Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-30 00:00:00

В травні 2020 року адвокат Поляков Ігор Валерійович від імені та в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 10 квітня 2020 року [PERSON] у місті Бериславі Херсонської області по вулиці Зоряна, перебувала в автомобілі, право керування яким вона має. Перебуваючи в зазначеному автомобілі, [PERSON] побачила, як до нього наближається [PERSON] . Остання була дуже агресивна, вже при наближенні до автомобіля вона почала прожувати та образливо виражатись, лаятись на адресу позивача, погрожуючи їй фізичною розправою. З яких підстав відповідач почала так себе поводити невідомо, жодних дій по відношенню до відповідача не вчиняла і не мала наміру вчиняти. [PERSON] підійшла до автомобіля, в якому перебувала позивач та, погрожуючи життю та здоров`ю, наказувала вийти з автомобіля. [PERSON] , реально побоюючись за власне життя та здоров`я, такого наказу не виконала і залишилась в автомобілі. Після чого відповідач взяла в руки великий камінь та кинула його в лобове скло вищевказаного автомобіля. Все вищезазначене позивач розцінює як явно протиправні, зухвалі, хуліганські дії. Пошкодження автомобіля та вартість відновлювального ремонту зазначені у відповідному розрахунку та складають 12793 гривні 41 копійки. Окрім того, позивач вважає, що їй було завдано моральну шкоду. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 3000 гривень. Просила стягнути з відповідача на її користь 12793,41 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 3000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та судові витрати в розмірі 4642,8о гривень. Ухвалою Бериславського районного суду Херсонської області від 02 червня 2020 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання представник позивача Поляков І.В. не з`явився, надав заяву згідно якої просив справу розглядати у відсутність позивача та його представника, позовні вимоги підтримує, просив задовольнити їх. В судове засідання відповідач не з`явилася. Від представника відповідача адвоката Ташкової А.О. надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність. Позовні вимоги не визнають, вважає їх такими що не доведені належними та допустимими доказами. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ст.13 ЦПК України). Відповідно до положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України). Згідно статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Відповідно до положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частина друга статті 1166 ЦК встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, тобто особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини. Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а)наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Відповідно до ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем надано до суду: Копію талону повідомлення, з якого вбачається, що 11.04.2020 року в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журналі єдиного обліку) Бериславського ВП ГУНП в Херсонській області за № 1556 зареєстровано повідомлення [PERSON] про те, що 10.04.2020 року о 16-00 год. за адресою: місто Берислав, вулиця Зоряна, [PERSON] ображала її нецензурними словами та погрожувала фізичною розправою (а.с. 11). Висновок експертного автотоварознавчого дослідження №10/04-20 від 30.04.2020 року, з якого вбачається, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Ford Focus 1.6 TDCi, державний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер ( VIN ) [NUMBER] станом на дату проведення автотоварознавчого дослідження з технічної точки зору складає 12793 гривні 41 копійка (а.с. 15-54). Кошторис, складений ФОП [PERSON] про вартість робіт та матеріалів по ремонту автомобіля Ford Focus, CDL963, всього по ремонту 17020 гривень (а.с. 12-13). Посвідчення водія, згідно якого [PERSON] має право керування транспортними засобами категорії "В" (а.с.9). Наданими доказами доведено, що автомобіль Ford Focus 1.6 TDCi, державний номер [NUMBER] отримав пошкодження та визначена вартість його відновлювального ремонту. Разом з тим, із досліджених судом доказів неможливо встановити обставини пошкодження автомобіля (дату, час та місце, відомості про особу, яка спричинила такі пошкодження). Матеріали експертного дослідження містять копію заяви [PERSON] у якій вона вказує обставини пошкодження автомобіля, а саме, що автомобіль пошкодила [PERSON] 10.04.2020 року (а.с. 51). До відомостей про обставини пошкодження автомобіля, що містить зазначена заява суд відноситься критично, оскільки заява написана особисто [PERSON] та відображає позицію позивача, яка не доведена жодним належним та допустимим доказом. Талон-повідомлення (а.с. 11) не містить будь-яких відомостей про пошкодження відповідачем автомобіля. Інші матеріали справи також не містять таких відомостей. Суду також не надано доказів, якими підтверджуються протиправні дії відповідача, що є підставою для відшкодування шкоди. Отже, суд вважає недоведовеним обставини пошкодження автомобіля, що викладені у позовній заяві, а саме, що автомобіль було пошкоджено 10.04.2020 року відповідачем [PERSON] . У тексті позовної заяви зазначено "Всі ці обставини можуть бути підтверджені свідком [PERSON] , працівниками поліції"(а.с.3), однак до суду не надходило клопотань про виклик та допит свідків. При цьому суд враховує, що юридичну допомогу позивачці надає адвокат, який в силу професійної діяльності обізнаний з правами та обов`язками сторони, та з наслідками вчинення або невчинення процесуальних дій. В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи позивача про наявність причинно-наслідкового зв`язку, що пошкодження автомобіля сталося внаслідок неправомірних дій відповідача, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо відшкодування позивачеві відповідачем майнової шкоди в розмірі 12793,41 гривень не підлягають задоволенню. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоди визначені статтею 1167 ЦК України. Так, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3)в інших випадках, встановлених законом. Як передбачено ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Враховуючи роз`яснення п. 3, п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року зі змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», - під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому, слід виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, норми права дають підстави вважати, що під моральною шкодою фізичної особи слід розуміти наявність такого негативного емоційного сприйняття особою вчинених стосовно неї протиправних дій, що досягло певного психологічного стану фізичних чи душевних страждань (відчуття неспокою, хвилювання, образи, дискомфорту тощо). З`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, так як жодними належними та допустимими доказами завдання їй такої шкоди не доведено, оскільки відсутні докази вчинення відповідачем протиправних дій щодо позивача чи членів її сім`ї (п.2 ч.2 ст.23 ЦК України); щодо знищення чи пошкодження майна позивача (п.2 ч.2 ст.23 ЦК України). З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed