Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

позивач [PERSON] 18 липня 2019 р. звернувся до Дружківського міського суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 27 жовтня 2012 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу, [INFO] у них народилась дитина - син [PERSON] . Спільне життя з відповідачем не склалось, вони не ведуть спільного господарства, не мешкають разом з лютого 2015 року. Між ними втрачено почуття любові та поваги, вважає, що шлюб зберегти неможливо, просить розірвати шлюб. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 23 липня 2019 року провадження в справі було відкрито та справу призначено до підготовчого судового засідання на 16 серпня 2019 року (а.с.15-16). В рамках підготовчого провадження відповідач [PERSON] надала відзив на позовну заяву [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що проти розірвання шлюбу з позивачем вона не заперечує, проте категорично заперечує проти вимоги позивача [PERSON] щодо визначення міся проживання їх дитини [PERSON]. , [INFO] з позивачем (а.с.18-19). 16 серпня 2019 року відповідно до ухвали Дружківського міського суду Донецької області підготовче провадження в справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 11 вересня 2019 року (а.с.25-26). 09 вересня 2019 року позивач [PERSON] надав відповідь на відзив [PERSON] , в якій вказав, що він не наполягає на вимогах щодо встановлення місця проживання їх малолітнього сина [PERSON]. , [INFO] , а також, що ці вимоги не предметом його позову (а.с.29-36). Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву з клопотанням розглядати справу у його відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог, просить шлюб розірвати. (а.с.36). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи вона була повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. (а.с.28) З огляду на це, суд на підставі ст. 247 ЦПК України, вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін, без фіксування судового процесу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В силу ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Як регламентує ст. 1 ч.2 СК України, регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Згідно ст. 24 ч.1 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. В даному судовому засіданні, встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 27 жовтня 2012 року, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції у Донецькій області зроблено актовий запис № 273 (а.с 3). Від шлюбу народилась дитина [PERSON] , [INFO] (а.с.9). У відповідності зі ст.. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні було встановлено, що сторони не ведуть спільного господарства, не мешкають разом з лютого 2015 року. Між сторонами втрачено почуття любові та поваги, виникають конфлікти з різних обставин. Шлюб існує лише формально, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. До суду відповідач [PERSON] надала клопотання, в якому просить звільнити її від сплати судового збору, проте до матеріалів справи вона не надала достатніх доказів для звільнення її від його сплати, тому суд відмовляє [PERSON] в задаволенні її клопотання про звільнення від сплати судового збору. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли. Оскільки позивач на підставі п.13 ст.5 ЗУ "Про судовий збір", звільнений від сплати судового збору як учасник бойових дій, то судовий збір підлягає сплаті на користь держави за рахунок відповідача. Відповідно до ч.3 ст.7 ЗУ "Про судовий збір", у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з викладенного, оскільки позов задоволено, а відповідач визнала позовні вимоги, суд вважає за необхідне стягнути на користь держави з відповідача [PERSON] судовий збір у сумі 384 грн. 20 коп., що дорівнює 50 відсоткам ставки судового збору за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу.

Outcome: approved