Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

До Червонозаводського районного суду м. Харкова звернувся позивач, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», з позовною заявою, в якій просить суд: стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 60065,84 грн. за кредитним договором №б/н від 05.04.2008 року, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 14923,95 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 39734,55 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 2070,87 грн., а також штрафи 500,00 грн. - фіксована частина, 2836,47 грн. - процентна складова. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 05 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 5720,00 грн., та отримала платіжну кредитну картку [NUMBER] зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36, 00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Вважає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява позичальника №HAXRRU17920598 разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір. В свою чергу відповідач, зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав та порушив умови кредитного договору та правила користування платіжною карткою. Відповідно до кредитного договору при порушенні (позичальником) відповідачем строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідач не сплатила своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, чим порушила умови договору. Станом на 30.06.2016 року заборгованість становить 60065,84 грн.; яка складається з суми заборгованості за кредитом - 14923,95 грн; заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 39734,55 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 2070,87 грн.; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) - 2836,47 грн. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором, яка становить 60065,84 грн. та судові витрати пов'язані з розглядом справи, які документально підтверджені, у розмірі 1378,00 грн. Представник позивача в судове засідання з'явилась позовну заяву підтримала та просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. У судове засідання відповідач та представник відповідача з'явились, позовні вимоги відповідач не визнала, підтримала відзив на позовну заяву, зазначивши, що заперечує проти суми заборгованості з таких підстав. 05.04.2008 року була підписана відповідачем анкета-заява позичальника №HAXRRU17920598 про отримання кредиту на суму 5720,00 грн., була надана платіжна картка [NUMBER], але без кредитного ліміту. У 2009 році було повністю виконано умови, кредит виплачено, але до банку не звернулась для закриття рахунку, тому карткою користувалась до 2012 року. Також, починаючи з 01.01.2013 року банк почав нараховувати 30% річних, з 01.09.2014 року - 34,8% річних, а з 01.04.2015 року - 43,2 % річних, з чим відповідач не згодна, оскільки договір не укладала та до нього не могли бути внесені односторонні зміни. Нараховані банком проценти є несумісними з отриманими послугами. Будь - яких повідомлень щодо зміни процентної ставки вона не отримувала. Також, впродовж 2008-2012 р. відповідачу начебто були надані кредитні картки, а саме: [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], однак відповідач погоджується з отриманням тільки двох з них, а саме: [NUMBER] та [NUMBER] та стверджує про шахрайські дії третіх осіб з іншими картками, оскільки 90% операцій по цим карткам відповідач не здійснював. Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 05.04.2008 року відповідач [PERSON] стала клієнтом ПАТ КБ "Приватбанк", підписавши Анкету-Заяву від 05.04.2008 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно чого позивачем їй оформлено кредитну картку "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", без зазначення суми кредитного ліміту. Згідно положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до змісту ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Щодо тверджень відповідача стосовно того, що вона не отримувала та ніколи не користувалася картками [NUMBER], [NUMBER] та [NUMBER]. Суд зауважує, що згідно виписки з карткових рахунків кредитних карток: [NUMBER] (дата відкриття 29.10.2009 р.- термін дії 05.2010 р.) та [NUMBER] (дата відкриття 15.06.2010 р. - термін дії 06.2012 р.) активно використовувались відповідачем, оскільки відповідач у судовому засіданні підтвердила використання карткового рахунку до 2012 року включно, твердження, що вона ці картки не отримувала та не використовувала судом до уваги не береться. Згідно відзиву на позовну заяву (а.с.125 п.5,6) відповідач вказує, що в виписці наявна операція - переказ особистих коштів з її карткового рахунку [NUMBER], яку вона не отримувала. Однак, суд зауважує, що згідно ж таки з відзивом на позовну заяву (а.с. 123) відповідач підтверджує, що отримав картку [NUMBER]. Також, відповідач стверджує, що не користувався кредитними картками з 2012 року, однак суд дослідивши виписку по картковому рахунку [NUMBER] зазначає, що неодноразово були поповнення мобільних телефонів відповідача [NUMBER], [NUMBER]), які відповідач вказувала в анкеті-заяві позичальника (а.с.13), в заявах, клопотаннях та відзиві на позовну заяву наданих до суду (а.с. 51, 59, 76, 117). Поповнення мобільного номеру [NUMBER] здійснювались: 24.09.2012, 29.10.2012, 21.12.2012, 13.01.2013, 04.03.2013, 01.04.2013, 05.06.2013,04.07.2013, 01.09.2013, 22.12.2013, 29.12.2013, 23.01.2014, 02.03.2014, 28.05.2014, 29.08.2014. Поповнення мобільного номеру [NUMBER] здійснювались: 21.12.2012, 10.01.2013, 13.05.2013, 05.06.2013, 27.10.2013, 23.01.2014, 01.06.2014. Також, згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON], кредитний ліміт протягом 2008-2015 року неодноразово збільшувався, зокрема 22.10.2008 року до 500,00 грн., 05.08.2009 року до 2000,00 грн., 24.10.2009 року до 3600,00 грн., 17.10.2012 року до 6000,00 грн., 24.10.2012 року до 7000,00 грн., 01.01.2013 року до 7500,00 грн., 13.11.2013 року до 8000, 00 грн., 18.11.2013 року до 15000,00 грн., а 19.08.2015 року був зменшений кредитний ліміт до 14930,00 грн., про що відповідач був обізнаний, оскільки продовжував користуватися кредитними коштами, неодноразово знімав кредитні кошти через термінали банку, проводив розрахунки платіжною карткою за придбані товари, здійснював поповнення мобільного телефону, що підтверджується випискою по його особовому рахунку за період з квітня 2008 року по серпень 2014 року, а також вносив кошти на погашення кредиту, що свідчить про виконання грошових зобов'язань. Тобто доводи відповідача, стосовно того, що картковим рахунком користувалась до 2012 року, не знайшли свого підтвердження. Суд вважає, що на підставі кредитного договору №б/н від 05.04.2008 року укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] відповідачу було надані кредитні картки: [NUMBER] (дата відкриття 07.04.2009 - термін дії 10.2009 р.), [NUMBER] (дата відкриття 29.10.2009 р. - термін дії 05.2010 р.), [NUMBER] (дата відкриття 15.06.2010 р. - термін дії 06.2012 р.), [NUMBER] (дата відкриття 02.07.2012 р. - термін дії 06.2016), а картка [NUMBER] (дата відкриття 16.10.2012 - термін дії 03.2016 р.) - є стікером на мобільний пристрій. Тобто, коли закінчувався термін дії кредитної картки відповідач отримував нову картку на подальший термін дії. Твердження відповідача (згідно відзиву на позовну заяву а.с.124), що кредитні картки [NUMBER] та [NUMBER] вона скоріше за все не отримувала, адже взагалі не пам'ятає такі події, судом спростоване, тому що відповідачем не надано жодного доказу. Також суд бере до уваги і той факт, що відповідач до банку з заявою про закриття рахунку не звертався, жодних скарг щодо нарахування відсотків по рахунку або користування іншими особами її картками до банку та правоохоронних органів не надходили. І тільки 06.03.2018 року, коли вже позовна заява була у провадженні суду майже 2 роки, відповідач звернувся з заявами про шахрайські дії щодо карткового рахунку до Слобожанського управління Департаменту Кіберполіції МВС України та до ПАТ КБ «ПриватБанк». Доводи відповідача про те, що кредитний договір між сторонами не укладався, а заяву-анкету не можна вважати договором про надання кредиту є безпідставними, оскільки підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанку» відповідач погодився, що вказана анкета-заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами становить між сторонами договір про надання банківських послуг. Крім того, дії відповідача свідчать про користування ним кредитними коштами та про наявність кредитних відносин між сторонами. Щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по відсоткам за користування кредитом суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої - четвертої статті 1056-1 Цивільного кодексу України процента ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентної ставки ( фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначається в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення , попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладання договору. Фіксована процента ставка є незміною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування зміненої процентної ставки кредитором самостійно, з визначенням у кредитному договорі періодичністю , має право збільшувати та зобов'язаний зменшити проценту ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніше як за 15 календарних днів до дати, з якої застосуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку зміненої процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитним договором на будь- який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (далі - Правила), рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку. Згідно з пунктом 114 Правил адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - повнолітнім членам сім'ї за умови пред'явлення ними документа, що посвідчує особу. У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України по справі №6-1374цс17 від 11.10.2017 року. Проте, згідно наданого розрахунку заборгованості ,позивачем тричі була змінена процента ставка з 01.01.2013 року - 30% річних, з 01.09.2014 року - 34,8% річних, а з 01.04.2015 року - 43,2 % річних, але будь -яких допустимих та належних доказів повідомлення боржника про даний факт матеріали справи не містять, а позивачем суду не надано. Тому, збільшення процентної ставки позивачем всупереч положенням ч.3 ст. 1056-1 ЦК України є нікчемним. Крім того, п. 5.3 «Умов та правил надання банківських послуг», на який як на підставу для збільшення процентної ставки посилається позивач, взагалі всупереч вимогам ст. 1056-1 ЦК України не вказує на умови, за яких банк мав би право збільшувати процентну ставку. Також позивач не довів належними доказами отримання відповідачем письмового повідомлення про збільшення процентної ставки за кредитним договором, що суперечить правовій позиції, висловленій в Постанові Верховного Суду України по справі №6-1374цс17 від 11.10.2017 року, окрім витягами про направлення смс-повідомлень, що не є належним доказом отримання. За таких обставин заборгованість за процентами має бути нарахована, виходячи з процентних ставок - 36% річних. У постанові від 14 березня 2018 року у справі № 515/1844/16-ц Верховний Суд встановив, що зміна тарифного плану через SMS - повідомлення не може бути прийнято до уваги, як належне повідомлення споживача про зміну таких послуг, оскільки ці доводи не підтверджені належними та допустимими доказами. Умовами встановлено обов'язок банку, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту) не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці по картрахунку згідно договору, а даних щодо такого інформування матеріали справи не містять. На підставі вищевикладеного, розрахунок заборгованості по відсоткам за користування кредитом є неналежним та недопустимим, а тому судом до уваги не береться. Відповідно до вимог ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за пенею та комісією, а також стягнення штрафів суд зазначає наступне. При порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених цим договором більше ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від ціни позову та прострочених процентів та комісій (п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг). Банком нараховано 2070,87 грн. пені та штрафи: 500,00 грн. (фіксована частина) та 2836,47(процентна складова). У відповідності до приписів ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно умов вказаного кредитного договору, укладеного між сторонами, позичальник зобов'язаний: сплачувати заборгованість перед банком; сплачувати банку проценти за користування кредитом; сплачувати відповідну комісійну винагороду, та у випадку порушення зобов'язання, сплачувати відповідні штрафні санкції. Разом з тим, статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Отже, стягнення неустойки обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням до суду, а починається окремо за кожен день, за який вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Однак, нормою ч.3 ст.267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Таким чином, позовна давність, як загальна, так і спеціальна є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні. Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише із наявністю про це заяви сторони. З заявами про сплив позовної давності і застосування наслідків її спливу відповідач не звертався. Таким чином суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність. Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України у справі № 6-25цс15 від 18 березня 2015 року. Щодо стягнення з відповідача неустойки штрафу (фіксована частина та процентна складова) за неналежне виконання зобов'язань за кредитним договором, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» за несвоєчасне погашення заборгованості нараховується пеня. Окрім того, при порушенні строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів нараховується також штраф в сумі 500 грн.+5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій. Отже, кредитним договором передбачена подвійна юридична відповідальність у вигляді пені та штрафу за одне й те саме правопорушення. Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, а також аналогічний висновок зроблено у Постанові Верховного Суду України по справі №6-2320цс16 від 22 березня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надано суду докази про порушення відповідачем умов кредитного договору, яке полягає у несплаті щомісячних платежів на погашення кредиту та процентів. В той же час за це порушення банком нараховано і пеню, і штраф, що відповідно до наведеного висновку Верховного Суду України, який має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції, є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення. За таких обставин, неустойка у вигляді штрафів фіксована частина та процентна складова, стягненню з відповідача не підлягає. Тому в частині вимог банку про стягнення штрафів в розмірі 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 2836,47 штраф (процентна складова) необхідно відмовити з зазначених підстав. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, відповідач умови укладеного договору не виконав, кредит не сплатив, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню заборгованість по тілу кредиту у розмірі 14923,95 грн. та пеня у розмірі 2070,87 грн. Решта позовних вимог є безпідставними, розрахунок заборгованості по відсоткам за користування кредитом є необґрунтованим, а тому судом до уваги не брався. Також пропорційно обсягу задоволення позовних вимог слід стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати із сплати судового збору в розмірі 1378 грн.

Outcome: partial