Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

До суду 25 березня 2020 року надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, за яким просив: - усунути йому, [PERSON] , перешкоди у вихованні малолітньої онучки [PERSON] , [INFO] , шляхом зобов`язання матері малолітньої дитини [PERSON] не перешкоджати участі діда [PERSON] у виховані та спілкуванні з онукою; - визначити наступний спосіб його участі у спілкуванні та вихованні онуки [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення систематичних побачень діда з онукою наступним чином: - один раз у два тижні суботи з 09.00 год. до 18.00 год.. Згідно обґрунтування позову, за рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13.07.2018 року шлюб між його сином, [PERSON] , та відповідачкою, [PERSON] , був розірваний. Від шлюбу сина залишилась донька (онука позивача) [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із відповідачкою. Посилався на те, що матір онучки чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною та в останній час не дає змоги бачитись із нею. Вважає таку поведінку відповідачки протиправною та такою, що грубо порушує його права на побачення з онучкою. А тому відповідно до положень ст. 159, 257, 263 СК України звернувся до суду з дійсним позовом. Ухвалою суду від 13.04.2020 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 15.06.2020 року. Розгляд справи 15.06.2020р. був відкладений на 13.07.2020 р. у зв`язку з відсутність відповідного висновку органу опіки та піклування з приводу спірного питання та неявки відповідачки. У підготовчому засіданні 13.07.2020 року були присутні позивач разом із представником, які позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Інші учасники процесу не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду не повідомили. Ухвалою суду від 13.07.2020 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено до розгляду по суті на 20.10.2020 року. У судовому засіданні 20.10.2020 року у присутні позивача, його представника та представника третьої особи, причина неявки відповідачки була визнана неповажною, проте згідно ч.2 ст. 223 ЦПК України розгляд справи був відкладений на 11.11.2020 року для належного сповіщення відповідача. Представником позивача 20.10.2020 року було надано до суду висновок органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення способів участі позивача як дідуся у вихованні онучки, [PERSON] , [INFO] (а.с.58-60). У судовому засіданні 11.11.2020 року були присутні: позивач разом із представником [PERSON] , представник третьої особи [PERSON] .. Відповідачка та/або її представник у судове засідання не з`явились. Проте за згодою, присутніх у судовому засіданні осіб, враховуючи явку свідків та на підставі ч.8 ст. 223 ЦПК України ухвалив провести судове засідання за відсутності відповідача та її представника, з метою допиту свідків. Позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник позивача також наполягав на задоволенні позовних вимог. Представник органу опіки та піклування ПРА ОМР підтримала наданий ними висновок, згідно якого вважає за доцільне визначити наступний порядок спілкування діда з онукою: вівторок з 18.00 год. до 21.00 год. у присутності матері; І та ІІІ тижня у неділю з 14.00 год. до 18.00 год. у присутності матері; дні народження, канікули та святкові дня за попередньою домовленістю з матір`ю дитини. Представник органу опіки та піклування додатково зазначила, що на засіданні комісії, окрім дідуся онуки, була присутня відповідачка, яка зазначила, що онукою дід з бабусею не спілкуються більше року, що на її думку свідчить про те, що вони не бажають з нею спілкуватись. Проте мати дитини не заперечувала проти їх зустрічей з онукою, проте згодна лише в її присутності. Надала свої пояснення як свідок [PERSON] , яка є дружиною позивача та бабусею [PERSON] .. Розгляд справи був відкладений на 26.01.2021 року для належного сповіщення відповідачки. У судове засідання 26.01.2021 року з`явились: позивач разом із представником [PERSON] , представник третьої особи Давиденко Л.В.. Відповідачка до суду не з`явилась, на електрону пошту суду подала заяву, згідно якої просила відкласти розгляд справи у зв`язку з її перебуванням на самоізоляції. Судді ВС у постанові від 21 вересня 2020 року по справі № 658/1141/18 підкреслили, що частинами першою, другою, п`ятою статті 223\~ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18. Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Згідно із ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальнимиправами не допускається. Суд вчабає, що відповідачка чи її представник не з`являються вже на третє судове засідання, при цьому заяв по суті справи також не надають. Посилання ж відповідача щодо перебування її на самоізоляції не підтвердженні будь-якими доказами. Таким чином, у силу ч. 3 ст. 131 ЦПК України, суд визнає, що відповідачка не з`явилась в третє судове засідання без поважних причин. З огляду на викладене, зважаючи на строки розгляду справи, а також положення ч.3 ст. 223 ЦПК України, за згодою присутніх у судовому засіданні сторін, суд ухвалив розглядати справи за відсутності відповідачки, сповіщеної належним чином. Сторони підтримали свої позиції та пояснення, викладені та надані ними у минулому судовому засіданні. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні осіб, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, прийшов до наступних висновків. З матеріалів справи судом встановлено, що позивач, [PERSON] , є дідусем малолітньої онуки [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 24.06.2015 року, актовий запис №5930). Шлюб між сином позивача ( [PERSON] ) та їх невісткою ( [PERSON] ) було розірвано рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 липня 2018 року (справа №522/9247/18). Після розірвання шлюбу дитина сторін (онука позивача) залишилась проживати із матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Згідно пояснень позову та позивача як свідка, перший рік після розірвання шлюбу відповідачка давала їм (позивачу та його дружині, його сину як колишньому чоловіку) бачитись із дитиною, проте с з січня 2019 року перестала та у подальшому відмовляється. Зокрема у судовому засіданні 11.11.2020 року позивач пояснив, що у його сина з відповідачкою, [PERSON] , - це другий шлюб та він був розірваний в травні 2018 року. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON] , з якою спочатку відповідачка давала позивачу бачитись (вона давала дитину сину позивача та той привозив її на дві годи та відвозив обратно, так було до січня 2019 року), проте потім відповідачка перестала це робити. Останнього разу позивач бачився із онучкою на Різдво. Потім відповідачка почала вимагати кошти, вони чекали рік та знову звернулись до відповідачки з проханням побачитись із онукою на її день народження, проте вона поставили умову, що син позивача перерахував на її рахунок 20\~000 грн.. Син позивача перерахував 10000 грн., проте відповідачка все ж таки не дала побачитись із дитиною. Вказував, що вони відправили онучці подарунки на 8 березня та остання отримала їх, про що є відповідне відео. Проте, подарунки на день народження онуки [INFO] , зі слів невістки їм відомо, що вона їх всі порізала. У травні 2020 року вони також відправляли подарки онучці новою поштою, проте вони були повернуті без отримання. Добровільно відповідачка врегулювати відносини не бажає. Позивач також надав свої пояснення як свідок, згідно яких додатково повідомив, що бажає приймати участь у вихованні та спілкуванні з онукою, проте після того як його син (колишній чоловік відповідачки) повернувся до 1ї родини, відповідачка перестала давати їм бачитись із онучкою. Вказував, що вони є заможними та мають змогу забезпечити онучці належні умови для побачень (мають окрему кімнати в домі, пл.. 36 кв.м., облаштовану всім необхідним). Як свідок [PERSON] , яка є дружиною позивача та бабусею [PERSON] , зазначила, що вони бажають спілкуватись із онучкою, з якою вже не бачились останні два роки, оскільки відповідачка їм перешкоджає в цьому. Після розірвання шлюбу вона надавала змогу бачитись з онукою через їх сина, вони зустрічались по середам в центрі міста. Проте, потім безпричинно та без пояснень перестала давати бачитись з онукою. На перемови не йде. Пояснила, що онука має проблеми з очами (не бачить на одне око) та вони мали намір відвезти її до лікарні в Німеччину (вже придбали квитки), проте відповідачка відмовила їм. Свідку не зрозуміло, чому вона (відповідачка) так неприязно до них відноситься. Мирно вона врегулювати питання не бажає. Зі слів свідка побачення у присутності матері дитини є неможливим через її неприязне відношення до них. Отже, з пояснень сторін, свідка, суд встановлено, що відповідачка чинить їм перешкоди у спілкуванні з онукою. Зазначене не спростовано стороною відповідача. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтями 12 - 15 Конвенції визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою). На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у частині восьмій статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на повагу до сімейного життя, поширюються у тому числі і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (Рішення Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, п. 108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема, вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (Рішення ЄСПЛ «Bogonosovy v. Russia» від 05 березня 2019 року, п. 82). Відповідно до статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 СК України. За змістом статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні, побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що дід має право на особисте спілкування з дитиною, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати йому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Разом із тим положеннями частини п`ятої статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. \~ВС у\~постанові від 19.09.2018 у справі №756/7995/15-ц зауважив, що одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами. А право на повагу до сімейного життя, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, охоплює щонайменше зв`язки між близькими родичами, наприклад, між дідусями, бабусями та онуками, оскільки такі родичі можуть відігравати у сімейному житті важливу роль. Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що взаємозв`язок дідуся та онука носить сімейний характер (див. пункт 17), такі особи відносяться до учасників сімейних відносин (стаття 2 СК) і являються «родичами» та зв`язок між дідусем та онукою має важливе значення для підтримання між ними відносин, як «близьких осіб», що сприяє реалізації їх права на сімейне життя та сприяє нормальному «розквіту людини в суспільстві», що не безпідставно знайшло відображення і в нормах СК (див. пункт 19). У такому випадку право дитини на сімейне виховання буде включати і право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами. У даних правовідносинах спілкування дідуся з онукою і бажання першого підтримувати зв`язок з дитиною є адекватною реакцією людини у життєдіяльності і сприяє розвитку особистості дитини будучи важливим елементом в її вихованні. Єдиною перешкодою для цього може стати наявність «негативного впливу» діда на свою онуку і його дії всупереч інтересам дитини, проте матеріали справи не свідчать про існування такого впливу і відповідачем не надано доказів цього. У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. За розглядом справи судом встановлено, що у сімейних відносинах, які склалися між сторонами цієї справи, дійсно наявний спір про порядок участі дідуся та матері дитини у спілкуванні та вихованні онучки, адже позивач бажає спілкуватися із дитиною, в той час як відповідач (мати дитини) не погоджується із цим. Орган опіки і піклування провів дослідження даних обставин і висловив позицію про доцільність забезпечення участі дідуся та бабусі у вихованні онучки. За викладеного\~суд приходить\~до висновку\~про обґрунтованість\~позовних вимог\~ [PERSON] \~та вважає\~за можливе\~їх задовольнити\~шляхом усунення діду [PERSON] перешкоди у вихованні малолітньої онучки [PERSON] , [INFO] , шляхом зобов`язання матері малолітньої дитини [PERSON] не перешкоджати участі діда [PERSON] у виховані та спілкуванні з онукою. Визначаючи конкретний порядок участі позивача у вихованні онуки, суд враховує те, що форми й методи виховання та розвитку дитини не повинні суперечити Конституції України(стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року (ст. 8, 12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, Закону України\~«Про охорону\~дитинства» від\~26\~квітня 2001\~року та прийняв до уваги те, що позивач бажає брати участь у вихованні онуки, і таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Зокрема, згідно висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації ОМР №П-1537 від 30.07.2020 року, комісія органу опіки та піклування вирішила зобов`язати [PERSON] не перешкоджати зустрічам та спілкування гр.. [PERSON] та [PERSON] з онукою [PERSON] .. 24.05.2015 року. Також були визначено наступний спосіб участі гр.. [PERSON] та [PERSON] з онучкою шляхом встановлення систематичних зустрічей баби та діда з онучкою: - вівторок з 18.00 год. до 21.00 год. у присутності матері; - І та ІІІ тижня у неділю з 14.00 год. до 18.00 год. у присутності матері; - дні народження, канікули та святкові дня за попередньою домовленістю з матір`ю дитини. При встановленні способу спілкування [PERSON] із онукою, суд дотримується розумного балансу на участь всіх родичів у вихованні та доцільність прийняття дідуся участі у спілкуванні з онукою, зважає на вік малолітньої дитини, враховуючи розпорядок дня та перебування малолітньої у закладі дошкільного виховання, відвідування майстер класів з гімнастики, з гончарного мистецтва та класу з Черлідінгу), та вважає за доцільне можливим визначити порядок спілкування, зазначений позивачем у позові, а саме: - один раз у два тижні суботи з 09.00 год. до 18.00 год.. При цьому, суд вважає за можливе відступити під графіку спілкування, визначеного органом опіки та піклування, зважаючи що на думку суду вік дитини це дозволяє, з якої дідусь в добрих стосунках, і з огляду, що останній виходить за межі позовних вимог. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: approved