Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-30 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю без шлюбу, посилаючись на те, що близько 30 років вона проживала однією сім'єю у фактичному шлюбі без реєстрації з [PERSON]. Спочатку вони проживали в Молдові, потім в Кіровоградській області, а з 2011 року в селі Богунове Іванівського району Одеської області. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 4,77 га, яка розташована на території Малотимошівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області. Заявник являється спадкоємцем четвертої черги за законом, однак не може отримати свідоцтво про право тна спадщину після смерті [PERSON], так як для цього необхідно в судовому порядку встановити факт спільного проживання однією сім'єю більше п'яти років. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає. У зв'язку з наведеним заявник змушена звернутися до суду з даною заявою та просить встановити факт її проживання однією сім'єю без шлюбу більше п'яти років з [PERSON], [INFO], який помер [INFO]. 10.07.2018 року було відкрито провадження по даній справі в порядку окремого провадження та призначено судовий розгляд справи на 31.07.2018 року. В судовому засіданні заявник [PERSON] свою заяву підтримала повністю з викладених в ній підстав, пояснивши, що фактично проживали разом з 1988 року спочатку в с. Малотимошівка Новоукраїнського району а з 2011 року в селі Богунове Іванівського району Одеської області, ніхто з них не перебував у шлюбі, так як перші подружжя померли, із своїм 1 чоловіком вона перебувала в розлученні, але останній також помер, дат не пам'ятає, але пройшло багато часу. Представник заінтересованої особи Малотимошівської сільської ради Новоукраїнського району в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час розгляду справи, шляхом вручення судової повістки 20.07.2018 року, відзив не подано, заяв про неможливість явки до суду не надходило, суд ухвалив про розгляд справи у відсутності представника сільської ради. Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню, так як в судовому засіданні встановлено наступні обставини. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю. У п. 21 вищевказаної Постанови зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини, і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також: інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. Згідно роз'яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім'ї») визначено таку обов'язкову ознаку члена сім'ї, як ведення спільного господарства. Поняття сім'ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов'язкової ознаки сім'ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім'я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, що й є ознаками сім'ї. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім'єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 Сімейного Кодексу України. В судовому засіданні встановлено, що з 01 вересня 2011 року [PERSON] по день своєї смерті - [INFO] проживав без реєстрації в с.Богунове Іванівського району Одеської області, по вул.Центральній, 23, разом із співмешканкою [PERSON], [INFO], однією сім'єю у фактичному шлюбі, вели спільне господарство, що підтверджується довідкою Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області №05-08/77 від 17.04.2018 року (а.с. 9) та актом на виявлення факту проживання, складеного 23.03.2018 року в с.Богунове (а.с. 11). [PERSON] [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 13.02.2018 року (а.с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 4,77 га, що розташована на території Малотимошівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, яка належала йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] від 05.01.2000 року (а.с. 12). Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Однак, оформити спадщину в нотаріальному порядку [PERSON] не може, оскільки для цього необхідно встановити факт її проживання з спадкодавцем однією сім'єю як чоловік і дружини, на підставі чого заявник звернулася до суду з зазначеною заявою, щоб в подальшому оформити право на обов'язкову частку спадкового майна в порядку ст.1241 ЦК України. Відповідно до п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного, проживання зі спадкодавцем однією сім'єю. Отже, встановлення юридичного факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем для заявника має юридичне значення, оскільки від цього залежить виникнення у останнього права на спадкування за законом. Згідно ч.ч.2, 4 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Згідно зі статтею 74 СК, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього кодексу. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що стаття 74 СК поширюється на правовідносини між чоловіком і жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності в сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї. На підтвердження факту проживання однією сім'єю без шлюбу заявником також подано письмові заяви [PERSON] та [PERSON], які письмово заявили про те, що вони проживали по сусідству з [PERSON] та [PERSON], які проживали однією сім'єю, як чоловік та жінка, але без реєстрації шлюбу, та вели спільне господарство в період з 2011 року до дня смерті [PERSON] - [INFO], за адресою: [ADDRESS] але суд вважає зазначені заяви не належним доказом та недопустимим доказом,в силу ст. 59 ЦПК України, так як суд може послатися на покази свідків, яких безпосередньо допитавта отримав інформацію в судовому засіданні, клопотання про їх допит до суду не надходило,аі на їх допиті заявниця не наполягала.. Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру спадкові справи не оформлювалися, заповіт не посвідчувався [PERSON]. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено той факт, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], який помер [INFO], проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 01 вересня 2011 року по [INFO] в [ADDRESS], що підтверджується зібраними по справі доказами, а тому суд приходить до висновку, що доцільно захистити права заявника, задовольнивши її вимоги, в зв'язку з чим, заява підлягає задоволенню, оскільки без встановлення такого юридичного факту заявник позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину після померлого спадкодавця.

Outcome: approved