Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації. Свої позовні вимоги мотивує тим, що на сайті TOB «Телекомпанія «Антена» на сторінці «Тексти» за адресою: http://antenna.com.ua/2016/08/30/7160/ 30 серпня 2016 року була опублікована стаття «Дашуківські бентоніти: втрачені можливості. Хто винен?», автором якої є [PERSON] Зазначена публікація містить викривлене викладення обставин, що безпосередньо стосується голови правління ПАТ «Дашуківські бентоніти» [PERSON] та у негативному вигляді подає інформацію про його особистість як в контексті його професійної діяльності, так і в розрізі приватного життя. Зокрема. у вказаній публікації стверджується, що [PERSON] безпосередньо причетний до протиправного заволодіння корпоративними правами та майном ПАТ «Дашуківські бентоніти» спільно з директором УДП «Укрхімтрансаміак» [PERSON] та екс-народним депутатом України [PERSON]. У публікації зазначається, що за вказане підприємство вже другий рік ведуть боротьбу голова наглядової ради та власник ПАТ «Дашуківські бентоніти» [PERSON] та колишній очільник українського державного підприємства «Укрхімтрансаміак» [PERSON]. ПАТ «Дашуківські бентоніти» - провідний виробник продукції з бентонітових глин в Україні, що укомплектовано новітнім обладнанням за вимогами світовим стандартів. У м. Костянтинівка Донецької області функціонує ПАТ «Завод обважнювачів», власниками якого є [PERSON] та його брат [PERSON] - колишній народний депутат України, член сумнозвісної Партії Регіонів. У виробничій діяльності вказане підприємство використовує бентонітові глини. Однак через відомі події на Сході України сировина з Григор»ївського рудника, який знаходиться по іншу сторону протистояння, поступає до ПАТ «Завод обважнювачів» нелегально. Одержання контролю над аналогічним підприємством, розташованим далеко від бойових дій, дозволяє у разі потреби легалізувати не зовсім прозорі схеми на ПАТ «Завод обважнювачів». Далі в публікації наголошується на тому, що з метою легалізації появи бентонітової глини на ПАТ «Завод обважнювачів», [PERSON] була розроблена класична схема рейдерского захоплення родовищ в Лисянському районі, в тому числі і родовищ підприємства ПАТ «Дашуківські бентоніти». В разі рейдерського захоплення заводу ПАТ «Дашуківські бентоніти», [PERSON] отримають можливість оформляти тільки документи, що начебто бентонітова глина постачається на ПАТ «Завод обважнювачів» в м.Костянтинівку з кар'єру с. Дашуківка Лисянського району Черкаської області, який знаходиться на відстані 700 км. А насправді, рейдери мають на меті і надалі завозити контрабандою бентонітові глини на завод в Костянтинівку з Григор'ївського кар'єру (Донецька область), який від заводу знаходиться на відстані 35 км, що економічно вигідніше. Крім того, в публікації повідомляється про спроби рейдерами захопити родовища ПАТ «Дашуківські бентоніти». Зокрема, у 2013 році у [PERSON] виникло бажання оформити у власність заводу ПАТ «Завод обважнювачів» земельні ділянки, на яких розташовані поклади бентонітових глин у селі Босівка Лисянського району Черкаської області. При цьому, вони не звертали уваги на той факт, що вказана земля є приватною власністю селян. Друга спроба відбулась в 2014 році, коли вони намагались захопити Ріпківське родовище. Без згоди власників земельних ділянок, територіальної громади, яка була категорично проти надання дозволу ПАТ «Завод обважнювачів» на геологічне вивчення з дослідно-промисловим видобутком бентонітових глин та відкриття кар'єру, вимог спеціального законодавства України, [PERSON] вдалося «протягнути» рішення Черкаської обласної ради про надання погодження отримання спеціального дозволу на користування ділянками надр з метою геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислову розробку ділянок Ріпківського проявлення бентонітових глин загальнодержавного значення. На думку автора публікації, третя спроба рейдерського захоплення полягала в наступному: наприкінці 2014 року [PERSON] за допомогою керівництва ПАТ «Завод обважнювачів» увійшли в довіру до власника заводу ПАТ «Дашуківські бентоніти» ([PERSON]Г.), запропонувавши йому співпрацю щодо інвестування у виробництво та надання послуг на підтримку бізнесу. Втім, єдиною метою переговорного процесу з власником заводу [PERSON] були не інвестиції в ПАТ «Дашуківські бентоніти», а отримання інформації про завод, в тому числі, про його фінансові документи, податкову звітність, корпоративні структури тощо. Надалі автор стверджує, що вступивши в змову з колишнім керівником заводу [PERSON], шляхом його підкупу, [PERSON] отримали інформацію щодо наявної кредитної заборгованості у ПАТ «Дашуківські бентоніти» перед ПАТ «ВТБ БАНК». Їм також стало відомо, що власник заводу [PERSON] довірив [PERSON] корпоративне управління підприємством ПАТ «Дашуківські бентоніти», але за умови, що всі стратегічні корпоративні питання будуть вирішуватись лише [PERSON], як власником підприємства. З метою реалізації схеми незаконного заволодіння кредиторською заборгованістю ПАТ «Дашуківські бентоніти» перед ПАТ «ВТБ БАНК» була залучена стороння організація TOB «ВЕРДИКТ ФІНАНС», якою керують [PERSON]. Підкупивши колишнього керівника підприємства [PERSON], [PERSON] через «підставних» осіб уклали договори, за якими TOB «ВЕРДИКТ ФІНАНС» було відступлено право вимоги за кредитними договорами ПАТ «Дашуківські бентоніти», що дозволило [PERSON] незаконно заволодіти акціями і майном ПАТ « Дашуківські бентоніти», отримати контроль над ключовими компаніями структури «Дашбент». Вигода [PERSON] в цій афері полягала в тому, що по відношенню до нього [PERSON] припинили його поруку за кредитними зобов'язаннями. Автор публікації також наголошує на тому, що мали місце численні порушення, які були зафіксовані під час рейдерского захоплення підприємства та бездіяльність правоохоронних органів. З метою легалізації незаконної діяльності [PERSON] в порушення вимог ч.2 ст.47 Закону України «Про акціонерні товариства» у лютому цього року чотири рази підряд з однаковим порядком денним скликалися незаконні позачергові загальні збори акціонерів ПАТ «Дашуківські бентоніти». Проведення загальних зборів дало можливість продовжити незаконну господарську діяльність по видобутку і реалізації бентонітової глини Дашуківської ділянки Черкаського родовища з метою отримання неправомірної вигоди. На думку автора публікації, подальші злочинні дії [PERSON] можуть призвести до чергових незаконних зборів акціонерів та інших рішень, що призведуть до соціальної напруги в регіоні. 19 липня цього року за ініціативою та участю вище зазначених громадян були проведені незаконні збори акціонерів, на яких прийнято рішення щодо безпідставного банкрутства ПАТ «Дашуківські бентоніти». Вказане незаконне рішення про банкрутство підприємства ПАТ «Дашуківські бентоніти» призведе до повної його ліквідації, будуть звільнені понад 500 працівників та Черкаський регіон не отримає відповідні надходження до бюджетів різних рівнів. Зазначена інформація не відповідає дійсності та ставить під сумнів ділову репутацію [PERSON] як посадової особи - голови правління ПАТ «Дашуківські бентоніти» та керівника трудового колективу, порочить його честь та гідність як громадянина та фахівця і тим самим завдає шкоди його відповідним особистим немайновим правам. Негативна та неправдива інформація стосовно [PERSON] викладена у публікації «Дашуківські бентоніти: втрачені можливості. Хто винен?» розміщеній на сайті TOB «Телекомпанія «Антена» на сторінці «Тексти» за адресою http://antenna.com.ua/2016/08/30/7160/ 30 серпня 2016 року розповсюджена через мережу Internet, є загальнодоступною для широкого кола осіб, тобто доведена до відома більш, ніж однієї оооби. В публікації йде мова, про нібито, наявність конфлікту між [PERSON] та [PERSON] з-за ПАТ «Дашуківські бентоніти». При цьому, фактичні дані, які б могли підтвердити те, що їхні інтереси могли перетинатися з цього приводу, не наводяться. Не існує жодного документу, оформленого в установленому законом порядку, який би був підписаний директором УДП «Укрхімтрансаміак» [PERSON] та головою наглядової ради ПАТ «Дашуківські бентоніти» [PERSON] щодо відносин між цими підприємствами. Аналогічно, відсутні доводи і про спроби придбання корпоративних прав на вказане підприємство [PERSON] як фізичною особою. В публікації про [PERSON] повідомляється, що він у минулому обіймав посаду директора УДП «Укрхімтрансаміак». [PERSON] згадується як голова наглядової ради ПАТ «Дашуківські бентоніти», що не відповідає дійсності. На посаду голови наглядової ради ПАТ «Дашуківські бентоніти» [PERSON] було обрано 30.10.2015, що підтверджується протоколом засідання цього органу. Однак 25.02.2016 загальними зборами акціонерів обрано новий склад наглядової ради акціонерного товариства. Того ж дня на засіданні наглядової ради у новому складі її головою обрано [PERSON] Не відповідає дійсності і повідомлення про те, що [PERSON] є колишнім керівником ПАТ «Дашуківські бентоніти». На даний час [PERSON] продовжує працювати на посаді голови правління цього акціонерного товариства, ним підписуються фінансово-господарські документи, вирішуються питання, пов'язані з економічним розвитком підприємства, соціальним забезпеченням працюючих тощо. Твердження автора публікації щодо укомплектування ПАТ «Дашуковські бентоніти» новітнім обладнанням відповідно до вимог світових стандартів спростовуються об'єктивними показниками щодо основних засобів, які не оновлювались з 1983 року. Відповідно до даних бухгалтерського обліку придатність використання основних засобів складає лише 9,5 %. Значний фізичний знос основних засобів відображений у фінансовому звіті, який надавався загальним зборам акціонерів за підсумками роботи за 2015 рік, який додається. Відповідно до відомостей, що перебувають у віданні утримувача реєстру емітенту серед власників корпоративних прав ПАТ «Завод обважнювачів» [PERSON]. та.[PERSON]. не значаться. Оскільки даний факт є заперечувальним (негативним) твердженням, то його докази не можуть бути надані у зв'язку з їхньою відсутністю внаслідок відсутності самого факту. Згідно інформації, розміщеної на офіційному сайті TOB «Григор'ївський рудник» код 31399134 за адресою в мережі Інтеренет http://g-rudnik.com.ua/ вказане підприємство знаходиться за адресою: 84550, Донецька обл., Бахмутський район, село Григор'ївка (Калінінська с/р), вул. Перемоги. Це підтверджується даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб за адресою https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch. Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження в редакції, затвердженій розпорядженням Кабінету Міністрів України від 5 травня 2015 р. №428-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» с. Григор'ївка Бахмутського району Донецької області не знаходиться на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. TOB «Григор'ївський рудник» та ПАТ «Завод обважнювачів» зареєстровані як суб'єкти підприємницької діяльності і, як платники податку (дата взяття на облік: 13.06.2001 р. і номер взяття на облік: 05-03-04-0896/0503 5 та дата взяття на облік: 24.01.1991р. номер взяття на облік: 05-29-04-0033/05293 відповідно), зазначені відомості щодо них містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб на сайті Мінюсту в розділі безкоштовних запитів https://usr.miniust.gov.ua/ua/freesearch і є загальновідомими. Таким чином, вказані підприємства здійснюють підприємницьку діяльність відкрито, на законних підставах, тобто легально. Отже твердження щодо використання ПАТ «Завод обважнювачів» бентонітових глин, які поступають до нього нелегально з Григор'ївського кар'єру, який знаходиться на тимчасово неконтрольованої території України не відповідає дійсності. Як наслідок, необгрунтованими є доводи автора публікації про контрабандне завезення бентонітової глини на завод в Костянтинівку з Григор'ївського кар'єру. Кримінальним кодексом України та КУпАП поняття контрабанда визначається як переміщення товару через митний кордон України поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю. У ст. 4 Митного кодексу України зазначається, що митний кордон співпадає з державним кордоном. На місцях проведення виробничих процесів вказаних суб'єктів господарювання не проходить ні державний, ні митний кордон. Відтак, не можна вести мову про контрабанду бентонітової глини. ПАТ «Дашуківські бентоніти» має господарські правовідносини з ПАТ «Завод обважнювачів» ще з початку 2000-х років. Вони полягають у здійсненні поставок ПАТ «Дашуківські бентоніти» бентонітової глини на ПАТ «Завод обважнювачів» відповідно договорів поставки. На даний час така співпраця здійснюється на підставі Договору № К-ДБ-4-0925/1 від 25 вересня 2015 року. Факти проведення безтоварних операцій контролюючими органами не виявлялись. Оскільки ПАТ «Завод обважнювачів» не має необхідності «легалізувати» бентонітову глину з Григор'ївського кар'єру аргумент автора публікації на користь рейдерського захоплення ПАТ «Дашуківські бентоніти» через можливість проводити безтоварні операції є необгрунтованим, а інформація про це - недостовірною. Не відповідає дійсності і твердження автора публікації про неодноразове обговорення у ЗМІ теми рейдерського захоплення родовища ПАТ «Дашуківські бентоніти» та бездіяльності правоохоронних органів з цього приводу. У другій половині минулого та упродовж поточного років у засобах масової інформації дійсно неодноразово розповідалось про корпоративний конфлікт, який мав місце з ініціативи кількох акціонерів, які володіють незначною кількістю акцій товариства. Попри втрату підтримки основного акціонера TOB «Даш-Бент Інвест», яке володіє 90,0055% акцій ПАТ «Дашуківські бентоніти», вони неодноразово оскаржували дії керівництва підприємства в судах, в чисельних зверненнях до органів державної виконавчої влади, народних депутатів України. За їх заявами проводиться досудове розслідування у кримінальних провадженнях. Однак твердження про наявність факту рейдерського захоплення підприємства, відсутність реагування правоохоронних органів є необгрунтованими. На даний час відсутнє будь-яке документальне підтвердження тому, що [PERSON] та [PERSON] є, або були, власниками ПАТ «Завод обважнювачів» та можуть впливати на фінансово-господарську діяльність вказаного підприємства. Відтак, є недостовірною поширена автором публікації інформація про те, що [PERSON] намагались отримати у власність ПАТ «Завод обважнювачів» земельні ділянки з покладами бентонітових глин у селі Босівка, одержати дозвіл на геологічне вивчення з дослідно-промисловим видобутком бентонітових глин та відкриття кар'єру на Ріпківському родовищі Черкаської області. Крім того, прийняття рішення Черкаською обласною радою про надання надр з метою геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки ділянок Ріпківського проявлення бентонітових глин загальнодержав\-ного значения не може бути способом здійснення спроби рейдерського захоплення ПАТ «Дашуківські бентоніти», оскільки це є способом реалізації органом місцевого самоврядування своїх функцій та повноважень. До того ж ПАТ «Дашуківські бентоніти» у своїй діяльності не використовує Ріпківське родовище. Отже, вищевказане рішення Черкаської облради жодним чином не стосується прав та інтересів ані самого акціонерного товариства, ані його акціонерів. Таким чином, викладена інформація щодо спроб здійснення рейдерського захоплення шляхом забезпечення прийняття рішення Черкаською облрадою надання надр з метою геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки ділянок Ріпківського проявлення бентонітових глин загальнодержавного значення є неправдивою і не узгоджується з фактичними обставинами справи. Основним акціонером ПАТ «Дашуківські бентоніти» є TOB «Даш-Бент Інвест», яке володіє 90,0055% акцій публічного акціонерного товариства, що підтверджується витягами з рахунків цінних паперів TOB «Даш-Бент Інвест», які зберігаються в ПАТ «Банк Петрокомерц-Україна» та TOB «Фінансова компанія «Дельта». Власником TOB «Даш-Бент Інвест» згідно реєстраційних даних із жовтня 2012 року є Закрита акціонерна компанія з обмеженою відповідальністю «Емселба лімітед» (Кіпр). Кінцевим бенефіціарним власником (контролером) ПАТ «Дашуківські бентоніти» є [PERSON] (Кіпр). Згідно з чинним інвестиційним законодавством України (Закони України «Про цінні папери та фондову біржу», «Про режим іноземного інвестування», тощо) формами здійснення інвестицій є придбання акцій як під час їх розміщення, або під час обігу. Згідно відомостей, що містятьсяч у останньому реєстрі акціонерів, [PERSON] володіє лише 0,0075% акцій ПАТ «Дашуківські бентоніти». За таких умов, твердження автора публікації про те, що [PERSON] є власником ПАТ «Дашуківські бентоніти» і з ним через керівництво ПАТ «Завод обважнювачів» [PERSON] та [PERSON] вели переговори про інвестиції є такими, шо не відповідають дійсності. Крім того, ПАТ «Дашуківські бентоніти» є публічним товариством і для одержання інформації про його фінансово-господарський стан, сплату податків та інших обов'язкових платежів [PERSON] та [PERSON], або іншим громадянам, в умовах новітніх інформаційних технологій зовсім не обов'язково вести переговори про інвестиції, як це стверджує автор публікації. [PERSON] наполягає, що ніяким чином не сприяв [PERSON] чи [PERSON]А у встановленні будь-яких особистих, у тому числі довірливих стосунків з [PERSON], ні за будь-яку винагороду або безоплатно не надавав їм або іншим особам інформацію про завод, про його фінансові документи, податкову звітність, корпоративні структури, щодо наявної кредитної заборгованості в ПАТ «Дашуківські бентоніти» перед ПАТ «ВТБ БАНК». Не існує жодного кримінального провадження, в 'якому слідчим шляхом досліджувалося б питання підкупу [PERSON], його змови з будь-якими особами шодо заволодіння корпоративними правами та майном акціонерного товариства, відсутній також з цього приводу і вирок, який би набрав законної сили. Відповідно до ст. ст. 1029, 1030 ЦК України за договором управління майном одна сторона (установник управління) передає другій стороні (управителеві) на певний строк майно в управління, а друга сторона зобов'язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача). Предметом договору управління майном можуть бути підприємство як єдиний майновий комплекс, нерухома річ, цінні папери, майнові права та інше майно. Відповідно до ст. 1045 ЦК України особливості управління цінними паперами встановлюються законом. Довірче управління цінними паперами здійснюється на підставі різновиду договору довірчого управління майном, який поєднує в собі риси договору з надання фінансових послуг. Відсилаючи до спеціального законодавства, ЦК України обмежує правове регулювання довірчого управління цінними паперами нормами, що регулюють правові відносини з управління цінними паперами як професійного виду діяльності на фондовому ринку різновиду торгівлі цінними паперами. Законом України «Про цінні папери та фондовий ринок», а також прийнятим на його виконання Рішенням ДКЦПФР від 12.12.2006 р. № 1449, яким затверджено Правила (умови) здійснення діяльності з торгівлі цінними паперами: брокерської діяльності, дилерської діяльності, андерайтингу, управління цінними паперами, встановлено певні особливості довірчого управління цінними паперами. Аналіз цих актів дозволяє стверджувати, що єдиною підставою такої діяльності є договір довірчого управління цінними паперами та грошовими коштами, призначеними для інвестування в цінні папери. При цьому, сума договору про управління цінними паперами з одним клієнтом фізичною особою має становити не менше суми, еквівалентної 100 мінімальним заробітним платам, а коло осіб, що можуть здійснювати діяльність з довірчого управління цінними паперами, обмежено професійними учасниками фондового ринку торговцями цінними паперами. Цінні папери, що можуть бути об'єктами довірчого управління, є емісійні цінні папери, депоновані на рахунку у зберігана (в той же час на рахунку в цінних паперах [PERSON], депоновано лише 0,0075% акцій ПАТ «Дашуківські бентоніти»). Оскільки з огляду на зазначені вище обмеження щодо осіб, які можуть здійснювати діяльність, між [PERSON] та [PERSON] договір з довірчого управління цінними паперами не укладався, то можна стверджувати, що [PERSON] не передавав [PERSON] в довірче управління корпоративні права, посвідчені простими іменними акціями ПАТ «Дашуківські бентоніти», а відповідні твердження, що містяться у публікації, не відповідають дійсності. Відсутність договору з довірчого управління цінними паперами ПАТ «Дашуківські бентоніти» між [PERSON] та [PERSON] не дозволяє останньому вживати будь-яких заходів щодо 0,0075%, належних [PERSON] акцій ПАТ «Дашуківські бентоніти». [PERSON] може впливати на фінансово-господарський стан ПАТ «Дашуківські бентоніти» лише через обговорення та прийняття відповідних рішень на загальних зборах акціонерів товариства. Інші форми впливу є незаконними, а відтак для діючого голови правління [PERSON] вказівки одного із акціонерів щодо керування підприємством є необов'язковими до виконання. Таким чином, твердження автора публікації щодо того, що [PERSON] залишив за собою виключні права щодо вирішення всіх стратегічних корпоративних питань не відповідає дійсності, оскільки не узгоджується з іншими очевидними обставинами справи. Між ПАТ «ВТБ БАНК» та факторинговою компанією TOB «Вердикт Фінанс» 10.07.2015 укладено договір №1007/2015/1 про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за кредитними договорами від 16.05.201 1 №КЛН- 41. ЛЖЛН-43, №КЛН-44, №КЛН-45, укладеними банком з ПАТ «Дашуківські бентоніти». Вказана угода є правомірною та такою, що вчинена сторонами у цілковитій відповідності всім вимогам чинного законодавства. Сторони діяли в межах цивільної дієздатності, а сам правочин відповідав усім вимогам, що висуваються до угоди (форма, зміст, умови угоди, тощо). Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язані може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.1077 цього ж Кодексу за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступа'є або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, TOB «Вердикт Фінанс» отримало право грошової вимоги до ПАТ «Дашуківські бентоніти» за вказаними кредитними договорами але не отримало цінних паперів, емітованих ПАТ «Дашуківські бентоніти», які належать на праві власності акціонерам. TOB «Вердикт Фінанс» також не отримало у власність чи у користування майно ПАТ «Дашуківські бентоніти», яке належить на праві власності товариству. Відповідно до ст. 115 ЦК України господарське товариство є власником майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного капіталу, продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності, одержаних доходів, іншого майна, набутого на підставах, шо не заборонені законом. Власником TOB «Вердикт Фінанс» є компанія «Auranvest Enterprsses ltd» (3110 м. Лімасол, вул. Крінон, буд.16. Кіпр ), кінцевим бенефіціарним власником (контролером) є [PERSON], Кіпр. К00108765, м. Ламасол, вул. Екалі, буд. 16. Зазначене підтверджується даними, які є у вільному доступі за посиланням в мережі Internet за адресою https:usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch. Там же розміщені відомості щодо осіб, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи: [PERSON] - керівник з 28.05.2015 року та [PERSON] - підписант з 29.04.2015 року. Таким чином, твердження автора публікації про те, шо відбулось незаконне заволодіння кредиторською заборгованістю ПАТ «Дашуківські бентоніти» факторинговою компанією TOB «Вердикт Фінанс» і, як наслідок, заволодіння акціями та майном акціонерного товариства [PERSON] та [PERSON] з допомогою підкупу [PERSON], не відповідає дійсності. Із зміною первісного кредитора договір поруки [PERSON] за ПАТ «Дашуківські бентоніти» за кредитними договорами укладеними 16.05.2011 року перед ПАТ «ВТБ БАНК» №№ КЛН-41, КЛН-43, КЛН-44, КЛН-45 не був припинений, розірваний, або визнаний недійсним у встановленому порядку, зобов'язання, що випливають із вказаного договору поруки тривають. Факт укладання такого договору не потребує доказуванню відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, оскільки визнається сторонами чи особами. Відсутність підстав, що обумовлюють припинення цивільного зобов'язання із договору поруки є заперечувальним фактом і підтверджується відсутністю доказів зворотного. За таких умов, твердження автора публікації про те, що [PERSON] або [PERSON] припинили дію договору поруки [PERSON] за кредитними зобов'язаннями у зв'язку з його сприянням у заволодінні акціями і майном ПАТ «Дашуківські бентоніти», не відповідає дійсності. Відповідно до ч.1 ст.47 Закону України «Про акціонерні товариства» позачергові загальні збори акціонерного товариства скликаються наглядовою радою на вимогу акціонерів, які на день подання вимоги сукупно є власниками 10 і більше відсотків простих акцій товариства. Частиною 2 ст.47 цього Закону визначено, що наглядова рада приймає рішення про скликання позачергових загальних зборів акціонерного товариства або про відмову у такому скликанні протягом 10 днів з моменту отримання вимоги про їх скликання. Тобто, наглядова рада одержавши таку вимогу акціонерів повинна прийняти рішення у період до 10 днів з часу її одержання. Заборона щодо прийняття рішення про перенесення дати проведення загальних зборів акціонерного товариства цією нормою не передбачена. Рішення, прийняті на позачергових загальних зборах ПАТ «Дашуківські бентоніти» 25.02.2016 та на інших зборах, які були проведені у цьому році, є законними і не виходять за межі компетенції вищого органу управління акціонерним товариством, у судовому порядку не відмінені. Характер та суть рішень відповідала потребам дня акціонерного товариства та жодним чином не могла слугувати іншим цілям у т.ч. «легалізації незаконної діяльності сім'ї [PERSON]», чи незаконної розробки корисних копалин. З часу спливу терміну дії дозволу на розробку покладів бентонітових глин у квітні 2016 року ПАТ «Дашуківські бентоніти» не здійснює розробку Дашуківського родовища бентонітових глин. Як наслідок, твердження автора публікації про зазначені порушення вимог законодавства не відповідає дійсності. Попри відступлення права вимоги грошових зобов'язань за кредитними договорами від 16.05.2011 у ПАТ «Дашуківські бентоніти» залишається заборгованість в значному розмірі перед факторинговою компанією TOB «Вердикт Фінанс». Фінансове оздоровлення підприємства вимагає прийняття рішень, які відносяться до компетенції загальних зборів акціонерів. Так, у відповідності до вимог ст.6 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» позачергові загальні збори акціонерів 19.07.2016 р. прийняли рішення, яким зобов'язали голову правління [PERSON] розробити план досудової санації та погодити його з кредиторами. Відповідно до ст. 94 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» відкриття провадження по справі про банкрутство можливо лише у випадку не надання кредиторами згоди на проведення досудової санації або не погодженні ними плану санації. Відповідно до ч.5 ст.5 цього ж Закону санація боржника до порушення справи про банкрутство - система заходів щодо відновлення платоспроможності боржника, які може здійснювати засновник (учасник, акціонер) боржника, власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, кредитор боржника, інші особи з метою запобігання банкрутству боржника шляхом вжиття організаційно-господарських, управлінських, інвестиційних, технічних, фінансово-економічних, правових заходів відповідно до законодавства до порушення провадження у справі про банкрутство. Отже прийняте рішення про введення досудової санації підприємства, попри заяви, що містяться в публікації, навпаки, має метою фінансове оздоровлення підприємства та запобігання можливому банкрутству. З огляду на викладене, твердження про можливий ріст соціальної напруженості, внаслідок банкрутства підприємства та наступне звільнення працівників, обумовлене процедурами банкрутства є безпідставними та не відповідають дійсності. На підтвердження неправдивості відомостей щодо намірів банкрутства підприємства свідчить відсутність ознак планування скорочення штатної чисельності працівників ПАТ «Дашуківські бентоніти». Так, працівники підприємства відповідно до вимог п. 1 ст. 40, ст.49-2 Кодексу законів про працю України не повідомлялись про звільнення внаслідок змін в організації виробництва, Згідно вимог Наказу Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 року №317 «Про затвердження форми звітності № 4-ПН «Інформація про заплановане масове вивільнення працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці» та Порядку її подання в органи соціального страхування на випадок безробіття відповідні повідомлення не направлялися. Навпаки, планується додатково працевлаштувати 30 чоловік при тому, що на підприємстві працює понад 220 чоловік. На даний час заробітна плата їм сплачується своєчасно, заборгованість по сплаті податків відсутня. Таким чином, твердження щодо можливого масового звільнення працівників ПАТ «Дашуківські бентоніти», що містяться у публікації нічим не обґрунтовуються, тобто є неправдивими та спростовуються наведеними вище доказами. Відповідно до п. 15 постанови пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Стаття «Дашуківські бентоніти: втрачені можливості. Хто винен?» містить саме таке викладення обставин, що припускає вчинення з боку [PERSON] дій, що передбачають юридичну відповідальність, є такими, що засуджуються суспільством, тобто висвітлюють його особу в негативному виді. Тобто зазначена інформація є негативною. Так, зазначена інформація містить твердження про причетність [PERSON] до подій, які мають ознаки кримінальних правопорушень, що передбачають кримінальну відповідальність. Вказана інформація ставить під сумнів ділову репутацію [PERSON] як посадової особи підприємства - голови правління акціонерного товариства, підриває довіру акціонерів до нього як представника їх інтересів в період між загальними зборами товариства і одночасно містить інформацію, яка має ознаки зловживань у сфері службової діяльності, яка за певних умов може тягнути юридичну відповідальність. Тобто така інформація за своїм характером відповідає визначенню «негативна». Поширена інформація порушує особисті немайнові права [PERSON], тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам та перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати свої особисті немайнові права. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Отже, з оглядом на наведене, поширена інформація є фактичним твердженням, а не оціночним судженням. Відповідно до п.1 постанови пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Відповідно до п.6 цієї ж постанови позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права. Згідно з п.9 цієї ж постанови відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Якщо позов пред'явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації. Громадяни, юридичні особи і державні органи, а також їх законні представники мають право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність. Відповідно до приписів ст.ст. 275-277 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Якщо редакція не має доказів того, що опубліковані нею відомості відповідають дійсності, вона зобов'язана на вимогу заявника опублікувати спростування (презумпція добропорядності особи) їх у запланованому найближчому випуску друкованого засобу масової інформації або опублікувати його за власною ініціативою. Таким чином, позивач просить суд, - 1. Визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON], інформацію, викладену в публікації, розміщеній на сайті TOB «Телекомпанія «Антена» на сторінці «Тексти» за адресою http://antenna.com.ua/2016/08/30/7160/ 30 серпня 2016 року «Дашуківські бентоніти: втрачені можливості. Хто винен?», автор публікації [PERSON], а саме щодо: існування бізнес-конфлікту, що виник у свій час між [PERSON] та [PERSON], перебування [PERSON]; укомплектування виробництва ПАТ «Дашуківські бентоніти» новітнім обладнанням відповідно до вимог світових стандартів; перебування ПАТ «Завод обважнювачів», код 00136751, у власності [PERSON] та/або [PERSON]; використання ПАТ «Завод обважнювачів» у своїй виробничій діяльності сировини, нелегально контрабандою доставленої з покладів Григор'ївського рудника, що розташований на території, яка тимчасово не контролюється державою Україна під виглядом сировини, добутої ПАТ «Дашуківські бентоніти» з родовищ бентонітових глин у Лисянському районі Черкаської області з використанням підроблених документів; неодноразових спроб рейдерського захоплення ПАТ «Дашуківські бентоніти»; наявності намірів у [PERSON] та [PERSON] у 2013 р. оформити у власність ПАТ «Завод обважнювачів» земельні ділянки, на яких розташовані поклади бентонітових глин і, які вже перебували у приватній власності місцевих селян; здійснення впливу [PERSON] та [PERSON] на прийняття 27.11.2014 р. Черкаською обласною радою рішення № 35-8/VI «Про надання погодження отримання спеціального дозволу ПАТ «Завод обважнювачів» на користування ділянками надр з метою геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислову розробку, ділянок Ріпківського проявлення бентонітових глин загальнодержавного значення» з метою оформлення у власність ПАТ «Завод обважнювачів» земельних ділянок, на яких розташовані поклади бентонітових глин; пропонування [PERSON] співпраці в спільному інвестуванні виробництва ПАТ «Дашуківські бентоніти»; отримання [PERSON] та [PERSON] відомостей про фінансовий стан, корпоративну структуру ПАТ «Дашуківські бентоніти» наприкінці 2014 р., під виглядом обговорення з [PERSON] співпраці щодо інвестування в ПАТ «Дашуківські бентоніти»; підкупу [PERSON] та [PERSON] керівника ПАТ «Дашуківські бентоніти» [PERSON] з метою отримання від нього інформації щодо наявної кредиторської заборгованості підприємства перед ПАТ «ВТБ БАНК»; передачі в довірче управління [PERSON] [PERSON] корпоративного управління ПАТ «Дашуківські бентоніти»» за умови, що вирішення всіх стратегічних корпоративних питань залишиться виключно за [PERSON] наявності у [PERSON] права власності щодо ПАТ «Дашуківські бентоніти»»; керування, контролю [PERSON] та [PERSON] TOB «Вердікт Фінанс»; отримання [PERSON] та [PERSON] у власність майна та акцій ПАТ «Дашуківські бентоніти» та отримання контролю над ПАТ «Дашуківські бентоніти»; припинення фінансової поруки [PERSON] за кредитним зобов'язанням «Дашуківські бентоніти» перед «ПАТ «ВТБ БАНК» за кредитними договорами №№ КЛН-41, КЛН-43, КЛН-44, КЛН-45 від 16.05.2011 р. між ПАТ «ВТБ БАНК» та ПАТ «Дашуківські бентоніти»; неодноразового висвітлення у засобах масової інформації чисельних порушень під час рейдерського захоплення ПАТ «Дашуківські бентоніти» та бездіяльність правоохоронних органів; порушення вимог ч.2 ст. 47 Закона України «Про акціонерні товариства» у лютому 2016 р. в частині скликання незаконних позачергових загальних зборів акціонерів з метою легалізації незаконної діяльності [PERSON] та [PERSON]; здійснення на час виходу публікації незаконної господарської діяльності ПАТ «Дашуківські бентоніти» з видобутку та реалізації бентонітової глини Дашуківської ділянки Черкаського родовища; можливості підвищення рівня соціальної напруги в регіоні через проведення чергових загальних зборів акціонерів ПАТ «Дашуківські бентоніти»; прийняте рішення щодо відкриття процедури банкрутства ПАТ «Дашуківські бентоніти» на загальних зборах акціонерів 19.07.2016 р., які скликаних за ініціативою та участю [PERSON] та [PERSON]; можливої повної ліквідацію підприємства та звільнення понад 500 працівників внаслідок відкриття процедури банкрутства ПАТ «Дашуківські бентоніти». Зобов'язати [PERSON] розмістити на сайті ТОВ «Телекомпанія «Антена» в тому ж самому розділі (на сторінці «Тексти» і тим самим шрифтом повідомлення, що спростовує недостовірну інформацію, не пізніше трьох днів з дня набрання чинності рішення, а також визнати такою, що не відповідає дійсності інформацію, зазначену в якості обґрунтування позову. Судові витрати стягнути з відповідача. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явився, будучи належним чином повідомлений про час, длату та місце розгляду справи. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі і просив їх задовольнити. Крім того, зазначив, що позовні вимоги позивач залишає за собою. В судове засідання відповідач [PERSON] не з»явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі відповідно до ст. 174 ЦПК України. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, враховуючи думку відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав: так, Конституцією України (ст. 34) передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов»язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Відповідно до ст. 275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими\~главою 3\~цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, фізична особа або юридична особа, рішеннями, діями або бездіяльністю яких порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов'язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення. Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням (ст. 276 ЦК). \~Як передбачено статтею 277 ЦК України, йізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до положень п.12 постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009р. №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК). Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації. Закон України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» від 16.11.1992р. створює правові основи діяльності друкованих засобів масової інформації (преси) в Україні, встановлює державні гарантії їх свободи відповідно до Конституції України, Закону України "Про інформацію" та інших актів чинного законодавства і визнаних Україною міжнародно-правових документів. До суб'єктів діяльності друкованих засобів масової інформації належать засновник (співзасновники) друкованого засобу масової інформації, його редактор (головний редактор), редакційна колегія, редакція, трудовий колектив редакції, журналістський колектив, журналіст, автор, видавець, розповсюджувач (ч.1 ст. 7 ЗУ). Таким чином, в даному випадку відповідачем вірно визначено автора публікації [PERSON] Крім того, інтернет видання, де була опублікована інформація, належним чином зареєстроване і має адресу: TOB «Телекомпанія «Антена» - http://antenna.com.ua/2016/08/30/7160/. Відповідно до ст. 37 згаданого Закону, - громадяни, юридичні особи і державні органи, а також їх законні представники мають право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність. Якщо редакція не має доказів того, що опубліковані нею відомості відповідають дійсності, вона зобов'язана на вимогу заявника опублікувати спростування їх у запланованому найближчому випуску друкованого засобу масової інформації або опублікувати його за власною ініціативою. Спростування повинно бути набрано тим же шрифтом і поміщено під заголовком "Спростування" на тому ж місці шпальти, де містилося повідомлення, яке спростовується. Обсяг спростування не може більше ніж удвічі перевищувати обсяг спростовуваного фрагменту опублікованого повідомлення або матеріалу. Забороняється вимагати, щоб спростування було меншим, ніж половина стандартної сторінки машинописного тексту. Спростування може бути підготовленим у формі відповіді, обсяг якої не перевищує спростовуваного матеріалу. Скорочення чи інші зміни в тексті спростування заявника без його згоди не допускаються. Редакція відмовляє в публікації спростування, якщо спростування: 1) порушує положення статті 3 цього Закону; 2)суперечить рішенню або вироку суду, які набрали чинності; 3) є анонімним. Редакція може відмовити в публікації спростування, якщо спростування: 1) стосується відомостей, які нею вже спростовано; 2) надійшло з вимогою заявника опублікувати його пізніше, ніж через рік з дня публікації відомостей, що спростовуються. Редакція зобов'язана в строк, що не перевищує одного місяця з дня надходження вимоги, опублікувати спростування і письмово повідомити заявника про строк і час публікації спростування у разі затримки або про відмову в його публікації, зазначивши підстави відмови. Заявник має право оскаржити відмову в публікації спростування або порушення порядку його публікації до суду, який приймає скаргу до розгляду протягом року з дня публікації спростовуваних відомостей. Відповідно до п.п.3,4 згаданої постанови Пленуму ВСУ №1 вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Як визначено у пункті 15 постанови Пленуму ВСУ №1, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Пунктом 18 згаданої постанови ВСУ №1 передбачено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Крім того, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1 ст. 61 ЦПК). У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову( ч. 4 ст. 174 ЦПК). Таким чином, з»ясувавши обставини справи, враховуючи позицію щодо заявлених позовних вимог відповідача, який визнав їх у повному обсязі, суд вважає за можливе позовні вимоги в редакції від 08.11.2016р. задовольнити. На підставі викладеного та,

Outcome: approved