Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила суд про розірвання договору довічного утримання [PERSON] від 12 березня 1997 року, посвідчений державним нотаріусом Двадцятої Київської державної нотаріальної контори Сердюк Н.А. за реєстровим №4-1688 та про стягнення з [PERSON] на її користь судових витрат у розмірі 8 764.40 грн. В обґрунтування позовних вимог позивачкою зазначено, що відповідно до умов договору довічного утримання, який було укладено між нею та [PERSON] та посвідчено державним нотаріусом Двадцятої Київської державної нотаріальної контори Сердюк Н.А. 12.03.1997 року, [PERSON] взяла на себе зобов`язання довічно утримувати та забезпечувати позивачку, за що остання передала [PERSON] у власність свою квартиру [ADDRESS] . На момент підписання Договору позивачка залишилась абсолютно одна, в неї не було рідних, розуміючи, що [PERSON] одна з маленьким сином, позивачка вирішила укласти даний Договір, щоб хоч комусь залишився спадок і не почувати себе одинокою, відчувати що хоч через квартиру, але про неї будуть піклуватися. Позивачці на момент укладення договору було 69 років, вона себе жваво почувала та замість того, щоб отримувати допомогу від [PERSON] , сама допомагала їй, оскільки дуже її жаліла та гарно до неї відносилась. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті, квартира [ADDRESS] , що належить позивачці на праві власності, відповідно до положень ст. 1261 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України), як спадок, перейшла до її сина - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом реєстраційний №3789 та Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом реєстраційний №3789, відповідно до ст. 757 Цивільного кодексу України до спадкоємця переходять обов`язки набувача за вищевказаним договором довічного утримання (догляду). По при вимоги норми ст. 757 ЦК України, [PERSON] умови Договору довічного утримання не виконував. Оскільки позивачка була дієздатною та фізично активною, вона намагалась проіснувати на власну пенсію. 10 травня 2018 року позивачка отримала серйозну травму - вколочений перелом шийки правої стегнової кістки, що підтверджується ренгенографією та описом ДКЛ №3. У зв`язку з даною травмою позивачка перестала рухатись, стала лежачою людиною та почала потребувати особливого догляду, допомоги та лікування, однак, за словами [PERSON] , він не міг виконувати свої обов`язки щодо Договору довічного утримання через відсутність часу та коштів. [PERSON] почав шукати людину, якій міг би передати свої зобов`язання за Договором довічного утримання. Весь цей час за позивачкою доглядала стороння людина - [PERSON] .Так, як [PERSON] не бажав та не виконував Договір довічного утримання, позивачка попросила його розірвати такий договір добровільно, крім того, почала шукати можливість розірвання Договору в судовому порядку, оскільки була покинута на призволяще. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 22.08.2018 року, актовий запис №311, виданого Бучанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області. 25 серпня 2018 року (за чотири дні після смерті [PERSON] ), до позивачки прийшла відповідачка у справі зі своєю двоюрідною сестрою [PERSON] . Метою візиту, з її слів було познайомитись з позивачкою та оглянути квартиру. Для позивачки відповідачка була чужа людина, яку вона ніколи не знала, після того, відповідачка до квартири позивачки більше не з`являлась. 21 лютого 2019 року відповідачка мала вступити у спадок, позивачка чекала даного моменту, щоб мати змогу подати до суду позовну заяву про розірвання Договору довічного утримання, оскільки відповідачку цікавило лише успадкувати квартиру [ADDRESS] . 07 червня 2019 року позивачка отримала лист від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бондаренко Галини Олександрівни про те, що 30 травня 2019 року нею було видане свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] його сестрі - [PERSON] і на сьогоднішній день в Реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо особи, майно якої обтяжується, вказана [PERSON] . Таким чином, ні один із спадкоємців обов`язків по договору довічного утримання не виконував належним чином, а відповідачка взагалі з`явилася в квартирі лише один раз. Відзив на позовну заяву відповідачкою до суду не направлявся. ІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Остапчук Т.В. від 08.04.2019 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Остапчук Т.В. від 23.09.2019 року цивільну справу передано за підсудністю до Деснянського районного суду м. Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2020 року визначено головуючим у справі суддю Панченко О.М. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 13.02.2020 року прийнято цивільну справу до провадження судді Панченко О.М. Вказану цивільну справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено її підготовчий розгляд, 14.02.2020 року учасників справи повідомлено про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, яким роз`яснено підстави, час та черговість подання заяв по суті справи. Ухвалою суду від 22.06.2020 року підготовче провадження було закрито, справу призначено до розгляду по суті. ІІІ. Пояснення учасників справи в судовому засіданні. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, також не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, повідомлялася в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. Судові повістки відповідачці направлялись за її зареєстрованим у встановленому порядку місцем знаходження. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідачки та ухвалити по справі заочне рішення. Суд, наголошує, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України"). Аналізуючи практику Європейського суду з прав людини, можна дійти висновку, що критерії оцінки розумності строку розгляду справи/заяви має формувати суд, який розглядає справу/заяву. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, розгляду заяви, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо. Тому, суд нагадує, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Шульга проти України"). Судом також враховується, що постанова Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 року не зупинила роботу судів і не містить заборони участі сторін у судових засіданнях, з 12 травня 2020 року дозволена робота адвокатських офісів . Окрім цього, відповідачка мала право взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, разом з тим, з таким клопотанням до суду не звернулась. Суд зазначає, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч.1 ст.44 ЦПК України). Обов`язковою явка відповідачки у судове засідання не визнавалась. Матеріали справи містять достатньо доказів для її розгляду. Тому, враховуючи строки розгляду справи та те, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, процесуальних клопотань матеріали справи не містять, суд дослідив докази, які були своєчасно долучені сторонами. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] пояснили слідуюче. Свідок [PERSON] зазначила, що з позивачкою знайома з червня 2018 року, вони проживають в одному будинку. Весь цей час вона повністю її утримує, купує продукти харчування, одяг, займається утриманням квартири, проведенням в ній ремонту, крім того, вона сплачувала кошти [PERSON] за те, що вона допомагала їй в утриманні позивачки. Свідок [PERSON] зазначила, що працює разом із свідком [PERSON] , яка повністю піклується про стареньку бабусю, позивачку у справі, навіть не може дозволити собі відлучитися на вихідні дні за місто, оскільки бабуся дуже звикла до неї і не може без її допомоги. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Так, судом встановлено, що позивачу [PERSON] належала на праві приватної власності квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу, що посвідчений Шостою Київською державною нотаріальної конторою 28.04.1992 року за реєстровим №2у-680 та зареєстрований к Київському міському БТІ 15.07.1992 року за №34421. Відповідно до умов договору довічного утримання, який було укладено між [PERSON] та [PERSON] та який було посвідчено державним нотаріусом Двадцятої Київської державної нотаріальної контори Сердюк Н.А. 12.03.1997 року, [PERSON] взяла на себе зобов`язання довічно утримувати та забезпечувати позивачку, за що остання передала [PERSON] у власність свою квартиру [ADDRESS] . Майнові права набувача були належним чином зареєстровані в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Відповідно до п.5 Договору, [PERSON] зобов`язувалась довічно утримувати позивачку, тобто забезпечувати грошовими ресурсами, харчуванням, одежею, наглядом, сплачувати комунальні послуги за квартиру в терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг, сума матеріального забезпечення встановлена була сторонами у розмірі 30 грн. щомісячно. Відповідно до Договору, в разі невиконання [PERSON] взятих на себе обов`язків за цим договором, договір може бути розірваний. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті, квартира [ADDRESS] , що належала Позивачці на праві власності, відповідно до положень ст. 1261 Цивільного кодексу України, як спадок, перейшла до її сина [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом реєстраційний №3789 та Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Відповідно до ст. 757 ЦК України до спадкоємця перейшли права та обов`язки, що передані Договором довічного утримання. Як зазначила в судовому засіданні представник позивача, попри це, вимогу норми ст. 757 ЦК України, [PERSON] не виконував. 10 травня 2018 року позивачка отримала серйозну травму - вколочений перелом шийки правої стегнової кістки, що підтверджується ренгенографією та описом ДКЛ №3. У зв`язку з даною травмою позивачка перестала рухатись, стала лежачою людиною та почала потребувати особливого догляду, допомоги та лікування. Однак, як зазначила в судовому засіданні представник позивачки [PERSON] не міг виконувати свої обов`язки щодо Договору довічного утримання через відсутність часу та коштів. Весь цей час за позивачкою доглядала стороння людина - [PERSON] , яка повністю її утримувала, купувала продукти харчування, одяг, займалася утриманням квартири, проведенням в ній ремонту, сплачувала кошти [PERSON] за те, що вона допомагала їй в утриманні позивачки, що підтверджується відповідними розписками. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 22.08.2018 року, актовий запис №311, виданого Бучанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області. 30 травня 2019 року приватним нотаріусом КМНО Бондаренко Г.О. було видане свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] його сестрі [PERSON] - відповідачку у справі. Представник позивачки в судовому засіданні зазначила про те, що позивачка лише один раз бачила відповідачку у справі, коли вона прийшла подивитися квартиру, де проживає позивачка, більше вона її ніколи не бачила, вони не спілкувалися. V. Норми права, що підлягають застосуванню. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі статтею 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Частиною першою-другою статті 746 ЦК України визначено, що сторонами договору довічного утримання є відчужувач та набувач. У статті 749 ЦК України закріплено обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду). У такому договорі можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача (частина перша цієї статті). За договором довічного утримання дією, яку має вчинити набувач, є довічне забезпечення відчужувача утриманням або доглядом (ст. 744 ЦК України). Закон чи договір не ставить в залежність факт належності здійсненого забезпечення утриманням чи доглядом від прийняття виконання таких дій відчужувачем. Відтак зобов`язання за договором довічного утримання вважається належно виконаним з моменту вчинення передбаченої договором дії набувачем. Мотиви неприйняття виконання, як і сам факт такого неприйняття не мають правового значення до вирішення питання про належність виконання набувачем своїх обов`язків. Договір довічного утримання служить однією із правових форм забезпечення непрацездатних за віком або за станом здоров`я фізичних осіб. Недієздатна особа, відчужуючи квартиру (домоволодіння) передусім має на меті отримання утримання, догляду і інших послуг, яких вона потребує внаслідок недієздатності. Відчужувач має право вимагати, а набувач зобов`язаний виконувати вимоги, що полягають у здійсненні всіх необхідних дій по матеріальному забезпеченню відчужувача. Виконання полягає в наданні всіх видів матеріального забезпечення у повній відповідності зі змістом договору. Договір довічного утримання може бути розірваний на вимогу відчужувача, якщо набувач не виконує прийняті на себе зобов`язання. Наведена норма закону ставить наявність підстави для розірвання договору в залежність від невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків. Виконанням обов`язку є вчинення дій, передбачених законом чи договором. Вимогами статті 749 ЦК України встановлено обов`язок набувача за договором довічного утримання та передбачено, що у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечити відчужувача. Якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності. Статтею 751 ЦК України передбачено, що матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом. За змістом частини першої статті 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як зазначає ст. 611 ч.1 п.1 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема розірвання договору. Частиною другою статті 651 ЦК України визначено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотними є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 509/513/16-ц (провадження № 61-6725св18). Під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК ( 1618-15 )) в порядку, передбаченому статтями 185, 187, 189 ЦПК ( 1618-15 ). При оцінці доводів сторін, суд враховує, що права та обов`язки сторін у даному договорі базуються в першу чергу на їх вільному волевиявленні, яке висловлюється та закріплюється умовами договору. VІ. Позиція суду та висновки суду за результатами розгляду справи. У справі, що розглядається, встановлено, що відповідачка у справі, якій 30 травня 2019 року приватним нотаріусом КМНО Бондаренко Г.О. було видане свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого [INFO] її брата [PERSON] жодним чином не приймає участі в утриманні позивачки, її забезпеченні, не виконує умови договору довічного утримання. Тому судом вбачається істотне порушення договору довічного утримання. Вчиняючи системний аналіз вищенаведеного правового унормування і умов оспорюваного договору, суд з`ясував, що підставою для розірвання договору довічного утримання є як повне невиконання спадкоємцями набувача взятих на себе обов`язків, так і їх неналежне виконання, в порівнянні з умовами договору, незалежно від вини спадкоємців набувача. Наявність або відсутність вини в невиконанні/неналежному виконанні умов договору, в сенсі конструкції п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК, не має значення для вирішення питання про розірвання такого договору. В даному випадку треба довести факт такого невиконання або неналежного виконання договору. При цьому обов`язок з доведення факту належного виконання умов договору довічного утримання, з огляду на презумпцію вини відповідача у форматі цивільного судочинства, у відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 76 ЦПК України покладається саме на відповідача, який надає це утримання. Таким чином, установивши неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків за договором довічного утримання, які є конкретно визначеними, а також доведеність факту порушення його істотних умов, суд, застосовуючи норми статей 755, 756 ЦК України дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для розірвання вказаного правочину. В силу ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Таким чином, суд приходить до висновку про розірвання договору довічного утримання на вимогу відчужувача. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. За таких обставин у справі, суд на підставі наведених норм матеріального права, а також з урахуванням встановлених обставин справи, дійшов про наявність підстав для розірвання договору довічного утримання, оскільки такий може бути розірваний на вимогу відчужувача, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Цей висновок суду зроблено з урахуванням конкретних обставин у справі, під час вирішення справи були враховані засади справедливості та розумності. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України суд стягує судовий збір з відповідачки на користь позивачки. На підставі викладеного та

Outcome: approved