Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

До суду з названим позовом звернувся [PERSON] , посилаючись на те, що згідно свідоцтва про право власності на жилий будинок від 06 лютого 1997 року виданого на підставі рішення виконкому Ставищенської селищної ради народних депутатів №1 від 27.01.1997 року, він є власником житлового будинку [ADDRESS] . В червні 2011 року він дозволив тимчасово зареєструвати місце проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] у належному йому будинку, оскільки житловий будинок, який вони будували напроти його будинку ще не був прийнятий в експлуатацію. В його будинок відповідачі не вселялися, постійно в ньому не проживали, речей своїх не перевозили. Згодом він дізнався, що місце проживання їх дочки [PERSON] , [INFO] теж зареєстровано у його будинку. Відповідачі не перебувають з ним в сімейних стосунках, жодних зобов`язальних відносин щодо оренди житла між ним та відповідачами не існувало та не існує, він змушений сплачувати за комунальні послуги з урахуванням кількості зареєстрованих осіб, між ним, як власником та відповідачами, будь-якої домовленості щодо користування житлом не було, витрати по утриманню будинку відповідачі не несуть. Таким чином, відсутні правові підстави для збереження реєстрації відповідачів в його будинку. З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що відповідач [PERSON] з 26.11.2018 року є власником квартири [ADDRESS] , тобто має житлове приміщення, де може бути зареєстроване фактичне місце проживання її дочки [PERSON] , [INFO] , яка навчається в 11 класі СШ №247 в Деснянському районі міста Києва. Проте відповідачі не знялися з реєстрації місця проживання в його будинку та не реєструються за фактичним місцем проживання. Позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування вищевказаним житловим будинком. В судове засідання позивач не прибув, до суду подав заяву, в якій справу просить розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідачі в судове засідання не прибули, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 06.02.1997 року, [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 8). Відповідно до копії витягу з рішення №22 виконкому Ставищенської селищної ради від 17.02.2016 року житловому будинку по [ADDRESS] присвоєно адресу: [ADDRESS] (а.с. 10). В даному житловому будинку зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які з 2011 року фактично не проживають у будинку, що підтверджується довідкою виконкому Ставищенської селищної ради №3897/6 від 01.11.2019 року (а.с. 11), копією акту від 18.10.2019 року (а.с. 9) та копією будинкової книги (а. с. 14-16). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 187210049 від 01.11.2019 року, [PERSON] є власником квартири загальною площею 39,04 кв.м., що розташована в м. Києві, яка належить їй на праві приватної власності (а.с. 12-13). Місце проживання відповідачів позивачу невідоме, в зазначеному будинку вони не проживають. Збереження реєстрації відповідачів в будинку без фактичного проживання суперечить вимогам Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та створює позивачу, як власнику, перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Згідно статті 29 Цивільного Кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно статті 405 Цивільного Кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Сервітутні правовідносини виникають в силу закону згідно з ч. 1 статті 402 ЦК України за наявності факту проживання особи разом із власником обтяженого сервітутом житла та спільного з ним користування цим житлом. У Цивільному кодексі України право членів сім`ї власника житла на користування ним визнається сервітутним правом. Це право є особистим сервітутом, оскільки виникає в інтересах певної особи - члена сім`ї власника житла. Таким чином, суб`єктами даного сервітутного правовідношення є, з одного боку, власник житла, а з іншого - член його сім`ї. Згідно з положеннями Житлового кодексу України до членів сім`ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла у подружжя не виникло право спільної власності), їх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство (ч. 2 ст. 64, ч. 3 ст.156 ЖК України). Об`єктом цього сервітуту є право обмеженого користування частиною житлового приміщення, визначеною власником житла. Відповідно до ст. ст. 2, 3, 6, 7 Закону "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування є юридичною процедурою обліку фізичних осіб за обраним ними місцем проживання, наявність або відсутність якої не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених законами, або підставою для їх обмеження. Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до вимог ч. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 167 Житлового Кодексу України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що відповідачі в будинку позивача не проживають з 2011 року та не ведуть спільне з позивачем господарство, суд вважає, що відповідачі втратили право користування належним позивачу вищезазначеним житловим будинком. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 768,40 грн..

Outcome: approved