Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулася до суду з позовом в якому, просить визначити її додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], [INFO], яка померла 21 лютого 2017 року. Мотивуючи свої вимоги, позивач вказує на ті обставини, що 21 лютого 2017 року померла [PERSON], [INFO], що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 769704, яке видано 12.09.2017 року Софїївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. За життя 19 червня 2013 року [PERSON] зробила заповіт, яким заповіла після своєї смерті позивачу, земельну ділянку загальною площею 7,7133 га, розташовану на території Запорізької сільської ради Софіївського району, Дніпропетровської області, кадастровий номер - 1225283500:01:003:0129. Про те, що [PERSON] [INFO], померла 21 лютого 2017 року їй стало відоме тільки на початку вересня 2017 року від ії сина [PERSON], якій зателефонував їй та спитав про наявність у неї оригінала Державного акту на право власності на зазначену земельну ділянку для оформлення спадщини. Раніше про смерть [PERSON] їй ніхто не повідомив. Відповідач, знаючи про її засоби звязку, не повідомив про це нотаріуса, а нотаріус не виконав дій, передбачених ст.63 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Зазначає, що тільки 26 вересня 2017 року після її особистого звернення до державного нотаріуса Апостолівської державної нотаріальної контори головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області [PERSON] вона отримала письмове розяснення за № 701/02-14 від 26.09.2017 року, що позивачка пропустила строк на прийняття спадщини згідно ч.1 ст. 1269 Цивільного кодексу України, а саме: не подала заяву про прийняття спадщини на протязі шести місяців після смерті [PERSON], про спадкоємця, який прийняв спадщину та про право звернення до суду про визначення додаткового строку подання заяви прийняття спадщини. Стверджує, що пропущення строку прийняття спадщини сталося із-за того, що вона своєчасно не була повідомлена про смерть [PERSON], а також у звязку з тим, що з 01 серпня по 23 серпня 2017 року знаходилась на амбулаторному лікуванні в сімейного лікаря, яким їй було призначено постільний режим. Звертає увагу суду на те, що факт знаходження позивача на лікуванні підтверджується довідкою КЗОЗ «Софіївський районний центр медико-санітарної допомоги» Софіївського району Дніпропетровської області № 17 від 27.09.2017 року. У звязку з тим, що відповідно до ч.2 ст.1269 ЦК України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто, а вона через хворобу не мала можливості це зробити, просить суд визнати причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними, так як вони повязані з обєктивними, та істотними труднощами для неї на вчинення цих дій. Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, однак надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та підтримали позов в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позову не заперечував. З огляду на подання позивачем достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщин, згідно ст.1269 ЦК України. При цьому, такі дії повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк. Пропуск такого строку, позбавляє спадкодавця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору, який пропущено з поважних причин, і потребує пред'явлення нею позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Наведені положення у повній мірі відповідають Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 6 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12. Згідно ст.1270 ЦПК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Згідно ч.3 ст.1272 вказаного Кодексу за позовом спадкоємця, що пропустив строк для прийняття спадщини із поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як вбачається із положень ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Позивач пропустив встановлений строк для прийняття спадщини, тому вправі звернутись в суд з позовом для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст.60 ЦПК України докази в їх сукупності, оскільки позивач пропустив строк прийняття спадщини, то суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини спадкоємцем поважними, а позов задоволити і визначити йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до … остаточного рішення суду. Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі "Ілхан проти Туреччини" від 27.06.2000 р., при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом також враховується рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979 року, ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Задовольняючи позов суд враховує, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. Факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування, тому суд приходить до висновку, що позов обгрунтований, підтверджений матеріалами справи та підлягає задоволенню.

Outcome: approved