Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

В грудні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 14 грудня 1999 року є власником квартири [ADDRESS]. Крім нього в зазначеній квартирі зареєстровані його дружина [PERSON], дочка [PERSON] та племінник дружини [PERSON]. Вже понад 2 роки відповідач в спірній квартирі не проживає, місце перебування відповідача йому невідомо, телефоном, а також за допомогою Інтернету вони не спілкуються, листи один одному не пишуть, особисті речі відповідача в квартирі відсутні. У зв'язку із реєстрацією в квартирі відповідача він вимушений сплачувати нараховані також на нього комунальні послуги. На підставі ч.2 ст.405 ЦК України позивач просить визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом у зв'язку з відсутністю його в місті постійного проживання понад один рік без поважних причин. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, не надав заяву про розгляд справи за його відсутності. На підставі ст.224 ЦПК України справу розглянуто в заочному порядку на підставі наявних в ній доказів. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON], [PERSON], [PERSON], залучені до участі в справі згідно ухвали Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 січня 2016 року, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, в судове засідання не з'явились, не повідомили про причини неявки, неявка якого відповідно до вимог ч.3 ст.36 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи. Заслухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що належить їм на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14 грудня 1999 року, видане комісією по приватизації державного житлового фонду при Ясинуватському відділенні Донецької залізниці, реєстраційного посвідчення Красноармійського БТІ від 13.01.2001р. № 118. Згідно довідки Краснармійського центру єдиного замовника від 02.02.2016р. в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також [PERSON] з 13 листопада 2012 року. Конституція України у статті 47 закріплює, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення пава власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Факт відсутності відповідача в місці його постійного проживання без поважних причин понад один рік без поважних причин підтверджений актом Приватного підприємства "Красноармійськ-Реал-Сервіс" від 05.11.2015р., згідно якого за адресою: [ADDRESS], зареєстрований, але не проживає з 2013 року [PERSON] з 2013 року, та показаннями свідків [PERSON], [PERSON] . За таких обставин, відповідач підлягає визнанню таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] на підставі рішення суду. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України у зв'язку із задоволенням позову понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 487,20 грн. підлягають присудженню з відповідача на його користь. Відповідно до ст.47 Конституції України, ст.405 ЦК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved