Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , належав її матері [PERSON] . Вказує, що згідно погосподарських книг по с.Бортятин Мостиського району вказане будинковолодіння належить до суспільної групи «колгоспний двір», однак такий запис про суспільну групу розцінює помилковим, оскільки станом на 15.04.1991р. ніхто з членів двору у колгоспі не працював. Зазначає, що [INFO] . померла її, позивача, мати [PERSON] Остання за життя усім своїм майном не розпорядилася. Покликається на те, що у відповідності до вимог ст.1268 ЦК України прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті спадкодавця [PERSON] , однак нотаріусом відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, зокрема на зазначений вище житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, через відсутність правовстановлюючих документів. З огляду на наведені обставини, просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала на адресу суду письмову заяву, в якій зазначила, що підтримує заявлені позовні вимоги та просить слухати справу у її відсутності. Представник відповідача - Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області в судове засідання не з`явився, проте подав заяву, в якій вказав, що проти позову не заперечує та просить справу слухати у його відсутності. Третя особа - Приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Р.С. в судове засідання не з`явився, проте подав копії сторінок спадкової справи №704/2018, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 08.02.2019р. №55060344 та просив розглядати справу у його відсутності. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Судом встановлено, що будинковолодіння по [ADDRESS] відносилося до суспільної групи "робітничий двір", головою якого була [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи. Суд не приймає до уваги записів в погосподарських книгах по с.Бортятин, з яких вбачається, що у період до 1991р. спірне будинковолодіння відносилося до суспільної групи "колгоспний двір" з огляду на наступне. Згідно вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно до ст.120 ЦК 1963р., яка діяла до 16.12.1993р., двір може мати статус колгоспного за умови, якщо члени двору працюють в колгоспі. Згідно виписок з погосподарських книг по с.Бортятин за 1986-1995р.р. головою двору за вказаною адресою зазначена [PERSON] , матір позивача [PERSON] Із трудової книжки [PERSON] вбачається, що вона ніколи не працювала в колгоспі, а з 1950р. по 1995р. працювала прибиральницею на вокзалі станції «Львів» Львівської залізниці. Інші члени двору також не працювали у колгоспі, про що свідчать відповідні записи про займану посаду та виконувану ними роботу у погосподарських книгах. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що статус вказаного двору помилково зазначено у погосподарських книгах як «колгоспний», а тому спірне будинковолодіння станом на 15.04.1991р. не належало колгоспному двору. 27.05.2014 року відкрилась спадщина внаслідок смерті матері позивача [PERSON] - [PERSON] . До складу даної спадщини входить право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Оскільки спадкодавець [PERSON] своїм майном за життя не розпорядилася, заповіту не склала, право на спадкування перейшло до спадкоємців за законом. Після смерті спадкодавця [PERSON] її дочка - позивач [PERSON] як спадкоємець за законом вчинила дії, які свідчать про прийняття нею спадщини після смерті матері. Як убачається з матеріалів спадкової справи №704/2018, заведеної після смерті спадкодавця [PERSON] в приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С., факт прийняття даної спадщини спадкоємцем [PERSON] стверджується її спільним проживанням зі спадкодавцем на час смерті, згідно довідки, виданої в.о. старости округу №1 Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області 11.12.2018р. за №2207. Тобто, в силу ст.1268 ЦК України, позивач [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] та, як вважає суд, успадкувала після її смерті спадкове майно - спірне будинковолодіння. Інші спадкоємці першої черги спадкування за законом спадкодавця [PERSON] - її діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не вчинили жодних дій, спрямованих на прийняття зазначеної спадщини та на спадкове майно не претендують. Чоловік спадкодавця [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] , інший син [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] . В той же час, через відсутність правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] позивач [PERSON] не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у зв`язку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть спадкодавця [PERSON] ; копіями сторінок спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , за №704/2018; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 08.02.2019р. №55060344; копією технічного паспорта на житловий будинок по [ADDRESS] ; виписками з погосподарських книг по с.Бортятин Мостиського району Львівської області за 1988-1991р.р.; копіями свідоцтва про народження, свідоцтва про укладення шлюбу та паспорта позивача [PERSON] ; письмовими заявами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; копією свідоцтва про смерть [PERSON] ; довідкою, виданою виконкомом Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області від 11.03.2019р. №332; іншими матеріалами справи. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право позивача на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] щодо визнання за нею права власності на спірне майно в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , котра померла [INFO] .

Outcome: approved