Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до з позовом до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «ПриватБанк», вказавши третьою особою, що не заявляє самостійних вимог приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича, про визнання виконавчого напису таким, який не підлягає виконанню, посилаючись на те, що 13.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №15693 про стягнення з нього, позивача на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «ПриватБанк» заборгованості за договором станом на 31.07.2017 року грошових коштів в сумі 136987.15 гривень та витрати за вчинення виконавчого напису в сумі 1800.00 гривень. Заборгованість за договором згідно виконавчого напису складається з наступного: - заборгованість за тілом кредиту 7342.59 гривень; - заборгованість за відсотками 118365.24 гривень; - заборгованість з комісії та пені 4279.93 гривень; - заборгованість по штрафам (фіксована частина) 500.00 гривень; - заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) 6499.39 гривень. Про вчинення виконавчого напису йому, позивачу стало відомо 15.03.2018 року після отримання копії постанови від 10.01.2018 року про відкриття виконавчого провадження старшим державним виконавцем Макарівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Гусейновим І.Е. Позивач вважає виконавчий напис таким, який не підлягає виконанню, оскільки вчинений за відсутності документів всупереч вимогами ст.18 ЦК України, ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат», пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, підпунктів 3.2 та 3.5 пункту 3 глави 16 розділу П Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Позивач [PERSON] просить: визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича зареєстрований в реєстрі за №15693, таким, який не підлягає виконанню, стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору в сумі 1369.87 гривень. До суду надійшов відзив на позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, на якому відсутній підпис [PERSON] , який зазначений у відзиві представником ПАТ КБ «ПриватБанк», та в якому вказано, що ПАТ КБ «ПриватБанк» з позовом повністю не погоджується. Між ПАТ КБ «ПриватБанк» та клієнтом укладений кредитний договір на отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Між сторонами виникли договірні правовідносини, які регулюються положеннями ст.1069 ЦК України - кредитування рахунку. Відповідно укладеному договору б/н від 26.07.2011 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, отримав кредитну карту з встановленим кредитним лімітом за даним рахунком. Відповідно до п.1.1.3.1.8 Банк продовжує строк дії карти і всіх інших карт, з новою датою закінчення строку дії. Відповідач був ідентифікований ще 26.07.2011 року. Згідно Постанови НБУ від 17.12.2003р. «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» п. 2.2. Ідентифікація клієнта не є обов`язковою, якщо клієнт вже має рахунки в цьому банку і був раніше ідентифікований відповідно до вимог законодавства України. Активація картки здійснюється тільки за допомогою контактного телефону клієнта шляхом відправки коду авторизації, а відповідно карта не може бути активована без згоди / відома клієнта. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п/2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://ргіvatbank.uа/terms/раges/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою». Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Власник карти зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п.1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п.2.1.1.12.9 «Правил користування платіжною карткою», боржник доручає списувати з будь якого рахунку відкритого в банку в часності з картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобов`язань. Згідно п. 2.1.1.3.5 «Умов та правил надання банківських послуг» клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах суми, підлягаючих сплаті банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку. Відповідно до ст.642 ЦК України, особа яка одержала пропозицію укласти договір , вчинила дію, то пропозицію слід вважати прийнятою, так як фактичні дії вказують на прийняття пропозиції. Позивач скористався кредитними коштами, що підтверджується випискою по рахунку, отже позивач погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг. Позивачем не заперечується користування кредитною картою. Відповідно до п.21 Постанови ПВССУ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування законодавства при вирішенні спорів, що виникають з крединих правовідносин", договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Таким чином встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок позивача не зумовлює у нього зобов`язання використання цих коштів чи сплати відсотків у разі їх невикористання. Позивач не вірно розтлумачив правову природу відносин між ним і банком. Крім того, договором між сторонами не визначено цільове використання кредитних коштів, наданих клієнтові, а тому кредит не визначається як споживчий відповідно до ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів". Позивач посилається на відсутність безспірності у зв`язку з відсутністю документів первинного бухгалтерського обліку. Однак банком було надано всі необхідні документи, які передбачені Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року. Відповідно до правової позиції Верховного суду України від 20.05.2015 року №6-158цс15, безспірність заборгованості підтверджується документами, передбаченими Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Тобто, вказаними приписами законодавства встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Вирішення питання про те, в яких випадках заборгованість вважається безспірною, належить до компетенції Кабінету Міністрів України, який відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» встановлює перелік документів, на підставі яких стягнення заборгованості провадиться шляхом вчинення виконавчого напису. Безспірність заборгованості підтверджують виключно документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не вимагає додаткового доведення, якщо нотаріусу надані для вчинення виконавчого напису ті документи, що передбачені законодавством. Наявність документів, передбачених Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, є єдиним необхідними та достатнім доказом безспірності боргу в розумінні ст.87 Закону України «Про нотаріат», з огляду на те, що нотаріус не зобов`язаний витребувати для вчинення виконавчого напису будь-які інші документи або докази. Підставами для позову про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть бути виключно: відсутність у боржника реального боргу або наявність меншого боргу, ніж зазначено у виконавчому написі, неправильність визначення кредитором суми заборгованості та іншої відповідальності боржника, щодо стягнення якої вчинений виконавчий напис. Згідно викладеного, вчинений нотаріусом виконавчий напис був здійснений у відповідності до чинного законодавства, підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії у нотаріуса не було, подані для вчинення нотаріальної дії документи відповідали вимогам законодавства, що свідчить про спростування доводів позивача. Щодо строків, то ПАТ КБ ПриватБанк вважає, що строки передбачені ст.88 Законом України «Про нотаріат» не є позовною давністю, оскільки відповідна дія виступає як позасудовий захист цивільних справ, в той час, як згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права. Крім того посилання позивача на те, що стягнення заборгованості є порушенням ст.88 Закону України «Про нотаріат» є не вірним. Стаття 88 вказаного закону зазначає, що виконавчий напис може бути вчинений лише у випадку, коли вимоги кредитора є безспірними і з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору минуло не більше 3-х років. Однак слід зазначити, що це не період за який може бути стягнена заборгованість, а саме строк протягом якого сторона може звернутись за захистом свого порушеного права. Вважаємо, що нотаріусом було правомірно і в межах вказаного строку видано виконавчий напис, оскільки вказаний строк постійно переривався позивачем шляхом часткової оплати заборгованості. Так відповідно до розрахунку заборгованості погашення постійно відбувались. Заборгованість по якій було видано виконавчий напис виникла за період з 07.11.2014 року по 31.07.2017 року, останнє погашення кредиту, а виконавчий напис вчинено 13.10.2017 року. Тобто видача виконавчого напису року відбулась в відповідності до 3-х річного терміну, а право вимоги стягнути кошти у банка виникло згідно розрахунку заборгованості після внесення позивачем останнього платежу 31.07.2014 року, тобто нарахування відсотків, пені (неустойки), яку банк просив стягнути з позивача, були нараховані саме з моменту виникнення простроченої заборгованості, а це з 31.07.2014 року. Стосовно посилань позивача, щодо не вчинення напису на спеціальному бланку, який нібито банк отримав у нотаріуса та надав державному виконавцю, пояснюю наступне, що дане посилання не може братись до уваги, як офіційний документ, та доказ. Так у вказаному виконавчому написі вказано, що це копія, яка завірена позивачем і невідомо, коли, та яким чином (відсутні докази отримання) позивач отримав дану копію. Враховуючи вищезазначене а також те, що ухвалу суду про відкриття провадження по справі було отримано згідно вхідної печатки 24.09.2018 року, у зв`язку із чим відзив на позовну заяву направляється в межах строків подачі відзиву, а в позові слід відмовити (а.с.52-57). Позивач [PERSON] в відповіді на відзив зазначив про те, що не погоджується з тим, що у відзиві відповідач зазначає, що останній платіж був проведений 07.11.2014 року, вказане твердження не відповідає дійсності та не підтверджено документально, а саме: квитанціями, касовими ордерами, іншими документами, що засвідчують здійснення платежу 07.11.2014 року. Останній платіж здійснений б розмірі 540.00 гривен 24.08.2013 року, тобто більше ніж за три роки до вчинення виконавчого напису. Виконавчий напис нотаріусом вчинений 13.10.2017 року, це через 1 рік та 2 місяці після закінчення строку позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки. Тобто відповідач звернувся до нотаріуса за межами строку позовної давності. Також ним, позивачем підписано договір б/н від 26.07.2011 року шляхом написання заяви, яка разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою, тарифами становить договір про надання банківських послуг, укладений між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ним, позивачем. Відповідно до умов договору він, позивач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом і кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Пунктом 2 розділу І Умов та правил надання банківських послуг установлено, що кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, па умовах платності та зворотності (повернення). Відповідно до пп.3,1.1, 5,4 розділу П строк дії картки вказано на лицевій стороні (місяць і рік), і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле MONTH). Отже строк дії картки виданої становить 2 роки, тобто до 30.07.2013 року. Позивач наголошує, що ПАТ «КБ «ПриватБанк» звернулось до нотаріуса про захист свого порушеного права 13.10.2017 року. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашения чергового платежу. За договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст.257 ЦК) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст.261 ЦК). В договорі була умова про автоматичне пролонгування, але не кредитного ліміту, а лише правил надання послуг. Автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов`язання, отже, продовження дії картки для настання кінцевоїго терміну повернення заборгованості значення немає. Таким чином, договір в частин кредитного ліміту закінчився, і необхідно застосувати позовну давність. Така ж позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 19.03.2014 року (справа №6-14цс14), відповідно до правил користування карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ПК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливу останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору (а.с.65-67). Судом встановлено, що відповідно виконавчому напису складеного 13.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем, зареєстрованого в реєстрі за №15693 встановлений безспірний розмір заборгованості, здійснений за період з26.07.2011 року по 31.07.2017 року у відповідності до кредитного договору №б/н від 26.07.2011 року сума заборгованості, що підлягає стягненню на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в розмірі 136987.15 гривен складається з наступного: - заборгованість за тілом кредиту 7342.59 гривень; - заборгованість за відсотками 118365.24 гривень; - заборгованість з комісії та пені 4279.93 гривень; - заборгованість по штрафам (фіксована частина) 500.00 гривень; - заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) 6499.39 гривень. Витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 1800.00 гривень. Виконавчий напис набирає чинності з дня його вчинення, тобто з 13.10.2017 року (а.с.12). Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №55474799 від 10.01.2018 року старший державний виконавець Макарівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області відкрив виконавче провадження з виконання виконавчого напису №15693 виданого 13.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. про стягнення на користь ПАТ КБ «ПриватБанк`з з [PERSON] за кредитним договором б/н від 26.07.2011 року 136987.15 гривень (а..21). При вирішенні спору, суд керується вимогами ст. 87 Закону України «Про нотаріат», якою передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.01.1992 року № 2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчинені», відповідно до ст.34 , 36 , 87 , 88 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими спеціальним нормативним актами з цього приводу, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності, не минув цей строк. Відповідно до п.п.3.1, 3.5 п. 3 глави 16 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. Відповідно до п.3.2 Порядку безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. Таким чином, заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо для вчинення виконавчого напису подані документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. Пунктами 1.2 Переліку передбачено, що такими документами є: п.1) нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання; п. 2) кредитні договори, за якими боржником допущено прострочення платежів за зобов`язанням. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка із рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення із відміткою стягувача про погашення заборгованості. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму узагальненні «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» визначив, що належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, є первинні бухгалтерські документи (документи первинного бухгалтерського обліку), такими документами є документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Встановлено, що в документах, які були надані нотаріусу для вчинення виконавчого напису наявний документ під назвою «Заборгованість за договором б/н від 26.07.2011 , укладеного між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON] , станом на 31.07.2017» (а.с.13-19). Цей документ уявляє собою друкований текст, викладений на семи аркушах паперу, ні ким не підписаний, містить круглу печатку з текстом: Для документів. При укладанні угод не використовується №5. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк ПриватБанк. Код 14360570. М.Дніпропетровськ Україна». Цей документ не відноситься до документів, що передбачені Переліком та не може бути засвідчений стягувачем випискою із рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення із відміткою стягувача про погашення заборгованості. Цей документ також не є документом бухгалтерського обліку, відсутні дані про наявність у особи, що підписала дану довідку, повноважень на видання вказаного документу, і тим більше повноважень на видання документу, що стосується бухгалтерського обліку. Пунктом 1.37 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що розрахунково-касове обслуговування клієнта банком здійснюється на підставі відповідного договору, укладеного між ними. Тобто порядок, періодичність друкування форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) з особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видання або відсилання клієнту (п. 5.6 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ 04.07.2018 року № 75, далі - Положення № 75). Первинний документ банку - це документ, який містить відомості про операцію, складається на бланках форм, затверджених відповідно до законодавства України (на паперових носіях або в електронній формі) (пп. 14 п. 3 Положення № 75). Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку корреспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку (п.п. 61, 62 Положення № 75). На думку суду заборгованість за договором викладена на семи аркушах не є первинним документом, не може бути і довідкою про заборгованість боржника, та з якої (заборгованості) неможливо зрозуміти, коли у відповідача виникло право вимоги, відсутні дані щодо останньої дати погашення за наданим кредитом, тощо. За відсутності засвідченої банком виписки з особового рахунку боржника нотаріус не мав права на вчинення виконавчого напису, тому у нотаріуса не було підстав вважати, що заборгованість є безспірною. Таким чином, банком не дотримано вимог закону щодо подання повного пакету документів, необхідних для вчинення виконавчого напису, а нотаріусом на даний недолік не звернуто увагу і в порушення вимог закону вчинено виконавчий напис при відсутності вказаного необхідного документу (виписки з рахунку) чи іншого документу, який би був рівнозначний вказаному і доказував би безспірність заборгованості, її розмір та безспірність її стягнення. Крім того, у виконавчому написі відсутня достатня і безспірна інформація щодо строку прострочення та періоду, за який виникла заборгованість. І в виконавчому написі, і в поданих заявником нотаріусу документах відсутня така інформація, яка б безсумнівно встановлювала, що заборгованість, яку пропонується стягнути з позичальника, виникла виключно в межах строку позовної давності. Саме по собі посилання заявника у його заяві нотаріусу на те, що заборгованість стягується за період з 26.07.2011 року по 31.07.2017 року, не є документом, який доводить вказані обставини. Нотаріусом не дотримано також вимоги закону щодо можливості вчинити виконавчий напис лише за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Отже, виконавчий напис вчинено за заявою особи, яка не подала необхідних документів і зокрема не подала документу, який би засвідчував право вимоги вказаної особи; даний виконавчий напис вчинено не на документі, який підтверджує безспірність даної заборгованості і відповідно дає підстави для безспірного її стягнення; і крім того у виконавчому написі відсутня достатня і безспірна інформація щодо строку прострочення та періоду, за який виникла заборгованість. І в виконавчому написі і в поданих заявником нотаріусу документах відсутня така інформація, яка б безсумнівно встановлювала, що заборгованість, яку пропонується стягнути з позичальника, виникла виключно в межах строку позовної давності. Крім того, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму узагальненні «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.04.2014 року, а також Пленум Верховного Суду України в постанові №2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» № 2 від 31.01.1992 року зазначали, що однією із об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Слід перевіряти, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчих написів, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди або звертаються про стягнення спірного боргу. Вищі судові інстанції акцентують увагу суддів на тому, що судами під час розгляду такої категорії справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені в письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема, чи є за боржником сума боргу. При цьому, судам слід особливу увагу приділяти спірності сум в частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Як правило, у виконавчому написі сума є більшою ніж у вимозі, але це пов`язано із часом, який пройшов від надіслання вимоги і вчинення виконавчого напису. Отже, якщо у письмовій вимозі боржнику повідомлено, що при вчиненні напису заборгованість може бути збільшена з урахуванням нарахування процентів та штрафних санкцій, то у такому випадку спірності сум немає. З огляду на викладене, вказаний виконавчий напис, не можна визнати таким, що вчинений із дотриманням вимог закону та він підлягає визнанню судом таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Заперечення відповідача вказаних висновків суду не спростовують, а тому судом відхиляються. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає доцільним стягнути з відповідача сплачену позивачем суму судового збору в розмірі 1369.87 гривень.

Outcome: approved