Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання дітей. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 21.05.2020 відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що є батьком дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 05.12.2019, стягнуто з позивача на користь відповідачки на утримання дітей, аліменти в розмірі 1500грн щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного вік, починаючи з 28.05.2019 і до досягнення дітьми повноліття. Однак матеріальний стан позивача суттєво змінився, з 21.05.2020 зареєстрований як безробітний в Деснянській районній філії КМЦЗ. Крім того утримує маленьку дитину і дружину [PERSON] , яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. У зв`язку з викладеним позивач просить суд зменшити розмір аліментів утримуваних з нього на користь відповідачки з 1500грн до 700грн на кожну дитину, починаючи с дня ухвалення рішення і до досягнення дітьми повноліття. 04.11.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач [PERSON] заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що діти проживають разом з нею та знаходяться лише на її утриманні. Але на теперішній час матеріальне становище відповідачки значно погіршилось. У старшого сина діагностовано епілепсію, відповідно дитина потребує постійних ліків та належного лікування. Батько дітей взагалі матеріальної допомоги не здійснює, має заборгованість по сплаті аліментів. Позивач [PERSON] в судових засіданнях підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, просила відмовити посилаючись на обставини, які викладені у відзиві на позовну заяву та на докази приєднані до нього. Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 05.12.2019, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі по 1500грн щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного вік, з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з 28.05.2019 і до досягнення дітьми повноліття. 20.09.2019 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , видане Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1349. Від шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилась донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Згідно із довідки №15 від 19.05.2020, виданою Відділом освіти, молоді та спорту Любарської селищної ради Липненським закладом дошкільної освіти, що [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною віком до трьох років з 05.07.2019. Відповідно до довідки №262.1-7237/20 від 04.11.2020, [PERSON] з 21.05.2020 зареєстрований як безробітний в Деснянській районній філії КМЦЗ, дохід за період з 21.05.2020 по 30.09.2020 становить 11336,30грн. Відповідачка [PERSON] надала суду довідки про доходи, відповідно до якої працює в ТОВ «Арітейл» з 12.01.2018 на посаді керуючого магазином, сума доходів до виплати за період з 01.03.2020 по 31.08.2020 становить 26338,86грн. Згідно із виписок медичної карти хворого, Міської дитячої клінічної лікарні №1 м.Києва, у [PERSON] , [INFO] , діагностовано захворювання - епілепсія, дитина потребує постійного нагляду та лікування. Судом беззаперечно встановлено, що діти проживають разом з матір`ю. Позивачка одна несе витрати по утриманню синів, тому не має достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню потреб дітей, а саме: матеріальних витрат на оздоровлення, відпочинок, витрат на забезпечення життєдіяльності. Судом установлено та не заперечувалось учасниками справи, що відповідач має заборгованість по сплаті аліментів. Згідно із статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину - найважливіший обов`язок матері і батька. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Положеннями частин другої та третьої статті 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із частин 2, 3 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення. При вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України" прожитковий мінімум на одну особу за 2020 рік становить дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Пунктом 2 ст. 27 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, аналізуючи вищевикладене та беручи до уваги, що у позивача змінився сімейний стан, який викликав зміну матеріального становища, оскільки на утриманні у позивача знаходяться дружина та троє дітей (одна від теперішнього шлюбу та двоє дітей від попереднього шлюбу), суд приходить до висновку, що позивачем доведений той факт, що матеріальне становище змінилося в бік погіршення. Однак встановлені обставини щодо захворювання дитини [PERSON] , який потребує постійного догляду та лікування, обов`язкової турботи від двох батьків і беручи до уваги визнання позивачем [PERSON] , що він має неофіційний підробіток (мінливий дохід) та положення ст.182 Сімейного кодексу України і Закон України "Про Державний бюджет України", суд приходить до висновку про необхідність змінити розмір стягнення з відповідача аліментів з 1500грн на 1200грн, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дітей. Відповідно до статей 141, 142 ЦПК України судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: partial