Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

І. СУТЬ СПРАВИ 1.1. 18.05.2020 [PERSON] (далі також позивач) звернулась до Корольовського районного суду міста Житомира із позовом до [PERSON] (далі також відповідач), в якому просила визнати за позивачем право власності на 14/100 квартири [ADDRESS] , за набувальною давністю. 1.2. Позов обґрунтовувався тим, що [PERSON] на праві приватної власності належало 14/100 квартири [ADDRESS] , 05.12.2002 остання доручила своїй дочці [PERSON] скласти розписку, згідно якої отримала від відповідача [PERSON] в якості розрахунку за належні [PERSON] 14/100 вказаної квартири 23 220 грн, а [PERSON] отримав правовстановлюючі документи та нотаріально посвідчене доручення на право розпорядження, користування та відчуження вказаним майном. Вказується, що 04.02.2004 придбала у [PERSON] 14/100 частки спірного будинку сплативши йому 15 900 грн та отримала правовстановлюючі документи та ключі від дверей, а відповідач мав переоформити квартиру на позивача, однак вказану домовленість не виконав. 1.3. Посилаючись на те, що з моменту передання коштів позивач протягом 15-ти років разом зі своєю сім`єю відкрито, безперервно, безперешкодно проживала у вказаній квартирі, провела необхідний ремонт, побудувала господарські споруди, сплачувала комунальні послуги, у зв`язку із чим вважає, що у неї виникло право власності на спірну квартиру за набувальною давністю. ІІ. ПРОЦЕДУРА 2.1. 24.06.2020 ухвалою суду відкрито провадження у справі №296/4042/20, яку призначено до розгляду у загальному позовному провадженні, призначено підготовче засідання. 2.2. 07.06.2021 ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, за згодою представника позивача та відповідача закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. ІІІ. КОРОТКІ ПОЗИЦІЇ СТОРІН 3.1. Позивач та її представник у судовому засідання 08.09.2021 позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити повністю. 3.2. Відповідач у жодне судове засідання не прибув, його представник у підготовому засіданні позовні вимоги визнав та проти задоволення позову не заперечував, в судове засідання 08.09.2021 не прибув, належним чином повідомлявся про розгляд справи, що стверджується особистом підписом у розписці про сповіщення про розгляд справи. 3.3. Представник Житомирської міської ради у судове засідання 08.09.2021 не прибув, подав до суду пояснення, в яких просив у задоволенні позову відмовити у зв`язку із обранням позивачем невірного способу захисту своїх прав та не доведенням законних підстав для визнання права власності за набувальною давністю (а.с. 76-79). ІV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ 4.1. 10.09.2002 [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлого [PERSON] на 14/100 частини житлового будинку, розташованого у [ADDRESS] , що стверджується копією свідоцтва про право на спадщину від 10.09.2002 виданого виконуючим обовязки державного нотаріуса Першої Житомирської державної нотаріальної контори Кулініч Р.В. (а.с. 47). 4.2. 01.03.2010 за [PERSON] зареєстровано право власності на 14/100 частини житлового будинку, розташованого у [ADDRESS] , що стверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданому Комунальним підприємством "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради №25441905 від 01.03.2010 (а.с. 46). 4.3. 03.12.2002 [PERSON] видала доручення, яким уповноважила, [PERSON] або [PERSON] подарувати, обміняти та продати за ціну та на умовах на свій розсуд належну їй на праві власності частину житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і належну до нього земельну ділянку, розташовані в [ADDRESS] ; з наданням права заключати договори, підписувати їх, отримувати належні їй гроші, а також виконувати всі інші дії, пов`язані з виконанням цього доручення, строком на три роки до 03.12.2005, що стверджується копією доручення, посвідченого приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу Панкеєвою Л.М., в реєстрі за №3578 (а.с.50). 4.4. 05.12.2002 [PERSON] склала розписку про те, що по дорученню своєї матері - [PERSON] отримала від [PERSON] кошти в сумі 23 220 гривень в рахунок проданої частини будинку у [ADDRESS] , що стверджується копією розписки [PERSON] від 05.12.2002 (а.с. 48). 4.5. 04.02.2004 [PERSON] склав розписку про отримання від [PERSON] коштів в сумі 15 900 грн за продаж частини будинку по [ADDRESS] , на виконання довіреності від 03.12.2002, що стверджується копією розписки [PERSON] від 04.02.2004 (а.с. 49). 4.6. 24.07.2002 "Житомирським обласним державним підприємством по технічній інвентаризації" на ім`я [PERSON] видано технічний паспорт на 33/100 частки житлового будинку [ADDRESS] , що стверджується копією технічного паспорту від 24.07.2002 (а.с. 51-55). V. ЦИВІЛЬНЕ ЗАКОНОДАВСТВО УКРАЇНИ 5.1. Відповідно до частини дургої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 5.2. Згідно частини першої, третьої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. 5.3. Зі змісту частини четвертої статті 344 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. 5.4. Відповідно до частини першої статті 1000 Цивільного кодексу України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. VІ. МОТИВИ та ОЦІНКА СУДУ 6.1. Встановлено, що позивачем пред`явлено позов до [PERSON] про визнання за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS] , за набувальною давністю. 6.2. З матеріалів справи вбачається, що право власності на 14/100 частини житлового будинку по [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , яка 03.12.2002 видала нотаріально посвідчене доручення, яким уповноважила, зокрема, [PERSON] відчужити належну їй частку вказаного житлового будинку. 6.3. Позивач та представник позивача у судовому засіданні не заперечували, що хоча позивач передала [PERSON] як представнику власника спірного майна [PERSON] за дорученням від 03.12.2002 грошові кошти в сумі 15 900 гривень за продаж спірної частки нерухомого майна, про що відповідач склав розписку від 04.02.2004, однак в подальшому сторони будь-яких письмових договорів купівлі-продажу не укладали та не підписували. 6.4. У пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 304/284/18 (провадження № 14-517цс19) зазначено, що: «належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача. Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем». 6.5. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18)). 6.6. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі №552/6381/17 (пункт 39)). 6.7. Враховуючи, що позивач пред`явив позов до [PERSON] , який не є титульним володільцем спірної частки житлового будинку, при цьому повноваження останнього як повіреного [PERSON] за дорученням від 03.12.2002 припинилися 03.12.2005, суд дійшов висновку, що [PERSON] є неналежним відповідачем у даній справі про визнання право власності на спірне нерухоме майн за набувальною давністю. 6.8. Крім того, позивач свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона з 2004 року відкрито, безперервно володіє і користується спірним житловим будинком, утримує його, сплачує за електроенергію у зв`язку з чим вважає себе добросовісним набувачем та такою, що має право набути у власність спірне майно за набувальною давністю на підставі ст. 344 ЦК України. 6.9. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині 1 статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. 6.10. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, тобто володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про те, що він володіє чужим майном. 6.11. Враховуючи, що позивач ще з 2004 року достовірно знала, що спірна частка житлового будинку належить на праві власності [PERSON] від імені якої діяв [PERSON] щодо відчуження спірного майна на підставі доручення від 03.12.2002, слід дійти висновку, що володіння позивачем спірним майном не може вважатися добросовісним, а тому підстави застосовувати положення закону про набувальну давність відсутні. VІI. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ 7.1. Відповідно до частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку із ухваленням рішення про відмову у задоволенні позову, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Outcome: dismissed