Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Михайлівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позов мотивований тим, що відповідач є батьком малолітнього [PERSON], [INFO], але фактично вихованням дитини він не займається, матеріально його не забезпечує, не піклується про його фізичний та духовний розвиток. Враховуючи вищевикладене, позивач просила суд позбавити [PERSON], [INFO] року батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] наполягав на задоволенні позовних вимог, та додатково пояснив, що після розірвання шлюбу, відповідач аліменти за рішенням суду не сплачує, вихованням дитини не займається, матеріально її не забезпечує, не піклується про її фізичний та духовний розвиток. Вважає, що зазначені обставини є підставами для позбавлення відповідача батьківських прав відносно його сина. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову та пояснив, що за проханням колишньої дружини у 2013 році він надавав дозвіл на виїзд їхнього малолітнього сина за межі України. На даний час його син разом з матір'ю проживають постійно в Ізраїлі. [PERSON] обіцяла йому приїздити з сином в Україну до нього в гості, але своєї обіцянки не дотримала. На час коли син був в Україні, він спілкувався з ним, надавав кошти на утримання. На теперішній час він не має можливості спілкуватися із сином, оскільки, позивач не надає згоди щоб він спілкувався з сином. Вважає, що жодних дій, які б давали підстави для позбавлення його батьківських прав, він не вчиняв, від виконання батьківських обов'язків не відмовлявся, завжди діяв і інтересах дитини. В судове засідання представник третьої особи [PERSON] не з'явилася, але надала суду заяву з клопотанням про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову. Як встановлено в ході розгляду справи, згідно свідоцтва про народження, виданого 14 червня 2006 року Плодородненською сільською радою Михайлівського району Запорізької області, [PERSON] та [PERSON] є батьками - [PERSON], [INFO], про що в книзі реєстрації народжень 14 червня 2006 року зроблено відповідний запис №12 (а.с 8). Ухвалою Михайлівського районного суду Запорізької області від 18 грудня 2008 року було визнано мирову угоду між [PERSON] і [PERSON], розподілено між ними спільне майно, розірвано шлюб, вирішено пистання про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] [INFO] (а.с. 7). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 5 жовтня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області, шлюб між [PERSON] та [PERSON], було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбу зроблено відповідний запис № 57 від 5 жовтня 2010 року (а.с. 6). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Михайлівської районної державної адміністрації від 1 березня 2017 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], орган опіки та піклування Михайлівської районної державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до його малолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Згідно інформаційного листа виданого 5 вересня 2017 року, Михайлівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області повідомляє, що на виконанні у відділі не перебувають виконавчі провадження по стягненню з [PERSON], [INFO] аліментів (а.с. 54). Відповідно до інформаційного листа № 16444/4 виданого 25 вересня 2017 року, Михайлівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області повідомляє, що станом на 25 вересня 2017 року на контролі у Михайлівському районному відділі державної виконавчої служби не знаходиться виконавчий лист по стягненню аліментів з [PERSON], який [ADDRESS], на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] (а.с. 57). [PERSON] має такий склад сім'ї: дружина [PERSON] і син дружини [PERSON], що підтверджується довідкою Плодородненської сільсокї ради від 20 люто 2017 року №305 (а.с. 58). Згідно характеристики наданої 20 лютого 2017 року Плодородненською сільською радою, [PERSON] проживає на території Плодородненської сільської ради. Одружений, дружина - [PERSON], [INFO]. Працює в Мелітопольській дистанції ПЧ № 4. Скарг від сусідів по відношенню [PERSON] не надходило (а.с. 59). Так, за ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Із роз'яснень, викладених у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року за № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відтак, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Саме тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"). Отже, за змістом наведених вище правових норм ухилення від виконання обов'язків батьків з виховання дитини означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність), які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні зазначених обов'язків, коли особа має реальну можливість виконати їх, але не вчиняє відповідних дій. З матеріалів справи вбачається, та не заперечується сторонами, що після розірвання шлюбу, у 2013 році позивач разом з дитиною виїхали за межі України і тривалий час постійно проживають в Ізраїлі. Та обставина, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина, не підтверджується жодними доказами. Натомість, згідно з повідомленням з виконавчої служби, виконавчі листи про стягнення з [PERSON] аліментів, на виконання не надходили. Відповідач в свою чергу зазначив, що бажає спілкуватися з дитиною та виховувати її, проте не може дійти згоди з цих питань з позивачкою. Враховуючи вік дитини, (на час звернення до суду позивачки з позовом про позбавлення батьківських прав, дитині виповнилось 11 років), а також ту обставину, що позивач разом з дитиною проживають за межами України, відповідач бажає спілкуватися з дитиною, приймати участь у її вихованні, але не має можливості цього робити з об'єктивних причин, суд вважає, що застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав, суперечитиме інтересам дитини. Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування від 1 березня 2017 року, який є єдиним доказом наданим позивачем, за яким Михайлівська районна державна адміністрація Запорізької області вважає за доцільне позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина, не є мотивованим, не містить переконливих доводів щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав та щодо того, що така міра буде мати позитивний вплив на виховання дитини та її подальшу долю. У висновку зазначено, що [PERSON] не виконує своїх батьківських обов'язків, але відсутні посилання на докази, на підставі чого орган опіки і піклування дійшов таких висновків. Отже, наведений вище висновок органу опіки та піклування суд вважає недостатньо обґрунтованим, оскільки в ньому взагалі не встановлені обставини на підтвердження умисного ухилення батька від виховання дитини. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що достатніх підстав для застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення відповідача батьківських прав не має. Позивач, всупереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України, які зобов'язують її на засадах змагальності доводити свої позовні вимоги переконливими, належними та допустимими доказами, таких доказів не надала. Позивачем не доведено навмисного ухилення відповідача від виховання дитини, свідомого нехтування ним батьківськими обов'язками, тому відповідно відсутні підстави для задоволення позову. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed