Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

В липні 2017 року [PERSON] звернулись до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири спільного заселення № 8 в будинку № 244-Б по вул. Пограничній в м. Миколаєві. Свої вимоги мотивувала тим, що в 2010 р. вона купила вказану квартиру, окрім неї у вказаній квартирі зареєстрований її син, відповідач по справі. [PERSON] з 2013 р. в квартирі не проживає, ніяким чином не приймає участі в утриманні житла, не сплачує комунальні послуги. Також позивачка зазначила, що реєстрація відповідача в спірній квартирі не дає їй можливості реалізовувати своє право власності належним чином. Посилаючись на вищевикладене, позивачка просить суд визнати відповідач такими, що втратив право користування житловим приміщенням квартири спільного заселення № 8 в будинку № 244-Б по вул. Пограничній в м. Миколаєві. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримали в повному обсязі, наполягали на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не зявилися, повідомлявся судом про розгляд справи належним чином. Згідно заяви, позов визнав, просив про розгляд справи без його участі. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Квартира спільного заселення № 8 в будинку № 244-Б по вул. Пограничній в м. Миколаєві належить на праві особистої власності [PERSON] на підставі Договору купівлі продажу квартири спільного заселення від 24.12.2010 р., що зареєстрований в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 28.12.2010 р. Відповідно до Акту КП СКП "Гуртожиток" за вих. 319 від 16.12.2014 р. [PERSON] Олександрович з жовтня 2010 року в кім. № 8 по буд. № 244-Б по вул. Чигрина (Погранична) не проживає. Відповідно до Довідки СКП "Гуртожиток" за вих. № 709 від 05.08.2015 р. в кім. № 8 по буд. № 244-Б по вул. Чигрина (Погранична) зареєстрований [PERSON], який не проживає за вказаною адресою згідно акту про не проживання. Відповідно до заяви відповідача та долучених документів, його постійне місце проживання у РФ, не має наміру проживати в Україні. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження майном. Гарантуючи захист права власності, передбачене ст. 41 Конституції України, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, інше житлове приміщення, призначені та придатні для проживання в них (ст.ст. 379, 380 ЦК ). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, членів сімї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла втрачають право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік. Враховуючи вищенаведене, а саме той факт, що відповідач з 2013 року у спірній квартирі не проживає, суд вважає, що вимоги позивачки про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири спільного заселення, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі по 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved