Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

В листопаді 2019 року позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по зарплаті. В позові зазначив, що в період часу з 09.07.2014 року по 21.08.2019 року працював на ТОВ «СРЗ» після чого, її було звільнено за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. За цей період йому нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, проте в день його звільнення з ним не було проведено повний та остаточний розрахунок. Відповідач виплатив йому заборговану заробітну платню в повному обсязі лише 08 жовтня 2019 року в сумі 5022,27 грн. Оскільки в день його звільнення Відповідач не провів з ним розрахунок всіх сум, які йому належали до виплати, а сплатив їх лише 08.10.2019р., тому порушення його трудових прав на повний розрахунок при звільненні тривав з моменту звільнення з 22.08.2019р. по день проведення повного розрахунку - тобто по 08.10.2019р., у зв`язку із чим вважає, що повинен бути нарахований середній заробіток за весь вказаний період часу який становить 5832,32 грн.. Просив стягнути вказану заборгованість, а також судовий збір. Відповідно до ухвали суду від 07.11.2019 року по справі відкрито провадження за правилами глави 10 ЦПК України, тобто у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Судовим повідомленням, відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "СРЗ" своєчасно і належним чином повідомлений про розгляд справи у спрощеному порядку. У визначений строк відповідач відзив на позовну заяву не подав. У зв`язку із ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку про таке. Так, відповідно до п.5 ч.3 ст.2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема диспозитивність. Яка відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З трудової книжки [NUMBER] вбачається, що [PERSON] наказом № 81 від 08.07.2014 р. прийнято до ТОВ «СРЗ» на посаду тальману транспортно-такелажного цеху, після чого працювала на підприємстві на різних посадах. Наказом №258 від 20.08.2019 року була звільнена з підприємства за власним бажанням з посади комірника (а. с.6). Як вбачається з розрахункових листків червень 2019 р. нарахована заробітна плата 3060,96 грн., за липень 2019 р. нараховане заробітна платня 3865,85 грн., за серпень 2019 р. нарахована заробітна платня 6317,32 грн. В розрахунковому листі за серпень 2019 р. вказано, що до виплати заробітна плата складає 5022,27 ( а. с. 7). Як вбачається з платіжного доручення від 08.10.2019 р. позивачу виплачена заробітна плата в розмірі 5022,27 грн. ( а.с. 11). Як вбачається з розрахункових листків [PERSON] має у червні 2019 р. відпрацьованих 95 годин, у липні 2019 р. - 152 години ( а. с. 7). З наказів ТОВ «СРЗ» від 30.05.29019 №161, 27.06.2019 р. №194, 25.07.2019 р. №215 на підприємстві встановлено режим неповного робочого тижня, а саме чотириденний тиждень тривалістю 32 годин (а.с. 8,9,10). Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Таким чином, суд оцінивши наявні докази по справі приходить до висновку, що у відповідача утворилися трудові зобов`язання по виплаті заробітної плати розмір якої складає 5022,27 грн., яка була виплачена лише 08.10.2019 р. Відповідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Суд вважає, що невиплата розрахункових коштів при звільненні позивача мала місце з вини роботодавця - ТОВ «СРЗ». В п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", роз`яснено що суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно п. 2, абз. б) п.4, п.5, п.8 ПостановиКМ України від 8.02.1995 р. № 100, у випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Компенсація за невикористану відпустку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Так середньогодинна заробітна плата позивача за останні два місяця склала 28,04 грн. із розрахунку 6926,81 грн. (сума заробітку, нарахована за останні повні два місяці, а саме червень, липень)/247 годин (кількість відпрацьованих годин). Як зазначено в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 22 січня 2014 р. у справі N 6-159цс13 моментом припинення правопорушення за ст. 117 КЗпП України, є день фактичного розрахунку. Оскільки відповідач не розрахувався з позивачем то останнім днем нарахування середнього заробітку відбувається в межах заявлених вимог 08.10.2019р. тобто з 22.08.2019 р. по 08.10.2019 р. складає 26 робочих днів, відповідно при 8 годинному робочому дні 208 годин. Таким чином середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні складає грн. (28,04 грн.*208 годин =5832,32 грн.). Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи, що позов задоволено, а також, що при подачі позову позивачем сплачено судовий збір суд на підставі ст. 141 ЦПК України стягує судовий збір з Відповідача на користь Позивача, а саме 768,40 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved