Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

В червні 2020 року позивач Перший заступник керівника Білоцерківської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Білоцерківської міської ради, Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 2» звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: міське фінансове управління Білоцерківської міської ради про стягнення витрат на стаціонарне лікування потеплілого від злочину, посилаючись на наступні обставини. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.05.2019 р. (справа № 357/2122/19), обвинуваченого у кримінальному провадженні № 12019110030000230 від 28.01.2019 р. за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим. Кримінальне провадження № 12019110030000230 від 28.01.2019 р. щодо [PERSON] закрито у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Разом з тим, судом встановлено, що 19.01.2019 р. близько 11 год. водій [PERSON] , керуючи технічно-справним автомобілем марки "CITROEN JUMPY", д.н.з. [NUMBER] та рухаючись по вул. Олеся Гончара в м. Біла Церква Київської обл. від вул. Привокзальна у напрямку до вул. Першотравнева, в порушення вимог Правил дорожнього руху України: п. 2.3 (б), де вказано: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 10.1: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», п. 18.1: «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»; не вірно оцінив дорожню обстановку, проявив неуважність, під час зміни напрямку руху ліворуч на вул. Першотравнева, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не дав дорогу та допустив наїзд на пішохода [PERSON] , який переходив проїзну частину вказаної вулиці, по нерегульованому пішохідному переході, який розташований біля будинку № 75 по вул. Першотравнева в м. Біла Церква, рухаючись справа наліво по ходу руху вказаного автомобіля та мав перевагу в русі. В результаті дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав наступні тілесні ушкодження: закритий перелом лівої ключиці; забій головного мозку легкого ступеню, субарахноїдальний крововилив, рана на голові; синець лівого плечового суглоба, синець шиї, синець грудної клітки, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так як для повного зрощення перелому необхідно тривалий строк більш ніж 3 тижні. Грубе порушення водієм [PERSON] вимог п.п. 2.3 (б), 10.1, 18.1 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку із скоєною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками. У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями потерпілий [PERSON] знаходивсь на стаціонарному лікуванні в КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» в період з 19 січня 2019 по 31 січня 2019 року, що підтверджується довідкою, виданою лікарнею за № 03-05/901 від 29.04.2020 р. Фактичні витрати на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] становлять 6822 гривні 60 копійок. Проведено на лікуванні 12 ліжко-днів. Відповідно до ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, у хвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно із ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно до ч. 3 ст. 1206 ЦК України якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Просили суд стягнути з відповідача [PERSON] , [INFO] , на користь КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 2» кошти витрачені на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] в сумі 6 822,60 гривень та судові витрати покласти на відповідача (а.с. 1-6). Ухвалою судді від 13 липня 2020 року постановлено прийняти позовну заяву та відкрити провадження у вищевказаній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та судове засідання призначено на 05 серпня 2020 року (а.с. 22-23). Позивач в судове засідання не з`явився, 05.08.2020 року за вх. № 30035 судом отримано від представника позивача Постельга О.А. , який діє на підставі довіреності від 14.01.2020 року заяву, в якій останній просив справу розглянути без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, 21.07.2020 року за вх. № 27795 судом отримано заяву, в якій останній просив справу розглядати за його відсутності та позовні вимоги визнає повністю. Позивач Білоцерківська міська рада в судове засідання свого представника не направила, 23.07.2020 року за вх. № 28097 та за вх. № 28098 судом отримані листи, в яких Білоцерківська міська рада просить суд слухати дану справу без представника Білоцерківської міської ради за наявними матеріалами у справі. Позивач Комунальне некомерційне підприємство Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 2» в судове засідання свого представника не направили, 29.07.2020 року за вх. № 28994 судом отримано заяву, в якій Комунальне некомерційне підприємство Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 2» просили розглянути справу за відсутності представника КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 2». Третя особа міське фінансове управління Білоцерківської міської ради в судове засідання свого представника не направили, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення про вручення, з якого вбачається, що ухвалу суду від 13.07.2020 року, позовну заяву з додатками та судову повістку отримано 16.07.2020 року. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2019 року [PERSON] , обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України звільнено від кримінвальної відповідальності в зв`язку з примиренням винного з потерпілим та закрито кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12019110030000230 від 28.01.2019 року. Зазначеною ухвалою суду встановлено, що 19.01.2019 року близько 11 год. водій [PERSON] , керуючи технічно-справним автомобілем марки "CITROEN JUMPY", д.н.з. [NUMBER] та рухаючись по вул. Олеся Гончара в м. Біла Церква Київської обл. від вул. Привокзальна у напрямку до вул. Першотравнева, в порушення вимог Правил дорожнього руху України: п. 2.3 (б), де вказано: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 10.1: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», п. 18.1: «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»; не вірно оцінив дорожню обстановку, проявив неуважність, під час зміни напрямку руху ліворуч на вул. Першотравнева, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не дав дорогу та допустив наїзд на пішохода [PERSON] , який переходив проїзну частину вказаної вулиці, по нерегульованому пішохідному переході, який розташований біля будинку №75 по вул. Першотравнева в м. Біла Церква, рухаючись справа наліво по ходу руху вказаного автомобіля та мав перевагу в русі. В результаті дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав наступні тілесні ушкодження: закритий перелом лівої ключиці; забій головного мозку легкого ступеню, субарахноїдальний крововилив, рана на голові; синець лівого плечового суглоба, синець шиї, синець грудної клітки, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так як для повного зрощення перелому необхідно тривалий строк більш ніж 3 тижні. Грубе порушення водієм [PERSON] вимог п.п. 2.3 (б), 10.1, 18.1 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку із скоєною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками. Вказана ухвала суду набрала законної сили 24.05.2019 року (а.с. 7-8). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Встановлено, що у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями потерпілий [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 2», що підтверджується довідкою, виданою лікарнею за №03-05/901 від 29.04.2020 р. (а.с. 9). Також, з в зазначеній довідці зазначено, що фактичні витрати на стаціонарне лікування [PERSON] становлять 6822 гривень 60 копійок. Проведено на лікуванні 12 ліжко-днів. Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначено у статті 1166 ЦК України, за якою майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За роз`ясненням, викладеним у пункті 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди слід довести такі факти як: неправомірність поведінки особи; вина завдавана шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність всіх цих умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди; відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. При цьому у деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди. Тобто діє презумпція вини завдавана шкоди. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27.06.2018 р. у справі № 364/1080/16-ц. Відповідно до ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно до ст. 1206 ЦК України якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 07.07.1995 р. «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 віт 16 липня 1993 року. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відповідно до п. 2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 р. сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. У відповідності до статуту КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 2», Підприємство БМЛ № 2 створене за рішенням Білоцерківської міської ради від 24 травня 2018 року № 2243-52-VII «Про створення Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня №2» відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» шляхом реорганізації (перетворення) Комунального закладу Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 2» у комунальне некомерційне підприємство Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 2». Згідно н. 4 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я па стаціонарне лікування потерпілого на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, в якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 та 2 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частина 1 ст. 80 ЦПК України зазначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, в судовому засіданні під час розгляду даної цивільної справи знайшло своє підтвердження тому, що з боку неправомірних дій відповідача [PERSON] , який заподіяв шкоди здоров`ю [PERSON] , Комунальним некомерційним підприємством Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 2» були понесені витрати на стаціонарне лікування [PERSON] , які складають 6822,60 гривень. Судом було досліджено заяву відповідача [PERSON] , яка була отримана 21.07.2020 року за вх. № 27795, в якій останній позовні вимоги визнав повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, суд, дослідивши та проаналізувавши докази у справі,

Outcome: approved