Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

Виклад позиції позивача відповідача. Виклад позиції позивача 28.09.2014 року позивач [PERSON] уклала шлюб із відповідачем [PERSON] . Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину: дочку [PERSON] , [INFO] , батьком якої у її свідоцтві про народження записаний відпповідач. Подружні стосунки між сторонами не склалися, а тому подружжя припинили сімейні стосунки та проживають окремо один від одного. Окрім того в провадженні Немирівського районного суду перебуває цивільна справа про розірвання шлюбу за позовом позивача. Дочка [PERSON] проживає разом із матір`ю та знаходиться на повному її утриманні, що потребує знаних матеріальних витрат. Відповідач не бажає у добровільному порядку виконувати свій батьківський обов`язок, кошти на утримання дочки не надає. Як зазначає позивач, що батько дитини хоч офіційно не працює, однак отримує дохід від сезонної роботи та може на її думку надавати матеріальну допомогу, а тому просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі, в розмірі 3000 гривень. Виклад позиції відповідача. Відповідач [PERSON] відзив на позов із викладенням своїх заперечень щодо заявлених позовних вимог не подав не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі суду про відкриття провадження у справі від 03.11.2020 року. Заяви, клопотання позивача, відповідача Від позивача [PERSON] надійшла письмова заява згідно якої вона просить підготовче судове засідання провести у її відсутність та не заперечує щодо призначення справи до судового розгляду. 17.03.2021 року від позивача [PERSON] надійшла письмова заява про розгляд даної справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Не заперечує щодо ухвалення судом заочного рішення. Заяв,клопотань пов`язаних із розглядом справи від відповідача [PERSON] до суду не надходило. Процесуальні дії у справі. Відповідно до ухвали суду від 03.11.2020 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] в порядку загального позовного провадження та призначено розгляд справи на 26.11.2020 року. 23.09.2020 року судом здійснювався запит до відділу УДМС України у Вінницькій області з метою встановлення місця проживання відповідача, а тому ухвалу суду від 03.11.2020 року було направлено на адресу відповідача зазначену у позові разом з копією позовної заяви, додатками до неї та судовою повісткою про виклик до суду. Однак, поштовий конверт повернувся до суду з відміткою « Не вірно зазначена ( відсутня) адреса». У зв`язку з неявкою позивача до суду та не отримання ним судової повістки з доданими матеріалами позову судове засідання було розглядом відкладено на 08.02.2021 року. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судові засідання 26.11.2020 року, 08.02.2021 року не з`явився. Ухвалою судді від 08.02.2021 року підготовче провадження було закрито, а справу призначено до судового розгляду на 17.03.2021 на 09:00 год. року З метою повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів 08.02.2021 року на веб - порталі "Судова влада" судом було розміщено оголошення про відкладення справи розглядом на 17.03.2021 року. Ухвалою суду від 17.03.2021 року було вирішено провести заочний розгляд та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Таким чином, судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд даної справи. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подавав. Відповідно до ч.3ст. 131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлені належним чином . Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Тому, суд за згодою позивача, наданою нею у письмовій заяві про розгляд справи без її участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Суд встановив, за час перебування у шлюбі сторони по справі мають неповнолітню дитину дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] (а.с.6). Дитина проживає разом з матір`ю, що підтверджується довідкою Зяньковецької сільської ради № 165 від 17.09.2020 року (а.с.7). Позивач позов підтримує та просить його задовольнити, що вбачається із її заяви (а.с.24). Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву із викладенням своїх заперечень до суду не подавав. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] потребує матеріальної допомоги, а відповідач є фізично здоровим, працездатним, тому може надавати допомогу на утримання власної дитини, оскільки ним не надано суду доказів того, що він непрацездатний, або є обмеження, визначені лікарською комісією, щодо неможливості працювати, отримувати дохід. Перешкод для пред`явлення позову про стягнення аліментів на утримання дитини судом не встановлено. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо виконання батьками обов`язку утримувати дітей Статтею 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Згідно із ст.8 ЗУ "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. За змістомст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1ст.181 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2ст.182 СК України). Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ч.ч.1, 2 ст.200 СК України). Висновки суду За таких обставин, враховуючи фактичні взаємини сторін, причини позову про стягнення аліментів на утримання дитини, матеріальне не забезпечення дитини з боку батька відповідача по справі та інші обставини справи, суд вбачає підстави для часткового задоволення позову і приходить до висновку, що відповідач офіційно є не працевлаштований і позивачем не надано жодних доказів на підтвердження його платоспроможності. Тобто розмір аліментів, які просить стягувати позивачка із відповідача, а саме 3000 гривень від його доходу щомісячно на думку суду завищений. Позивачем не доведено, що за своїм матеріальним становищем відповідач може сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі заявлених позовних вимог. Тому з урахуванням вищенаведеного, положень статті 182 СК України щодо встановлення мінімального розміру аліментів відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», суд приходить до висновку, що розмір аліментів слід стягнути з відповідача у меншому розмірі, ніж просить позивачка, а тому рішення підлягає до часткового задоволення.. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 908 грн. відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial