Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 27 вересня 1997 року між нею та [PERSON] та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), щомісячно, до повноліття дитини. В обґрунтування пред'явлених позовних вимог посилається на те, що 27 вересня 1997 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] в міському відділі реєстрації актів цивільного стану м. Харкова, запис №802. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO], яка мешкає з нею та знаходиться на її утриманні. Сімейне життя не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на життя. Відповідач не працює, у зв'язку з чим виникають конфлікти, до відповідача не залишилось почуття поваги та любові. На утримання дитини відповідач матеріальну допомогу не надає. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. Крім того зазначає, що відповідач працездатний. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, посилаючись на підстави в вказані в позові, просила шлюб розірвати та стягнути аліменти на утримання дочки. Крім того, позивач зазначила, що в строк наданий для примирення вони не примирилися, відповідач не виконав ніяких дій для примирення. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів заперечував. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27 вересня 1997 року сторони зареєстрували шлюб у міському відділі реєстрації актів цивільного стану м. Харкова, про що зроблено відповідний актовий запис № 802, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 27.09.1997 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану м. Харкова /а.с.24/. Від спільного життя сторони мають дочку [PERSON], [INFO] /а.с.4/. Судом встановлено, що дитина [PERSON] проживає з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] /а.с.5/. Сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 15.02.2017року сторонам було призначено строк для примирення один місяць. Сторони не примирилися. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Згідно зі ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст.109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Таким чином, зважаючи, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, а тому вони сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, суд вважає, що збереження сім'ї сторін є неможливим, а шлюб підлягає розірванню. Крім того, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, а також, враховуючи, що право позивачки на матеріальне утримання дитини з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов в частині стягнення аліментів підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 ч. 3 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України при визначенні аліментів суд враховує: 1/ стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2/ стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3/ наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4/ інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ст. 183 ч. 1 СК України частка заробітку /доходу/ матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Вирішуючи питання про розмір аліментів, який належить стягувати з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітньої дитини, суд виходить з наступного. За змістом ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Ураховуючи наведені вище обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, який необхідно стягнути з відповідача на користь позивача на утримання їх дочки належить визначити в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.12.2016року, тобто з часу пред'явлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення дитиною повноліття, у відповідності до ст. 180 СК України. Зазначене не позбавляє сторони в подальшому при зміні обставин, передбачених ст.192 СК України звернутись до суду про їх зміну. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 551 гривень 20 копійок підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial