Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до [PERSON] , в якому просить суд: - розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 28.10.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Білгород-Дністровський Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області та після розірвання шлюбу; - стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј від його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28 жовтня 2006 року між сторонами був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Білгород-Дністровський Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області серії [NUMBER] , актовий запис за № 413. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 17 січня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області серії [NUMBER] , актовий запис № 33. Внаслідок різних особистих поглядів на життя та сімейні цінності, протягом останніх трьох років шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися. Особистий контакт та спілкування розірвані, внаслідок чого сім`я втратила такі притаманні шлюбному союзу ознаки як любов, повага та взаємне порозуміння. Впродовж зазначеного часу відповідач проживає окремо, через що ведення спільного господарства сторонами також припинилося. З огляду на вищевикладені обставини, перебування у зареєстрованому шлюбі стало носити суто формальний характер та суперечити фактичному стану речей, а також особистим інтересам позивача, оскільки його наявність позбавляє її законної можливості вирішення подальшої своєї долі та улаштування власного сімейного життя. Неповнолітній син, [PERSON] , проживає постійно з позивачем, що підтверджується Довідкою Комунального підприємства ЖЕО-№1 про склад сім`ї, виданої 09 березня 2020 року за № 163. Спору щодо місця проживання неповнолітньої дитини між сторонами відсутній, син продовжуватиме проживати разом із матір`ю, що не призведе до виникнення змін в сформованому укладі його життя та відповідно виключатиме будь-які порушення його прав та інтересів, у зв`язку із припиненням шлюбу. Спори із відповідачем з приводу набутого сторонами під час шлюбу майна відсутні. Разом з тим, впродовж тривалого часу відповідач припинив надавати матеріальної допомоги, необхідної для утримання і виховання сина, який власного самостійного доходу немає через те, що весь час приділяє навчанню. Всі витрати, пов`язані із задоволенням життєвих потреб дитини несе позивач. Проте, доходу, який позивач отримує не вистачає для їх повного покриття, оскільки позивач офіційно не працевлаштована та не має стабільного заробітку. У відповідача відсутні проблеми зі своїм здоров`ям, інших хронічних захворювань, що спричиняли б погіршення його матеріального становища, не має інших дітей та непрацездатних батьків на утриманні. Будь-якої домовленості з приводу виконання батьками свого обов`язку утримувати дитину сторонами не досягнуто. Позивач переконана, що припинення надання зазначеної матеріальної допомоги з боку відповідача свідчить про нехтування останнім своїми батьківськими обов`язками, вказує на порушення ним вимог законодавства та відповідно інтересів неповнолітньої дитини щодо належного утримання від своїх батьків до досягнення свого повноліття. На підставі наведеного позивач просить задовольнити позов в повному обсязі. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву з проханням провести засідання за її відсутністю, заявлені вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки про час, дату та місце судового розгляду. Відповідач відзив не надав. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.05.2020 року по справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, враховуючи відсутність відзиву відповідача в порядку\~статті 280 ЦПК\~ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з`явився, в порядку заочного розгляду справи. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою (ч.2\~ст. 281 ЦПК України). Згідно ч.2\~ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, з матеріалів справи вбачається, що 28.10.2006 року між сторонами зареєстрований шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровський Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис 413, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Відповідно до довідки КП «ЖЕО» від 09.03.2020 року № 163 малолітній син, [PERSON] , [INFO] , проживає постійно з позивачем. Як вбачається з ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Ч.1 ст. 105 СК України вказує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або одного з них. Статтею 109 СК України передбачено, що шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст.115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Сторони по справі разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Подружнє життя не склалося, шлюбні відносини припинені. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами втрачено почуття кохання та поваги один до одного. Сім`я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернулась до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею ст.51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний Бюджет на 2020 рік» передбачено, що у 2020 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.У відповідності до частин 1-2 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Позивачка просить суд стягувати з відповідача 1/4 частину від усіх видів його заробітку, але не менше мінімальної гарантованої суми, що повністю відповідає нормам сімейного законодавства. У відповідності до п.1 ч.2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. З позову вбачається, що позивачка просить стягувати аліменти з відповідача, починаючи з моменту подачі позову, у зв`язку з чим суд вважає за можливе присудити стягнення аліментів з 15.05.2020 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільняються від судового збору позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивачі у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, суд покладає на відповідача обов`язок щодо сплати судового збору у розмірі 840,80 грн. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягає задоволенню.

Outcome: approved