Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

З 01 серпня 1992 року до 31 грудня 1995 року позивач працювала та була членом КСП «Нива» с. Бахтин Мурованокуриловецького району Вінницької області. Із зазначеного підприємства позивач була звільнена та виключена із його членів за власним бажанням. Розпаювання земель колективної власності КСП «Нива» було проведено у 1995 році, зокрема, 30 травня 1995 року КСП «Нива» с. Бахтин отримало Державний акт на право колективної власності на землю. З невідомих причин [PERSON] не була включена до списку громадян, які мають право на земельну частку (пай). З метою захисту своїх прав та інтересів [PERSON] 16 грудня 2016 року звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 2,4942 умовних кадастрових гектара на території Бахтинської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області та зобов'язати Мурованокуриловецьку районну державну адміністрацію та Бахтинську сільську раду виділити їй із земель запасу чи резервного фонду земельну частку пай. Позивач у судовому засіданні повністю підтримала заявлену позовну вимогу з підстав, викладених у позовній заяві. Зокрема, заявила, що 01 серпня 1992 року вона була прийнята в члени КСП «Нива» та звільнена із членів КСП за власним бажанням 31 грудня 1995 року. Розпаювання земель КСП «Нива» було проведено у 1995 році. В цей час вона була членом КСП. У 2015 році від працівників Бахтинської сільської ради їй стало відомо, що серед незнищених документів колишнього КСП «Нива» знайдено свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат) на її прізвище. Однак, при перевірці списку осіб, які мають право на земельний пай в КП «Нива», її прізвища не знайшли. Вважає, що має повне право на земельну частку (пай), а тому просить задовольнити позов. Представник відповідача - Мурованокуриловецької районної державної адміністрації Вінницької області - голова ДА [PERSON] 23 грудня 2016 року подав до канцелярії суду заперечення (а.с. 17-19) із яких слідує, що він позов [PERSON] не визнає оскільки відсутні документи, які б підтверджували факт її членства у КСП «Нива» с. Бахтин, а записи у трудовій книжці лише свідчать про перебування [PERSON] у трудових відносинах із зазначеним підприємством. Окрім того, висловив думку, що районна держадміністрація не є належним відповідачем по справі, оскільки Земельний кодекс України в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, передбачав колективну форму власності, натомість чинне законодавство не встановлює такої, а тому адміністрація позбавлена повноважень у сфері паювання земель. Просив, відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача - сільський голова Бахтинської сільської ради у судовому засіданні 13 лютого 2017 року позов визнав і пояснив: із поданих [PERSON] до суду документів вбачається, що вона була членом КСП «Нива» с. Бахтин з 01 серпня 1992 року до 31 грудня 1995 року і отримала майновий сертифікат. Йому не відомо, чому вона не була включена до списків громадян, які мають право на земельну частку (пай), хоча на момент їх складання ще працювала в підприємстві. Ствердив, що сільська рада ще має вільні землі запасу та резервного фонду. При вирішенні питання щодо обґрунтованості та підставності позовних вимог [PERSON] поклався на розсуд суду (а.с. 48). Представник залученого до участі у справі як третя особа на стороні відповідача відділу Держгеокадастру у Мурованокуриловецькому районі Ободовська Катерина Олександрівна в судовому засіданні 30 січня 2017 року позов не визнала і пояснила, що, оскільки відсутні протоколи про прийняття [PERSON] в члени КСП «Нива» с. Бахтин, не можливо з впевненістю стверджувати, що вона мала право на земельний пай. Розглянувши справу у судовому засіданні, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, суд прийшов до висновку що позов [PERSON] підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Згідно зі ст. 13 Конституції України земля є об'єктом права власності українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Право власності є абсолютним і непорушним, ніхто не може бути позбавлений власності інакше, ніж, як виняток, з мотивів суспільної необхідності або за рішенням суду, на підставі, в обсязі і в порядку, встановлених законом(ст. 41 Конституції України). Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. У відповідності з п. 2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мали члени колективного сільськогосподарського підприємства сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. За змістом ст.ст. 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95, особа набуває права на земельну частку (пай) за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання, включення до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю та одержання КСП цього акта. Таке право виникає у члена (пенсіонера з членів) КСП з моменту передачі власності на землю конкретному КСП, членом (пенсіонером) якого він є. З поданого сільським головою Бахтинської сільської ради та оглянутого в судовому засіданні Державного акта на право колективної власності на землю КСП «Нива» с. Бахтин встановлено, що його було затверджено рішенням 3 сесії 22 скликання Бахтинської сільської ради від 30 травня 1995 році (а.с.11). Зі списку громадян-членів КСП «Нива» с. Бахтин, які мають право на земельну частку (пай) вбачається, що [PERSON] до нього не включена. В той же час, трудовою книжкою колгоспника серії [NUMBER], заповненою 31 грудня 1995 року (а.с. 4-5) стверджується, що позивач 01 серпня 1992 року була прийнятою у члени КСП «Нива» с. Бахтин та звільнена 31 грудня 1995 року із його членів за власним бажанням згідно поданої заяви. При перевірці факту членства [PERSON] з 01 серпня 1992 року по 31 грудня 1995 року в КСП «Нива» с. Бахтин встановлено, що протоколи загальних зборів та засідання правління КСП «Нива» с. Бахтин за 1991-1999 роки на державне зберігання до архівного відділу не надходили (а.с. 27). Така обставина не спростовує факту членства [PERSON] в КСП «Нива», а лише констатує факт відсутності на зберіганні документів, у яких моли б міститись відповідні дані. У зв'язку з цим суд керується правилом, що згідно із законодавством, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Так, відповідно до п. 2 постанови Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року № 310 «Про трудові книжки колгоспника», трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспників, з моменту прийняття в члени колгоспу. Крім того, факт членства позивача у КСП «Нива» с. Бахтин підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, яке було видано 05 жовтня 2002 року Бахтинською сільською радою (а.с. 6). Як слідує з інформації начальника архівного відділу «Мурованокуриловецької районної державної адміністрації» № 1 і 2 від 11 січня 2017 року (а.с. 46, 47), колективне сільськогосподарське підприємство «Нива» с. Бахтин у 2000 році було реформовано у товариство з обмеженою відповідальністю «Нива» с. Воронівці та товариство з обмеженою відповідальністю «Альтернатива» с. Бахтин. Відповідно до витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 40-45) товариство з обмеженою відповідальністю «Нива» с. Воронівці та товариство з обмеженою відповідальністю «Альтернатива» с. Бахтин припинили свою діяльність за судовим рішенням. Відповідно до Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/ 95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям" право на земельний пай одержали всі особи, які входили до складу КСП на момент паювання землі і яких було внесено до списку, що долучається до Державного акту на право колективної власності на землю, зокрема постійні працівники - члени КСП та пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишилися його членами. Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» колективне сільськогосподарське підприємство є добровільним об'єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування. Питання членства осіб у сільськогосподарському підприємстві регулюються Статутом підприємства, яким, зокрема, визначається порядок вступу до підприємства і припинення членства в ньому, принципи формування спільної власності та права членів щодо неї. Членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Отже, судом встановлено, що [PERSON] на час одержання 30 травня 1995 року колективним сільськогосподарським підприємством «Нива» с. Бахтин державного акта на право колективної власності на землю була працівником та членом даного КСП, а в подальшому, як доказ членства, у 2002 році отримала свідоцтво про право власності на майновий пай, враховуючи, що право позивача на земельну частку (пай) в землях колективної власності колишнього КСП «Нива» (майновий сертифікат). Від так, невкюченням [PERSON] у список громадян-членів КСП «Нива», що додається до Державного акта, було порушено, її право на отримання земельної частки (паю). Суд, виходячи з принципу земельного законодавства щодо забезпечення рівності права власності на землю громадян, що визначено п. б ч. 1 ст. 5 ЗК України, вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача шляхом визнання за нею права на земельну частку (пай). Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що судам потрібно мати на увазі, що згідно зі статтею 25 ЗК України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. У п. 3 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 лютого 2004 року № 122, передбачено, що у разі виявлення після розробки проекту факту не включення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) про, зокрема, надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). Судом було безспірно встановлено, що [PERSON] мала право на земельну частку (пай) в землях колективного сільськогосподарського підприємства «Нива» с. Бахтин як член зазначеного КСП, і що таке її право було незаконно порушено, а тому, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача шляхом зобов'язання відповідачів виділити із земель запасу чи резервного фонду земельну частку ( пай) розміром 2,26 умовних кадастрових гектара. У своїй позовній заяві [PERSON] вказує, що розмір земельної частки по Бахтинській сільській раді становить 2,4942 умовних кадастрових гектара, і просить саме на такий розмір паю визнати за нею право зобов'язати виділити його із резервного фонду чи земель запасу. Суд вважає таку вимогу необґрунтованою. Зокрема, із доданої самою позивачкою довідки Бахтинської сільської ради довідки № 848 від 14 грудня 2016 року (а.с. 8) слідує, що розмір земельної частки (паю) члена колишнього КСП «Нива» с. Бахтин складає 2,26 умовних кадастрових гектара. Доказів про інший розмір паю суду не подано. Рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» є документом, що посвідчує право на земельну частку (пай).

Outcome: approved