Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

Заявники звернулися до суду із спільною заявою про розірвання шлюбу, яка мотивована тим, що між ними було укладено шлюб 11.03.2006 року в Жовківському відділі ЗАГСу Львівської області. Від даного шлюбу у сторін народилася одна дитина. З травня 2012 р. між сторонами припинились шлюбні стосунки і з цього періоду часу вони проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть, і поновлювати стосунки не мають наміру. Крім цього між ними досягнуто згоди щодо участі у вихованні та утриманні спільної дитини. Заявники в судове засідання не прибули, однак подали клопотання про розгляд справи за їх заявою у їх відсутності, у зв"язку із тим, що [PERSON] знаходиться в тривалому відрядженні за кордоном, що стверджується відповідними доказами, а [PERSON] виїхала за межі Львівської області на працевлаштування. Згідно ч. З ст. 235 ЦПК справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляд. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. В даному випадку зацікавлених осіб не має. Разом з тим заявниками [PERSON] та [PERSON] подано колопотання про розгляд їхньої заяви у їх відсутність, що відповідає вимогам ч. 2 ст.158 ЦПК. Відповідно до ст. 8 ч. 8 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства. Враховуючи, те, що заявники бажають, щоб справу було розглянуто у їх відсутність, оскільки [PERSON], знаходиться у відрядженні в республіці Туреччині, а [PERSON] виїхала за межі Львівської області на працевлаштування, суд вважає за можливе справу за заявою подружжя розглянути у їх відсутність на підставі поданих ними доказів. Відповідно до ст. 197 ЦПК України, фіксація судового засідання за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з"ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги заявників належить задовольнити з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Сторони зареєстрували шлюб 11.03.2006 року в відділі РАЦС Жовківського РУЮ Л/о. (актовий запис № 19), що стверджується свідоцтвом про шлюб. Від даного шлюбу у сторін народилася одна дитина [PERSON]., яка проживає разом з [PERSON]. Із договору про сплату аліментів та участь у вихаванні дитини вбачається, що сторони досягли домовленості, щодо участі у вихованні та утриманні їхньої спільної дитини. Відповідно до обставин, викладених у спільній заяві подружжя, причиною розірвання шлюбу є небажання сторонами будувати у подальшому сімейні стосунки, заявники втратила один до одного почуття поваги та любові і такі поновлювати не бажають, протягом тривалого періоду часу не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Частиною 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно роз'яснень, які містяться в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК) провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Таким чином, в ході судового засідання суд повинен з'ясувати наявність вільного волевиявлення кожного із подружжя як щодо розірвання шлюбу, так і щодо змісту договору, а також у з'ясуванні відповідності умов договору інтересам дитини (дітей). Розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя може мати місце лише при умові якщо, між іншим, буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що спільна заява подружжя про розірвання шлюбу підлягає до задоволення, так як таке відповідає дійсній волі [PERSON] та [PERSON]. За таких обставин, суд приходить до висновку, що розлад в сім"ї носить стійкий характер, сторони припинили подружні стосунки та ведення спільного господарства, сторони втратили почуття поваги та любові один до одного, сім"я фактично не існує, примирення між сторонами не можливе, а відтак, на думку суду,заяву слід задовольнити та розірвати шлюб.

Outcome: approved