Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся позивач [PERSON] із позовом до [PERSON], третя особа на стороні позивача - ГО «Комітет захисту прав міноритарних акціонерів ЗАТ «Полярна зірка» про відшкодування моральної шкоди та просить суд визнати незаконними дії [PERSON] щодо продажу майна АТЗТ «Полярна зірка» та неотримання АТЗТ «Полярна зірка» коштів за продаж даного майна та стягнути з [PERSON] на його користь моральну шкоду в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона працювала на підприємстві з 27 січня 1970 року по 01 грудня 2001 року, спочатку в Одеському міському холодильнику, а потім у ЗАТ (АТЗТ) «Полярна зірка», що підтверджується копією трудової книжки. До того ж, позивач є власником сертифіката серії А № 074 дати видачі 25.12.2003 року на 57 штук цінних паперів та користується пільгами встановленими законодавством України для інвалідів ІІ групи. Позивач зазначає, що у зв'язку з вчиненням незаконних дій з боку генерального директора АТЗТ «Полярна зірка» [PERSON], пов'язаних з неотриманням та не внесенням грошових коштів на розрахунковий рахунок чи в касу ЗАТ (АТЗТ) «Полярна зірка», а також пов'язаних з банкрутством підприємства, позивачеві було завдано моральної шкоди, а саме: робота на ЗАТ (АТЗТ) «Полярна зірка» була дуже важкою, вони працювали з ранку до ночі та виготовляли близько 500 тон морозива за літній період сподіваючись на безбідну старість отримуючи дивіденди за акції, які вони купували у підприємства, але у зв'язку з незаконністю дій відповідача щодо продажу майна ЗАТ (АТЗТ) «Полярна зірка» та неотримання ЗАТ (АТЗТ) «Полярна зірка» коштів за продаж даного майна призвело до погіршення стану здоров'я позивача та спричинило ряд захворювань, які розвилися на підставі морального струсу, після його звільнення та незаконних дій відповідача. Крім того, у зв'язку з банкрутування підприємства, позивач втратив престиж та ділову репутацію в очах оточуючих. Для налагодження стосунків йому потрібно докладати дуже багато зусиль і навіть до теперішнього часу з деякими особами стосунки дуже натягнуті через проблеми, пов'язані зі складною ситуацією на ЗАТ (АТЗТ) «Полярна зірка». З метою відновлення свого порушеного права, позивач змушений звернутися з вказаним позовом до суду. Відповідач проти задоволення позовної заяви заперечував в повному обсязі, просив відмовити у задоволенні позову. Свою позицію обґрунтував тим, що будь - яких правових відносин між двома фізичними особами [PERSON] та [PERSON] - не існувало та не існує. Позивач працювала на підприємстві, директором якого був відповідач, який також був найманим працівником. Отже між ними існували лише відносини як між робітником та керівником підприємства, яке не знаходилося у приватній власності [PERSON], а було акціонерним товариством. Отже позивач, як акціонер юридичної особи ЗАТ (АТЗТ) «Полярна Зірка», також мав право, та навіть брав участь в управлінні підприємством. Відповідач зазначає, що [PERSON] брала участь у загальних зборах ЗАТ (АТЗТ) «Полярна Зірка» від 07 травня 2004 року, яким і проводилось відчуження майна юридичної особи на користь підприємство ТОВ «Анастасія - 2000» та ПП «Галина». Відповідач заперечує проти факту заподіяння моральної шкоди позивачу, оскільки не має, на його думку, доказів підтвердження причинно - наслідкового зв'язку між ліквідацією ЗАТ (АТЗТ) «Полярна Зірка» та погіршенням стану здоров'я, на яке посилається позивач. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши наявні докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач працював на підприємстві з 27 січня 1970 року по 01 грудня 2001 року, спочатку в Одеському міському холодильнику, а потім у ЗАТ (АТЗТ) «Полярна зірка», що підтверджується копією трудової книжки, відкритої на ім'я позивача. Генеральним директором АТЗТ «Полярна зірка» був [PERSON]. У 1994 році відбулася приватизація даного підприємства. Працівники стали акціонерами простих іменних акцій, позивачем було придбано 57 одиниць іменних акцій ЗАТ (АТЗТ) «Полярна зірка», відповідно сертифікату серії А № 074, дати видачі 25.12.2003 рік. Окрім копії паспорту та копії ідентифікаційного коду, копії трудової книжки, копії сертифіката акцій та посвідчення інваліда до позовної заяви інших доказів позивачем не надано. Між тим, відповідачем надані заперечення з додатками. Приймаючи рішення суд виходить з доказів, які наявні в матеріалах справи. Судом встановлено, що постановою Господарського суду Одеської області по справі № 7/441-06-13712 від 02.07.2007 року АТЗТ «Полярна зірка» була визнана банкрутом у зв'язку з наявністю заборгованості щодо сплати податків до державного бюджету та відсутності майна та грошових коштів у підприємства для погашення такої заборгованості. Ухвалою Господарського суду Одеської області про ліквідацію банкрута та припинення провадження у праві від 20 вересня 2007 року по справі № 7/441-06-13712 було припинено діяльність АТЗТ «Полярна зірка». Судом встановлено, що саме Державна податкова інспекція у Приморському районі м. Одеси зверталась до Господарського суду Одеської області із заявою, в якій просила визнати банкрутом АТЗТ «Полярна Зірка», у зв'язку з неспроможністю сплатити заборгованість перед бюджетом після настання встановленого строку в сумі 232 494 ,28 грн. Позивач у позовній заяві та відповідач у запереченнях на позовну заяву посилаються на рішення від Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 11,15 березня 1999 року в м. Києві, яким було винесено рішення АС № 248ш/98 за позовом представників (по довіреності АТЗТ «Полярна Зірка» (Україна) [PERSON] та [PERSON] до фірми «RIAL Q4 LTD» (Швейцарія) про стягнення боргу у розмірі 252 886,74 доларів США. Позов представників АТЗТ «Полярна Зірка» - був задоволений частково і стягнуто з фірми «RIAL Q4 LTD» (Швейцарія) на користь АТЗТ «Полярна Зірка» 242 212,19 доларів США. Позивач зазначає, що це рішення було виконано, та посилається на інформацію з мережі Інтернет на сайті Американської корпорації "Universal Business Ventures", де було розміщено інформацію стосовно отримання грошових коштів у сумі 460 тис дол. США підприємством АТЗТ «Полярна зірка» у зв'язку з виконанням рішення міжнародного комерційного суду від 11, 15 березня 1999 року. Позивач зазначає, що в межах виконання вказаного рішення, вказану суму грошових коштів мало бути перераховано на рахунок АТЗТ «Полярна зірка», але відповідно до виписки від 27.12.2010 року по особовому рахунку, який використовувався АТЗТ «Полярна зірка», за період з 01.01.1998 року по 01.01.2003 року жодних коштів на виконання рішення арбітражного суду не надходило. Проте, до позовної заяви це роздрукування не надано. Однак, роздрукування сторінки Американської корпорації "Universal Business Ventures" було надано відповідачем, з якої не вбачається можливість перевірити твердження позивача, оскільки відносно ЗАТ (АТЗТ) «Полярна Зірка» будь - яка інформація відсутня. Суд погоджується з відповідачем, щодо того, що зобов'язання виконати дії за рішенням суду - не є доказом виконання цих дій. Будь - яких доказів виконання цього рішення МАК при ТПП позивачем не надано. Суд дослідив копії клопотань від [PERSON], як генерального директора АТЗТ «Полярна Зірка» від 26 липня 1999 року вих. № 01-173 до Компетентного суду Республіки Італія про визнання та приведення до примусового виконання на території Республіки Італія рішення МКА при ТПП України від 11, 15 березня 1999 року; копію листа заступника Міністра юстиції України - директора департаменту державної виконавчої служби Тертичного В.Г. від 10 листопада 1999 року вих. № 28А - 245 - 99; копії клопотання від 15 травня 2001 року вих. № 01-67 в компетентний суд Федеративної республіки Швейцарія про виконання рішення МКА при ТПП від 11,15 березня 1999 року; копію звернення від 05 грудня 2001 року вих. № 01-181 до надзвичайного посла Італійської республіки на території України стосовно надання допомоги у виконанні рішення МКА при ТПП. Під час судового розгляду судом було встановлено, що відсутній обвинувальний вирок, щодо притягнення до відповідальності зокрема [PERSON] за скоєння кримінального правопорушення передбаченого ст. 364, 365, 219 КК України. А від так, підстав вважати, що у діях [PERSON] є ознаки зловживання службовим становищем, чи доведення до банкрутства підприємства ЗАТ (АТЗТ) «Полярна Зірка» у суду не має. Суд в рамках цивільної справи не може визнати дії [PERSON] незаконними, оскільки таким чином нівелюється зміст кримінального судочинства. Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України лише вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення які обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дії особи стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Між тим, судом були досліджені судові рішення, та рішення, які набрали законної сили та рішення прокурора про відмову у порушенні кримінальної справи, яке не скасовано, якими підтверджено, що у діях [PERSON] відсутні будь які ознаки кримінального правопорушення - зловживання службовим становищем, або перевищення своїх службових повноважень. Судом встановлено, що 18 вересня 2006 року старшим помічником прокурора Приморського району м. Одеси - Швець Р.В., після вивчення заяви [PERSON], яка є головою ГО «Комітет захисту прав міноритарних акціонерів ЗАТ (АТЗТ) «Полярна Зірка», було винесено Постанову про відмову в порушенні кримінального провадження відносно директора ЗАТ (АТЗТ) «Полярна Зірка», у зв'язку з відсутністю в його діях ознак злочинів передбачених ст.. 364, 365, 367 КК України. Зазначена постанова слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи Постановою Приморського суду м. Одеси від 12 лютого 2007 року залишилась без змін. 20 березня 2007 року Апеляційним судом Одеської області Постанова Приморського суду Одеської області залишена без змін. Суд вважає, що загальні збори акціонерів ЗАТ (АТЗТ) «Полярна Зірка» - є чинними, оскільки чинністю встановлювалась в порядку господарського судочинства, та підтверджується Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 18 вересня 2007 року, Постановою ВГСУ від 29 січня 2008 року, Ухвалою Верховного суду України від 03 квітня 2008 року. Крім того, судом було встановлено, що під час розгляду цих справ вже досліджувалися обставини щодо наявності причинно - наслідкового зв'язку між укладеними угодами та порушенням через два роди справи про банкрутство АТЗТ «Полярна Зірка». Зокрема Постановою Вищого господарського суду України від 29 січня 2008 року по справі № 6/64-07-1124 було встановлено відсутність такого причинно - наслідкового зв'язку. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Аналіз змісту цієї норми надає можливість зробити висновок, що компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача. Саме з цього виходить судова практика з розгляду справ зазначеної категорії. На підтвердження зазначеного висновку діє п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Також зазначено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Суд не вбачає в матеріалах справи жодного доказу, яким би підтверджувався факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, яким чином позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого при цьому виходить. Крім того, судом встановлено, що позивач пов'язує завдання йому моральної шкоди з діями директора ЗАТ (АТЗТ) «Полярна Зірка» [PERSON] за період ліквідації юридичної особи. Так, ЗАТ (АТЗТ) «Полярна Зірка» було визнано банкрутом Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02 липня 2007 року. Ухвалою від 20 вересня 2007 року Господарським судом Одеської області ЗАТ (АТЗТ) «Полярна Зірка» було ліквідовано, припинено діяльність цієї юридичної особи. Таким чином відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України, трирічний строк звернення до суду сплив 20 вересня 2010 року, що є підставою для відмови у задоволенні позовної заяви. Позивач не звертався до суду з клопотанням про поновлення строку, отже підстав вважати, що позивач пропустив строк з поважним причин у суду не має. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. До суду не надано належних доказів, щодо обґрунтування та підтвердження порушених прав позивача [PERSON] - заявленим відповідачем [PERSON] У зв'язку із цим суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах закону. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: dismissed