Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

В травні 2018 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позов мотивував тим, що згідно договору позики від 13.05.2016 р. позивач [PERSON] передав у користування [PERSON], власні гроші в сумі три тисячі доларів США, які вона зобов'язалася у строк до двох років повернути. Також, згідно договору позики від 02.06.2016р. позивач [PERSON] передав у користування [PERSON] власні гроші в сумі одна тисяча доларів США, які вона зобов'язалася повернути до 02.10.2016 року. Також, згідно договору позики від 28.02.2016р. позивач [PERSON] передав у користування [PERSON] власні гроші в сумі дві тисячі п'ятсот доларів США, які вона зобов'язалася повернути до 28.07.2017 року. Також, згідно договору позики від 22.05.2017р. позивач [PERSON] передав у користування [PERSON] власні гроші в сумі одна тисяча доларів США, які вона зобов'язалася повернути до 22.08.2017 року. Також, згідно договору позики від 06.06.2017р. позивач [PERSON] передав у користування [PERSON] власні гроші в сумі дві тисячі доларів США, які вона зобов'язалася повернути до 06.10.2017 року. Також, згідно договору позики від 08.08.2017р. позивач [PERSON] передав у користування [PERSON] гроші в сумі десять тисяч сімсот доларів США, які вона зобов'язалася повернути по першій вимозі, але не пізніше 08.08.2018 року. Проте, в порушення умов укладених правочинів відповідач в обумовлений строк борг не повернула та ухиляється від будь-яких зустрічей та перемовин із ним, що і змусило його звернутися до суду за захистом своїх прав та просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 22200 долларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 19.03.2018 року, становить 532321 грн. 60 коп. Позивач та його представник у судовому засіданні вказали, що позовні вимоги підтримують та просять їх задоволити. Позивач повідомив суд, що відповідно до розписки від 08.08.2017р. передав у користування [PERSON] гроші в сумі 10 700 доларів США, з яких 800 доларів не його, а його знайомого, які він передав [PERSON] та за погодженням позичальника були вписані у дану розписку.Також, позивач вказав, що протягом строку передачі та повернення коштів, [PERSON] дрібними сумами від 50 до 100 доларів США та у гривнях надавала (повертала) йому кошти, які в загальній сумі складають біля 1000 доларів США. 25.05.2018 року позивач та його представник, надали суду заяву в якій вказали додаткові пояснення щодо обґрунтування суми позову, а саме, що сума позики три тисячі доларів США станом на 19.03.2018 року відповідно до курсу НБУ, становить 79050 гривень; сума позики, одна тисяча доларів США станом на 19.03.2018 року відповідно до курсу НБУ, становить 26353 гривні; сума позики, дві тисячі п'ятсот доларів США станом на 19.03.2018 року відповідно до курсу НБУ, становить 65882 гривні 50 копійок; сума позики одна тисяча доларів США станом на 19.03.2018 року відповідно до курсу НБУ становить 26353 гривні; сума позики дві тисячі доларів США станом на 19.03.2018 року відповідно до курсу НБУ, становить 52706 гривень; сума позики десять тисяч сімсот доларів США станом на 19.03.2018 року відповідно до курсу НБУ, становить 281977 гривень 10 копійок, а загалом 20200 доларів США, що еквівалентно 532321 грн. 60 коп. Відповідач [PERSON] у судові засідання не з'являлась, заперечень щодо позову не надала, причин неявки суду не вказала та будь-яких клопотань про перенесення розгляду справи не заявляла, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Відповідно до довідки № 736 від 23.10.2018 року, офіційний курс Долара США станом на 19.03.2018 року становить, 2635,391 грн. за 100 доларів США. Судом встановлено, що згідно розписки про позику від 13.05.2016р. позивач [PERSON] передав у користування [PERSON], власні гроші в сумі 3000 тисячі доларів США (станом на 19.03.2018 року становить 79050 грн.), які вона зобов'язалася повернути у строк до двох років (а.с. 6). Згідно розписки про позику від 02.06.2016р. позивач [PERSON] передав у користування [PERSON] власні гроші в сумі 1000 доларів США (станом на 19.03.2018 року становить 26353 грн.) , які вона зобов'язалася повернути до 02.10.2016 року (а.с. 7). Згідно розписки про позику від 28.02.2016р. позивач [PERSON] передав у користування [PERSON] власні гроші в сумі 2500 доларів США (станом на 19.03.2018 року становить 65882,50 грн), які вона зобов'язалася повернути до 28.07.2017 року (а.с. 8). Згідно розписки про позику від 22.05.2017р. позивач [PERSON] передав у користування [PERSON] власні гроші в сумі 1000 доларів США (станом на 19.03.2018 року становить 26353 грн.), які вона зобов'язалася повернути до 22.08.2017 року (а.с. 9).Згідно розписки про позику від 06.06.2017р. позивач [PERSON] передав у користування [PERSON] власні гроші в сумі 2000 доларів США (станом на 19.03.2018 року становить 52706 грн.), які вона зобов'язалася повернути до 06.10.2017 року (а.с. 10). Згідно розписки про позику від 08.08.2017р. позивач [PERSON] передав у користування [PERSON] власні гроші в сумі 9 900 доларів США, (станом на 19.03.2018 року становить 260903 грн. 71 коп), які вона зобов'язалася повернути по першій вимозі але не пізніше 08.08.2018 року. Сума 800 доларів позивачу не належала, незважаючи на те, що вона зазначена в розписці самою відповідачкою на прохання його знайомого, щоб не писати іншої розписки, які він також їй позичив, тому сума 800 доларів США не може бути врахована, як сума позичкових коштів, які були позичені позичем по даній справі. (а.с. 10) Загальна сума позики становить 19400 доларів США, що станом на 19.03.2018 року складає 511265,67 грн. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України. Так, відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ч.2 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей такого ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 13.12.2017 року у справі № 309/3458/14-ц, за своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, так і умови договору, а також засвідчуючи отрмання від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст. 207 ч.1 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Як вбачається з матеріалів справи, позичальником [PERSON] були написані розписки про отримання нею коштів від [PERSON], які вона зобов"язується повернути. Даними розписками визначені всі істотні умови договору (предмет, сторони, ціна, строк повернення), а тому вони є належним підтвердженням укладення правочину. Отже суд приходить до висновку, що сторони в належній формі досягли згоди з істотних умов договорів щодо їх предмету та строку виконання, а тому дані розписки відповідають вимогам ст. 1046 ЦК України. Разом із тим, як з'ясовано у судовому засіданні, в установлений строк з моменту отримання коштів, відповідач не виконала своїх зобов'язань та ухиляється від повернення боргу, тим самим порушила вимоги ст. 1049 ЦК України, згідно якої позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором або законом. Частиною 2 статті 533 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стосовно коштів відповідно до розписки від 08.08.2017 р. суд, вважає за доцільне стягнути із [PERSON] на корить позивача лише кошти, які надавав позивач відповідачу в сумі 9900 доларів США., оскільки в судовому засіданні позивач повідомив суд, що передав у користування [PERSON] гроші в сумі 9900 доларів США, а 800 доларів США, які вписані в даній розписці не його, а його знайомого, який також позичав [PERSON] грошові кошти. Також позивач в судовому засіданні вказав, що протягом строку з часу першої передачі коштів відповідачу (травень 2016 року) до часу останньої позички (серпнень 2017 року), [PERSON] частково надавала (повертала) дрібними сумами йому кошти, які в загальній сумі не перевищують 1000 доларів США., тому суд вважає, що кошти які були вже повернуті на виконання зобов"язань, повторному поверненню не підлягають. Суд дослідивши матеріали справи, вислухавши думку позивача та його представника, та враховуючи те, що відповідачем не надано жодних доказів на виконання взятих на себе зобов'язань, тому суд вважає, що вимоги позивача про стягнення основної суми заборгованості за розписками про позику коштів підлягають задоволенню частково, а саме в сумі 18 400 доларів США (20200 доларів США - 800 доларів США - 1000 доларів США = 18 400 доларів США), яка становить 484 911,76 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем при зверненні до суду із позовною заявою сплачено судовий збір у сумі 5323.22 грн. згідно п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", а оскільки позовні вимоги задоволені частково в сумі 484 911 грн. 76 коп., тому понесені судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.ст. 254, 257, 526, 530, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: partial