Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Новодвірської сільської ради Турійського району Волинської області про встановлення фактів, що мають юридичне значення, та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Позов обгрунтований тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, зокрема, на земельну ділянку площею 3.21 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Новодвірської сільської ради Турійського району Волинської області, яку та успадкувала після смерті своєї сестри [PERSON] , однак, не оформила право власності на спадкове майно. За життя [PERSON] заповіту на випадок своєї смерті не складала. Він, як спадкоємець за законом першої черги, звернувся до нотаріальної контори, отримав свідоцтва про право на спадщину на частину спадкового майна, однак, у видачі свідоцтва на спірне спадкове майно йому відмовлено у зв`язку з розбіжностями у документах, що підтверджують родинні відносини, та правовстановлюючому документі на спадкове майно. Враховуючи наведене, просив встановити той факт, що його мати [PERSON] , яка померла [INFO] , є рідною сестрою [PERSON] , яка померла [INFO] , а також встановити факт належності [PERSON] , яка померла [INFO] , Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ВЛ №020285, виданого Турійською районною державною адміністрацією Волинської області 26 березня 2002 року на ім`я « [PERSON] ». Крім того, просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 3.21 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Новодвірської сільської ради Турійського району Волинської області, в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою судді від 01 квітня 2019 року провадження у справі відкрито та призначено підготовче засідання. Позивач [PERSON] , його представник [PERSON] у підготовче засідання не з`явилися, однак, представник позивача подав адресовану суду заяву про те, що він та позивач повністю підтримують позов з підстав, викладених у позовній заяві, просив справу розглядати за його відсутності та відсутності позивача. Представник відповідача Новодвірської сільської ради Турійського району Волинської області Лук`янчук Л.А. у підготовче засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав, однак, подав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги позивача визнає повністю, просив справу розглядати за його відсутності. Враховуючи, що у підготовче засідання не з`явилися всі особи, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України не здійснювалося. Згідно із частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до частини четвертої статті 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Суд, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення. Так, згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. За приписами частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть останньої серії [NUMBER] (а.с.8). Відповідно до довідки Новодвірської сільської ради Турійського району Волинської області № 635 від 05 серпня 2011 року після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно: земельна ділянка загальною площею 3.21 га на території Новодвірської сільської ради Турійського району Волинської області (а.с.12). Так, 26 березня 2002 року на підставі розпорядження Турійської районної державної адміністрації Волинської області № 61 від 04 березня 2002 року видано Державний акт на право приватної власності на землю загальною площею 3.21 га, що розташована на території Новодвірської сільської ради Турійського району Волинської області, серії [NUMBER] на ім`я « [PERSON] » (а. с.10). Факт належності спірної земельної ділянки [PERSON] , яка померла [INFO] , підтверджується тим, що Державний акт на право приватної власності на землю видано останній у відповідності до свідоцтва про її народження, де її прізвище вказано як « [PERSON] » (а.с. 9). Після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася, заповіту за її життя складено не було, що підтверджується інформаційними довідками зі спадкового реєстру (а.с. 42, 43). На день смерті останньої разом з нею постійно проживала і була зареєстрована її рідна сестра [PERSON] (а. с. 12). Факт родинних відносин, а саме те, що [PERSON] , яка померла [INFO] , була рідною сестрою [PERSON] , підтверджується свідоцтвами про їх народження, де в графі «батько» та «мати» вказані одні й ті самі особи - [PERSON] та [PERSON] (а. с. 9, 14). Відповідно до пунктів першого та шостого частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами та факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" № 5 від 31.03.1995 року в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про спадкування" № 7 від 30 травня 2008 року справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Враховуючи вищевикладене, те, що в іншому порядку встановити факт родинних відносин та факт належності правовстановлюючого документа неможливо, а представлені позивачем докази на підтвердження належності цих обставин в контексті положень статей 76-80 ЦПК України є належними та допустимими, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині встановлення фактів, що мають юридичне значення, є підставними та підлягають до задоволення. Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] (а. с. 13). Згідно з частиною першою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, право на спадкування за законом, зокрема, у першу чергу, мають діти спадкодавця (частини перша, друга статті 1223, частина перша статті 1261 ЦК України). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (частина перша статті 1297 ЦК України). З матеріалів справи слідує, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] позивач [PERSON] є сином [PERSON] (а. с. 16). 05 жовтня 2017 року позивач звернувся до приватного нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] та просить видати йому свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 50). 26 квітня 2018 року та 03 серпня 2018 року позивачу видано свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадкового майна (а.с.22, 25). Постановою приватного нотаріуса від 12 березня 2019 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірне нерухоме майно у зв`язку з розбіжностями у документах, що підтверджують родинні відносини, та правовстановлюючому документі на спадкове майно (а.с.32). Інших спадкоємців за заповітом, за законом, чи таких, що мають право на обов`язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] , немає, що підтверджується дослідженими судом матеріалами копії спадкової справи № 11/2017 до майна померлої [PERSON] (а.с.45-183). За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права та виходячи із характеру спірних правовідносин між сторонами, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на спадкування за законом після смерті [PERSON] та правових підстав для визнання за ним права власності на спадкове майно. Згідно зі статтею 141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача. Однак, відповідно до статті 142 ЦПК України у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, позивачу слід повернути з державного бюджету. Разом з тим, зважаючи на те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, а позивач на підставі пункту дев`ятого частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору (а.с. 6), то відповідно з відповідача слід стягнути на користь держави 50 відсотків судового збору, а саме 384 гривні 20 копійок. На підставі викладеного, статей 1216, 1220, 1223, 1268, 1269, 1270 ЦК України та

Outcome: approved