Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про встановлення батьківства та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Тернівської міської ради. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з січня 2005 року по серпень 2005 року вона з відповідачем проживала в цивільному шлюбі. Разом з тим, [PERSON] зазначила, що від сумісного життя [INFO] в них народилась дитини [PERSON]. Також, зазначила, що відповідач після народження дитини погодився, щоб в актовому записі про народження дитини у графі батько був записаний він, але на той момент вона була ображена на відповідача, та й записала дитину на свої ім'я. Крім того, в актовому записі про народження дитини у графі батько вона записала свого батько - [PERSON], тобто запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного Кодексу України. Також, [PERSON], зазначила, що на теперішній час їй дуже важко утримувати дитину, та вона вважає, що дитина має право знати хто саме його батько. Крім того, зазначає, що відповідач працює, має постійний та стабільний дохід, але угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. В зв'язку з вказаними в позовній заяві обставинами, позивач просить визнати відповідача батьком її дитини, зобов'язати відділ РАЦС Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області внести зміни до актового запису про народження дитини та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] народження, в розмірі 1/4 частини його доходу до повноліття дитини, але не менше ніж 30 відсотків від прожиткового мінімуму відповідного віку дитини. Представник відповідача надав суду заперечення відповідно до змісту якого, позовні вимоги визнає частково з наступних підстав. Щодо батьківства відносно сина [PERSON] в нього виникали сумніви, однак після проведення судово-генетичної експертизи він визнає своє батьківство. Що стосується стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини він не згідний, оскільки відповідно до рішень Тернівського міського суду він сплачує іншій жінці та дитині аліменти в розмірі 50 відсотків від його заробітку (доходу). Його середня заробітна плата складає 7237,14 грн., а тому після відрахування 50 відсотків аліментів у нього залишається без відрахування податків 3618,57 грн. тому вважає, якщо з нього буде стягнуто 1/4 частина його заробітку (доходів), то в нього залишиться 851,10 грн, сума, яка нижча ніж прожитковий мінімум. Тому він згоден сплачувати аліменти в розмірі 1/8 частини від його заробітку (доходу). Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала частково, просила задовольнити позовні вимоги в часті визнання батька та стягнення аліментів, посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала частково, просила задовольнити позовні вимоги в частині визнання батька та стягнення аліментів. Крім того, [PERSON] пояснила, що відповідно до судово-генетичної експертизи, відповідач є біологічним батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] народження, а тому відповідач повинен утримувати свою дитини та сплачувати на неї аліменти. Також, просила стягнути з відповідача, понесені позивачем судові витрати, а саме за проведення судово-генетичної експертизи в сумі 4240,92 грн. та понесені витрати, пов'язані з проїздом до м. Дніпропетровськ для проведення судово-генетичної експертизи, в загальному розмірі 131,17 грн. Представник відповідача [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги визнав частково, пояснивши, що факт батьківства вони не оспорюють, оскільки це підтверджено судово-генетичною експертизою, а щодо стягнення аліментів визнають в 1/8 частині, оскільки відповідач вже сплачує аліменти в розмірі 50 відсотків. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи - служба у справах дітей Перерва В.Л. в судове засідання не з'явилась, хоча надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] проживала однією сім'єю з [PERSON] без укладення шлюбу. [INFO] в них народився син - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, зареєстрованого відділом реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 150. Згідно свідоцтва про народження реєстрацію проведено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, де батько був записаний зі слів матері, оскільки вони з відповідачем не перебували у зареєстрованому шлюбі. З довідки від 12 квітня 2013 року, встановлено, що неповнолітній [PERSON], 2006 року народження проживає з матір'ю [PERSON] (а.с.11). З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 26 листопада 2013 року, суд встановив, що між позивачем [PERSON] та [PERSON], було укладено шлюб, в зв'язку з чим позивач [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила факт сумісного проживання її доньки [PERSON] з [PERSON] та народження дитини [PERSON], [INFO] народження. Відповідно до ст.135 Сімейного кодексу України, при народжені дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно ст. 128 Сімейного кодексу України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 Сімейного Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Згідно п. 5 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Ухвалою суду від 29 липня 2013 року по справі було призначено судово-генетичну експертизі для встановлення батьківства. Відповідно до висновку судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи № 270 від 04 жовтня 2013 року, суд встановив, що [PERSON] є біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO] народження (а.с. 31). У зв'язку із встановленням батьківства відповідача, суд вважає, що позовні вимоги позивачки в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини підлягають частковому задоволенню. Крім того, після отримання результатів аналізу ДНК, відповідач визнав своє батьківство відносно дитини та згоден платити на її утримання на користь позивачки аліменти в розмірі 1/8 частини від його заробітку (доходу). Також, судом встановлено, що дитина мешкає з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги не надає, вихованням не займається, хоча працездатний та має можливість надавати матеріальну допомогу дитині. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України за рішенням суду аліменти присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В зв'язку з тим, що відповідач позов в частині стягнення аліментів визнав частково, представник відповідача подав докази про незадовільне матеріальне становище, сімейний стан та наявність інших дітей у відповідача. З рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2013 року, встановлено що з [PERSON] стягнуті аліменти на користь [PERSON] на її утримання в розмірі 1/4 частини його доходів щомісячно, до досягнення дитиною трьох років, тобто до [INFO] З рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2013 року, встановлено що з [PERSON] стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини його доходів щомісячно, та до досягнення дитиною повноліття. З довідки про доходи № 1071 від 18 листопада 2013 року, встановлено, що [PERSON] працює в ВСП ШУ «Павлоградське» ПАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля» та отримує середню заробітну плату в розмірі 7237, 14 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. Таким чином, загальний розмір аліментів, стягнутих з відповідача на користь інших позивачів, складає (1/4+1/4) = 50 %, тому суд вважає, що відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу своєї дитини [PERSON] Згідно ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. При визначенні розміру аліментів з відповідача, суд враховує його матеріальний і сімейний стан і вважає за можливе стягнути аліменти у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку, але не менш 30% прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до повноліття дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З квитанції № 32447.784.1 від 23 вересня 2013 року, суд встановив, що [PERSON] понесла витрати, пов'язані за проведення генетичного дослідження спірного батьківства, в розмірі 4240,92 грн. Крім того, з квитків від 23 вересня 2013 року, встановлено, що [PERSON] понесені витрати, пов'язані з проїздом до м. Дніпропетровськ для проведення генетичного дослідження спірного батьківства, в загальному розмірі 131,17 грн. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути, понесені нею судові витрати, розмірі 4240 (чотири тисячі двісті сорок) грн. 92 копійки та 131 (сто тридцять одну) грн. 17 коп. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, підлягає до стягнення з відповідача судовий збір на користь держави. На підставі викладеного ст.ст. 128, 134, 135 СК України, п. 5 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" та

Outcome: partial