Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

З 05 жовтня 2006 року до 10 січня 2007 року у провадженні Мурованокуриловецького районно суду перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої в результаті ДТП. Під час розгляду справи на майно [PERSON] було накладено арешт. [INFO] [PERSON] помер. Маючи намір оформити спадщину після смерті батька на квартиру [ADDRESS], позивач - спадкоємець першої черги за законом дізнався, що все майно перебуває під арештом на підставі постанови ДВС у Мурованокуриловецькому районі про арешт майна серії АА № 824368 від 18 жовтня 2006 року. Враховуючи, що арешт на все майно батька було накладено для забезпечення позову, а виконавче провадження на даний час знищене як виконане, на виконанні у ВДВС відсутні невиконані виконавчі провадження про стягнення із спадкодавця [PERSON], для захисту своїх прав спадкоємця, [PERSON] 09 жовтня 2017 року звернувся до суду з відповідним позовом та просить зняти арешт із належної [PERSON] квартири [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не з'явився, 03 листопада 2017 року подав до канцелярії суду заяву, у якій просив розглянути справу у його відсутності. Зазначив, що підтримує позов і не заперечив проти винесення заочного рішення (а.с. 27). Відповідач Бзнуні Джавайр Робертівна у судові засідання, призначені на 31 жовтня та 15 листопада 2017 року, будучи належним чином повідомленою про час і місце їх проведення (а.с. 25, 26) не з'явилася, не повідомила суд про причину своєї неявки і не просила розглянути справу у її відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки у судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Судом на підставі ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України ухвалено провести заочний розгляд справи. Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що, з урахуванням положень Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та актів міжнародного права, позовна вимога [PERSON] підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Згідно ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Непорушність права власності полягає в його недоторканності, а водночас і в недоторканості самого майна власника. Всі особи мають утримуватися від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні. Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 99020460 від 02 жовтня 2017 року (а.с. 9) стверджується, що [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS]. З 05 жовтня 2006 року до 10 січня 2007 року у провадженні Мурованокуриловецького районно суду перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої в результаті ДТП (а.с. 8). 10 січня 2007 року Мурованокуриловецьким районним судом Вінницької області було прийнято рішення яке набрало чинності 28 лютого 2007 року (а.с. 11-12). На підставі ухвали судді про забезпечення позову, постановою державної виконавчої служби у Мурованокуриловецькому районі серії АА № 824368 від 18 жовтня 2006 року на квартиру [ADDRESS] накладено арешт. Відомості про арешт нерухомого майна Мурованокуриловецькою державною нотаріальною конторою 26 жовтня 2006 року внесено до Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 3951891 (а.с. 9). Як слідує із повідомлення начальника Мурованокуриловецького районного відділу державної виконавчої служби (а.с. 10), всі завершені виконавчі провадження по 2012 рік знищені, а станом на 03.10.2017 у відділі нема виконавчих документів щодо боржника [PERSON] і в останні три роки не надходило. [INFO] [PERSON] помер (а.с. 7). З врахуванням положень ст. 1261 ЦК України та свідоцтва про народження позивача (а.с. 6), [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON]. З огляду на обставину, що інформацію з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 99020460 (а.с. 9) отримано на запит приватного нотаріуса Мурованокуриловецького районного нотаріального округу, позивач є заінтересованою особою в знятті арешту у зв'язку з оформленням спадкових прав. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За приписами ч. 1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Позивачем доведено, що накладеним арештом порушуються його права спадкоємця, внаслідок чого він позбавлений змоги оформити свої спадкові права після смерті батька на належну йому квартиру та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Також судом встановлено, що [PERSON] не є боржником у незавершених виконавчих провадженнях, а тому арешт його майна є безпідставним. При вирішенні даного цивільно-правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Стаття 26 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ратифікована Указом Президії Верховної Ради Української PCP N 2148-VIII від 19.10.73 року; статті 7 і 17 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 А (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, визначають, що всі люди рівні перед законом і мають право, без будь-якої різниці, на рівний їх захист законом. Кожна людина має право володіти майном як особисто так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Положеннями статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 04.11.2015 року у справі № 6-1120цс15. Таким чином, обраний позивачем спосіб судового захисту цілком відповідає вимогам достатності та розумності і жодним чином не порушує прав та законних інтересів відповідача. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши та оцінивши всі обставини справи, перевіривши їх доказами, виходячи із принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та наявність правових підстав для їх задоволення.

Outcome: approved