Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 16821,83 гривень заборгованості за кредитним договором, мотивуючи тим, що 09.08.2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 2000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач порушила умови договору, станом на 12.03.2018 року має заборгованість в сумі 16821,83 гривень, яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 1637,20 грн.; заборгованості за процентами за користування кредитом 15184,63 грн. Також ПАТ КБ «Приватбанк» просить суд стягнути з [PERSON] 1762 грн. судового збору, сплаченого при подачі даного позову до суду. Представник позивача в судове засідання не зявився, згідно клопотання від 21.03.2018 року просив суд розглядати позов у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 07.05.2018 року до суду від позивача надійшла відповідь на заяву про застосування строку позовної давності, в якій представник позивача надав пояснення про те, що за умовами договору щомісячні платежі нараховуються до моменту погашення кредиту, який не погашений, - а, отже, є всі законні підстави стягнути несплачені, але нараховані суми щомісячних платежів у межах трирічного строку позовної давності. Крім того, до суду надійшла заява, в якій представник відповідача просить відкласти судовий розгляд справи у зв»язку з підготовкою та направленням уточненої заяви по вказаній справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала заяву про застосування строку позовної давності у справі, надала письмові пояснення про те, що до банку із заявою про продовження строку дії банківської картки не зверталася, письмових повідомлень про заборгованість від банку не отримувала. Вирішуючи клопотання позивача про відкладення розгляду справи, суд виходить із наступного. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, крім прав та обовязків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 3 ст. 279 ЦПК України, якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться. Спрощене позовне провадження у справі відкрито 28 березня 2018 року. Перше судове засідання було проведено 12.04.2018 року, друге 30.04.2018 року (відкладено за клопотанням позивача). Таким чином, строк для уточнення позовних вимог в даній справі, яка розглядається у порядку спрощеного позовного провадження, сплив 29.04.2018 р. А тому підстав для відкладення розгляду справи суд не вбачає, оскільки уточнення позовних вимог (зазначене позивачем як підстава для відкладення) суперечитиме вимогам ч. 3 ст. 279 та п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України. враховуючи зазначене, суд не вбачає підстав для відкладення судового засідання і ухвалює проводити розгляд за матеріали наявними в справі. Із врахуванням неявки сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до наступних висновків. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а Позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг,- позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. З кредитного договору б/н від 09.08.2005 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] вбачається, що ПАТ КБ «Приватбанк» відкриває Клієнту картковий рахунок і видає клієнту Платіжну карту з кредитним лімітом на строк по 06/08 включно на суму 2000 грн.; строк дії картки два роки; базова відсоткова ставка по Кредиту на момент підписання даного Договору складає 3 % в місяць із розрахунку 360 днів в році…Погашення заборгованості по цьому Договору здійснюється щомісячно в період виплати, за який приймається період з «01» по «30» число кожного місяця. Клієнт надає на картрахунок грошові кошти (щомісячний платіж) в розмірі 5 % від загальної суми використаних коштів в рахунок Кредиту. Даний платіж включає в себе відсотки, нараховані за звітний місяць і частину заборгованості по Кредиту (а.с.5). Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідач не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. Останній платіж здійснила 11 липня 2006 року (а. с. 4). Відповідно до наданих позивачем розрахунків заборгованості: заборгованість [PERSON] по відсоткам станом на 12 березня 2018 року становить 15184 , 63 грн. (а.с.4), а в розрахунку, наданому позивачем 07.05.2018 р., заборгованість по відсоткам станом на 28.02.2018 р. -16886,77 грн. (а. с. 40 - 43). Такі розбіжності в розрахунках не дають суду можливості беззаперечно встановити суму заборгованості [PERSON] по відсотках за користування кредитом, та підстави їх нарахування після закінчення дії картки (09.08.2007 року), у звязку з чим, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на обґрунтування позову в частині суми заборгованості по відсоткам, а тому позов в цій частині визнає недоведеним. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобовязання" (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до частини пятої статті 261 ЦК України за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Згідно ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Згідно із пунктом 1.1. кредитного договору для виконання операцій, вказаних в п. 2 договору, Банк відкрив Клієнту ([PERSON]) картковий рахунок і видав клієнту Платіжну карту на умовах:… строк дії картки два роки… Згідно п. 6.3. обов»язком клієнта є не використовувати Карту або занесені на неї дані, в цілях не передбачених цим договором чи таким, що суперечать діючому законодавству; повернути протягом 10 днів після закінчення строку дії Карти… (а.с.5) Встановлено, що останній платіж за кредитним договором [PERSON] здійснила 11 липня 2006 року, строк дії картки закінчився 09 серпня 2007 року, а тому за визначенням п.п. 1.1, 6.3 договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив 09 серпня 2007 року, а основне зобов»язання відповідач повинен був виконати - до 19 серпня 2007 року. Оскільки строк виконання основного зобовязання - 19 серпня 2007 року, то саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише 27 березня 2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Після зміни строку виконання зобовязання до 19 серпня 2007 року усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою підпункту 6.3 договору позичальник був зобовязаний повернути кредит в повному обсязі до вказаної дати, а усі наступні щомісячні платежі за графіком після вказаної дати не підлягали виконанню, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року № 6-900цс16. Враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовною заявою поза межами позовної давності до основного зобов»язання, відповідач просить застосувати позовну давність до позовних вимог, та позивачем не надано беззаперечних доказів на підтвердження суми нарахованих відсотків, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог в частині стягнення основної заборгованості в сумі 1637,20 грн. слід відмовити в зв»язку з пропуском строку позовної давності, а в частині стягнення заборгованості по нарахованим відсоткам в сумі 15184,63 грн. за недоведеністю. З врахуванням ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed