Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

В жовтні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області про зняття арешту з рахунку, на який нараховується заробітна плата, посилаючись на наступні обставини. В Білоцерківському міському відділі ДВС ГТУЮ у Київській області на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження № 5875371 щодо примусового виконання вимог Головного управління ДФС у Київській області № Ф-298498-50/У від 06.02.2019 року про стягнення з ФОП [PERSON] борг по єдиному соціальному внеску на користь держави в сумі 18276,72 грн. 12 серпня 2019 року головним державним виконавцем Білоцерківського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області постановою ВП № 58975371 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку в тому числі карткових та депозитних ( вкладних ), які в національній так і в іноземній валюті, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів на які заборонено законом, та належать боржнику. Згідно даної постанови, накладено арешт в АТ «Альфа-Банк» на рахунок [NUMBER] ( № [NUMBER] ) ( для зарахування коштів, у тому числі заробітної платні ) у валюті «гривня», який є його зарплатним рахунком. З 06 серпня 2019 року, він працює в ТОВ «Епіцентр К», Логістичний центр «Калинівка» на посаді комплектувальника та отримує кошти на зарплатний розрахунковий рахунок № [NUMBER] , відкритий в АТ «Альфа-Банк». 10 жовтня 2019 року він звернувся до Білоцерківського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області з проханням зняти арешт з рахунку, на який нараховується заробітна плата, але відповіддю від 17.10.2019 року № 78284 йому було відмовлено. Наклавши арешт на зарплатний рахунок його фактично позбавили заробітної плати, позбавили можливості отримувати та гідно розпоряджатися своєю заробітною платою. На його утриманні знаходиться малолітня дитина [PERSON] , [INFO] . В зв`язку з неможливістю отримати належну йому заробітну плату, він не має можливості здійснювати матеріальне утримання сім`ї. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Просив суд зняти арешт з коштів [PERSON] , що знаходяться на картковому рахунку [NUMBER] , відкритий в АТ «Альфа-Банк» Україна, накладений постановою державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області постановою ВП № 58975371 від 12 серпня 2019 року ( а. с. 6-7 ). Ухвалою судді від 01 листопада 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 16 годину 30 хвилин 26 листопада 2019 року ( а. с. 19-20 ). Ухвалою суду від 26 листопада 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12 годину 00 хвилин 12 грудня 2019 року ( а. с. 28-29 ). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав до суду заяву, отримана судом 20.12.2019 року за вх. № 46724, в якій просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти прийняття заочного рішення. Відповідач Білоцерківський міський відділ ДВС ГУЮ у Київській області в судове засідання не направив свого представника, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце слухання справи, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення про вручення, де мається відмітка про отримання судової повістки Ковальчук 23.12.2019 року. Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Отже, відповідач завчасно був повідомлений про дату, час та місце слухання справи. Жодних заяв та клопотань з боку відповідача на адресу суду не надходило, як і не надходило відзиву на позовну заяву [PERSON] . Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки, належним чином повідомлений відповідач не з`явився в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд вважає за необхідним по даній справі провести заочний розгляд. Ухвалою суду від 20.01.2020 року постановлено провести заочний розгляд справи у вищезазначеній цивільній справі. Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що в Білоцерківському міському відділі ДВС ГТУЮ у Київській області на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження № 5875371 щодо примусового виконання вимог Головного управління ДФС у Київській області № Ф-298498-50/У від 06.02.2019 року про стягнення з ФОП [PERSON] борг по єдиному соціальному внеску на користь держави в сумі 18276,72 грн. 12 серпня 2019 року головним державним виконавцем Білоцерківського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Власенко Оксаною Анатоліївною постановою ВП № 58975371 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку в тому числі карткових та депозитних ( вкладних ), які в національній так і в іноземній валюті, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів на які заборонено законом, та належать боржнику ( а. с. 16 ). Згідно даної постанови, накладено арешт в АТ «Альфа-Банк» на рахунок [NUMBER] ( № [NUMBER] ) ( для зарахування коштів, у тому числі заробітної платні ) у валюті «гривня», який є зарплатним рахунком. Підтвердження тому, що у позивача відкритий вищезазначений рахунок у АТ «Альфа-Банк», підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою від 15.10.2019 року за вих. № 94385-23.1, виданої АТ «Альфа-Банк» ( а. с. 14 ). Позивач [PERSON] з 06 серпня 2019 року працює в ТОВ «Епіцентр К», Логістичний центр «Калинівка» на посаді комплектувальника ( а. с. 12 ) та отримує кошти на зарплатний розрахунковий рахунок № [NUMBER] , відкритий в АТ «Альфа-Банк», що підтверджується довідкою від 08.10.2019 року за вих. № 731, виданої ТОВ «Епіцентр К» Логістичний центр «Калинівка» ( а. с. 13 ). Встановлено, що 10 жовтня 2019 року позивач звертався до Білоцерківського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області з проханням зняти арешт з рахунку, на який нараховується заробітна плата, але відповіддю від 17.10.2019 року № 78284 останньому було відмовлено ( а. с. 17 ). Звертаючись до суду з відповідним позовом позивач наголошує на тому, що наклавши арешт на зарплатний рахунок його фактично позбавили заробітної плати, позбавили можливості отримувати та гідно розпоряджатися своєю заробітною платою. На його утриманні знаходиться малолітня дитина [PERSON] , [INFO] . В зв`язку з неможливістю отримати належну йому заробітну плату, він не має можливості здійснювати матеріальне утримання сім`ї. Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності зі ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів № 2, 4. 7. та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Статтею 43 Конституції України гарантовано, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Приписами частини першої статті 2, частини другої статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961, визначено, що дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї. Заробітна плата в розумінні поняття «власності» є майном, на захист якого в тому числі стає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в статях 3 та 43 Конституції України, також знаходять своє вираження в положеннях статей 97 Кодексу законів про працю, статтях 15, 22, 24 Закону України «Про працю». Зазначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Частиною 2 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено заборону на звернення стягнення та накладення арешту, зокрема, на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. За змістом ч. 3 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. У відповідності до вимог ст. 16 ЦК України, захист права позивача необхідно вчинити шляхом припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення, тобто звільнити майно з-під арешту. Оскільки, постановою державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області постановою ВП № 58975371 від 12 серпня 2019 року накладено арешт на кошти, що знаходяться на картковому рахунку, який відкритий в АТ «Альфа-Банк» та є заробітною платою останнього, що фактично позбавило позивача заробітної плати, можливості отримувати та гідно розпоряджатися нею та унеможливлює позивача здійснювати матеріальне утримання сім`ї, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У відповідності до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду віднести за рахунок позивача. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved