Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . У даній квартирі зареєстровано 5 осіб: вона, її чоловік [PERSON] , її син [PERSON] , невістка - відповідач [PERSON] та онук [PERSON] . Як зазначає позивач, відповідач після розірвання шлюбу з [PERSON] 06.11.2014 року забрала свої речі та добровільно залишила спірну квартиру, у спірній квартирі не проживає, мешкає за іншою адресою. Наявна реєстрація відповідача у квартирі без її фактичного проживання призводить до штучного збільшення розміру квартирної плати, позбавляє її можливості оформити субсидію, а також позбавляє можливості вільно користуватись і розпоряджатись своїм майном. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити її вимоги та визнати відповідача такою, що втратила право користування спірною квартирою. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 05.03.2020 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 01.07.2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила про їх задоволення. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні і вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 25.02.2014 року (а.с.10). Згідно довідки ЖБК «Локомотив-4» та довідок про реєстрацію місця проживання особи, у спірній квартирі зареєстровано 5 осіб: позивач, її чоловік [PERSON] , її син [PERSON] , невістка - відповідач [PERSON] та онук [PERSON] (а.с.11, 20). Згідно актів, складених ЖБК «Локомотив-4» 02.09.2019 року, 28.11.2019 року, 08.04.2020 року, відповідач у спірній квартирі не проживає, свої речі забрала, добровільно залишила спірну квартиру 06.11.2014 року, мешкає за іншою адресою (а.с.37, 38, 39). Позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вказуючи на те, що відповідач з листопада 2014 року у квартирі не проживає. Суд вважає, що доводи позивача знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частина 1 ст.16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Власнику, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ст. 405 ЦК України, член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік. Згідно із п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи наявні докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку, що під час судового розгляду встановлено факт не проживання відповідача у спірній квартирі з 06.11.2014 року без поважних причин, а тому наявні правові підстави для визнання її такою, що втратила право користування спірною квартирою. При цьому суд враховує і те, що відповідач позовні вимоги визнала та проти задоволення позову не заперечувала. Таким чином, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Відповідно до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved