Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

На розгляд до Рівненського міського суду надійшла позовна заява Рівненської міської ради до [PERSON] про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину. В обгрунтування позову покликаються на те, що ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 26.05.2016 року було звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.122 КК України, [PERSON] на підставі п.7 ч.1 ст. 284 КПК України та закрито провадження у справі. Так, судом було встановлено, що 18.11.2015 року близько 05 год. 00 хв., [PERSON] перебуваючи на вул.В.Чорновола, 55А в м.Рівне, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, умисно під час конфлікту, наніс не менше одного удару в область обличчя [PERSON], чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді двобічного перелому нижньої щелепи зліва в ділянці кута та справа в підбородковому відділі зі зміщенням, які згідно висновку експерта № 209 від 15.03.2016 року відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень по критерію довго тривалості розладу здоров'я. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні щелепно лицевої хірургії центральної міської лікарні м.Рівне з 18.11.2015 року по 24.11.2015 року, що складає 6 ліжко-днів. Медична карта стаціонарного хворого № 22215. Сума витрат на лікування хворого, згідно довідки-розрахунку, становить 1523 грн. 58 коп. Такі дії [PERSON] органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.І ст.122 КК як спричинення умисних середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні ЩЛХ Центральної міської лікарні з 18.11.2015 року по 24.11.2015 року, що складає 6 ліжко-днів. Сума витрат на лікування хворого, згідно розрахунків, становить 1523 грн. 58 коп. Просили стягнути із [PERSON] на користь Рівненської міської ради для зарахування на рахунок місцевого бюджету 1523,58 грн. витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину . Представник позивача в судове засідання не зявився. Подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за відсутності представників Рівненської міської ради, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився , про час і місце судового засідання повідомлявся завчасно та належним чином судовою повісткою. З заявою про розгляд справи в його відсутність до суду не звертався, заперечень на позов не подав. Суд прийшов до висновку, що відповідач не зявився до суду без поважних причин. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст.ст.224-228 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення. Судом встановлено, що ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 26.05.2016 року було звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.122 КК України, [PERSON] на підставі п.7 ч.1 ст. 284 КПК України та закрито провадження у справі. Судом було встановлено, що 18.11.2015 року близько 05 год. 00 хв., [PERSON] перебуваючи на вул.В.Чорновола, 55А в м.Рівне, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, умисно під час конфлікту, наніс не менше одного удару в область обличчя [PERSON], чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді двобічного перелому нижньої щелепи зліва в ділянці кута та справа в підбородковому відділі зі зміщенням, які згідно висновку експерта № 209 від 15.03.2016 року відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень по критерію довго тривалості розладу здоров'я. Дії [PERSON] кваліфіковані за ч.1 ст. 122 КК України - спричинення умисних середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні щелепно лицевої хірургії центральної міської лікарні м.Рівне з 18.11.2015 року по 24.11.2015 року, що складає 6 ліжко-днів, що підтверджується записами в медичній карті стаціонарного хворого № 22215. Статтею 1206 ЦК України передбачено обовязок особи, яка вчинила злочин, відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. Згідно з ч.3 вказаної норми, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності або у власності територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 07.07.1995 "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат", зазначено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993. Згідно із п.3 зазначеної постанови, сума коштів, що підлягає відшкодуванню визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості цього лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. З оглянутого судом розрахунку ЦМЛ РМР вартості перебування гр. [PERSON] на стаціонарному лікуванні у відділенні ЩЛХ з 18.11.2015 р. по 24.11.2015 р. № 1-9/3012/1 від 04.11.2016р. вбачається, що вартість перебування на лікуванні [PERSON], 1995р.н. , становить 1523,58 грн. Відповідно до п.7 ст.128 КПК України, особа, яка не предявила цивільного позову по кримінальній справі , а також особа, цивільний позов якої залишився без розгляду має право предявити його в порядку цивільного судочинства. Рівненська центральна міська лікарня, у якій проводилось лікування [PERSON], потерпілого від дій відповідача, перебуває у комунальній власності міста. Витрати, здійснені вищевказаною медичною установою на лікування потерпілого від злочину та непогашення зазначених витрат, призводять до ненадходження коштів до місцевого бюджету, що створює навантаження на бюджет та ускладнює процес безкоштовного лікування осіб, які цього потребують, чим завдається істотна шкода державним інтересам. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обгрунтовані, доведені та такими, що підлягають до задоволення та стягнення з відповідача на користь позивача 1523,58 грн. . Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача. На підставі викладеного ст.ст.22,526,527,1166 ЦК України,

Outcome: approved