Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

До суду звернулась позивачка з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно. Позивачка просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на спадкове майно, що належало спадкодавцеві [PERSON], яка померла 11.04.2015 р., а саме на: земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,36 га, рілля, кадастровий номер 7422482500:04:000:0850, що розташована на території Домашлинської сільської ради Корюківського району Чернігівської області; земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,25 га, рілля, кадастровий номер 7422482500:04:000:0317, що розташована на території Домашлинської сільської ради Корюківського району Чернігівської області та земельну частку (пай) розміром 4,83 умовних кадастрових гектари по колишньому КСП ім. Леніна Домашлинської сільської ради Корюківського району Чернігівської області, право на яку посвідчувалося сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0217110, що належала [PERSON], який помер 09.09.1998 року. Позивач прийняла спадщину після смерті баби, проте нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказані земельні ділянки та земельну частку (пай), оскільки оригінали документів на них було втрачено. Позивач належним чином оповіщена про час та місце розгляду справи, у підготовче засідання не зявилась, в позовній заяві просила справу розглянути без її участі. Представник відповідача належним чином оповіщений про час та місце розгляду справи, у підготовче засідання не зявився, у встановленому законом порядку повідомлений про розгляд справи, надав заяву про розгляд справи без його участі, у винесенні рішення покладається на розсуд суду. Представник третьої особи у підготовче засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, у вирішенні спору покладається на думку суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого засідання. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом по справі встановлено, що позивачка [PERSON], народилася 27 квітня 1977 року в с. Домашлин Корюківського району Чернігівської області, на даний час проживає в [INFO], що підтверджується паспортом НК 465975, виданим Корюківським РВ УМВС України в Чернігівській області 12.02.1998 р. 11 квітня 2015 року її баба [PERSON] у віці 74 років померла, про що Тютюнницькою сільською радою Корюківського району Чернігівської області видано свідоцтво про смерть серії І-ЕЛ № 251396 та складено відповідний актовий запис. За життя покійна була членом колективного сільськогосподарського підприємства на території Домашлинської сільської ради, тому до спадкового майна належать земельні ділянки (колишня земельна частка (пай)), власність на які підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 819528, до якого увійшли земельні ділянки: ●земельна ділянка площею 1,36 га, рілля високопродуктивна, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, нормативна грошова оцінка на момент смерті 26 691,49 грн; ●земельна ділянка площею1,25 га, рілля малопродуктивна, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, нормативна грошова оцінка на момент смерті 15 046,31 грн. Також баба позивачки у відповідності до норм ЦК УРСР успадкувала від свого чоловіка діда позивачки [PERSON], який помер 09 вересня 1998 року (свідоцтво про смерть серії І-ЕЛ № 036517) земельну частку (пай) розміром 4,83 умовних кадастрових гектари, право на яку посвідчувалося сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0217110, нормативна грошова оцінка на момент смерті становить 15 780,00 грн. Саме на дане майно після смерті спадкодавця відкрилась спадщина. [PERSON] склала на користь позивачки заповіт. Відповідно до довідки Виконавчого комітету Корюківської міської ради Чернігівської області на момент смерті [PERSON], [INFO] постійно проживала та вела фактичне господарство з сімєю [PERSON] за адресою: вул. Десняка, буд. 17 с. Сахутівка Корюківського району Чернігівської області (довідка від 27.11.2017 № 590). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. На сьогоднішній день фактичним власником спадкового майна [PERSON] є [PERSON], так як після смерті [PERSON] прийняла спадщину та вважала, що є повноправним власником земельних ділянок, але коли виявила бажання реалізувати своє право власності, а саме розпорядитися майном, виявилося, що без свідоцтва про право на спадщину вона цього зробити не може. Позивачка звернулася до Корюківської районної державної нотаріальної контори де надала докази прийняття нею спадщини після смерті [PERSON], але за відсутності правовстановлюючих документів на земельні ділянки та земельну частку (пай), які було втрачено, нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане майно, тому для вирішення даного спірного питання позивачка змушена звернутися до суду. Для підтвердження дійсності отримання покійними документів на земельні ділянки позивачка звернулася з заявами до Міжрайонного управління у Корюківському та Сновському районах Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, де їй надали відповідну інформацію (1699/0-0.201-1691/147-17 від 14.12.2017 та 1294/177-18 від 01.03.2018) та надали копію архівного примірника державного акту на право власності на земельну ділянку. У разі втрати, пошкодження сертифіката на право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату на імя спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування до суду ([PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13). Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності, посвідчується свідоцтвом про право на спадщину. При набутті права власності на земельну ділянку на підставі свідоцтва про право на спадщину, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку. На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про перехід права власності на земельну ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід. Порядок проставляння відмітки про перехід права власності затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2009 року № 439. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об'єднання земельних ділянок" від 05.03.2009 року, передбачено вилучення державного акту на право власності на земельну ділянку, на підставі якого відбувся перехід права власності, із справ нотаріальної контори, проставляння відмітки про перехід права власності на неї, та долучення державного акту на право власності на землю до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності. Отримати свідоцтво про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, можливо лише після подання нотаріусу правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, а також перевірки нотаріусом відсутності заборони або арешту вказаного майна (п. 4.15 гл. 10 р. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.12 р. № 296/5). Відповідно до п. 4.11 Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 22.06.2009 року № 325, зареєстрованим в Мінюсті України 06.08.2009 року за № 735/16751, із змінами згідно з наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 30.08.2010 р. № 631, новий державний акт (на імя спадкодавця) взамін зіпсованого, втраченого (пошкодженого) видається також спадкоємцю на запит нотаріуса щодо витребування документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій, відповідно до ст. 4 Закону України «Про нотаріат». Дана інструкція втратила чинність відповідно до наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 09.09.2013 № 537 «Про визнання такими, що втратили чинність, наказів Держкомзему від 22 червня 2009 року № 325 та від 30 серпня 2010 року № 631» (зареєстровано в Мінюсті України 24 вересня 2013 р. за № 1637/24169), тому фактично отримання дубліката державного акту на спадкодавця для оформлення спадщини на сьогодні є незаконним. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно із ст. 126 Земельного кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". З викладеного видно, що позивачка є спадкоємицею, тобто власником майна покійної і має право успадкувати земельні ділянки та земельну частку (пай), так як відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 1225 цього Кодексу, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспарюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Оскільки спадкоємець не має змоги оформити спадщину відповідно до вимог законодавства у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів, питання визнання належності цього майна має вирішуватися у судовому порядку, оскільки рішення суду буде юридичним документом для оформлення права на це майно. Відповідно до положень статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із вимогами статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень частини 1 статті 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини 3 статті 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Зважаючи на викладене вище, зясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги не суперечать вимогам діючого законодавства, є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню, так як за життя спадкодавець набув право на земельні ділянки та земельну частку (пай), позивач прийняла спадщину після смерті баби, проте, позбавлена можливості оформити спадщину через втрату правовстановлюючих документів на них. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого засідання до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 352,40 гривень. Решту сплаченого судового збору залишити за позивачем. Враховуючи викладене,

Outcome: approved