Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-03 00:00:00

Керівник Бершадської місцевої прокуратури радник юстиції [PERSON] в інтересах держави в особі Тростянецької районної ради, комунальної установи «Тростянецька центральна районна лікарня» звернулись до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування витрат на лікування особи, потерпілої від злочину, в якому зазначили, що вироком Тростянецького районного суду Вінницької області по справі №147/1455/14-к від 12.01.2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.121 ч.1 КК України. Так судом встановлено, що 08.08.2014 року близько 23.30год. [PERSON] перебуваючи по вул.Леніна в с.Ободівка Тростянецького району Вінницької області біля магазину «Продукти» помітив [PERSON] і наніс йому тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми грудей з двобічними переломами ребер, пошкодженням плеври, лівобічним гемопневмотораксом, закритої травми живота з пошкодженням тканини селезінки, підшлункової залози, печінки, внутрішньочеревної кровотечі, які згідно висновку СМЕ №179 від 02.09.2014 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Після отриманих тілесних ушкоджень [PERSON] з 09.08.2014 року перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Тростянецької ЦРЛ по 26.08.2014 року. Згідно інформації Тростянецької ЦРЛ хворим проведено 16 ліжко-днів на стаціонарному лікуванні. Вартість одного ліжко-дня під час лікування потерпілого складала 160грн.64коп. Тобто на його лікування закладом витрачено 2570,24грн. Під час досудового слідства та за час судового розгляду на підставі обвинувального акта [PERSON] витрати на лікування не відшкодовано. На даний час також кошти не відшкодовано, тому керівник Бершадської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Тростянецької районної ради, КУ «Тростянецька ЦРЛ» просять стягнути з [PERSON] на користь Тростянецької ЦРЛ 2570,24грн. витрат на лікування потерпілого від злочину [PERSON] В судове засідання прокурор Бершадської місцевої прокуратури не з'явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник Тростянецької ЦРЛ [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений. Представником надано на адресу суду заяву, в якій вони просять справу розглянути в їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 12.01.2016 року вироком Тростянецького районного суду Вінницької області по справі №147/1455/14-к [PERSON] визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки. Потерпілим по даному кримінальному провадженні визнано [PERSON]Г.(а.с.14-15). Згідно із ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обовязковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно з довідкою Тростянецької центральної районної лікарні №224 від 07.06.2017 року [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Тростянецької ЦРЛ з діагнозом «Закрита корональна-абдомінальна травма. Роздроблення селезінки, забій лівої долі печінки, перелом 5-6 ребер справа» з 09.08.2014 по 26.08.2014, вартість одного ліжко-дня становить 160,64грн. Загальна вартість лікування становить 2570,24грн.(а.с.17). Відповідно до вимог частини 7 статті 128 КПК України, особа, яка не предявила цивільного позову в кримінальній справі, має право предявити його в порядку цивільного судочинства. Установленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, що виникають із відшкодування шкоди і регулюються статтею 121\~Конституції України, ст.ст.22,23,1166,1167 ЦК України. Статтею 121\~Конституції України на прокуратуру покладається представництво інтересів держави в суді у випадкам, визначених законом. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відповідно до ч. 3 ст. 23 закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Тростянецька ЦРЛ являється комунальною установою, фінансується за рахунок місцевого бюджету, в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат на стаціонарне лікування [PERSON] не зверталася, відповідно не відшкодування витрат на лікування особи потерпілої від кримінального правопорушення, зачіпає інтереси держави, тому за змістом ч. 4 ст. 23 ЗУ "Про прокуратуру" у даному цивільно-правому спорі наявні підстави для представництва прокурором в суді держави в особі Тростянецької ЦРЛ. Відповідно до ч.1 ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» № 11 від 07.07.1995 року, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Згідно абз. 2 п. 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Згідно із п. 3 вищезазначеного Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. У разі, коли при ухвалені вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи, що в судовому засіданні на підставі зібраних по справі доказів установлено, що закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий [PERSON] витрачено державні кошти, розмір яких підтверджено дослідженими по справі доказами, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з [PERSON] витрачених коштів у розмірі 2570,24грн. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, оскільки позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тобто з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 640грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved