Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернувся [PERSON] , яка з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а. с. 64) посилається на те, що відповідно до погосподарських книг Сухоярсько\\ сільської ради за 1986 - 1990, 1991 -1995 роки житловий будинок [ADDRESS] належав до майна колгоспного двору. На час припинення колгоспного двору (станом на 15 квітня 1991 року) в ньому проживали та відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК України (1963 р.) не втратили права на частку в його майні голова двору [PERSON] та його дружина [PERSON] , які набули право власності на майно двору в рівних частках, кожен на 1/2 його частину. [INFO] помер її (позивача) дід [PERSON] , після смерті якого вона прийняла спадщину за заповітом. [INFO] померла її (позивача) баба [PERSON] . 22 листопада 1998 року [PERSON] склала на її (позивача) ім`я заповіт, який було посвідчено секретарем виконавчого комітету Сухоярської сільської ради, згідно якого все своє майно вона заповіла їй (позивачу). Спадщину вона прийняла шляхом подання заяви про прийняття спадщини. 30 вересня 2019 року вона (позивач) отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна після смерті баби. Оформити спадщину на вищевказаний будинок вона не може, оскільки правовстановлюючі документи на вказане майно відсутні, і право власності на будинок не зареєстроване в порядку, передбаченому чинним законодавством. В судове засідання позивач не з`явилась, подала до суду заяву з зазначенням, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати у її відсутність (а. с. 75). Представник відповідача Сухоярської сільської ради в судове засідання не прибув, до суду сільська рада подала заяву про визнання позовних вимог та слухання справи у відсутність представника сільської ради (а.с. 72). Третя особа [PERSON] в судове засідання не прибула, до суду подала заяву, в якій проти задоволення позову не заперечує, справу просять розглядати у їх відсутність (а.с. 74). Суд, розглянувши матеріали справи, заяву відповідача Сухоярської сільської ради про визнання позову та перевіривши письмові докази, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до погосподарських книг Сухоярської сільської ради за 1986 - 1990, 1991 -1995 роки (а.с. 65-70) житловий будинок [ADDRESS] , 1963 року побудови, відносився до майна колгоспного двору. На час припинення колгоспного двору (станом на 15 квітня 1991 року) в ньому проживали та відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК України (1963 р.) не втратили права на частку в його майні [PERSON] - голова двору, та його дружина [PERSON] , які набули право власності на вказаний будинок, як на майно колгоспного двору, в рівних частках, кожен на 1/2 його частину. Відповідно до технічного паспорта (а. с. 27-29), звіту про оцінку майна (а. с. 101-125), довідки Сухоярської сільської ради (а. с. 144) вказаний житловий будинок загальною площею 67,2 кв.метри житловою площею 45,6 кв. метри вартістю 62000 гривень розташований на земельній ділянці, яка не приватизована. Крім житлового будинку, позначеного в технічному паспорті літерою А-1, в домоволодінні знаходяться прибудова - «а» (1961 року побудови), сарай - «Г-1» (1962 року побудови) погріб - В/пг сарай -прибудова - «б», літня кухня - «Б-1» (1984 року побудови), Убиральня - «Д-1» (1962 року побудови), ворота - №1, Хвіртка - №2, Огорожа - №3 (1984 року побудови) . Реєстрація права власності на вищевказаний житловий будинок згідно відповіді КП КОР Південне БТІ до 01.01.2013 р. не проводилась (а. с. 73) та в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про речові права на вказане нерухоме майно відсутні(а. с. 145). З матеріалів спадкової справи (а. с. 94-100) встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с. 99). Останній за свого життя склав два заповіти, посвідчені секретарем Сухоярської сільської ради 22.11.1998 року: заповіт за реєстровим № 31, яким заповів все своє майно позивачці (а. с. 100), та заповіт за реєстровим № 33, яким заповів третій особі [PERSON] (після одруження [PERSON] ) частину свого майна - право на земельну частку (пай) в КСП ім. 8 Березня в розмірі 2, 5 га в умовних кадастрових гектарах (а. с. 96). Дружина останнього [PERSON] подала заяву про відмову від прийняття спадщини (а. с. 95). Спадщину після смерті [PERSON] за вищевказаними заповітами прийняли відповідно до ст. ст. 529 ч. 1, 549 ч. 1 п. 1 ЦК України (1963) шляхом подачі заяви про прийняття спадщини: третя особа [PERSON] на частину спадкового майна - право на земельну частку (пай) та позивачка на решту спадкового майна за згодою [PERSON] , успадкувавши таким чином Ѕ частину вищевказаного житлового будинку. З матеріалів спадкової справи (а. с. 83-93) встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а. с. 83 зв.). 22 листопада 1998 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Сухоярської сільської ради за реєстровим № 32 (а. с. 93), згідно якого все своє майно вона заповіла позивачці. Остання спадщину після смерті [PERSON] прийняла шляхом подання заяви про прийняття спадщини відповідно до ст. ст. 1223 ч. 1, 1269 ч. ч. 1, 2, ст. 1270 ч. 1 ЦК України (а. с. 83). 30.09.2019 державний нотаріус Ставищенської районної державної нотаріальної контори винесла постанову про відмову позивачу у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі позивачці після смерті [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на вищевказаний житловий будинок через відсутність правовстановлюючого документа та відсутність державної реєстрації права власності на вказане майно (а.с.143). Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК України (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На підставі ч. 2 ст. 548 ЦК України (1963) спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини. Відповідно до пунктів 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року. Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом. Відповідно до ст. 2 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення, (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54 цс 12). З урахуванням положень ч. 1 ст.15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] та його дружина [PERSON] за життя набули право власності, кожен на Ѕ частину вищевказаного житлового будинку, як члени колгоспного двору. Після смерті [INFO] [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/2 частину зазначеного житлового будинку набула позивач, яка також набула право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/2 частину вказаного будинку після смерті [INFO] [PERSON] , і оскільки позовні вимоги визнаються відповідачем Сухоярською сільською радою, - позов підлягає задоволенню. Оскільки відповідач Сухоярська сільська рада до пред`явлення позову про визнання права на спадщину не оспорювала вказаного права, відповідно до змісту ст. 141 ЦПК України суд не вирішує питання про стягнення або розподіл судових витрат.

Outcome: approved