Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

Відповідно до Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" №1632-VІІ від 12.08.2014 року та Розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №2710/38-14 від 02.09.2014 року, позивач звернувся до суду 27 жовтня 2015 року з позовом до відповідача про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного з батьків, посилаючись при цьому на наступні обставини. З 26 лютого 2004 р. по 30 червня 2006 р., позивачка, перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. 30 червня 2006 року шлюб з відповідачем було розірвано про що відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Костянтинівка видане свідоцтво, дитина залишилась проживати разом з позивачкою. Аліменти на дитину відповідач по справі не сплачує, він з часу розлучення не цікавився дитиною. На підставі довідки № 10287 від 24.11.2014 р. [PERSON], взята на облік до УПСЗН Костянтинівської міської ради, як особа переміщена з тимчасово окупованої території України, але періодично позивачці необхідно з*являтися в м.Донецьк, так як там залишилася її квартира та мешкають батьки похилого віку, які потребують допомоги. В липні 2015 р., [PERSON] повідомили на контрольному пункті, що відповідно до п.5.1.1. Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспорту через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей розроблено СБУ, в*їзд-виїзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-ти річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб де вказано, що особа яка не досягла 16-ти річного віку в супроводі одного з батьків, уповноважених одним з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою або на підставі рішення суду. У теперішній час також виникла необхідність у виїзді позивачки разом із дитиною до країн території Туреччини та Єгипту, для відпочинку та оздоровлення дитини, однак у добровільному порядку відповідач наданий дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за кордон дати не може, оскільки його місцезнаходження не відоме. Позивачка має можливість організувати відпочинок та оздоровлення сина, але цьому перешкоджає відсутність згоди батька дитини на виїзд дитини за межі України. Позивачка просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд на тимчасово неконтрольовану Українською владою територію через лінію зіткнення у межах Луганської та Донецької області та надати дозвіл на вивезення за межі України до країн Туреччини та Єгипту громадянина України [PERSON], [INFO] на два роки у супроводі матері - [PERSON], без згоди та супроводу батька - [PERSON]. В судове засідання позивачка [PERSON], та її представник [PERSON], позовні вимоги підтримали та просять суд позов задовольнити. Проти заочного рішення суду не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник Органу опіки та піклування Костянтинівської міської ради, у судове засідання не з*явився, був повідомлений про день та час розгляду справи належним чином. Враховуючи, що оскільки участь органу опіки та піклування при розгляді судом даної категорії спорів в силу вимог ч.4 ст. 19 СК України не є обов'язковою, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності належним чином повідомленого представника органу опіки та піклування. Вислухавши пояснення позивачки [PERSON] та її представника [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти на відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON], перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу актовий запис № 133 від 30 червня 2006 р., зроблений відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Костянтинівка Костянтинівського міськрайонного управління юстиції Донецької області (а.с.9). Сторони по справі є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] (а.с. 10). Відповідно довідки УПСЗН Костянтинівської міської ради № 10287 від 24 листопада 2014 року [PERSON], взята на облік до УПСЗН Костянтинівської міської ради, як особа переміщена з тимчасово окупованої території України. (а.с.8). Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Згідно зі ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У ст. 141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок оформлення документів для виїзду громадян України за кордон визначається Законом України "Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України", який у статті 4 передбачає, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. У клопотанні зазначаються відомості про дитину. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.5.1.1. Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспорту через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, розробленого СБУ, в*їзд-виїзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-ти річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб де вказано, що особа яка не досягла 16-ти річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 р. Згідно з п.2 Правил перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадян України, які не досягли 16-річного віку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року виїзд за межі України громадян України, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або в супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Пунктом 22 ч. 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог як таких, що грунтуються на законі та узгоджуються із батьківськими правами та обов*язками, покладеними на позивачку як на матір, оскільки в даному випадку надання дозволу на виїзд дитини - [PERSON] на два роки, неможливий та не відповідає вимогам діючого законодавства, тому суд вважає необхідним надати дозвіл на виїзд малолітньої дитини на тимчасово неконтрольовану Українською владою територію через лінію зіткнення у межах Луганської та Донецької областей та за кордон України до країн Туреччини та Єгипту - на один рік з часу набрання рішення законної сили до 07 грудня 2016 року.

Outcome: partial