Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа- Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Свої позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що з 2008 року по 2011 рік вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, має малолітнього сина, який проживає з нею і знаходиться на її утриманні. За рішенням суду з [PERSON] стягуються аліменти у розмірі ј частини його заробітку, але він ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, матеріальної допомоги не надає, не бере участі у вихованні дитини, з ним не спілкується та несподівано зустрівши сина у громадському транспорті , його не впізнав та не підійшов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно, належним чином згідно зі ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не сповістив, відзиву на позов не подав. Оголошення про виклик відповідача в судове засідання розміщено на офіційній сторінці веб-порталу судової влади України. При одночасному існуванні умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Представник третьої особи- Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надавши заяву від 27.05.2019 року №1552/0/202-19 про можливість розгляду справи за його відсутністю, а також висновок щодо визначення місце6 проживання малолітньої дитини. Суд, вислухав пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та оцінивши надані докази, приходить до наступного. Сторони [PERSON] і [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 09.02.2008 року, мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданого 25 липня 2008 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції.Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 30.03.2017 року шлюб між сторонами розірвано ( а.с. 11,13). У березні 2011 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] . Як встановлено судом в процесі розгляду справи №2-1847/2011, після розірвання шлюбу з [PERSON] , син сторін постійно проживає з матір`ю , батько дитини [PERSON] від утримання свого сина ухиляється. Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 10.05.2011 року стягнуто з [PERSON] на [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] [INFO] в розмірі ј частини його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину даного віку, щомісяця, починаючи з 17.03.2011 року і до досягнення ним повнолітнього віку( а.с. 14). Виходячи з пояснень представника позивача в судовому засіданні, виконавчий лист пред`явлено до виконання. Згідно довідки Реєстру територіальної громади міста Харкова від 25.02.2019 року неповнолітній [PERSON] , 2008 року народження зареєстрований і проживає разом з матір`ю [PERSON] у належній позивачу разом з її батьками на праві власності кв. [ADDRESS] ( а.с. 18,15). З інформації адміністрації Харківської загальноосвітньої школи №28, де навчається [PERSON] з 01.09.2014 року, вбачається, що мати дитини, [PERSON] , має тісний контакт з сином, приділяє належну увагу його вихованню та навчанню, відвідує школу та батьківські збори. Батько дитини, [PERSON] , не з`являвся у школі, не цікавився успіхами дитини, не відвідує батьківські збори ( а.с. 24). Як випливає з довідки адміністрації Харківської міської дитячої поліклініки №2, малолітній [PERSON] , [INFO] , знаходиться під наглядом фахівців, догляд за сином, проведення профілактичних щеплень, відвідування дитячої поліклініки та лікування здійснює мати, [PERSON] ( а.с.23). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 16.05.2019 року, складеного службою у справах дітей по Новобаварському району , у трикімнатній квартирі зі всіма зручностями, в наявності необхідна мебля, побутова техніка, комп`ютер, у дитини окреме ліжко, письмовий стіл, шафа для одягу, отже, створені належні умови для виховання та всебічного розвитку дитини. [PERSON] працює, має самостійний дохід, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку в наркологічному диспансері не перебуває, що підтверджується відповідними довідками ( а.с.19-22). Батько дитини [PERSON] зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS] , відомостей про місце роботи, заробітну плату, характеристику, медичні довідки суду не надавались. Питання щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] були розглянуті на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. [PERSON] був повідомлений про розгляд питання, але на засідання Комісії не з`явився, про причини неявки не повідомив. Відповідно до вимог ст. 171 Сімейного кодексу України, працівником Департаменту служб було проведено співбесіду з малолітнім [PERSON] , 2008 року народження. [PERSON] надав особисті письмові пояснення від 15.05.2019р., в яких просить визначити його місце проживання з матір`ю. Висновком Департамента служб у справах дітей Харківської міської ради №394 від 27.05.2019 року встановлена доцільність визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] , 2008 року народження разом з матір`ю [PERSON] Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. За змістом ст. ст. 150, 155 Сімейного кодексу, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватись усупереч інтересам дитини. Згідно положень ч. 1-3 ст. 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року по справі N 402/428/16-ц відійшла від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі N 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі N 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме Сімейного кодексу України та принципу 6 Декларації прав дитини, з огляду на наступне. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Відповідно до принципу шостого «Декларації прав дитини», яка прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості. Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України (надалі СК України) мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. За приписами частини першої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Hunt v. Ukraine, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Mamchur v. Ukraine, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України" визначено, що вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (у тому числі в одній квартирі) проте з ким із них і, хто саме з дітей залишається, суд повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому, суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування, яким рекомендовано визначити місце проживання дітей разом з матір`ю, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача та про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ,з матір`ю - [PERSON] , оскільки судом встановлено, що позивач створила належні побутові умови, які забезпечують сталий та гармонійний фізичний, психічний та емоційний розвиток дитини, піклується про неї, виховує та утримує, проявляє турботу. За правилами ст.ст. 133, 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.У зв`язку із задоволенням позовних вимог позивача, судові витрати [PERSON] , понесені нею зі сплати судового збору при зверненні до суду, підлягають стягненню на її користь з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved