Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказує, що 06 вересня 2009 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Однак, у зв`язку із різними поглядами на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного, шлюбні відносини з відповідачем [PERSON] фактично припинено з березня 2021 року, при цьому відповідач ухиляється від обов`язку по утриманню їхнього спільного неповнолітнього сина, який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить розірвати шлюб з відповідачем та стягувати щомісячно з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку в місяць. Відповідно до ухвали судді Диканського районного суду Полтавської області від 25.05.2021 вказаний позов прийнято до провадження і справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. З огляду на те, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З наявної у матеріалах справи поштової розписки про отримання відповідачем копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позову з доданими до неї копіями документів вбачається, що відповідач [PERSON] зазначені документи отримав заздалегідь - 28 травня 2021 року, однак у визначений йому строк відзиву на позов або клопотань суду не подав. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 вересня 2009 року сторони по справі зареєстрували шлюб у Великобудищанській сільській раді Диканського району Полтавської області, актовий запис № 6, що підтверджується свідоцтвом про шлюб /а.с. 4/. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] /а.с. 5/. Судом встановлено, що подружнє життя сторін не склалося через різні погляди на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного. Шлюбні стосунки між подружжям фактично припинені з березня 2021 року, відновлювати їх позивач наміру і бажання не має. Спільне господарство сторони не ведуть. Відповідач [PERSON] не надав суду відзиву на позов чи будь - яких заперечень проти нього, а також не надав заяви або клопотання про надання строку для примирення з позивачем та намір зберегти шлюб. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. При цьому, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що прямо вказано в ст. 24 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановлені судом обставини свідчать, що подальше спільне життя подружжя і збереження їхнього шлюбу суперечить інтересам кожного з них, а також інтересам їхнього неповнолітнього сина, який повинен виховуватись в атмосфері доброзичливості, комфорту та любові, а тому, відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Вирішення судом питання про прізвище, яке бажає мати той з подружжя, який змінював його під час державної реєстрації шлюбу, залежить від зазначення відповідних вимог у поданих до суду заяві або позові. Питання про вибір прізвища не зазначено у позовних вимогах, позивачем будь-яких заяв щодо зміни прізвища після розірвання шлюбу також не подано, тому воно не було предметом судового розгляду. Судом встановлено, що відповідач по справі є батьком дитини, яка проживає з позивачем [PERSON] та перебуває на повному її утриманні, є працездатним, отримує стабільний щомісячний дохід, так як працює водієм у ТОВ "Інверт", ніяких матеріальних зобов`язань щодо утримання інших дітей чи непрацездатних осіб не має, але добровільно жодної матеріальної допомоги на утримання їхнього спільного неповнолітнього сина не надає. Відповідно до ст. ст. 180, 182, 183 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частка заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи, що відповідач добровільно не виконує покладеного на нього обов`язку утримувати неповнолітнього сина [PERSON] , хоча зобов`язаний утримувати останнього до його повноліття, доказів неможливості виконання аліментних зобов`язань суду не надав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають задоволенню та вважає за необхідне призначити аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи те, що позивачем [PERSON] не було заявлено позовних вимог щодо стягнення з відповідача понесених нею судових витрат у справі та не подано суду будь-яких заяв чи клопотань з цього приводу, питання щодо розподілу судових витрат у справі не було предметом судового розгляду. Враховуючи, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів позивач звільняється від сплати судового збору в дохід держави, то відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання позову про стягнення аліментів у розмірі 908,00 грн підлягає стягненню з відповідача [PERSON] в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved