Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

Заступник керівника Житомирської місцевої прокуратури звернувся до суду в інтересах Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області з позовною заявою, в якій зазначив, що [PERSON] , будучи депутатом Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області, 14 серпня 2018 року під час розгляду питання про надання матеріальної допомоги жителям Оліївської сільської ради, серед яких був сам відповідач, не повідомив про виникнення реального конфлікту інтересів та прийняв участь у розгляді та голосуванні з даного приводу, за наслідками якого було прийнято рішення про виділення останньому матеріальної допомоги на лікування в розмірі 5000 грн, у результаті чого вчинив адміністративне правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП. В результаті незаконних дій йому виплачено матеріальної допомоги в сумі 5 000 грн. Водночас, Оліївська сільська рада, як представник інтересів територіальної громади, незважаючи на очевидний характер порушень, захист прав і законних інтересів не здійснює, що в свою чергу призводить до майнових втрат місцевого бюджету. У зв`язку з наведеним, позивач просить суд стягнути зі [PERSON] незаконно отримані кошти внаслідок вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, у сумі 5000 грн на користь Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позов є надуманим та заявленим в порушення вимог законодавства, тому не підлягає задоволенню. В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що виділені йому кошти не мають відношення до державного бюджету, отже посилання на захист прокурором інтересів держави є безпідставним. Також зазначив, що будь-яка шкода ані державі, ані сільській раді його діями завдана не була (а.с. 58-60). Заступник керівника Житомирської місцевої прокуратури подав відповідь на відзив, в якому зазначив, викладені відповідачем доводи є надуманими, не відповідають дійсності. Також вказав, що інтереси територіальної громади збігаються з інтересами держави, тому спричинена їй шкода є підставою для втручання органів прокуратури (а.с. 78-82). У судове засідання з`явилися прокурор, який підтримав позов з підстав, зазначених у ньому. Відповідач та його представник просили відмовити в задоволенні позову з огляду на те, що шкода діями відповідача не заподіяна. Крім того, зауважили, що голос відповідача не мав вирішального значення під час прийняття рішення про виділення матеріальної допомоги, а також зауважили, що відповідач не голосував за це рішення. Оліївська сільська рада Житомирського району Житомирської області звернулася із заявою про розгляд справи за відсутності її представника. Також у процесі розгляду справи надала письмові пояснення, в яких зазначила, що органи прокуратури не мають повноважень на представництво інтересів органів місцевого самоврядування, а також те, що відповідач своїми діями не заподіяв шкоди (а.с. 99-100). Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового засідання, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Частиною 3 ст. 56 ЦПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. В абзаці 1 частини 3 статті 23 Закону України Про прокуратуру зазначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація інтересів держави, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно. Згідно з ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Як убачається з матеріалів справи, до Оліївської сільської ради Житомирською місцевою прокуратурою було скеровано запит щодо необхідності надати на адресу Житомирської місцевої прокуратури належним чином завірену копію протоколу № 9 сьомої сесії сьомого скликання Оліївської сільської ради від 14.08.2018, рішення № 189 з додатком № 1 та інформації щодо вжиття заходів з метою відшкодування до бюджету сільської ради шкоди, завданої в результаті прийнятого Оліївською сільською радою рішення № 189 від 14.08.2019 (а.с. 24-28). На вказані запити Оліївською сільською радою надано копію рішення № 189 та зазначено, що інші документи, відображені у запиті можливо отримати лише за наявності відкритого кримінального провадження та ухвали слідчого судді та ухвали суду, а також, що органи прокуратури не мають повноважень на представництво інтересів органів місцевого самоврядування (а.с. 29-31). 26 грудня 2019 року Житомирська місцева прокуратура направила повідомлення до Оліївської сільської ради про вжиття заходів представницького характеру в її інтересах (а.с. 35). На думку суду, прокурор, звертаючись до суду з позовом відповідно до вимог статті 23 Закону України Про прокуратуру та частини четвертої статті 56 ЦПК України обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави у суді, визначив, у чому полягає порушення інтересів держави, та визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Прокурор, обґрунтовуючи підстави для представництва в суді інтересів держави, зазначив, що впродовж тривалого часу органом місцевого самоврядування не вживались жодні заходи щодо стягнення з відповідача незаконно отриманих коштів, чим порушуються інтереси держави внаслідок неповернення таких коштів до бюджету, що є підставою для представництва прокурором цих інтересів у суді. Крім того, прокурор надав належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону на підтвердження наявності підстав для представництва інтересів держави в суді. На думку суду, у цих правовідносинах інтереси держави та Оліївської сільської ради, яка представляє відповідну територіальну громаду та здійснює від її імені та в її інтересах функції та повноваження місцевого самоврядування, повністю збігаються. У постанові від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18 (провадження № 12-72гс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що сам факт незвернення до суду ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини (пункт 6.43). З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що у цьому випадку прокурор обґрунтував наявність підстав для звернення до суду з цим позовом в інтересах держави в особі Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За змістом ч. 2 ст. 1212 ЦК Положення глави 83 цього кодексу Набуття, збереження без достатньої правової підстави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Частиною 1 ст. 1213 ЦК України встановлено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом (ст. 1215 ЦК України). Отже, для встановлення наявності підстав для задоволення позову у цьому випадку необхідним є з`ясування добросовісності з боку [PERSON] під час виділення йому матеріальної допомоги. Так, 14 серпня 2018 року [PERSON] , будучи депутатом Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області, під час розгляду питання про надання матеріальної допомоги жителям Оліївської сільської ради, серед яких був сам відповідач, прийняв участь у розгляді та голосуванні з даного приводу, за наслідками якого було прийнято рішення про виділення останньому матеріальної допомоги на лікування в розмірі 5000 грн (а.с. 16-23). Відомості про повідомлення ним про виникнення реального конфлікту інтересів матеріали справи не містять. Під час судового розгляду відповідач підтвердив отримання ним вказаних коштів. Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України Про місцеве самоврядування сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Сільська, селищна, міська, районна в місті (у разі її створення), районна, обласна рада складається з депутатів, які обираються жителями відповідного села, селища, міста, району в місті, району, області на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування (ч. 1 ст. 45 Закону України Про місцеве самоврядування). Депутат представляє інтереси всієї територіальної громади, має всю повноту прав, що забезпечують його активну участь у діяльності ради та утворюваних нею органів, несе обов`язки перед виборцями, радою та її органами, виконує їх доручення (реч. 1 ч. 2 ст. 49 Закону України Про місцеве самоврядування). Відповідно до пп б п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про запобігання корупції" На відповідача, як на депутата сільської ради, поширюється дія цього Закону, який визначає правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень. Згідно з ч. 1 ст. 28 Закону України "Про запобігання корупції" особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів. У статті 35 Закону України Про запобігання корупції передбачено спеціальні правила, особливості врегулювання конфлікту інтересів, що виник у діяльності окремих категорій осіб, уповноважених на виконання функцій місцевого самоврядування Зазначено, що правила врегулювання конфлікту інтересів в діяльності Президента України, народних депутатів України, членів Кабінету Міністрів України, керівників центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, суддів, суддів Конституційного Суду України, голів, заступників голів обласних та районних рад, міських, сільських, селищних голів, секретарів міських, сільських, селищних рад, депутатів місцевих рад визначаються законами, які регулюють статус відповідних осіб та засади організації відповідних органів. Тобто, при виникненні конфлікту інтересів у депутата сільської ради він має діяти відповідно до правила, передбаченого у статті 59-1 Закону України Про місцеве самоврядування, згідно з яким можливість брати участь у розгляді, підготовці та прийнятті рішень відповідною радою пов`язано з виконанням ним такої умови: самостійного публічного оголошення про це під час засідання ради, на якому розглядається відповідне питання. Разом з тим, у частині другій статті 35 Закону України Про запобігання корупції зазначено, що в разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу (комітету, комісії, колегії тощо), вона не має права брати участь у прийнятті рішення цим органом. Відповідно до пункту 1.1.2 Методичних рекомендацій щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 29 вересня 2017 року № 839 (далі - Методичні рекомендації) зазначено, що за частиною другою статті 35 Закону України Про запобігання корупції член колегіального органу, у разі виникнення у нього реального чи потенційного конфлікту інтересів, не має права брати участь у прийнятті рішення цим органом, а його заява про конфлікт інтересів заноситься в протокол засідання колегіального органу. Орган, наділений спеціальною компетенцією - Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - НАЗК), відповідно до пункту 15 статті 11 Закону України Про запобігання корупції витлумачив застосування положень статті 59-1 Закону України Про місцеве самоврядування та частини другої статті 35 Закону України Про запобігання корупції, зазначивши, що у такій ситуації перевагу має спеціальний закон, яким є Закон України Про запобігання корупції. Отже, за наявності конфлікту інтересів у [PERSON] , який виник у зв`язку з тим, що він перебував у списку жителів Оліївської сільської ради, яким мала бути надана матеріальна допомога, останній не мав права брати участь у прийнятті рішення Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області № 189 від 14 серпня 2018 року про надання матеріальної допомоги. 23 квітня 2019 року під час розгляду матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за неповідомлення про наявність у нього реального конфлікту інтересів під час розгляду питання про надання матеріальної допомоги жителям Оліївської сільської ради, серед яких був сам [PERSON] , Житомирський районний суд Житомирської області дійшов висновку про доведеність його вини у вчинені адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-7 КУпАП (а.с. 11-12). 04 червня 2019 року Житомирський апеляційний суд під час апеляційного перегляду рішення Житомирського районного суду від 23 квітня 2019 року скасував рішення суду першої інстанції у зв`язку з допущенням помилки в написанні часу вчинення правопорушення та суперечності у написанні прізвища останнього; разом з тим, дійшов висновку про доведеність вини [PERSON] у вчинені адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, однак закрив провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП за закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с. 13-15). Суд вважає за потрібне зазначити, що застосування положень п. 7 ст. 247 КУпАП можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини [PERSON] у скоєнні правопорушення, пов`язаного з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-7 КУпАП. Отже, враховуючи той факт, що відповідач не запобіг конфлікту інтересів та не повідомив про наявність у нього реального конфлікту інтересів під час розгляду питання про надання йому матеріальної допомоги, суд дійшов висновку, що під час отримання цієї допомоги останній діяв недобросовісно. Щодо доводів учасників справи про той факт, що відповідач своїми діями не завдав будь-якої шкоди, суд відхиляє та звертає увагу на те, що на розгляді перебуває питання не про відшкодування шкоди, а про повернення безпідставно набутих відповідачем коштів. Стосовно доводів відповідача про те, що його голос не мав вирішального значення під час прийняття рішення про надання матеріальної допомоги суд зазначає, що не лише відповідач, як депутат місцевої ради, був зобов`язаний запобігати конфлікту інтересів. Такий обов`язок прямо покладено на відповідну постійну комісію місцевої ради та на кожного депутата місцевої ради, які обізнані з наявністю конфлікту інтересів у [PERSON] , як депутата місцевої ради (статті 59-1 та 47 Закону України Про місцеве самоврядування). Отже, для встановлення порушення процедури прийняття рішення, визначальним є сам факт участі депутата у голосуванні за наявності конфлікту інтересів (незалежно потенційного чи реального), а не вплив такого голосування на прийняте рішення з урахуванням наявності кваліфікованої більшості, необхідної для прийняття позитивного рішення колегіальним органом. Прийняте в умовах реального конфлікту інтересів у одного з депутатів рішення органу місцевого самоврядування компрометує, спаплюжує таке рішення, та, як наслідок, нівелює довіру суспільства до органів місцевого самоврядування в цілому. Зазначена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 442/730/17. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на наведене, суд дійшов висновку про доведеність недобросовісності в діях відповідача під час отримання матеріальної допомоги в сумі 5000 грн, у зв`язку з чим вважає за потрібне задовольнити позовну заяву. Також суд, з огляду на положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь Прокуратури Житомирської області 1921 грн судового збору.

Outcome: approved