Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

До Краснокутського районного суду Харківської області звернувся керівник Дергачівської місцевої прокуратури з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, [PERSON] , [PERSON] , приватного сільськогосподарського підприємства "Явір" про визнання наказів незаконними, договору оренди землі недійсним, скасування його реєстрації та витребування земельної ділянки. \~ \~ \~ \~В підтвердження позовних вимог позивач зазначив, що Дергачівською місцевою прокуратурою Харківської області здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №42019221280000019 від 08.02.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 1 КК України. Встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №1429-СГ від 01.02.2017 [PERSON] надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлено (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Мурафської сільської ради Краснокутського району Харківської області. У подальшому, наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №4862-СГ від 30.03.2017 затверджено технічну документацію із землеустрою та передано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 2,0000 га, в тому числі рілля площею 2,0000 га (кадастровий номер 6323584700:02:001:0450) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населених пунктів на території Мурафської сільської ради Краснокутського району Харківської області. Відомості про право власності [PERSON] на вищевказану земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором: \~ \~ \~ \~приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шевцовим С.О. 03.04.2017 за №19808950. Окрім цього, розпорядженням Лозівської районної державної адміністрації Харківської області від 13.10.2010 №310 затверджено проект землеустрою та передано у власність [PERSON] земельну ділянку, площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства на території Чернігівської сільської ради Лозівського району Харківської області. В подальшому,\~за [PERSON] ,\~04.08.2014\~державним реєстратором\~Лозівського міськрайонного\~управління юстиції\~Славник О.Д.,\~зареєстровано право\~приватної власності\~на земельну\~ділянку,\~площею 2\~га,\~кадастровий номер\~№6323987500:01:000:0188,\~цільове призначення:для\~веденняособистого селянського господарства. Зазначене підтверджує,\~що [PERSON] \~на час\~отримання спірної\~земельної ділянки\~(накази\~ГУ Держгеокадастру\~№1429-СГ\~від 01.02.2017\~та №4862-СГ\~від 30.03.2017)\~вдруге використав\~своє право\~набезоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання (Розпорядження Лозівської РДА від 31.10.2010 №310). Таким чином, всупереч вимог ст.ст. 116, 118, 121 Земельного кодексу України, [PERSON] при зверненні до ГУ Держгеокадастру в Харківській області із заявою не врахував, що раніше використав право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Отже, земельна ділянка площею 2,0000 га, в тому числі рілля площею 2,0000 га (кадастровий номер 6323584700:02:001:0450) сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташована за межами населених пунктів на території Мурафської сільської ради Краснокутського району Харківської області, вибула із державної власності внаслідок незаконного використання [PERSON] права на повторну безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання, тобто поза волею власника цих земельних ділянок - держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Харківській області. Разом із цим, під час опрацювання інформації, розміщеної в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно встановлено, що на теперішній час власником спірної земельної ділянки з кадастровим номером 6323584700:02:001:0450 на підставі договору купівлі - продажу від 01.09.2017 є [PERSON] . У зв`язку з цим, спірна земельна ділянка підлягає витребуванню у [PERSON] , як добросовісного набувача. Обраний спосіб захисту в даному випадку спрямований на поновлення порушених прав, оскільки при визнанні факту відсутності у [PERSON] та [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку, підлягає поновленню право Головного управління Держгеокадастру в Харківській області. Також встановлено, що у подальшому [PERSON] на підставі договору оренди землі від 19.12.2018, спірну земельну ділянку надав в оренду приватному сільськогосподарському підприємству «Явір», строком на 7 років, а тому необхідно визнати вказаний договір оренди землі недійним та скасувати державну реєстрацію договору оренди землі. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та прохав їх задовольнити. Представник відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Харківській області в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву, в якій прохав слухати справу у відсутність представника та відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. В судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] повторно не з`явилися, причину неявки суду не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать розписки про отримання судових повісток. Представник відповідача - приватного сільськогосподарського підприємства "Явір" в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву про слухання справи у його відсутність, проти позову заперечував. Розглянувши справу в судовому засіданні, оцінивши подані позивачем докази в їх сукупності та проаналізувавши відповідне законодавство, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до повного задоволення, виходячи з наступного: Судом встановлено, що відповідно до заяви [PERSON] від 17.01.2017, яка подана ним згідно вимог ч. 6 ст. 118 ЗК України (а.с. 25), 01 лютого 2017 року Головним управлінням Держгеокастру у Харківській області видано наказ № 1429 - СГ про надання [PERSON] дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Мурафської сільської ради Краснокутського району Харківської області, для подальшої передачі у власність. Розмір земельної ділянки 2,000 га (кадастровий номер 6323584700:02:001:0450), із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (а.с. 23). Наказом ГУ Держгеокастру у Харківській області № 4862-СГ від 30 березня 2017 року (а.с. 29) затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населених пунктів на території Мурафської сільської ради Краснокутського району Харківської області та передано гр. [PERSON] у власність земельну ділянку площею 2,000 га, в тому числі рілля площею 2,000 га (кадастровий номер 6323584700:02:001:0450) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населених пунктів на території Мурафської сільської ради Краснокутського району Харківської області. 03 квітня 2017 року [PERSON] зареєстрував право власності на вказану земельну ділянку (а.с. 38). 01 вересня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу вище зазначеної земельної ділянки з кадастровим номером 6323584700:02:001:0450(а.с. 37). Того ж дня Краснокутською державною нотаріальною конторою Харківської області зареєстровано право приватної власності на вказану земельну ділянку за [PERSON] (а.с. 37-38). Також, як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна згідно договору оренди землі б/н від 12.12.2018 року [PERSON] вищевказану земельну ділянку передав в оренду приватному сільськогосподарському підприємству «Явір». Строк дії договору 7 років. В той\~же час,\~згідно з\~відповіді Головного\~управління Держгеокадастру\~у Харківській\~області від\~22.02.2019\~№10-20-6-1573/0/19-19\~вбачається,\~що розпорядженням\~голови Лозівської\~районної державної\~адміністрації \~від 17.03.2008\~№ 98\~гр.\~ [PERSON] надано\~дозвіл на\~розробку проекту\~землеустрою щодо\~відведення у\~власність земельної\~ділянки площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства на території Чернігівської сільської ради. Розпорядженням голови Лозівської районної державної адміністрації від 13.10.2010 № 310 затверджено відповідну документацію із землеустрою та передано безоплатно у власність гр. [PERSON] земельну ділянку площею 2,0000 га (кадастровий номер 6323987500:01:000:0118) ведення особистого селянського господарства на території Чернігівської сільської ради. Право власності на зазначену земельну ділянку зареєстровано 04.08.2014 року реєстраційною службою Лозівського міськрайонного управління юстиції. Реєстраційний номер земельної ділянки у Державному реєстрі прав 6576197. Вказані відомості також підтверджуються і Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с.35). Звертаючись до суду із цим позовом, прокурор просив визнати рішення органу виконавчої влади про передачу земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства незаконним та скасувати його, оскільки фізична особа, якій її передано, протиправно вдруге скористалася правом безоплатної передачі у приватну власність землі для ведення особистого селянського господарства, а також просив витребувати від [PERSON] як власника (добросовісного набувача) на підставі статті 388 ЦК України вказану земельну ділянку як таку, що вибула з володіння власника (держави) не з його волі іншим шляхом та визнати недійсним договір оренди землі. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до частин 2 і 3 ст. 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Статтею 80 ЗК України встановлено, що самостійними суб`єктами права власності на землю є, зокрема, держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, на землі державної власності. Згідно зі статтями 83, 84 ЗК України комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Відповідно до положень ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Відповідно до положень ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірі не більше 2,0 гектара. Виходячи зі змісту ч. 4 ст. 116 ЗК України, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз за кожним видом використання. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 5 ЗУ «Про особисте селянське господарство» громадяни України, які реалізували своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства в розмірі менше 2,0 га, мають право на збільшення земельної ділянки в межах норм, установлених ст. 121 Земельного кодексу України для ведення особистого селянського господарства. Частиною 1 статті 56 ЗК України від 18.12.1990 передбачалося, що для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надаються безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 га. Згідно правового висновку ВСУ у справі №6-228цс14 від 24.06.2015 право на збільшення земельної ділянки в межах норм, установлених ст. 121 ЗК України для ведення особистого селянського господарства мають ті громадяни, які реалізували своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства в розмірі не більше 0,6 га відповідно до приписів ЗК України від 18.12.1990. У такому випадку безоплатна передача земельної ділянки буде здійснюватися за загальним порядком, визначеним ст. 118 ЗК України. Таким чином, передбачена ст. ст. 116, 121 ЗК України одноразовість отримання земельної ділянки у власність означає, що особа, яка скористалась своїм правом і отримала у власність земельну ділянку меншу від граничної площі, передбаченої ст. 121 ЗК України, не має правових підстав для отримання у власність земельної ділянки цього ж цільового призначення вдруге, навіть площею, що складає різницю між гранично можливою та раніше отриманою у власність. Згідно зі ст. 13 Конституції України земля є об`єктом права власності українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд не погоджується із твердженням відповідача - ГУ Держгеокадастру у Харківській області про те, що він не наділений функціями, повноваженнями та обов`язком перевіряти достовірність інформації про реалізоване право безоплатної приватизації земельних ділянок. Так, відповідно до п. 2 Положення «Про Головне управління Держгеокадастру в області» Головне управління у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства, дорученнями Прем`єр-міністра України, наказами Міністерства аграрної політики та продовольства України, дорученнями Міністра аграрної політики та продовольства України, його першого заступника та заступників, наказами Держгеокадастру, дорученнями Голови Держгеокадастру та його заступників, актами місцевої державної адміністрації та органів місцевого самоврядування, а також цим Положенням. Завданням Головного управління є реалізація повноважень Держгеокадастру на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці. Основними завданнями Держгеокадастру є , зокрема, реалізація державної політики у сфері земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) використання та охорони земель усіх категорій і форм власності (підпункт 1 п. 3 Положення «Про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру»). Відповідно до покладених на нього завдань Головне управління, зокрема, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, вносить у встановленому порядку пропозиції щодо розпорядження землями державної та комунальної власності, встановлення меж області, району, міста, району в місті, села і селища, регулювання земельних відносин (підпункти 13, 14 п. 4 Положення «Про Головне управління Держгеокадастру в області»). Таким чином, реалізація повноважень Головного управління має здійснюватися з дотриманням вимог законодавства, яке забороняє повторне отримання безоплатно у приватну власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства. Отже, в даному випадку, на стадії погодження розробленої технічної документації із землеустрою, яке здійснювалось ГУ Держгеокадастру у Харківській області, останнє повинно було перевірити розроблену технічну документацію із землеустрою на відповідність вимогам законів, в тому числі ч. 4 ст. 116, п. «б» ч. 1 ст. 121 ЗК України, і лише в разі встановлення такої відповідності його погоджувати. Отже, судом встановлено, що спірні накази ГУ Держгеокадастру у Харківській області про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки порушують вимоги земельного законодавства, зокрема ст. 116 ЗК України про те, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян проводиться один раз за кожним видом використання, оскільки [PERSON] вже використав попередньо своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки сільськогосподарського призначення, набувши у власність земельну ділянку площею 2,000 га., кадастровий номер 6323987500:01:000:0118 згідно розпорядження голови Лозівської районної державної адміністрації від 13.10.2010 №310. Отже спірні накази ГУ Держгеокадастру у Харківській області, як і проведена на його підставі державна реєстрація права власності є незаконними та підлягають скасуванню, оскілки у відповідності до ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування згідно рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Оскільки підстава набуття спірної земельної ділянки [PERSON] внаслідок визнання вище вказаних наказів незаконними відпала, він мав б повернути незаконно отриману ним земельну ділянку у власність держави. Однак, як уже встановлено судом, 01 вересня 2017 року земельна ділянка з кадастровим номером 6323584700:02:001:0450 була відчужена за договором купівлі-продажу відповідачу [PERSON] , у власності якого вона перебуває і на час розгляду справи (а.с. 37). Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Норма статті 388 ЦК України може застосовуватись як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Вказане зазначено у правовому висновку ВСУ у справі 6-3090цс15 від 02.03.2016. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Оскільки у справі не доведено протилежного, суд вважає [PERSON] добросовісним набувачем спірної земельної ділянки. Разом з тим, оскільки сама земельна ділянка вибула з володіння власника (держави) не з його волі, то вона підлягає витребуванню від [PERSON] . Згідно постанови Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі за № 6-92цс13 особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п. 54 рішення). Стаття 1 Першого протоколу Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Суспільний інтерес, який полягає в поверненні в розпорядження держави земельної ділянки, що є умовою реалізації функцій держави з забезпечення громадян правом власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, забезпечення рівності можливостей всіх громадян використати своє право на землю, явно переважає приватний інтерес у неправомірному отриманні [PERSON] спірної земельної ділянки, який свідомо порушуючи закон, набув право власності на неї. Згідно з практикою ЄСПЛ (наприклад, рішення від 8 липня 1986 року в справі «Літгоу та інші проти Сполученого Королівства») одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації, тому покупець, у якого вилучається майно, не позбавлений можливості порушувати питання про відшкодування завданих збитків на підставі статті 661 ЦК України, яка встановлює, що у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29.06.2016 у справі № 6-1376цс16. Таким чином, оскільки відповідача [PERSON] , який, як встановлено судом, незаконно набув у власність земельну ділянку із державних земель згідно скасованих наказів управління Держгеокадастру, та [PERSON] передав її в користування на правах оренди ПСП «Явір», можна прийти до висновку, що останнє користується майном без волі на те законного власника - держави, що є підставою для визнання недійним договору оренди спірної земельної ділянки та витребування такої. Суд також враховує, що за встановлених у справі обставин, у законного власника - держави була відсутня воля на передачу земельної ділянки в оренду ПСП «Явір». При цьому, речове право на нерухоме майно - право оренди є похідним від права власності, відповідно, припинення першого є підставою для припинення послідуючого. Отже позовні вимоги про визнання недійсним договору оренди землі від 12.12.2018 року, укладеного між [PERSON] та ПСП «Явір» є такими, що підлягають до задоволення. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про повне задоволення вимог керівника Дергачівської місцевої прокуратури. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про повне задоволення позовних вимог, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню понесені ним судові витрати у вигляді сплати при подачі позову в суд 19433,87 гривні судового збору (а.с. 1). На підставі викладеного та

Outcome: approved