Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором № CNXRRX08630118 від 09 квітня 2008 року в розмірі 16 619 грн 51 коп. та судовий збір, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] відповідно до умов кредитного договору отримав кредит в розмірі 3 300 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 09 квітня 2010 року, а відповідач зобов'язаний щомісяця здійснювати погашення рівними частинами в сумі 234,80 грн. Станом на 14 січня 2014 року відповідач не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Оскільки відповідачем кредитні зобов'язання не виконані, сума боргу підлягає примусовому стягненню. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача надав суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі та без відповідача. Представник відповідача у своїй заяві також зазначає, що позовні вимоги в частині стягнення суми заборгованості за кредитом в розмірі 2550,00 грн. та борг за відсотками в сумі 430,97 грн відповідач визнає повністю. Вимоги щодо стягнення заборгованості по комісії в сумі 1119,57 грн, штрафні санкції на підставі вимог п.5.3 договору, а саме 500 грн - штраф (фіксована частина), 767,60 грн - штраф (процентна складова) не визнає і просить відмовити в їх задоволенні, оскільки у відповідності до вимог закону до особи не може бути двічі застосовано покарання у вигляді штрафу за порушення зобов'язання. У зв'язку з тим, що сума основного боргу за кредитом складає 2980,97 грн, на підставі ч.3 ст.551 ЦК України просить зменшити суму пені до аналогічної суми. Відповідно до положень ч.2 ст.197 ЦПК України справа розглядається за відсутності сторін, без здійснення технічної фіксації. Дослідивши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до заяви позичальника від 09 квітня 2008 року та умов надання споживчого кредиту фізичним особам, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 09 квітня 2008 року було укладено кредитний договір № CNXRRX08630118, за умовами якого позичальник отримав від банку кредит в розмірі 3 300 грн на строк 24 місяці, з 09.04.2008 року по 09.04.2010 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,0 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором № CNXRRX08630118 від 09.04.2008 року. [PERSON] не виконує належні зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого утворився борг, відповідно до розрахунку банку, який станом на 14 січня 2014 року становить 16 619 грн, з яких 2 550 грн - заборгованість за кредитом, 430,97 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1119,57 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом, 11251,37 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500 грн - штраф (фіксована частина), 767,60 грн - штраф (процентна складова). У відповідності до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась. Наведене дає підстави вважати вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» правомірними, а відповідача таким, що на виконання умов № CNXRRX08630118 від 09 квітня 2008 року повинен відповідати за цивільними зобов'язаннями, сплативши на користь банку відповідну суму боргу. Разом з тим, відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом. Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно роз'яснень, які містяться у п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", положення ч. 3 ст. 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК, які мають іншу правову природу. Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). У даній справі має місце неспівмірність розміру пені за несвоєчасне виконання зобов"язання за договором із розміром основного боргу, а тому зменшення розміру стягнення з [PERSON] пені за несвоєчасне виконання зобов"язання за договором з 11 251,37 грн до 3 000 грн. Крім того, відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Виходячи із аналізу зазначених правових норм сплата неустойки є єдиним видом відповідальності за порушення зобов'язання незалежно від виду неустойки (штраф або пеня). Пунктами 5.1., 5.3 Умов надання споживчого кредиту передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених заявою та п.п.3.2.2, 3.2.3 даних умов, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки платежу. Сплата пені здійснюється в гривнях. При порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Стосовно доводів представника відповідача щодо покладення на відповідача подвійної відповідальності за порушення грошового зобов'язання (стягнення комісії та штрафів одночасно), суд виходить із наступного. За визначенням ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. У даному випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, як зазначає представник відповідача, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штрафи, що передбачені договором, як лише форми її сплати. З приводу заборгованості по комісії, яку відповідач не визнає, то слід зазначити, що у заяві позичальника від 09 квітня 2008 року йдеться, що банк надав [PERSON] позику зі сплатою за користування кредитом відсотків на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 79,2 грн та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 550 грн в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах. Тобто комісія передбачена умовами кредитного договору, укладеного сторонами, як винагорода за надання кредитних коштів, а тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, як того вимагає ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial