Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

Національна академія внутрішніх справ звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення витрат повязаних з навчанням. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ від 26 липня 2008 року №714 відповідача з 1 вересня 2008 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ. 09 вересня 2008 року між КНУВС, комплектуючим органом УМВС України у Волинській області, та відповідачем було укладено Договір № Вл-4 про підготовку фахівця у КНУВС, який пізніше було доповнено Додатковим договором №1 від 22 травня 2012 року, що став його невідємною частиною. Відповідно до Договору відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобовязувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання відшкодувати витрати, повязані з утриманням у навчальному закладі. Наказом НАВС № 378 від 28 червня 2012 року відповідачу присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство» та видано диплом спеціаліста. 15 січня 2015 року на адресу НАВС надійшов лист від УМВС України у Волинській області, яким було повідомлено, що наказом УМВС України у Волинській області від 11 грудня 2014 року №403 о/с відповідача звільнено з ОВС на підставі поданого ним рапорту, за власним бажанням. Відповідно до п. 2.3.6 Договору відповідач зобовязувався у разі звільнення з ОВС по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами передбаченими п. 3 Договору відшкодувати у повному обсязі фактичні витрати, повязані з утримання у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Відповідно до п. 4.4 Договору у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, стягнення суми здійснюється в судовому порядку. Таким чином, відповідач навчався в КНУВС з 01 вересня 2008 року по 28 червня 2012 року, вартість витрат, повязаних з утриманням його у навчальному закладі становить 32\~116,52 грн. Просить стягнути з [PERSON] на користь НАВС вартість витрат, повязаних з утриманням у навчальному закладі в сумі 32\~116,52 грн., покласти судові витрати на відповідача. В судове засідання представник позивача не зявився, подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив розглядати справу у відсутності представника позивача. Відповідач в судове засідання не зявився, хоч був повідомлений про дату час та місця розгляду справи, про що свідчать матеріали справи. Тому суд зі згоди представника позивача ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача в порядку ст. 224 ЦПК України. В матеріалах справи наявні письмові заперечення відповідача, які обгрутовується тим, що ЗУ «Про міліцію», на який посилається позивач втратив чинність з 06 листопада 2016 року та не може застосовуватися при вирішенні спірних правовідносин. Разом з тим, ЗУ «Про вищу освіту» в редакції на час розгляду справи не містить вимог про те, що випускник навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником. Випускники вищих навчальних закладів вільні у виборі місця роботи, крім випадків, передбачених законом. Вважає, що укладення угод про відпрацювання не менше трьох років передбачено Законом «Про вищу освіту» лише для медичних і педагогічних навчальних закладів і тільки на роботи у сільській місцевості або селищах міського типу. В задоволенні позовних вимог НАВС відповідач просить відмовити. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши наявні докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення з наступних підстав. Правовідносини, що виникли між сторонами, урегульовані нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та умовами укладеного між сторонами договору. Цивільне судочинство у судах України здійснюється на засадах змагальності сторін, що передбачено статтею 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що відповідно до наказу Київського національного університету внутрішніх справ № 714 від 26 липня 2008 року (а.с.9) [PERSON] було зараховано на навчання на 1 курс КНУВС за спеціальністю «Правознавство» з 01 вересня 2008 року. 09 вересня 2008 року між КНУВС та відповідачем було укладено Договір про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ (далі- Договір), який пізніше було доповнено Додатковим договором №1 від 22 травня 2012 року, що став його невідємною частиною (а.с.10-11,13). Відповідно до п. 2.3.6 Договору відповідач зобовязувався у разі звільнення з ОВС по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами передбаченими п. 3 Договору відшкодувати у повному обсязі фактичні витрати, повязані з утримання у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Відповідно до п. 4.4 Договору у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, стягнення суми здійснюється в судовому порядку (а.с.11). Після закінчення КНУВС, згідно з наказом НАВС № 378 від 28.06.2012 року відповідачу присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство» та видано йому диплом спеціаліста (а.с.14). Таким чином, відповідач навчався в КНУВС з 01 вересня 2008 року по 28 червня 2012 року, в період навчання та здобуття вищої освіти за державним замовленням перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням відповідних комунальних послуг. Згідно листа від 12 січня 2015 року, який надійшов на адресу НАВС від УМВС України у Волинській області, повідомлено, що випускник 2012 року НАВС старший лейтенант міліції [PERSON] старший слідчий відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Луцького міського відділу, звільнений з органів внутрішніх справ за п.64 «ж» (за власним бажанням) згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС (а.с26). Як передбачено порядком відшкодування особами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ затвердженого Постановою КМУ від 01.03.2007 року №313, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, повязаних з грошовим, продовольчим, речовим забезпеченням, перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості споживчої енергії. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), згідно ст. 610 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно довідки про відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця у НАВС розмір фактичних витрат, повязаних з навчанням у навчальному закладі [PERSON] становить 32\~116,52 грн. (а.с.15). Судом встановлено, що відповідач в період навчання перебував на державному забезпеченні, проходив службу в органах внутрішніх справ, та був звільнений, не відпрацювавши встановлений трьохрічний термін. Отже, він зобов'язаний нести відповідальність, встановлену договором та чинним законодавством. Із сумою витрат, повязаних з утриманням його у навчальному закладі, відповідач ознайомлений під підпис та проінформовано про необхідність відшкодування зазначеної суми. Однак, відповідачем кошти позивачу не повернуті. Згідно з п.п. 6, 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 22 серпня 1996 року № 992, випускник вищого навчального закладу зобов'язаний відпрацювати у замовника не менше трьох років, а в разі звільнення за власним бажанням, не відпрацювавши вказаний термін, - відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання. Порядок відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ (далі - Порядок) затверджено постановою КМУ від 01 березня 2007 року № 313. Згідно з Порядком, відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах МВС здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв (п.2). Витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням МВС та особою (п.3). Заперечення відповідача спростовуються наступним. Укладаючи цивільно-правовий договір з позивачем, [PERSON] взяв на себе обов'язок відпрацювати три роки за місцем розподілу після закінчення навчання, а у разі дострокового звільнення - відшкодувати витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі. Умови договору недійсними не визнавались. Згідно з письмовими запереченнями [PERSON] він ознайомлений з умовами договору та знав про свій обов'язок відшкодувати фактичні витрати за період навчання. Вказаний обов'язок був також передбачений спеціальними нормами Закону України "Про міліцію" (ст.18) та чинного на даний час Закону України "Про Національну поліцію" (ст.74). Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що слід задовольнити позов та стягнути з [PERSON] на користь НАВС кошти в розмірі 32116,52 грн. та судові витрати по справі в сумі 1378 грн.

Outcome: approved