Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

В січні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ\~«ФК «Аланд»,\~за участю\~третьої особи,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору\~-\~приватного нотаріуса\~Житомирського міського\~нотаріального округу\~Горай О.С.\~про визнання\~виконавчого напису\~таким,\~що не\~підлягає виконанню,\~у якому просив суд визнати виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №31481, вчинений 08.09.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Аланд» заборгованість в розмірі 14657,44 грн. таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути понесені судові витрати. Позивач вважає вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки був вчинений без правових підстав, зокрема, не щодо посвідченого нотаріально кредитного договору, заборгованість за кредитним договором не є безспірною та виконавчий напис вчинено з пропуском строку, в межах якого могло бути вчинено вказаний виконавчий напис. До судового засідання представник позивача - адвокат Стягайло О.П. не з`явився, але надав суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав повністю, не заперечив щодо заочного розгляду. Представник відповідача ТОВ «ФК «Аланд» та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. в судове засідання не з`явилися, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Заяв та відзиву від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи згоду представника позивача, суд вважає необхідним розглянути справу без участі відповідача та ухвалити відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено,\~що 25.12.2013\~року між\~ [PERSON] \~та ПАТ\~«Дельта Банк» був укладений\~договір №004-01501-251213на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки, відповідно до якого банк надав клієнту кредит шляхом відкриття кредитної лінії в загальному розмірі 50 000 грн. Строк кредитування становить 364 календарнихдні (а.с. 13). Позивач належним чином не виконував умови договору, тому в нього утворилася заборгованість. 08.09.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинено виконавчий напис та зареєстровано в реєстрі за №34181, яким запропоновано звернути стягнення з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором №004-01501-251213 від 25.12.2013 року, укладеним з Публічним Акціонерним Товариством «Дельта Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 395/К від 20.04.2018 року є ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал", правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 11/08/2020-ФА від 11.08.2020 року є ТОВ "Фінансова компанія «Аланд», заборгованість за кредитним договором №004-01501-251213 від 25 грудня 2013 року за період з 11.08.2020 року по 17.08.2020 року. Сума заборгованості, складає 14157,44 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 12120,73 грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 2036,71 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто з боржника на користь стягувача плату в розмірі 500,00 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню 14657,44 грн. (а.с. 12). Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. відкрито виконавче\~провадження №63634919\~на підставі\~виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С.,\~виданого 08.09.2020\~року,\~зареєстрованого в\~реєстрі №31481\~та постановою\~від 20.11.2020\~року звернуто\~стягнення на\~доходи боржника\~ [PERSON] \~в розмірі\~20%\~відрахувань (а.с. 14). При вчиненні оспорюваного виконавчого напису нотаріус керувався ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. Згідно ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий перелік документів, на підставі яких може бути видано виконавчий напис нотаріуса, передбачений положеннями постанови Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 внесено зміни до зазначеного вище переліку документів. Зокрема, доповнено переліком після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом з назвою: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Так, у пункті 2 переліку вказано на можливість вчинення виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. На зазначений пункт 2 переліку посилався нотаріус у виконавчому написі. Проте, при вчинені виконавчого напису не враховано, що пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року на час їх застосування, а саме 17 травня 2017 року, був визнаний незаконним та нечинним судовим рішенням, яке набрало законної сили. Зокрема, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року №23. У подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Частиною 2 статті 265 КАС України, якою врегульовано наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним, встановлено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. При цьому, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для виконання. Зокрема, пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом, не містив пункту 2 та стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, укладених у простій письмовій формі, оскільки пункт 2 Переліку з 22 лютого 2017 року визнаний нечинним відповідно до вказаної вище постанови Київського апеляційного адміністративного суду. Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі №172/1652/18 (провадження № 61-16749св19). Оскаржуваний у даній справі виконавчий напис вчинений нотаріусом 08.09.2020 року, тобто після набрання законної сили постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». Укладений між ПАТ «Дельта Банк»та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем оригіналу нотаріально посвідченого договору (договорів). За умовами кредитного договору №004-01501-251213 від 25.12.2013 року строк кредитування становить календарні 364 дні. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Отже, строк вимоги щодо повернення заборгованості відповідно до кредитного договору №004-01501-251213 від 25.12.2013 року настав 25.12.2014 року. В даному випадку, виконавчий напис про стягнення заборгованості відповідно до кредитного договору №004-01501-251213 від 25.12.2013 року міг бути вчинений в межах трьохрічного терміну позовної давності, тобто до 25.12.2017 року. Проте оскаржуваний виконавчий напис було вчинено 08.09.2020 року, з пропуском строку позовної давності, в межах якого міг бути вчинений виконавчий напис нотаріуса. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року) Тому, з урахуванням вищенаведеного, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду даної справи, а відтак підлягають задоволенню. 23.12.2020 року між адвокатом Стягайло О.П. та позивачем [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги, згідно п. 2.3.1 якого клієнт зобов`язаний сплатити гонорар адвокату в розмірі та в строк, обумовлені цим договором та додатковою угодою до даного договору. Відповідно до п. 2 Додаткової угоди №1 до Договору про надання правової допомоги від 23.12.2020 року сторони домовились, що вартість послуг (гонорар) Адвоката за надання послуг, передбачених п.1 Додаткової угоди становить 5000,00 грн. (фіксований розмір). Оплата послуг адвоката здійснюється наступним чином: 2000,00 грн. клієнт сплачує готівкою протягом двадцяти робочих днів з дати укладання даної додаткової угоди; 3000,00 грн. клієнт сплачує готівкою до 19.01.2021 року (п.4 Додаткової угоди). Позивачем [PERSON] сплачено 5000,00 грн. адвокату Стягайло О.П. за надану правову допомогу, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №01/2021 від 06.01.2021 року на суму 2000,00 грн. та квитанцією до прибуткового касового ордеру №01/19-2021 від 19.01.2021 року на суму 3000,00 грн. (а.с. 24). Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Враховуючи фактичні обставини справи та надані докази, а також те, що розмір винагороди за надання правової допомоги позивачу адвокатом Стягайло О.П. визначений в договорі у вигляді фіксованої суми та не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу, тому суд дійшов висновку, що заявлена позивачем сума витрат за надання правничої допомоги в розмірі 5000 грн. відповідає вимогам ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Доказів протилежного стороною відповідача суду не надано, клопотання про зменшення витрат на правову допомогу відповідачем не заявлялося. Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесений судовий збір при зверненні до суду з даним позовом в сумі 908 грн., судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову в розмірі 454 грн. та 5000 грн. витрат на правову допомогу адвоката, а всього 6362 грн.

Outcome: approved