Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області із вказаним позовом до відповідача [PERSON], відповідно до якого просить здійснити розподіл спільного майна подружжя наступним чином: визнати за позивачем право власності на автомобіль [NUMBER], 2007 року випуску, чорного кольору та 1/2 трактора колісного марки "МТЗ-82" державний номерний знак АВ 13125, заводський номер 465000, номер двигуна [NUMBER], номер шасі 407703, 1986 року випуску, посилаючись на те, що майно яке набуте під час шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, не може бути обєктом спільної сумісної власності, а є особистою приватною власністю того, за чиї кошти воно придбане. В судовому засіданні [PERSON] та її представник позов підтримали та просять його задовільнити. Відповідач [PERSON] та його адвокат проти даного позову заперечували, та просять відмовити в задоволені позову в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачкою в судовому засіданні не було наведено жодного доказу, що спірне майно вибуло з її власності та реалізовано без її відома, а надані нею докази є неприпустимими. Третя особа [PERSON] та його адвокат в судовому засіданні вважає за необхідне відмовити в позові, оскільки придбаний ним автомобіль "Subaru Forester" було придбано ним як добросовісним покупцем. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, але надав до суду заперечення в якому просить в частині визнання права власності на трактор, відмовити, оскільки даний трактор було придбано через оголошення в інтернеті і кошти за купівлю трактора було передано [PERSON] та [PERSON] При оформленні угоди [PERSON] була відсутня. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про ухвалення рішення виходячи з наступного: Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до пункту 24 Постанови пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Відповідно до вимог частини 2 статті 61 Сімейного кодексу України, об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні коштиабо спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:1) час набуття майна;2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У зв'язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Звертаючись з позовом про визнання за [PERSON] права власності на автомобіль та 1/2 на трактор позивачка обґрунтовує це наступним: до реєстрації шлюбу з відповідачем [PERSON] вона придбала автомобіль «Skoda Octavia TOUR, 2006 року випуску» за кошти отримані в кредит в «Надра банку» у розмірі 15\~620 дол. США, який надалі був реалізований 06 грудня 2015 року і в цей же день на отримані кошти за реалізацію даного авто було придбано SUBARA FORESTER, державний номерний знак АВ572700. 2007 року випуску, чорного кольору, за 15 000 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю є майно, набуте чоловіком чи дружиною до шлюбу. [PERSON] вважає що дане майно автомобіль було придбано за рахунок майна набутого нею до шлюбу, за час шлюбу за кошти, які належали їй особисто, тому таке майно є приватною особистою власністю, яке вона вважає доведеним в судовому засіданні як зібраними по справі документами так і показами свідків дослідженими в судовому засіданні. Спірне майно в силу певних обставин було зареєстровано на імя [PERSON] яке надалі було реалізовано ним без згоди дружини [PERSON] стороннім особам, будь-яких коштів від реалізації автомобіля і трактора цибух В. О. не отримувала. Визнаючи за [PERSON] право власності на 1/2 трактора, як спільну сумісну власність, обумовлено тим, що даний трактор було придбано спільно з [PERSON] у Фастівському районі Київської області з метою обробітку земельних паїв у розмірі 8 га, що перебувають у власності батьків [PERSON] Однак, оскільки трактор перебував у несправному стані, та з метою його відновлення трактор було транспортовано в село Крутнів Хмільницького району Вінницької області по місцю проживання батьків відповідача [PERSON], який надалі також був реалізований третій особі [PERSON] «по дорученню» без дозволу та згоди [PERSON], будь-яких коштів вона не отримувала. Свідок [PERSON], допитаний в судовому засіданні, пояснив, що декілька разів здійснював передачу коштів для [PERSON], від його батьків, оскільки в той період працював водієм автобуса на маршруті «Хмільник-Київ». Дані кошти отримував [PERSON], однак які суми і зі якою метою йому було не цікаво. Свідок [PERSON], допитаний в судовому засіданні, пояснив, що [PERSON], придбала в нього автомобіль Subaru Forester. Покупка здійснювалася саме позивачкою в присутності чоловіка, однак будь якої участі у покупці автомобіля [PERSON] не приймав. При оформленні довідки-рахунку, яка була видана на імя [PERSON], була здійснена на вимогу [PERSON] Разом з тим [PERSON] пояснювала йому, що основні кошти на автомобіль «Subaru Forester» вона отримала від реалізації автомобіля «Skoda Octavia». Свідок доповнив, тим що всі розрахунки проводила [PERSON] особисто, йому також було відомо, як власнику автомобіля Subaru Forester, що вона самостійно здійснила доплату різниці вартості автомобіля. Свідок [PERSON], допитаний в судовому засіданні, пояснив, що він разом з мамою [PERSON] спільно придбали автомобіль «Skoda Octavia», оформивши кредит через банк «Надра», в якості користувача його було внесено в технічний паспорт автомобіля. Йому було також відомо, що трактор було придбано в селі Клехівка Фастівського району Київської області у несправному стані. Згідно копії облікової картки № 51296318 від 04 листопада 2014 року виданої Хмільницьким ВРЕР Вінницької області автомобіль Subaru Forester було знято [PERSON] з обліку для наступної реалізації в період шлюбу, та без дозволу дружини [PERSON] В судовому засіданні відповідачем [PERSON] не було надано будь-яких достовірних належних доказів які могли б свідчити про те, що в період спільного проживання з [PERSON] у нього були належні статки та достатні джерела доходу для набуття спірного майна. Тому сам факт придбання майна в період шлюбу, не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права сумісної власності подружжя. Таку правову позицію виклав Верховний Суд України від 19.06.2013 року, 16.12.2015 року, в справі № 6- 2641 цс 15. В Ухвалах Вищого спеціалізованого суду України 01.02. та 06.05. 2015 року на підставі ст. 57 СК України дійшов висновку про те, що придбане одним із подружжя за власні кошти майно, за рахунок продажу належного йому на праві власності іншого майна, є його особистою власністю. Таким чином, позовні вимоги обгрунтовані і підлягають задоволенню. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved