Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

В лютому 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та встановлення порядку користування земельною ділянкою, в якому вказує, що є власником садиби по [ADDRESS], власником сусідньої садиби є [PERSON], в їх спільному користуванні знаходиться земельна ділянка загальною площею 626 кв.м, оскільки порядок користування земельною ділянкою, визначений рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 04.03.1988 року, змінився - збільшилась площа земельної ділянки, а відповідачем встановлений паркан з порушенням вимог ДБН України, що унеможливлює здійснення позивачем обслуговування належного йому домоволодіння, просить усунути вказані порушення - встановити порядок користування земельною ділянкою, згідно варіанту І висновку судової земельно-технічної експертизи № 1051 від 30.12.2013 року, виділивши в користування позивачу ділянку площею 298 кв.м, відповідачу [PERSON] - площею 323 кв.м, в спільному користуванні залишити ділянку площею 5 кв.м, а також зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні позивачем земельною ділянкою площею 298 кв.м шляхом перенесення огорожі в бік земельної ділянки [PERSON] площею 323 кв.м. Ухвалою суду від 13.03.2014 року до участі в справі в якості третьої особи залучено виконавчий комітет Ленінської районної у м. Полтаві ради. Позивач [PERSON] до суду не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Представники позивача [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на його безпідставність та недоведеність. Просили в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтаві ради в судовому засіданні з приводу вирішення позовних вимог поклалась на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як встановлено в ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з вищенаведеного, суд розглянув справу в межах позовних вимог та за наявними в ній доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] є власником 12/25 частини домоволодіння [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.04.1998 року, виданого державним нотаріусом Третьої Полтавської державної нотаріальної контори. Відповідачу [PERSON] належить 13/25 частина домоволодіння згідно Договору купівлі-продажу від 13.10.1982 року. Відповідно до даних, що містяться у вищевказаних правовстановлюючих документах сторін домоволодіння [ADDRESS], співвласниками якого вони являються, розташоване на земельній ділянці загальною площею 550 кв.м, яка відповідно до довідки ПП ПБТІ "Інвентаризатор" № 4973 від 07.03.2013 року виділена на підставі рішення Ленінської районної ради депутатів трудящих № 387 від 20.12.1955 року, за домоволодінням рахується також лишок землі площею 50 кв.м. Порядок користування земельною ділянкою по [ADDRESS] площею 550 кв.м визначено рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 04 березня 1988 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON]. [PERSON] виділено в користування земельну ділянку площею 270 кв.м., яка на схемі варіанту № 1 висновку технічної експертизи від 15 грудня 1987 року зафарбована синім кольором, а [PERSON] - земельну ділянку площею 280 кв.м., яка на схемі варіанту № 1 висновку технічної експертизи від 15 грудня 1987 року зафарбована зеленим кольором. Вказане судове рішення було виконане, визначений ним порядок користування земельною ділянкою встановлений на місцевості, й ці обставини визнали сторони. Обґрунтовуючи позовні вимоги про необхідність визначення порядку користування земельною ділянкою за вказаною адресою, позивач послався на те, що відповідач [PERSON] створює перешкоди в користуванні земельною ділянкою, оскільки самовільно змінив місце розташування паркану, який розділяє земельні ділянки сторін, встановленого згідно з рішенням суду; внаслідок цього [PERSON] позбавлений можливості обслуговувати належні йому господарські будівлі і споруди, а також самочинно збудовано добудову до житлового будинку. Крім того, зміст позовних вимог та приєднані до справи письмові докази свідчать про те, що на час розгляду справи площа земельної ділянки по [ADDRESS] збільшилась за рахунок самозахоплення, межі якого визначити не виявляється можливим, і становить 626 кв.м. Позивач просить суд встановити порядок користування саме цією земельною ділянкою. Вирішуючи позовні вимоги, суд враховує наступне. Позивачем [PERSON] та його представниками не наведено в позові та не надано в ході судового розгляду справи жодних достовірних та переконливих доказів того факту, що відповідач [PERSON] самовільно змінив встановлений раніше порядок користування спільною земельною ділянкою шляхом переносу місця розташування паркану, що розподіляє земельні ділянки сторін, внаслідок чого розмір земельної ділянки позивача зменшився. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні здійснення таких дій категорично заперечував, пояснивши, що паркан до цього часу стоїть в тому місці, яке узгоджується з тим порядком користування земельною ділянкою по [ADDRESS], який встановлений рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 04 березня 1988 року, й ці пояснення позивачем не спростовано. Про сумнівність тверджень про порушення відповідачем прав позивача [PERSON] щодо користування земельною ділянкою, свідчать також дані, що містяться у Висновку судової земельно-технічної експертизи № 1051 від 30.12.2013 року, виконаному судовим експертом Полтавського відділення Харківського НДІ судових експертиз ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса, згідно з яким площа земельної ділянки по [ADDRESS] становить 626 кв.м, у користуванні [PERSON] перебуває частина цієї земельної ділянки площею 335,1 кв.м, у [PERSON] - площею 290,9 кв.м. Тобто на даний час площа земельної ділянки, якою користується кожен зі співвласників домоволодіння, збільшилась порівняно з площею земельних ділянок, що виділялись їм у користування за рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 04 березня 1988 року. Докази того, що в даний час межа між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] знаходиться не в тому місці, де мала знаходитися відповідно до вищенаведеного судового рішення, суду не надано. Доводи позивача [PERSON] в позові та його представників в судовому засіданні про те, що необхідність зміни порядку користування земельною ділянкою пов'язана з неможливістю обслуговувати будівлі і споруди, розташовані на межі спільного користування сторін, на переконання суду, є безпідставними. Так, судом встановлено, що межа між земельними ділянками сторін по справі проходить по лінії задньої стіни належних позивачу господарських будівель, а також по стіні самочинної добудови до житлового будинку. При цьому, як підтвердила в судовому засіданні представник позивача [PERSON], господарські будівлі - сараї та бесідка стоять на межі між земельними ділянками співвласників з часу її встановлення, з цим погоджувались сторони й жодних суперечок з цього приводу не виникало. Підтвердила, що добудова до житлового будинку, яку вони з позивачем в даний час не мають можливості обслуговувати, збудована самочинно, та до цього часу право власності на неї в установленому законом порядку не зареєстровано. Враховуючи те, що добудова до житлового будинку літ. "А-1" по [ADDRESS], зведена позивачем [PERSON] самовільно, без згоди на це співвласника, до цього часу у встановленому чинним законодавством порядку не зареєстрована, вона не може бути визнана об'єктом права власності, а тому у суду відсутні будь-які правові підстави пов'язувати реалізацію законних прав та інтересів співвласника домоволодіння [PERSON] з необхідністю надання певної земельної ділянки для доступу та обслуговування цієї будівлі [PERSON] Крім того, суд бере до уваги, що за домоволодінням по [ADDRESS] закріплено земельну ділянку площею 550 кв.м, порядок користування нею визначений рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 04 березня 1988 року. В даний час розмір земельної ділянки збільшений за рахунок самозахоплення та становить 626 кв.м, сторонам по справі [PERSON] та [PERSON] будь-яка додаткова земельна ділянка у встановленому порядку не виділялась, а тому суд не має підстав визначати порядок користування нею. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач просить суд визначити порядок користування земельною ділянкою площею 626 кв.м, при цьому, не надав доказів того, що за домоволодінням по [ADDRESS] закріплено ділянку саме такої площі, а сторони по справі [PERSON] та [PERSON] оформили право користування цією земельною ділянкою у відповідності до вимог ст. ст. 125, 126 ЗК України, зважаючи на те, що позивачем не доведено того факту, що відповідач самовільно змінив встановлений раніше судовим рішенням порядок користування спільною земельною ділянкою, тобто не доведено факт здійснення позивачу перешкоди в користування нею, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та не підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed