Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-17 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 23 вересня 2011 року у розмірі 136 870 грн 57 к. з покладенням на відповідача обов`язку відшкодувати сплачені судові витрати на користь позивача у розмірі 2 102 грн 00 к. На обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що 23 вересня 2011 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, а відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 500 грн 00 к. Узяті на себе зобов`язання позивач виконав вчасно, у свою чергу відповідач узяті на себе зобов`язання не виконала, допустивши станом на 30 квітня 2020 року заборгованість по кредиту на суму 282 830 грн 76 к., яка складається з 2 428 грн 77 к. - заборгованості за кредитом; 277 341 грн 99 к. - заборгованість за нарахованими відсотками; 3 060 грн 30 к. - заборгованості за пенею. Представник позивача зазначає, що оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь - яку частину суми заборгованості за кредитом, тому просить стягнути з відповідача 136 870 грн 57 к., яка складається з наступного: - 2 428 грн 77 к. - заборгованість за кредитом; - 134 441 грн 80 к. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 23.09.2011 по 29.04.2019. В зв`язку із цим позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просить захистити його права. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 13 липня 2020 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача надав на адресу суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, зазначивши, що наполягає на задоволенні позовних вимог. Не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення (а.с.52). Відповідач [PERSON] тричі в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, у встановлений судом строк належним чином була повідомлена про розгляд справи, на її адресу були направлені судові повістки(а.с.73,80,84). Крім того, виклик відповідача до суду було здійснено через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України (а.с.74-75,78-79,85-86). Клопотань та заяв від [PERSON] на адресу суду не надходило. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК неявка у судове засідання будь - якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно зі ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі ухвали Великобурлуцького районного суду Харківської області від 18 вересня 2020 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 23 вересня 2011 року [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з письмовою заявою - анкетою про відкриття рахунку та надання їй платіжної картки (а.с.17). При цьому відповідач зазначила та підтвердила своїм особистим підписом, що вона ознайомилася і згодна з Умовами. У письмовій заяві-анкеті, Умовах визначені усі суттєві умови кредитного договору щодо виду банківських послуг, строку дії договору, валюти кредиту, процентної ставки, умов повернення кредиту, відповідальності за порушення зобов`язань. За приписами ч.ч.1,2 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Таким чином, 23 вересня 2011 року [PERSON] уклала письмовий кредитний договір № б/н із АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на «Умовах та правилах надання банківських послуг», «Правилах користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» (а.с.19-42). АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, але [PERSON] систематично порушувала свої договірні зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов - позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. На підтвердження заборгованості [PERSON] АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надано виписку по картці за період з 23.09.2011 року по 29.04.2019 року, з якої вбачається користування відповідачем даною карткою (а.с.07-16). Як вбачається із витягів із особового рахунку, [PERSON] користувалася кредитною карткою, періодично знімала грошові кошти та вносила платежі на погашення заборгованості. Згідно розрахунків, які надані позивачем, заборгованість [PERSON] перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 30 квітня 2020 року склала 282 830 грн. 76 коп., яка складається з 2 428 грн 77 к. - заборгованості за кредитом; 277 341 грн 99 к. - заборгованість за нарахованими відсотками; 3 060 грн 30 к. - заборгованості за пенею. Однак, представник позивача зазначає, що оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь - яку частину суми заборгованості за кредитом, тому просить стягнути з відповідача 136 870 грн 57 к., яка складається з наступного: - 2 428 грн 77 к. - заборгованість за кредитом; - 134 441 грн 80 к. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 23.09.2011 по 29.04.2019(а.с.07-16). Позивачем надано докази виникнення між сторонами правовідносин у зв`язку з укладанням кредитного договору б/н від 23.09.2011 р. та наявності з боку відповідача невиконаних зобов`язань за цим договором. Проте, вирішуючи питання щодо розміру заборгованості, суд дійшов до наступного. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Позивач, з посиланням на положення ч.1 ст.634 ЦК України, зазначає, що сторони керувалися при укладенні договору даною нормою, яка передбачає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У ч.1 ст.638 ЦК України закріплена норма, згідно з якою договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Спірний договір укладений між сторонами шляхом підписання заяви, у якій зазначено, що вона разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить догові про надання банківських послуг. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути, крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), також проценти за користування кредитними коштами. АТ «ПРИВАТБАНК», обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за заявою № б/н від 23.09.2011 року, посилався на "Умови та правила надання банківських послуг" та "Тарифи банку", які викладені на банківському сайті:www:privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, суд зазначає, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з «Тарифів банку» та витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг» АТ КБ «ПРИВАТБАНК» розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, а тому в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. З наданого представником позивача розрахунку щодо заборгованості відповідача за кредитним договором вбачається, що 01 вересня 2014 року банком була змінена процентна ставка за користування кредитом з 30% на 34,8% (2,9% на місяць), а з 01 квітня 2015 року процентна ставка збільшена до 43,2% річних (3,6% на місяць) і остаточна заборгованість по процентам була розрахована, враховуючи змінені процентні ставки. Таким чином, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження з споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Аналогічні висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Оскільки в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мала на увазі відповідач [PERSON] , підписуючи заяву позичальника, та відповідно, брала на себе зобов`язання зі сплати підвищених процентів, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову щодо стягнення процентів за користування кредиту. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана 23 вересня 2011 року відповідачкою [PERSON] того ж дня разом з заявою - анкетою, в ній визначені всі істотні умови договору, а саме проценти за користування кредитом на рівні 2,5 процентів на місяць, що становить 30 процентів річних, також визначені умови про відповідальність позичальника за невиконання/прострочення виконання зобов`язання у вигляді неустойки (пені, штрафів), її розмір. Отже, [PERSON] 23 вересня 2011 року ознайомилася з умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», про що поставила свій підпис у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с.18). Із зазначеної довідки про умови кредитування вбачається, що відповідачу визначено базову процентну ставку на місяць - 2,5 %, процентну ставку на місяць на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування - 3,75 %, яка підписана відповідачем. Таким чином, відповідач була ознайомлений із розміром процентної ставки та погодилась із ним. Тому, умови кредитування із використанням кредитної карти «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» розцінюються як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 23.09.2011 року шляхом підписання Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», а тому є підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір процентів за користування кредитом, який повинен застосовуватися при розрахунку заборгованості за кредитним договором. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить стягнути з відповідачки заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2 428 грн 77 к. та заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 23.09.2011 по 29.04.2019 у розмірі 134 441 грн 80 к. Однак, сторони по справі обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами у розмірі 2,5 % на місяць, проте із розрахунку вбачається, що позивачем нараховувались відсотки, як у передбаченому розмірі, так і у підвищеному розмірі, а саме: 2,9 % та 3,6 % на місяць, що суперечить умовам кредитування, зазначеним у довідці. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідно задовольнити позовні вимоги про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 23 вересня 2011 року по 29 квітня 2019 року частково, а саме: в сумі 5 537 грн 60 к., виходячи із розрахунку: - 2 428 грн 77 к. (поточне тіло кредиту) х 30% (процентна ставка)/360 (кількість днів у році, що встановлено Довідкою з умов кредитування від 23.09.2011) х 2 736 (кількість днів за які здійснюється нарахування, тобто з 23.09.2011 по 29.04.2019), оскільки сума заборгованості за процентами в розмірі 134 441 грн 80 к., що нарахована позивачем, не відповідає ставці 2,5% в місяць або 30,0% в рік та умовам укладеного договору з огляду на нарахування процентів на тіло кредиту й проценти. Враховуючи положення ст.1054 ЦК України, встановлення факту користування кредитними коштами в межах кредитного ліміту та встановлення порушення зобов`язання щодо повернення кредиту, що вбачається з розрахунку заборгованості, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за тілом кредитом у розмірі 2 428 грн 77 к. та 5 537 грн 60 к. заборгованість по процентам за користування кредитом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дана норма також закріплена у ст. 12 ЦПК України. Даючи правову оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд доходить висновку, що відповідач користувалась кредитною карткою та в дійсності у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті кредиту, оскільки відповідач не в повному обсязі виконала прийняті на себе відповідно до договору зобов`язання, у зв`язку з чим вимоги позивача щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту, процентами за користування кредитом є обґрунтованими, а отже позов підлягають частковому задоволенню. Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження належного виконання нею зобов`язань та спростування суми заборгованості перед позивачем. Згідно платіжного доручення № ZZ423B0YN3 від 03 червня 2020 року при пред`явленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102 грн 00 к. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов банку задоволено частково на 5.8, %, тому з відповідача слід стягнути на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» судові витрати в розмірі 122 грн 34 к. Враховуючи викладене,

Outcome: partial