Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 18.06.2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати [PERSON] (колишнє прізвище " [PERSON] ", по батькові " [PERSON] "), [INFO] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою від 27.06.2019 року провадження у справі відкрито. 09.07.2019 року від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява свідка (в порядку ст. 93 ЦПК), в якій відповідач повністю визнає заявлені позовні вимоги та просить розглянути справу в його відсутність. 18.07.2019 року від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та її представника. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є сином позивачки, зареєстрований за вказаною адресою, проте тривалий час не проживає у вказаній квартирі. Факт реєстрації відповідача обмежує право власності позивача щодо розпорядження власною квартирою, укладенню договору оренди тощо. У заяві свідка (в порядку ст. 93 ЦПК) відповідач посилається на те, що він не проживає в квартирі [ADDRESS] , яка на праві приватної власності належить позивачці, з листопада 2007 року з причини постійного проживання відповідача в Росії. Додатково відповідач зазначив, що позов визнає та просить розглянути справу у його відсутність. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ Як встановлено у судовому засіданні, квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15.04.1994 року належала на правах спільної часткової власності [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] з 02.10.1998 року по 15.12.2004 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що вбачається з довідки Міського відділу реєстрації актів цивільного стану №237 від 14.06.2005 року та відповідного свідоцтва про розірвання шлюбу. В період шлюбу [INFO] у подружжя [PERSON] народився син [PERSON] , про що 27.02.2001 року був зроблений відповідний актовий запис №104, що вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси. 07.07.2005 року відповідно до договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Шепелюк Р.Ю., [PERSON] та [PERSON] подарували, а [PERSON] прийняла в дар 2/3 частини вказаної квартири, право власності на які було зареєстроване за [PERSON] 15.07.2005 року. 08.09.2005 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що 08.09.2005 року складено запис акту про укладення шлюбу №4481. Місце державної реєстрації - Палац укладення шлюбу №4 Управління ЗАГС Москви. Прізвище дружини після укладення шлюбу - [PERSON] (свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] ). Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14.02.2007 року було вирішено дозволити [PERSON] , [INFO] , громадянину Російської Федерації, усиновлення [PERSON] , [INFO] , та внести відповідні зміни в актовий запис про народження [PERSON] . Судом досліджено копію свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого повторно Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси 27.02.207 року, відповідно до якого [PERSON] народився [INFO] , про що в Книзі реєстрації народжень 27.02.2001 року зроблено відповідний актовий запис за №104. Відповідно до довідки №1179 від 10.06.2019 року, виданої начальником Дільниці №4 ЖКС «Чорноморський», в [ADDRESS] по [ADDRESS] проживають та зареєстровані 4 члени родини: [PERSON] - відповідальна особа; [PERSON] - батько; [PERSON] - мати; [PERSON] - син. Відповідачем разом з заявою 09.07.2019 року до суду надано копію паспорта громадянина Російської Федерації, № [NUMBER] , виданий 11.07.2018 року на ім`я [PERSON] , [INFO] , з якого вбачається, що [PERSON] зареєстрований 09.11.2007 року за адресою: [ADDRESS] . IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Суд зазначає, що спірні правовідносини регламентуються положеннями ст. ст. 317, 319, 321, 405 ЦК України. Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Положеннями ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ Оскільки факт реєстрації відповідача призводить до порушення прав позивача як власника майна, то суд приходить до висновку, що права, свободи та інтереси позивачів порушені, що призвело до правомірного звернення позивача до суду за захистом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 206 ЦПК України визначено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За таких обставин, з урахуванням визнання позовних вимог відповідачем, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved