Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

Під час проведення перевірки, визначеної Законом України «Про очищення влади», позивачеві стало відомо про наявність у його власності ? частини будинку, який знаходиться за адресою: Вінницька область, Бершадський район, с. Лісниче, вул. Шевченка, 174. У період із 1973 по 1990 роки він разом із батьками проживав за адресою: [INFO]. Про наявність права власності на вказане майно [PERSON] не було відомо до отримання висновку Вінницької ОДПІ ГУ Міндоходів у Вінницькій області від 29.01.2015 року № 2289/10/02-28-17 про результати перевірки відомостей, передбачених п.2 ч. 5 ст. 5 Закону України «Про очищення влади», оскільки з 1990 року за вказаною адресою він не проживав та участі у приватизації вказаного майна не брав. В подальшому із розмови з батьками йому стало відомо, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.02.2005 року за наслідками приватизації його батьками колгоспного двору за адресою: Вінницька область, Бершадський район, с. Лісниче, вул. Шевченка, 174., він був зазначений співвласником вказаного будинку. При цьому згоди на набуття права власності на вказаний будинок не давав. Постановою Бершадського районного суду Вінницької області у справі № 126/1037/15-а від 24 березня 2015 року визнано протиправним та скасовано п. 1 рішення Лісниченської сільської ради Бершадського району № 63 від 21.10.2004 «Про переоформлення права приватної власності кожного члена бувшого колгоспного двору на житловий будинок по вул. Шевченка, 174 с. Лісниче» в частині передачі у приватну власність [PERSON] 1/4 колгоспного двору, розташованого за адресою Вінницька область, Бершадський район, с. Лісниче, вул. Шевченка, 174. Зважаючи на відсутність рішення про передачу у власність [PERSON] колгоспного двору, розташованого за адресою Вінницька область, Бершадський район, с. Лісниче, вул. Шевченка, 174, вважає, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 28.02.2005 року серія ЯЯЯ № 052275, видане виконавчим комітетом Лісниченської сільської ради є недійсним в частині визначення за ним ? частки на житловий будинок. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 28.02.2005 року серія ЯЯЯ №052275, видане виконавчим комітетом Лісниченської сільської ради недійсним в частині визначення за [PERSON] 1/4 частки на житловий будинок та скасувати рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП "Тульчинське МБТІ" від 28.02.2005 року в частині реєстрації за [PERSON] 1/4 колгоспного двору, розташованого за адресою: Вінницька область, Бершадський район с. Лісниче, вул. Шевченка, 174. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак надав до суду заяву, в якій просив позов задовольнити з викладених підстав, а справу слухати без його участі. Відповідачі в судове засідання також не з'явились, надавши до суду письмові заяви про визнання позовних вимог та розгляд справи за їх відсутності. Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом передбаченим ч.2 ст.158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. \~\~\~\~\~ \~Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності \~осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК \~України фіксування судового процесу \~за \~допомогою \~звукозаписувального \~технічного \~засобу не здійснюється. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що з постанови Бершадського районного суду Вінницької області від24.03.2015 року в адміністративній справі №126/1037/15-а (а.с.7-8) вбачається, що відповідно до рішення Лісниченської сільської ради №63 від 21.10.2004 року "Про переоформлення права приватної власності кожного члена бувшого колгоспного двору" на підставі заяви [PERSON], було вирішено оформити право приватної спільної часткової власності на житловий будинок по вул. Шевченка, 174 в с. Лісниче на кожного члена колгоспного двору в рівних частках за [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та видати свідоцтво про право приватної власності в рівних частинах. На підставі даного рішення виконавчим комітетом Лісниченської сільської ради 28.02.2005 року було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно (а.с. 6). Вже вказаною постановою суду визнано протиправним та скасовано п. 1 рішення Лісниченської сільської ради Бершадського району № 63 від 21.10.2004 «Про переоформлення права приватної власності кожного члена бувшого колгоспного двору на житловий будинок по вул. Шевченка, 174 с. Лісниче» в частині передачі у приватну власність [PERSON] 1/4 колгоспного двору, розташованого за адресою Вінницька область, Бершадський район, с. Лісниче, вул. Шевченка, 174. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ч. 1 ст. 328 цього ж кодексу визначає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує права або інтереси. Згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-ІУ (з наступними змінами та доповненнями) обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно. Відповідно до частини першої статті 19 цього ж Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Частиною 2 ст. 26 Закону передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку визнання позову відповідачами не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та законних інтересів. \~\~\~\~\~\~\~Враховуючи вищенаведене суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та законними, а отже такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved