Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

Лікар-психіатр відділення ІТ Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. О.Ф. Мальцева [PERSON] звернулась до суду із заявою про визнання госпіталізації та стаціонарного лікування недієздатної [PERSON] до психіатричного закладу за згодою опікуна доцільною. Заява обґрунтована тим, що 01 грудня 2016 року за направленням лікаря швидкої допомоги Старостин та за заявою опікуна недієздатної в психіатричну лікарню поступила хвора [PERSON], [INFO], з діагнозом: шизофренія, проста форма, медикаментозний сопор. В приймальному відділенні оглянута черговим лікарем, який підтвердив необхідність стаціонарного лікування. Враховуючи наявність у хворої погіршення в психічному стані, під час якого відмовлялась від прийому їжї, безконтрольно приймала нейролептики, що призвело до медикаментозної гіпотонії, загальний стан на час госпіталізації, лікар просив суд винести рішення про визнання госпіталізації недієздатної [PERSON] до психіатричного закладу за згодою опікуна доцільною. В судовому засіданні лікар заяву підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Прокурор в судовому засіданні заяву підтримав, проти її задоволення не заперечує. Суд, заслухавши пояснення лікаря та думку прокурора, вивчивши докази у справі, приходить до наступних висновків. Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 02 квітня 2013 року, яке набрало законної сили 13 квітня 2013 року, [PERSON] визнана недієздатною, її опікуном призначено [PERSON] (а.с.5). Як встановлено судом, хвора [PERSON] з діагнозом: шизофренія, проста форма, медикаментозний сопор поступила в психіатричну лікарню 11 листопада 2016 року за направленням лікаря швидкої допомоги Старостин та заявою опікуна [PERSON] (а.с.6). Як вбачається з матеріалів заяви лікаря, [PERSON] має обтяжливу спадковість по лінії батька, який страждав на шизофренію. Мешкає разом з дядьком-опікуном. Вперше прояви психічного захворювання виникли в 1977 році, коли мала місце неадекватна поведінка, порушення сну. На той час був встановлений діагноз ендогенного захворювання. Багаторазово лікувалась в умовах ПОКПЛ у звязку з загостренням психічного захворювання. Дана госпіталізація 31-а. Остання госпіталізація в даний стаціонар з 03 липня 2016 року по 09 серпня 2016 року. Є інвалідом 1 групи безтерміново. Як правило причиною до госпіталізації служило погіршення поведінки, коли ставала вкрай негативістичною, агресивною, порушувався нічний сон, переставала за собою слідкувати. Як правило оглядалась психіатром за наполяганням опікуна та госпіталізовувалась в дану лікарню. Після виписки із стаціонару деякий час стан залишався задовільним, але зі слів опікуна декілька днів їжу не вживала, але начебто безконтрольно вживала нейролептики. Була знайдена опікуном в стані сопору, викликана ШД, та хвора госпіталізована в даний стаціонар у відділення інтенсивної терапії. 01 грудня 2016 року [PERSON] оглянута комісією лікарів-психіатрів, якою їй встановлено діагноз: шизофренія, проста форма, безперервний тип перебігу зі стабільно вираженим дефектним станом за змішаним типом (а.с.3). Враховуючи наявність у хворої погіршення в психічному стані, під час якого відмовлялась від прийому їжї, безконтрольно приймала нейролептики, що призвело до медикаментозної гіпотонії, загальний стан на час госпіталізації, комісією зроблений висновок про доцільність госпіталізації [PERSON] Крім пояснень осіб, які беруть участь в судовому засіданні, зазначене підтверджується письмовими доказами висновком комісії лікарів-психіатрів, заявою опікуна хворої [PERSON], рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 02 квітня 2013 року. Відповідно до ст.13 Закону України Про психіатричну допомогу особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. Рішенням Конституційного суду України від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" (справа про судовий контроль за госпіталізацією недієздатних осіб до психіатричного закладу) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" від 22 лютого 2000 року № 1489-III з наступними змінами у взаємозвязку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Оскільки [PERSON] хворіє на тяжкий психічний розлад, у звязку з наявністю у хворої погіршення в психічному стані, під час якого відмовлялась від прийому їжї, безконтрольно приймала нейролептики, що призвело до медикаментозної гіпотонії, загальний стан на час госпіталізації, враховуючи висновок комісії лікарів-психіатрів, заяву опікуна, суд вважає за необхідне поміщення [PERSON] до психіатричного стаціонару визнати доцільним. За таких обставин суд приходить до висновку, що заява лікаря-психіатра підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved