Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся в суд з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь витрати на лікування в розмірі 35192 грн., моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. і втрачений ним заробіток внаслідок втрати професійної та загальної працездатності за період з 30.12.2016 року по вересень 2019 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30 грудня 2016 року [PERSON] , в с, Устя Бершадського району, Вінницької області на автомобілі ВАЗ 2101 д/н [NUMBER] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в порушення вимог п. 12.4 Правил дорожнього руху України, який дозволяє рух транспортних засобів в населених пунктах не більше 60 км/год., разом з пасажирами: [PERSON] та [PERSON] , рухаючись по вул. Незалежності зі швидкістю, яка була більшою та перевищувала максимально допустиму швидкість руху в населеному пункті, допустив виїзд на праве узбіччя, після чого втратив керування та виїхав на зустрічну смугу руху, ліве узбіччя дороги та зіткнувся з електроопорою, чим порушив п.п. 10.1, 12.1. Правил дорожнього руху України, які зобов`язують водія перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, під час вибору установлених межах безпечної швидкості руху враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. В наслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді рани в потиличній ділянці голови, рваної рани на внутрішній поверхні лівої гомілки в середній третині, рваної рани на лівому стегні, закритого перелому стегна на межі верхньої та середньої третини з незначним зміщенням уламків, перелому лівої малогомілкової кістки в верхній третині, відкритого перелому обох кісток правої гомілки, подвійного перелому великогомілкової кістки в середній та нижній третинах та перелому малогомілкової кістки в нижній третині, які за ступенем важкості до тяжких тілесних ушкоджень. Вироком Бершадського районного суду від 20 червня 2017 року, справа № 126/1300/17 (Додаток №2), [PERSON] визнано винуватим у скоєнні злочину відповідальність за яке передбачена частино 2 статті 286 КК України. Цивільний позов у кримінальній справі позивач не подавав. Одразу після дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] був доставлений до Бершадської центральної районної лікарні з діагнозом автодорожня травма перелом правої стопи відкритий перелом правої гомілки зі зміщенням. Вивих колінного суглобу, перелом малогомілкової кістки, забій обох ніг. В результаті отриманого тілесного ушкодження позивач пройшов курс стаціонарного та амбулаторного лікування: перебував на стаціонарному лікуванні в Бершадській окружній лікарні інтенсивного лікування з 30.12.2016 року по 03.02.2017 року, на стаціонарному лікуванні у Вінницькій обласній лікарні з діагнозом дефект м`яких тканин правої гомілки, консолідовані переломи правої стопи та кісток правої гомілки з 14.03.2017 по 04.04.2017, в Тростянецькій окружній лікарні інтенсивного лікування з 04.04.2017 року по 21.04.2017 року, виписка № 727 з діагнозом слабоконсолідований перелом обох кісток правої гомілки. За час лікування було витрачено 35192 грн. 46 коп. для придбання медичних препаратів, що відображено у наданих чеках. Внаслідок вказаної події та отриманих тілесних ушкоджень позивач втратив працездатність йому була встановлена 2 група інвалідності. До зазначених подій [PERSON] працював водієм навантажувача в Приватному акціонерному товаристві «Уманьферммаш» та отримував середній заробіток у розмірі 3394,27 грн., однак після отриманих травм був змушений звільнитись з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України. Окрім того, позивачу, завдано також і моральна шкода, зокрема, моральні страждання полягають у тому, що він відчував і відчуває себе безпорадним, фізично хворою людиною з дуже обмеженими можливостями, потребував і потребує стороннього догляду та постійної уваги, був позбавлений можливості вести свій звичний спосіб життя, страждав на постійні головні болі та болі внаслідок отриманих численних забоїв, перелому кісток; ніг, та ушкоджень тіла, крім того, позивач постійно відчуває запаморочення, нервові переживання, стривоженість та дискомфорт. Продовжує лікуватись, не має можливості нормально рухатись, рухаюсь лише на милицях або з допомогою палиці. У перші місяці після ДТП [PERSON] взагалі не міг рухатися, був прикутий до ліжка. Крім того, позивача турбують переживання з приводу коштів, які були витрачені на лікування, які був вимушений шукати у рідних і близьких, оскільки власних заощаджень не мав. Тривалий час (майже три роки), позивачу надаються, як медична допомога, зокрема, перев`язки, періодичний огляд лікарями в поліклініці, оскільки рани були вкрай болючі, так і фізіотерапевтичні процедури, щоб полегшити біль та запалення. Крім того, весь цей період позивач потребував посиленого харчування, придбання вітамінів та постійного догляду. Працювати з вини відповідача він не має можливості, оскільки завдані численні травми не дають змоги працювати та отримувати кошти на своє існування і існування його рідних. Відповідач добровільно кошти не надає, мотивує це тим, що в нього їх немає. Даний позов надійшов до суду 07.10.2019 року. Ухвалою від 09.10.2019 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з викладених у позові підстав. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, зокрема вважав за доцільне сплачувати 30 000 грн. матеріальної шкоди, 20 000 грн. моральної шкоди. Однак, позовні вимоги в частині стягнення заробітку в наслідок втрати працездатності за період з 30.12.2016 по вересень 2019 року не визнав та просив відмовити в їх задоволенні у зв`язку з недоведеністю. Вислухавши думку сторін, дослідивши надані суду докази, суд встанови наступне. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. У ч. 6 ст. 82 ЦПК України вказано, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 20.06.2017 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Так, відповідача було засуджено за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження. Потерпілим у даному злочині визнано [PERSON] . Даним вироком встановлено те, що в наслідок дорожньо - транспортної пригоди, яка мала місце 30.12.2016 року з вини [PERSON] , потерпілий [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді рани в потиличній ділянці голови, рваної рани на внутрішній поверхні лівої гомілки в середній третині, рваної рани на лівому стегні, закритого перелому правого стегна на межі верхньої та середньої третини з незначним зміщенням уламків, перелому лівої малогомілкової кістки в верхній третині, відкритого перелому обох кісток правої гомілки, подвійного перелому великогомілкової кістки в середній та нижній третинах та перелому малогомілкової кістки в нижній третині. За ступенем важкості вищезазначені тілесні ушкодження відносяться: рани на голові та нижніх кінцівках - до легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я; закритий перелом правого стегна та верхньої третини лівої малогомілкової кістки - до середнього ступеня важкості тілесних ушкоджень, за критерієм тривалості розладу здоров`я; відкритий перелом обох кісток правої гомілки (велико- та малогомілкової) - до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Згідно виписки медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №8605 (а.с.4) [PERSON] з 30.12.2016 року по 03.02.2017 року перебував на стаціонарному лікуванні в Бершадській ОЛІЛ з приводу вищеописаних травм. З 14.03.2017 по 04.04.2017 року позивач проходив лікування в стаціонарі Вінницької обласної клінічної лікарні ім. М.І. Пирогова ( виписка №68 а.с.16). Відповідно до виписок №287, 198, 529, 727 (а.с.17-20), [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні [PERSON] в періоди з 04.04.2017 по 21.04.2017, з 29.05.2017 по 10.07.2017, з 12.09.2017 по 22.10.2017, з 20.12.2017 по 29.12.2017. Крім того, згідно виписки №440 (а.с.22), [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в період з 24.07.2018 по 27.07.2018 року. На підтвердження понесених витрат на лікування, позивачем надано копії товарних чеків та фіскальних чеків (а.с. 23-48). Згідно вимог ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Ч. 2 ст. 1187 ЦК України визначає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно положень до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст.4 ЦПК України). Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК України). Аналізуючи надані суду копії чеків, суд встановив, що даними документами підтверджено понесення [PERSON] витрат на придбання ліків та медичних матеріалів на суму 31063,55 грн. При цьому судом не може бути прийнято до уваги та визнано неналежними наступні докази: чеки пронумеровані позивачем №80 (а.с.26), №90 (а.с.27), №73, 74, 76, 77 (а.с.29), №27, 28 (а.с.30), №20, 21, 23, 24 (а.с.31), без номера два чека (а.с.32), без номера чек від 23.09.2018 (а.с.33), чек без номера та №28 (а.с.34), №49 (а.с.35), №63 (а.с.37), три чеки без номеру (а.с.47), оскільки їх якість не дає можливості встановити назву придбаних препаратів та сплачену вартість. Дані чеки через їх нечитабельність суд вважає недопустимими та неналежними. Крім того, суд критично оцінює чеки №86 (а.с.27) та №16 (а.с.31), фіскальний чек від 28.08.2019 року (а.с.45), оскільки вказані у них товари є засобами особистої гігієни, миючими засобами та препаратами для лікування запалення горла, тобто придбані не з метою лікування травм, отриманих позивачем при вищевказаних обставинах, а тому вказані у них суми не можуть бути враховані при визначенні розміру матеріальної шкоди. При аналізі судом фіскального чеку на придбання ліків від 28.04.2018 пронумерованого за №57 (а.с.34), судом виключено суму 242,32 грн. на придбання препарату "Табекс", оскільки із загальнодоступних джерел встановлено, що даний препарат використовується для позбавлення від тютюнової залежності, а не лікування травм чи пов`язаних з ними захворювань. Суд також не приймає до уваги копії роздруківок з банківських терміналів ( а.с.30, 43, 44, 45, 46), оскільки дані копії документів містять лише підтвердження банківської операції з приводу перерахунку коштів, однак не містять інформації про придбання позивачем медичних препаратів чи оплати медичних послуг, а тому не можуть бути поставлені в обґрунтування рішення. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За статтею 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Внаслідок кримінального правопорушення, вчиненого відповідачем, позивач отримав травми, які стали причиною встановлення інвалідності другої групи ( довідка до акту огляду МСЕК а.с.49), зазнав моральних страждань, які полягають в негативних змінах в його житті: переживаннях, тривозі, емоційній напрузі. В зв`язку з травмою змінився його спосіб життя, він вимушений був звільнитись з роботи, на даний час є особою з інвалідністю ІІ групи, потребує постійних матеріальних затрат на лікування та оплати попередньо понесених витрат на лікування та реабілітацію, це відобразилося на характері та обсязі душевних та психічних страждань, яких зазнав та продовжує зазнавати позивач. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивача і може мати тільки умовний вираз та виходячи з міркувань розумності та справедливості, суд вважає за необхідне визначити розмір відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 30 000 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення втраченого заробітку, судом встановлено наступне. Ч. 1, 2 ст. 1195 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Ст. 1197 ЦК України визначає, що розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Для визначення розміру відшкодування у разі професійного захворювання може братися до уваги за бажанням потерпілого середньомісячний заробіток (дохід) за дванадцять або за три останні календарні місяці перед припиненням роботи, що було викликано каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. До втраченого заробітку (доходу) включаються всі види оплати праці за трудовим договором за місцем основної роботи і за сумісництвом, з яких сплачується податок на доходи громадян, у сумах, нарахованих до вирахування податку. До втраченого заробітку (доходу) не включаються одноразові виплати, компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога, допомога по вагітності та пологах тощо. Якщо потерпілий на момент завдання йому шкоди не працював, його середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється, за його бажанням, виходячи з його заробітку до звільнення або звичайного розміру заробітної плати працівника його кваліфікації у цій місцевості. Якщо заробіток (дохід) потерпілого до його каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я змінився, що поліпшило його матеріальне становище (підвищення заробітної плати за посадою, переведення на вищеоплачувану роботу, прийняття на роботу після закінчення освіти), при визначенні середньомісячного заробітку (доходу) враховується лише заробіток (дохід), який він одержав або мав одержати після відповідної зміни. З копії трудової книжки [PERSON] (а.с.50-52) вбачається, що 13.09.2016 року він був прийнятий водієм автонавантажувача до транспортного цеху ПрАТ "Уманьферммаш", звідки він був звільнений 24.10.2017 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсії по інвалідності. Відповідно до вже вказаної вище довідки до акту МСЕК (а.с.49) [PERSON] було встановлено ІІ групу інвалідності під час повторного огляду 29.11.2018 року на строк до 1 листопада 2019 року. Крім того, суду на підтвердження даної позовної вимоги надано копію довідки про доходи від 30.05.2019 року №106 (а.с.53), з якої вбачається, що позивачем надано інформацію про фактично отриманий дохід на вказаному вище підприємстві в період з травня по жовтень 2017 року. Зазначені докази дійсно підтверджують, що у період ДТП, яке мало місце 30.12.2016 року, позивач перебував у трудових відносинах та в результаті отриманих травм перебував на лікуванні. Однак дані докази не дають суду можливості обрахунку втраченого позивачем заробітку, оскільки не містять інформації про розмір середньомісячного доходу перед припиненням роботи, що було викликано каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, розмір фактично отриманого заробітку в період з 30.12.2016 року по вересень 2019 року та дані про встановлення інвалідності вперше. що також не дає можливість встановити відсоток втрати працездатності І навпаки, позивач надає суду довідку про те, що він фактично у 2017 році отримував заробітну плату на підприємстві, з яким перебував у трудових відносинах ( довідка а.с.53). Однак чи змінився розмір зазначеного у довідці заробітку у порівнянні з попереднім ( до 30.12.2016), встановити неможливо. Тому аналізуючи вищевикладене, суд вважає що у задоволенні позовної вимоги про відшкодування втраченого заробітку слід відмовити, оскільки дана вимога не обґрунтована належними та допустимими доказами. Відповідно до п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави, оскільки позивач при зверненні до суду був звільнений від його сплати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимоги немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Судом задоволено частково позовну вимогу про стягнення моральної шкоди та частково позовну вимогу про стягнення матеріальної шкоди, а в задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Так за позовну вимогу про стягнення матеріальної шкоди позивач повинен був сплатити 768,40 грн., що станом на день звернення до суду з даним позовом складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб ( ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір») Дана позовна вимога задоволена на 88,3%, тому з відповідача за даною вимогою слід стягнути 678,5 грн. судового збору. Ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», визначає, що за звернення до суду із позовною вимогою про стягнення моральної шкоди позивач сплачує 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У даному випадку на день звернення до суду прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1921 грн., а тому задовольняючи дану позовну вимогу на 30% з відповідача слід стягнути 576,30 грн. судового збору. Враховуючи, зазначене, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 1254,80 грн. судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial