саме 16-тиріччного віку, а не повноліття. Крім того, згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд присуджує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial