Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до комунального підприємства «Комунсервіс» Нововоронцовської селищної ради Нововоронцовського району Херсонської області про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з інфляцією, індексацією заробітної плати, відшкодування моральної шкоди та стягнення грошової допомоги при виході на пенсію. В обґрунтування своїх вимог посилався на ту обставину, що на день звільнення з роботи з КП «Комунсервіс», де він працював на посаді директора з 21.06.2013 року по 27.03.2015 року, відповідачем заборгованість по заробітній платі не виплачена. Тому, просив стягнути заборгованість по заробітній платі у розмірі 6379,60 грн., індексацією заробітної плати за період заборгованості в розмірі 3294,94 грн., компенсацію втраченої частини заробітної плати, повязаної з інфляцією в розмірі 7842,31 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку за весь період затримки розрахунку починаючи з 28.03.2015 року до 13.07.2015 року в розмірі 9978,09 грн., моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн., грошову допомогу при виході на пенсію в розмірі 10000,00 грн.; допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць та розглянути справу без його участі. Представник відповідача у судове засідання не зявився. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Проти позову заперечив, посилаючись на ту обставину, що позивач будучи на посаді керівника КП «Комунсервіс», в день звільнення мав можливість нарахувати собі заробітну плату, що в свою чергу не потягло б наслідків порушення законодавства в частині компенсації втраченої частини заробітної плати, повязаною з інфляцією, суми середнього заробітку за час затримки розрахунку. На підставі цього, просив відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з інфляцією, індексацією заробітної плати, відшкодування моральної шкоди. Надав суду довідку про повне погашення заборгованості по заробітній платі. Разом з тим, зважаючи, що Нововоронцовською селищною радою Херсонської області із [PERSON] був укладений контракт, згідно якого сторонами врегульовано питання що стосується в тому числі й виплати грошової допомоги керівникові у разі виходу на пенсію, та враховуючи, що КП "Комунсервіс" не може нести грошові зобовязання за договором, оскільки не є стороною договірних відносин, просив в задоволенні цієї вимоги відмовити. Повно і всебічно зясувавши обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON] працював на посаді директора з 21.06.2013 року по 27.03.2015 року, що підтверджується копією трудової книжки та копією розпорядження Нововоронцовської селищної ради Херсонської області №12-К від 16.03.2015 року про звільнення з 27.03.2015 року [PERSON] за власним бажанням у звязку із виходом на пенсію. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Як вбачається з матеріалів справи у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, всі суми, що належать позивачу, не виплачені. Згідно довідки № 1170 від 19.11.2015 року, наданої відповідачем, розмір заборгованості по заробітній платі [PERSON] в сумі 6379,60 грн. виплачена повністю, а саме: 400,00 грн. 14.07.2015 року, 3000,00 грн. 20.08.2015 року, 2979,60 грн. 07.10.2015 року. Таким чином, відповідач підтвердив факт несвоєчасної виплати заборгованості по заробітній платі, а відтак до 14.07.2015 року була заборгованість у розмірі 6379,60 грн. Оскільки на час розгляду справи заборгованість по заробітній платі виплачена суд відмовляє позивачу в задоволенні позовної вимоги, щодо стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 6379,60 грн. Однак, підлягають задоволенню в повному обсязі позовні вимоги щодо стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з інфляцією та індексацією заробітної плати, зважаючи на наступне. Згідно з положеннями ст.95 ч.6 КЗпП України, ст.ст.33, 34 Закону України «Про оплату праці» заходами державного регулювання оплати праці є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати. Відповідно до ст.33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Статтею 34 вказаного Закону передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових коштів» та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078. Відповідно до ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого доходу за відповідний місяць (після утримання податків та обовязкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход до уваги не береться). Згідно розрахунку позивача, який не спростований відповідачем, індексація заробітної плати за період заборгованості становить 3294,94 грн., розмір компенсації втраченої частини заробітної плати, повязаної з інфляцією становить 7842,31 грн. Разом з тим, підлягає задоволенню вимоги позивача, щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зважаючи на таке. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до п.1 ст.117 КЗпПУ в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до роз'яснень, наведених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до проведених позивачем розрахунків середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні заборгованість становить 9978,09 грн., що відповідачем не спростовано. Однак, частковому задоволенню підлягають вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди, з огляду на наступне. У відповідності із вимогами ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої: моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру. Згідно рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року N 4-рп/2012, у трудовому законодавстві право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням його трудових прав, визначено у статті 2371 Кодексу, відповідно до якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя; порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно обґрунтованості позовних вимог позивачем щодо заподіяння йому моральної шкоди, яка виразилася у моральних стражданнях, через звернення до суду для захисту своїх порушених прав та втрати нормальних життєвих звязків, суд, дійшов висновку щодо часткового задоволення позову в розмірі 1000,00 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення грошової допомоги при виході на пенсію в розмірі 10000,00 грн. суд приходить до наступного. Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається із матеріалів справи, 21.06.2013 року укладено контракт з керівником КП «Комунсервіс» [PERSON] з однієї сторони та Нововоронцовським селищним головою [PERSON] з іншої сторони, згідно якого сторонами врегульовано питання що стосується в тому числі й виплати грошової допомоги керівникові у разі виходу на пенсію. Тому, суд, відмовляючи в задоволенні позовної вимоги щодо стягнення з КП «Комунсервіс» грошової допомоги при виході на пенсію, виходив з того, що відповідач не може нести відповідальність за грошові зобовязання, повязанні з виплатами, передбаченими у разі виходу на пенсію. До того ж позивач і не звертається з позовними вимогами до Нововоронцовської селищної ради Нововоронцовського району Херсонської області. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір за кожну вимогу матеріального та морального характеру в розмірі 487 грн. 20 коп. на користь держави.

Outcome: partial