Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

Заявник - комунальне некомерційне підприємство "Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я" Одеської обласної ради звернувся до суду із заявою про доцільність госпіталізації у психіатричному стаціонарі у примусовому порядку [PERSON] , [INFO] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] , котрий хворіє з 1993 року та визнаний недієздатним, якому поставлено діагноз „Хронічний маячний розлад на резидуально-органічній основі, затяжний перебіг з формуванням змішаного (параноїдного, апатико-абулічного) типу дефекту, декомпенсація", та який на думку лікарів потребує примусової госпіталізації в психіатричному стаціонарі у примусовому порядку на підставі ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Представник заявника - лікар Благодарський В.А. у судовому засіданні підтримав заяву та просив її задовольнити, надавши для огляду медичну картку, суду пояснив, що поведінка хворого потребує відповідного медичного нагляду і лікування, у ході тривалого перебігу захворювання сформувався змішаний дефект особистості переважно з розладом мислення та емоцій, епізодично відзначаються вербальні обмани сприйняття та параноїдні висловлювання релігійного характеру, під напливом яких буває емоційно напруженим та дратівливим, за період лікування вдалося досягти поліпшення психічного стану, однак покращення носить нестійкий характер, заперечує на даний момент дію зовнішнього впливу, без належної критики оцінює свою поведінку в минулому, до свого захворювання не критичний, тому вважав за необхідне продовжити курс лікування, оскільки при самостійному і безконтрольному проживанні. Рідна сестра [PERSON] - [PERSON] , також підтримала вимоги та повідомила, що брата визнано недієздатним, однак відповідальність бути його опікуном ніхто із родичів брати не бажає через його агресивну та неадекватну поведінку, суїцидальні наміри. Вважала за необхідне здійснювати його лікування у примусовому порядку, а в подальшому вирішувати питання про тимчасове влаштування до інтернату, оскільки перебуваючи у квартирі самостійно, він створює небузпеку для себе та сусідів, усе ламає, затопив квартиру та не відкривав її протягом п`яти діб, на умовляння працівників різних служб, у тому числі й МНС не реагував. Також [PERSON] повідомила, що її викликали патрульні, котрі на пляжі виявили брата без одягу, який повідомив, що мав намір «заплисти так, щоб затонути, але не зміг». [PERSON] у судовому засіданні вважав себе здоровим та таким, що не потребує лікування, заперечував усі ствердження сестри та лікаря, виявив намір після виписки працевлаштуватися та займатися боксом і футболом, пояснив, що раніше навчався і простудив голову, з того часу лікувався, була встановлена інвалідність, наміри сестри пов`язує з бажанням позбавити його прав на квартиру. Прокурор та представник органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради вважали за доцільне заяву задовольнити. Вислухавши пояснення представників заявника, органу опіки та піклування, думку прокурора, рідної сестри хворого, які вважали госпіталізацію у примусовому порядку необхідною, а також недієздатного [PERSON] , вивчивши надані документи, історії хвороби, суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. [PERSON] був доставлений до психіатричної лікарні у добровільному порядку, надавши свою згоду, та проходить курс лікування з 11.03.2019 року, у подальшому від проходження курсу лікування відмовився. Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів, [PERSON] неодноразово лікувався в психіатричній лікарні, хворіє на психічне захворювання з 1993 року, йому визначена 2 група інвалідності, Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 21.01.2019 року його визнано недієздатним, підтримуючу терапію після виписки з лікарні не приймає, став агресивним, на даний час поставлено діагноз - „Хронічний маячний розлад на резидуально-органічній основі, затяжний перебіг з формуванням змішаного (параноїдного, апатико-абулічного) типу дефекту, декомпенсація". Відповідно до ч.2 ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні у особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. З урахуванням встановленого, та тієї обставини, що [PERSON] , у зв`язку з емоційною напруженістю, схильністю до імпульсивних і агресивних вчинків і відсутністю критики до ситуації в цілому, може вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, зважаючи на його недієздатність та відсутність опікуна, суд вважає, що він потребує госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку. Згідно п.9 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Outcome: approved