Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 11 серпня 2016 року судовим наказом з відповідача на її користь стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 36266,22 гривень. 26 жовтня 2016 року судовий наказ прийнято до виконання та відкрито виконавче провадження. З метою примусового виконання судового наказу державним виконавцем описано і арештовано рухоме майно відповідача та проведено його оцінку. Позивач стверджує, що майно відповідача неодноразово продавалось з електронних торгів, але відсутні особи, які б виявили бажання придбати дане майно, кошти на рахунках боржника відсутні. З посиланням на частину 6 статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» позивач вважає, що має право залишити за собою нереалізоване майно в рахунок погашення боргу по заробітній платі. Представник управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області надіслала до суду письмове заперечення на предявлений позов, посилаючись на те, що у відділі примусового виконання рішень на виконанні перебуває зведене виконавче провадження (56 виконавчих проваджень) про стягнення з ВАТ «Птахофабрика Маловисківська» на користь юридичних осіб та держави заборгованості на загальну суму понад 1,4 мільйона гривень, яке включає і судовий наказ по справі № 392/1107/16ц від 13.09.2016 року. В ході примусового виконання документів, які входять до складу зведеного виконавчого провадження державним виконавцем виявлено рухоме і нерухоме майно, яке перебуває на балансі боржника та накладено арешт. Проведена оцінка арештованого майна та вжито заходи щодо його реалізації. Шляхом продажу арештованого майна позивачеві перераховано кошти в сумі 18735,84 гривень, з яких 10725 гривень погашена за рахунок нереалізованого з прилюдних торгів арештованого майна. Представник стверджує, що за зведеним виконавчим провадженням вживаються примусові заходи в межах зведеного виконавчого провадження. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню. Порядок реалізації майна, на яке звернено стягнення, урегульовано статтею 61 Закону України «Про виконавче провадження». Так, відповідно до частин 1, 4, 6, 8, 10 статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок реалізації майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону, крім цінних паперів, визначається Міністерством фінансів України за погодженням з Національним банком України. У разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобовязаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові. У разі наявності кількох стягувачів, які виявили бажання залишити за собою нереалізоване майно, воно передається в порядку черговості, визначеної статтею 46 цього Закону (у разі наявності застави та/або іпотеки декількох стягувачів щодо такого майна - також з урахуванням відповідних норм Закону України "Про заставу" та/або Закону України "Про іпотеку"), а в межах однієї черги, визначеної статтею 46 цього Закону, - у порядку надходження виконавчих документів на виконання. Судом встановлено, що дійсно 11 серпня 2016 року суддя Маловисківського районного суду Кіровоградської області видала судовий наказ про стягнення з відкритого акціонерного товариства «Птахофабрика Маловисківська» на користь позивача [PERSON] 36266 гривень 22 копійки заборгованості по заробітній платі (а.с. 4, 39). 14 вересня 2016 року стягувач [PERSON] звернулась до Маловисківського відділу державної виконавчої служби із заявою про прийняття до виконання судового наказу від 11 серпня 2016 року (а.с. 35). 15 вересня 2016 року відкрито виконавче провадження та вирішено питання про передачу виконавчих проваджень (а.с. 36, 37). 26 жовтня 2016 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області прийнято до виконання виконавче провадження № 52242240 з примусового виконання судового наказу № 392/1107/16-ц, виданого 13.09.2016 року Маловисківським районним судом Кіровоградської області (а.с. 5, 40). 02 жовтня 2014 року при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження про стягнення з відкритого акціонерного товариства «Птахофабрика Маловисківська» на користь стягувачів боргу державним виконавцем накладено арешт на транспортні засоби боржника (а.с. 6-9). В матеріалах виконавчого провадження відсутнє повідомлення державного виконавця на адресу позивача [PERSON] та інших стягувачів про нереалізацію описаного і арештованого майна на третіх електронних торгах з пропозицією вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна. Аналізуючи зміст статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» суд дійшов висновку про відсутність у позивача, як стягувача за зведеним виконавчим провадженням прав вимагати звернення стягнення на описане і арештоване майно в рахунок задоволення вимог щодо примусового виконання судового наказу, оскільки за відсутністю повідомлення державного виконавця щодо вирішення питання про залишення за собою нереалізованого майна не закінчився процес реалізації арештованого майна. Тому, вимоги позивача щодо судового захисту є передчасними.

Outcome: dismissed