Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до кредитного договору № DNH4BA30882446 від 17.11.2006 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], останній отримав кредит в сумі 5303,52 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом 12.00 % річних на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з терміном повернення 16.11.2007 року. Згідно умов укладеного договору договір складається з заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт). У порушення вимог закону та умов договору, відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав. Станом на 31.05.2013 року відповідач має заборгованість за договором в сумі 70517,57 грн., зокрема: 5303,53 грн. - заборгованість за кредитом; 23281,22 грн. - заборгованість за відсотками; 38098,65 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до п. 5.3 умов та правил надання банківських послуг; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 3334,17 грн. - штраф (процентна складова). Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором у розмірі 70517,57 грн. та судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, висловив прохання про їх задоволення. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та надав письмові заперечення на позовну заяву від імені позивача [PERSON], в яких останній зазначив, що 17.11.2006 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ним було укладено кредитний договір № DNH4BA30882446, що складається з заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту. Вказав, що відповідно п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам передбачено, що терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Отже, кінцевий термін виконання зобов'язання по кредитному договору спливає 16.11.2012 року, однак з огляду на матеріали справи позов було подано до суду у 2013 році, в зв'язку з чим вважає, що сплив позовної давності є підставою для відмови в позові. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 17.11.2006 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNH4BA30882446, що складається з заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), за умовами якого позивач надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 5303,52 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 16.11.2007 року, в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам строки (а.с. 5-8). Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно ч. 1 ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, або годинами. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три року. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 259 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Конституційний Суд України у рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина, щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22,23 ст. 1, ст. 11 частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями пунктів 22,23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем вважається фізична особа, яка прибаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачі на придбання продукції. З урахуванням зазначеного суд, вважає що договір, який був укладений між сторонами є договором про надання споживчого кредиту і на правовідносини, які виникли між сторонами, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року із наступними змінами. Відповідно до п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років (а.с.8). За таких обставин, суд вважає, що сторони уклали договір у письмовій формі про збільшення позовної давності та встановлено ними позовну давність тривалістю 5 років. Відповідно до кредитного договору № DNH4BA30882446 від 17.11.2006 року його дія закінчилася 16.11.2017 року (а.с.4). Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови в позові. З позовом до суду банк звернувся 25 липня 2013 року, тобто після спливу п'ятирічного строку позовної давності. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Під час розгляду справи, 13 травня 2014 року, відповідач подав до суду заяву про застосування строку позовної давності (а.с. 70 -72). Враховуючи встановлені судом обставини справи, роз'яснення постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5, положення частини 4 статті 267 ЦК України про те, що сплив позовної давності є підставою для відмови у позові, суд дійшов висновку про необхідність відмови позивачу у задоволенні його вимог у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed