Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

Позивач [PERSON] , жителька [ADDRESS] , звернулася в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , жителів [ADDRESS] , [PERSON] , жителя [ADDRESS] , в якому просить визнати з нею право власності на 4/7 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою ВРУ від 17.07.2020 року № 807-IX "Про утворення та ліквідацію районів" - Городенківського) району Івано-Франківської області. Позовні вимоги мотивовані тим, що випискою з інвентаризаційних матеріалів №9805 від 28.07.2021 доводиться, що за архівними даними ОКП «Коломийське МБТІ» право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] , не було зареєстровано. Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджується відсутність реєстрації права власності на житлове господарство по [ADDRESS] . Для будівництва та обслуговування житлового будинку була виділена земельна ділянка площею 0,2500 га, що доводиться довідкою Виноградського старостинського округу №2/202 від 17.09.2021. У відповідності до технічного паспорта, виготовленого 30.07.2021 ОКП «Коломийське МБТІ» житлове господарство складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», загальною площею 73,1 кв.м, житловою площею 39,4 кв.м, літньої кухні, курника, дровітні, стодоли, стайні, навісу, вбиральні, криниці та огорожі. Відповідно до звіту про оцінку майна ЕТВО «Придністров`я» ринкова вартість житлового господарства по [ADDRESS] становить 109650 грн. За результатами проведення технічного обстеження житлового будинку встановлено його відповідність вимогам надійності та можливість безпечної експлуатації. Згідно виписки з погосподарських книг с.Виноград житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] , 1958 року побудови, обліковувалося як колгоспний двір, головою господарства була баба позивача [PERSON] . Голова колгоспного двору [PERSON] померла [INFO] , що стверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 26.02.2019 , актовий запис №13. Після смерті [PERSON] спадщину прийняла її донька - [PERSON] , яка 07.04.2000 успадкувала майновий пай на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 475. 03.04.2001 [PERSON] склала заповіт, яким розпорядила позивачу належне їй рухоме та нерухоме майно і цінні папери, а [PERSON] - земельний та майновий паї. Заповіт посвідчений секретарем Виноградської сільської ради 03.04.2001 та зареєстровано за №20. Заповіт ніким не скасовувався та не оскаржувався. [PERSON] померла [INFO] , що стверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 11.05.2001, актовий запис №8. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.09.2005 №2115 сестра позивача - [PERSON] успадкувала належний їх мамі земельний пай. З метою реалізації своїх спадкових прав позивач звернулася до Городенківської районної державної нотаріальної контори, де була заведена спадкова справа № 580. Однак, нотаріус відмовила позивачу у видачі документів на спадщину на житлове господарство через відсутність правовстановлюючого документу на нього у спадкодавця, що стверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.09.2021. У погосподарських книгах с.Виноград житлове господарство по [ADDRESS] обліковувалося як колгоспний двір. З довідки Виноградського старостинського округу №2/203 від 17.09.2021 вбачається, що станом на 15.04.1991 у житловому господарстві в [ADDRESS] проживали [PERSON] (померла [INFO] ), [PERSON] (померла [INFO] ), [PERSON] (помер [INFO] ), [PERSON] з синами [PERSON] та [PERSON] і позивач. Житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] належав сімом членам колгоспного двору по 1/7 частині кожному. Позивачу, як члену колгоспного двору, належала 1/7 частка. Належну [PERSON] 1/7 частку успадкувала мама позивача - [PERSON] , яка склала на користь позивача заповіт на все нерухоме майно, в т.ч. 2/7 частки майна колгоспного двору. Батьку позивача - [PERSON] теж належала 1/7 частка. [PERSON] помер у [INFO], не залишивши заповіту. Згідно довідки Виноградського старостинського округу №2/204 від 17.09.2021 на час його смерті разом з ним проживали [PERSON] , [PERSON] та позивач. Оформити свідоцтво про право на спадщину на належну [PERSON] частку житлового господарства в нотаріальній конторі позивач не може через відсутність правовстановлюючого документу на житлове господарство у спадкодавців. Досудове врегулювання спору в даному випадку неможливе. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] разом із позовною заявою подала до суду заяву, в якій просила судовий розгляд справи проводити без її участі, позов підтримує. Відповідач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги [PERSON] визнає у повному обсязі. В заяві зазначила, що [PERSON] , як члену колгоспного двору, належала 1/7 частка; належну бабці [PERSON] 1/7 частку успадкувала їх мама [PERSON] , яка склала заповіт на користь [PERSON] на все нерухоме майно, в т.ч. 2/7 частки майна колгоспного двору; їх батькові [PERSON] теж належала 1/7 частка; батько помер у [INFO], не залишивши заповіту; на батькову частку у колгоспному дворі не претендує, заяву про її успадкування не подавала. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги визнають у повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Ч.3 ст.211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Згідно архівних даних ОКП «Коломийське МБТІ» право власності на житловий будинок та господарські будівлі [ADDRESS] станом на 31.12.2012 не зареєстровано, що стверджується копією виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Вих. № 9805 від 28.07.2021. Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 276946084 від 28.09.2021 слідує, що відомості про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на житловий будинок [ADDRESS] , відсутні. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. За житловим будинком, який розташований по [ADDRESS] закріплена земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд в розмірі 0,2500 га, що стверджується довідкою №2/202 від 17.09.2021, виданою Виноградським старостинських округом Городенківської міської ради. Статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] встановлено, що житловий будинок, господарські будівлі та споруди споруджено в 1958 році. Згідно Звіту житлового будинку з надвірними спорудами, складеного ЕТВО "Придністров`я" на підставі договору № 553 від 20.09.2021, ринкова вартість житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] станом на 21.09.2021 становить - 109650 грн. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. У зв`язку із набранням чинності Закону України «Про власність», з 15 квітня 1991 року колгоспні двори припинили своє існування, а правовідносини щодо майна колгоспного двору змінилися, оскільки належне на праві сумісної власності майно колгоспного двору трансформувалося у спільну часткову власність колишніх членів колгоспного двору. За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Отже, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Цими Вказівками передбачено, що визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі, відомостей щодо членів та майна колгоспного двору було покладено на сільські ради. Суспільна група господарства визначалась сільською радою залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Колгоспні двори, виникнення та існування яких пов`язувалося зі спільним вкладом у створення даного майна членами колгоспного двору, належали до спільної сумісної власності членів колгоспного двору. Згідно копій витягів, виписок з погосподарських книг за 1991-1995 роки, 1996-2000 роки (особовий рахунок № [NUMBER] , № [NUMBER] ), виданих Виноградським старостинським округом Городенківської міської ради, суспільна група господарства по [ADDRESS] - колгосп., голова господарства - [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , зять [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , онука [PERSON] , [INFO], правнук [PERSON] , [INFO], правнук [PERSON] , [INFO], онука [PERSON] , [INFO], правнук [PERSON] , [INFO], правнука [PERSON] , [INFO] Станом на 15.04.1991 в житловому будинку, який розташований по [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: голова господарства [PERSON] , [INFO]., [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO]., [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], що стверджується довідкою №2/203 від 17.09.2021, виданою Виноградським старостинським округом Городенківської міської ради. Судом встановлено, що колишнім членам колгоспного двору[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної часткової власності належало по 1/7 частині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті «г» пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. [PERSON] померла [INFO] в [ADDRESS], актовий запис № 13 від 07.05.1997, що стверджується копією свідоцтва про смерть (повторно) серії [NUMBER] , виданого 26 лютого 2019 року Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки [PERSON] померла до 1 січня 2004 року, застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР). Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. (ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР). Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. На час смерті [PERSON] , яка померла [INFO] разом із нею по [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], що стверджується довідкою №2/343 від 08.11.2021, виданою Виноградським старостинським округом Городенківської міської ради. Судом встановлено, що спадкоємцем першої черги за законом спадкодавця [PERSON] є її дочка [PERSON] , яка прийняла спадщину після її смерті, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вступила в управління та володіння спадковим майном. Із копії спадкової справи № 13/1998, наданої суду Городенківською районною державною нотаріальною конторою вбачається, що спадкоємець першої черги за законом [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , так як вона проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини [PERSON] державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори Паньків Д.М. 13.01.1998 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, що зареєстроване в реєстрі за № 18, на майнові сертифікати № 43777, №43778, видані ВАТ «Івано-Франківський м`ясокомбінат» 22.06.1995 р., які належали померлій [PERSON] . До складу спадщини [PERSON] входила також 1/7 частина житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що належала спадкодавцю як колишньому члену колгоспного двору, яку [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, успадкувала, однак не оформлено документи про спадкування. Член колишнього колгоспного двору [PERSON] помер [INFO] в [ADDRESS], актовий запис № 21 від 03.10.1997, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 03 жовтня 1997 року. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. На час смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , разом із ним по [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: дружина [PERSON] , [INFO], дочка [PERSON] , [INFO], онук [PERSON] , [INFO], онук [PERSON] , [INFO], дочка [PERSON] , [INFO], онук [PERSON] , [INFO], онука [PERSON] , [INFO], що стверджується довідкою №2/204 від 17.09.2021, виданою Виноградським старостинським округом Городенківської міської ради. [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] були подружжям, одружилися 06.03.1983 року, про що 06.03.1983 складено відповідний актовий запис № 4, що доводиться копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 06.03.1983. Із копії спадкової справи № 218/1998, наданої суду Городенківською районною державною нотаріальною конторою вбачається, що після смерті [PERSON] а спадщину прийняла спадкоємець першої черги за законом [PERSON] . [PERSON] державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори Паньків Д.М. 09.06.1998 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, що зареєстроване в реєстрі за № 302, на грошовий вклад з процентами та грошові компенсації на нього в ощадбанку №6342/020 с. Виноград, який по рахунку № [NUMBER] належав померлому [PERSON] . До складу спадщини [PERSON] входила також 1/7 частина житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що належала спадкодавцю як колишньому члену колгоспного двору, яку [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, успадкувала, однак не оформлено документи про спадкування. 03.04.2001 [PERSON] , жителька [ADDRESS] залишила заповіт, посвідчений секретарем виконкому Виноградської сільської ради, згідно якого: все належне їй рухоме та нерухоме майно, а також цінні папери, які будуть належати їй на день її смерті і на що вона за законом матиме право крім земельного та майнового паю заповіла своїй дочці - [PERSON] ; належний їй земельний та майновий пай заповіла дочці - [PERSON] . Заповіт зареєстровано в реєстрі за № 20. Член колишнього колгоспного двору [PERSON] померла [INFO] в [ADDRESS], актовий запис № 8 від 11.05.2001, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 11 травня 2001 року. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. На час смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , разом із нею по [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: дочка [PERSON] , [INFO], онук [PERSON] , [INFO], онук [PERSON] , [INFO], дочка [PERSON] , [INFO], онук [PERSON] , [INFO], онука [PERSON] , [INFO], що стверджується довідкою №2/205 від 17.09.2021, виданою Виноградським старостинським округом Городенківської міської ради. Те, що[PERSON] , [INFO] є дочкою [PERSON] стверджується копіями: -свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 02.08.1975 Виноградською сільською радою депутатів трудящих, з якого слідує, що [PERSON] , [INFO] є дочкою [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 16 від 02.08.1975; -свідоцтва про укладення шлююбу серія [NUMBER] , виданого 25.08.1992, де зазначено, що [PERSON] , 1975 року народження після одруження 25.08.1992 з [PERSON] , 1969 року народження присвоєно прізвище « [PERSON] », запис за № 9 від 25.08.1992; -свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] , виданого 11.01.2008, з якого слідує, що після реєстрації розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , їй присвоєно прізвище « [PERSON] », актовий запис № 2 від 11.01.2008. Судом встановлено, що спадкоємцями за заповітом спадкодавця [PERSON] є її дочки - [PERSON] (позивач) та [PERSON] (відповідач), які прийняли спадщину після її смерті, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вступили в управління та володіння спадковим майном. Із копії спадкової справи № 580/2005, наданої суду Городенківською районною державною нотаріальною конторою вбачається, що державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори Паньків Д.М. [PERSON] видано 2 (два) свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що зареєстровані в реєстрі за № 2115 від 16.09.2005, № 2225 від 04.10.2005, на: право на земельну частку/пай, розміром 61,0 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, та майновий пай серії ІВ-ІУ № 002684, виданого виконкомом Виноградської сільської ради, що належали померлій [PERSON] . До складу спадщини [PERSON] входить також 1/7 частина житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що належала спадкодавцю як колишньому члену колгоспного двору, та 2/7 частина даного житлового господарства, успадкована нею після смерті матері [PERSON] та чоловіка [PERSON] , однак не оформлено документи про спадкування. Постановою державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 1067/02-31 від 10.09.2021 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] , що належав [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої була її дочка [PERSON] , яка прийняла спадщину, однак не оформила своїх спадкових прав. Причиною відмови є те, що право власності на вищезгаданий житловий будинок не було зареєстроване спадкодавцем за життя в органах державної реєстрації, тобто в органах МБТІ. Відповідно до положень ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивач [PERSON] , якій, як колишньому члену колгоспного двору належить 1/7 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті матері [PERSON] фактично стала власником ще 3/7 частин даного житлового будинку. Однак, через відсутність правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності на вищевказаний житловий будинок, позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, - визначено ч.3 ст. 1296 ЦК України. Статтею 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на 4/7 частин житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв`язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню, при визнанні їх відповідачами. При винесенні рішення судом враховується те, що відповідно до вимог Постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» № 807-ІХ від 17.07.2020 територія колишнього Городенківського району Івано-Франківської області на даний час відноситься до Коломийського району Івано-Франківської області. На підставі ст.ст. 120, 123, 524, 529, 534, 548, 549, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233, 1261, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України,

Outcome: approved