Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON], в якому просить визнати відповідача [PERSON], [INFO], таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою №47, що знаходиться в будинку №25 по вул. Спаська в м. Кривому Розі. В обґрунтування свого позову [PERSON] вказав, що відповідно до рішення Саксаганського районного суду м. Кривого рогу Дніпропетровської області від 08.12.2016 року у справі №214/3988/16-ц за [PERSON] визнано право користування квартирою №47, що знаходиться в будинку №25 по вул. Спаська в м. Кривому Розі. У зазначеній квартирі, окрім позивача, також, зареєстровані його мати [PERSON] та його дядько [PERSON] Фактично, відповідач у справі в цій квартирі не мешкає з 1996 року. 19.04.1997 року [PERSON] вибув на заробітки до іншого регіону України та залишився там, не повідомляючи своє нове місце мешкання. Його речі та предмети вжитку у зазначеній квартирі відсутні. За весь час, починаючи з 1997 року, він жодного разу не сплачував кошти на утримання квартири, не допомагав робити у ній ремонт. Через те, що його дядько продовжує бути зареєстрованим у квартирі, він змушений сплачувати більші комунальні послуги, не може оформити субсидію, що перешкоджає здійсненню ним своїх прав, повязаних з користуванням та розпорядженням квартирою. У добровільному порядку відповідач зніматись з реєстрації не бажає, у звязку з чим він змушений звернутись до суду з зазначеним позовом для захисту своїх прав. Позивач до суду не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просить позовні вимоги задовольнити, у разі неявки відповідача, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач до судового засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими відправленнями, повернутими поштовим відділенням, у звязку з закінченням терміну їх зберігання, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, при ухваленні рішення покладався на розсуд суду. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Зі змісту п.25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі "Жук проти України", яке підлягає застосуванню відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", слідує, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено. У зв'язку з цим, з огляду на належне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду вказаної цивільної справи, суд зі згоди позивача, вважає можливим провести заочний розгляд вказаної справи на підставі наявних в ній письмових доказів. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд, дослідивши вимоги позовної заяви, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково з наступних підстав. Так, судом встановлено, що рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 08.12.2016 року за [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], визнано право користування квартирою №47, що знаходиться в будинку №25 по вул. Спаська в м. Кривому Розі. Вказане рішення не оскаржене, набрало чинності 20.12.2016 року (а.с.6-7). При цьому, як видно з копії відповіді голови Саксаганської районної у місті ради [PERSON] №41/08 від 23.08.2018 року на адвокатський запит адвоката [PERSON], з 21.09.2011 року виконком Саксаганської районної у місті ради виконує функції органу приватизації житла, що належить до комунальної власності міста, розташованої на території району. У період з 21.09.2011 року по теперішній час виконкомом районної у місті ради приватизація квартири за вказаною адресою не здійснювалась. Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на теперішній час відсутні відомості щодо реєстрації права власності на вищевказане нерухоме майно. При цьому, станом на 05.09.2018 року квартира за адресою: [ADDRESS], значиться як неприватизована, належить до комунальної власності міста (а.с.5). Окрім того, відповідно до довідки №99 від 14.08.2018 року, виданої Криворізькою обєднаною міською довідко-інформаційною службою «НОВА-КОМ», за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.8). Разом з цим, відповідно до акта від 14.08.2018 року, складеного мешканцями квартир №№62, 64, 68 будинку №25 по вул. Спаська, відповідач [PERSON] у квартирі №47 за вказаною адресою не проживає з 1996 року по теперішній час (а.с.9). Таким чином,\~в ході\~судового розгляду\~встановлено,\~що відповідач в добровільному порядку не знявся з реєстраційного обліку, що призводить до створення перешкод позивачу у здійсненні ним права користування\~квартирою,яке в силу ст.16 ЦК України, підлягає захисту в судовому порядку. Визначаючи характер спірних правовідносин, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони склались між наймачем житла та членом його сімї, у звязку з чим регулюються ст.71 ЖК УРСР, відповідно до якої у разі відсутності наймача або членів його сім'ї у житловому приміщенні понад шість місяців, він втрачає право користування ним. З аналізу вказаної норми слідує, що наявність у особи статусу наймача або члена сімї наймача не є визначальним при вирішенні питання щодо їх права на користування житловим приміщенням та реєстрації в ньому. Обовязковою умовою для цього є встановлення факту відсутності особи в займаному ним приміщенні понад встановлені законом строки без поважних на те причин, на чому також акцентує увагу Верховний Суд України в п.9 Постанови Пленуму №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України». Відповідно до положень ст.72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться виключно в судовому порядку. Як видно з актів довідки №99\~від 14.08.2018\~року,\~виданої Криворізькою\~обєднаною міською\~довідко-інформаційною\~службою «НОВА-КОМ» та відповіді з адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області (а.с.8, 18), з 24.10.1980 року та по теперішній час [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: [INFO], однак фактично не проживає із 1996 року. Таким чином, оскільки відповідач в житловому приміщенні, яке перебуває в користуванні позивача, не проживає, дійсне його місцезнаходження не відоме, в той час як реєстрація його місця проживання створює позивачеві перешкоди в користуванні квартирою, обмежуючи його майнові права, через що він вимушений сплачувати за відповідача додатково комунальні послуги, що негативно впливає на його матеріальний стан, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість предявлених позивачем вимог в цій частині та необхідність їх задоволення із визнанням [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою №47,\~що знаходиться\~в будинку\~№25\~по вул.\~Спаська в\~м.\~Кривому Розі Дніпропетровської області. Стосовно вимоги позивача про зняття відповідача з реєстраційного обліку в судовому порядку, то суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є достатньою правовою підставою для зняття її з реєстрації місця проживання. При цьому, положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11. Окрім того, з урахування тієї обставини, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача належить стягнути в дохід держави судові витрати по справі в розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial