Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

Позивач [PERSON], від імені якої на підставі ордеру виданого відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" діє адвокат [PERSON], звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON], в якій просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 18 жовтня 2013 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO]. Крім того, позивач має також доньку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя сторін не склалося, з 2015 року вони припинили проживати однією сім'єю, позивач була вимушена разом з дітьми переїхати проживати до батьків. Однією з основних причин розпаду родини стала відсутність матеріального забезпечення з боку відповідача та відсутність необхідних умов проживання у його оселі. Крім того, відповідач не зміг знайти спільної мови з донькою позивача. [PERSON] звернулася до Харківського районного суду Харківської області з позовом про розірвання шлюбу. Малолітня дитина [PERSON] проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні. [PERSON] не має до відповідача почуттів, притаманних донці до батька, вона вважає його сторонньою людиною. [PERSON] ніколи не проявляв батьківської турботи до доньки, не цікавився її станом здоров'я, розвитком, інтересами. З моменту розпаду сім'ї, відповідач ніякої допомоги позивачу та донці не надавав. З 07 серпня 2017 року позивач вийшла з декретної відпустки по догляду за малолітньою дитиною та почала працювати на посаді провідника пасажирського вагона резерву у ПАТ «Українська залізниця» філія «Пасажирська компанія» виробничий підрозділ Харківська вагонна дільниця, що надає їй можливість належним чином забезпечувати своїх дітей. Жодних відомостей щодо працевлаштування відповідача позивач не має, однак він є працездатною людиною, не має на утриманні жодних непрацездатних осіб та має можливість працювати та надавати допомогу на утримання власної дитини. Позивач зазначає, що поведінка відповідача може розцінюватись як систематичне, протягом тривалого часу ухилення від виконання батьківських обов'язків, оскільки останній самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. Позивач постійно намагається забезпечити дітей усим необхідним, харчуванням одягом, гідним навчанням та розвитком, відпочинком та оздоровленням, дбає про їх стан здоров'я. Однак, кожного разу, коли [PERSON] має бажання виїхати з дітьми до родичів за кордон, або для відпочинку та оздоровлення дітей, відповідач усіляко відмовляється та знаходить безліч причин для того, щоб не дати позивачу дозволу на виїзд дитини за кордон. У зв'язку з цим, дитина [PERSON] отримала моральну травму, оскільки її старша сестра збиралася з бабусею на відпочинок, а її із собою не брали. Щоб уникнути такої ситуації та заспокоїти доньку, позивач була вимушена платити кошти для отримання від відповідача необхідних нотаріально посвідчених документів для вивозу дитини. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 27 липня 2018 року вищевказану позовну заяву було залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків - 10 днів з дня вручення копії ухвали. В установлені законом строки позивач усунула зазначені в ухвалі суду недоліки. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21 вересня 2018 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого засідання. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10 грудня 2018 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Позивач в судове засідання не з'явилася, її представник - адвокат [PERSON], яка діє на підставі ордеру виданого відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", надала до суду заяву про розгляд справи за її з позивачем відсутністю, позовні вимоги [PERSON] підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом відповідно до вимог ч.6 ст.187 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Представник третьої особи Служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Чопорова В.В., яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги, виходячи з інтересів малолітньої дитини. У зв'язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 18 жовтня 2013 року Виконавчим комітетом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, актовий запис №72, під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], видане 18 жовтня 2013 року Виконавчим комітетом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 16 грудня 2013 року Виконавчим комітетом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, 07 грудня 2013 року народилася [PERSON], батьками якої записані [PERSON] та [PERSON]. Малолітня [PERSON], [INFO], зареєстрована та проживає разом зі своєю матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою №2372, виданою 05 липня 2018 року Виконавчим комітетом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області та актом про встановлення факту проживання дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS], складеним 22 червня 2018 року депутатом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області [PERSON] Після закінчення відпустки для догляду за дитиною до 6 років [PERSON] 07 серпня 2017 року вийшла на роботу провідником пасажирського вагона резерву провідників пасажирських вагонів 1 групи Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» філія «Пасажирська компанія» виробничий підрозділ Харківської вагонної дільниці. Сукупний дохід [PERSON] за період квітень-вересень 2018 року становить 55495, 08 гривень ( наказ начальника виробничого підрозділу Харківська вагонна дільниця філії «Пасажирська компанія» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» [PERSON]. «Про вихід на роботу з відпустки по догляду за дитиною» №521 від 31 липня 2017 року; витяг з трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER]; довідка №964, видана 30 жовтня 2018 року Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» філія «Пасажирська компанія» виробничий підрозділ Харківської вагонної дільниці). Як вбачається з акту обстеження житлово-побутових умов сім'ї [PERSON], складеного 18 червня 2018 року комісією у складі працівників Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, мати [PERSON] належно виконує свої батьківські обов'язки, достатньо часу приділяє вихованню дитини. [PERSON] - [PERSON] усунувся від виконання батьківських обов'язків відносно неповнолітньої доньки. Сім'я знаходиться під соціальним супроводом. Згідно довідки №01-29/89, виданої 07 червня 2018 року Пісочинським дошкільним навчальним закладом (ясла-садком) №3 «Теремок» Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, [PERSON], [INFO], відвідує групу «Іжачок» з 04 травня 2016 року з п'ятиденним режимом роботи Пісочинського ДНЗ №3 «Теремок» Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області. Мати [PERSON] постійно приводить та забирає дитину з дитячого садка, відвідує батьківські збори, активно цікавиться успіхами дитини. Батько за весь період відвідування дитиною дитячого садка не приходив та не цікавився її успіхами. [PERSON], [INFO], знаходиться на обліку у сімейного лікаря в амбулаторії загальної практики сімейної медицини сел. Пісочин з 14 грудня 2013 року. Профілактичні огляди проходить регулярно. На диспансерному обліку не знаходиться. Здорова. Мати дитини регулярно звертається до амбулаторії ЗПСМ сел. Пісочин з приводу лікування та догляду дитини, піклується про її розвиток та здоров'я. [PERSON] - [PERSON] розвитком та здоров'ям дитини не цікавиться, на профілактичні огляди дитину не супроводжує, що підтверджується довідкою №101, виданою 01 серпня 2018 року головним лікарем Комунального некомерційного підприємства Харківської районної ради «Центр первинної медичної допомоги №2 Харківського району» [PERSON] Частиною 4 ст. 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів зокрема щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Харківська районна державна адміністрація Харківської області вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], про що до суду надано відповідний висновок №01-22/41 від 08 січня 2019 року. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Згідно зі ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167). Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позивач [PERSON] в обґрунтування своїх позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], посилається на те, що підставою для позбавлення батьківських прав є ухилення батька від виконання обов'язків по вихованню дитини. В пункті 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В матеріалах справи містяться достатні дані на підтвердження тих обставин, що відповідач протягом тривалого часу нехтує своїми батьківськими обов'язками по відношенню до малолітньої дитини [PERSON], [INFO], а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування та медичного догляду, не цікавиться здоров'ям дитини, не створює необхідних умов для проживання дитини. Існування обставин, які перешкоджають участі відповідача у матеріальному утриманні та вихованні дитини, судом не встановлено. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачем не надано жодних доказів, які б спростовували вищевказані обставини. Приймаючи до уваги обставини справи, враховуючи свідоме нехтування батьком своїми батьківськими обов'язками по відношенню до малолітньої дитини [PERSON], [INFO], суд прийшов до висновку, що відповідач систематично, протягом тривалого часу не виконує батьківських обов'язків, передбачених ст.ст. 150, 153, 180 Сімейного Кодексу України, по відношенню до своєї малолітньої доньки, а тому позбавлення батьківських прав відповідача є єдиним можливим засобом забезпечення дитині належного життя та розвитку. Відповідно до преамбули Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789- ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Статті 9, 18 вказаної Конвенції також визначає, що держави -учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. 3 метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у цій Конвенції, Держави-учасниці надають батькам і законним опікунам належну допомогу у виконанні ними своїх обов'язків по вихованню дітей та забезпечують розвиток мережі дитячих установ. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Частиною 3 статті 166 СК України передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 3 ст. ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову,а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Частинами 1, 2 ст.182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідачем в ході розгляду справи не надано суду доказів на підтвердження того, що він офіційно працевлаштований, має постійний, регулярний дохід, а також відомості щодо наявності на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків. Докази, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов'язку утримувати дітей в матеріалах справи відсутні, заперечень щодо розміру аліментів відповідачем також не надано. Враховуючи всі вищевикладені обставини, а також прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік» для дітей віком до 6 років, який станом на 04 лютого 2019 року становить 1926 гривень, суд вважає необхідним встановити розмір аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень, починаючи із дня пред'явлення позову до суду, а саме 24 липня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Згідно ч.2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 704,80 гривень за подання до суду позовної заяви про позбавлення батьківських прав. Витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 гривень за подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд стягує з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного і

Outcome: approved