Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

Позивач [PERSON], що діє в інтересах [PERSON] та [PERSON] звернулися в Верховинський районний суд із позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні господарськими спорудами, будівлями та земельною ділянкою. В обґрунтування своїх вимог зазначають, що [PERSON] має на праві власності квартиру в двохквартирному житловому будинку по [ADDRESS] в смт.Верховина та земельну ділянку, що під будівлями і для їх обслуговування. [PERSON] також має на праві приватної власності житло в двохквартирному житловому будинку по [ADDRESS] В цьому ж будинку, але в іншій квартирі проживає відповідачка з своїм чоловіком чи співжителем. Поряд знаходиться інший двохквартирний житловий будинок, в якому проживають теж дві сім'ї. В користуванні жителів цих двох житлових будинків є господарські споруди, зокрема пивниця. Крім цього через земельну ділянку загального користування всі вони користуються виходом до води та центральної дороги. [PERSON] самовільно, без відповідного дозволу органу місцевого самоврядування, без виділення для цього земельної ділянки побудувала спочатку гараж з надбудовою другого поверху, а пізніше літню кухню, яку побудувала на пивниці, також влаштувала огорожу нібито своєї території, ворота, які закриває на замок, чим фактично позбавила всіх інших жителів двох двохквартирних житлових будинків вільного доступу до води та центральної дороги. За вчинення самоуправних дій, самочинного будівництва, відповідачку було притягнено до адміністративної відповідальності, однак вона не виправила допущені помилки. А тому просять зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод в користуванні виходом до води та центральної дороги-[ADDRESS], а також господарськими спорудами і будівлями, зокрема пивнецею, яка знаходиться в їхній спільній частковій власності, шляхом знесення самовільно влаштованих господарських будівель і споруд, а саме літньої кухні, гаражу, огорожі. Ухвалою суду від 22.06.2015 року до справи було залучено в якості співвідповідача [PERSON], так як ним в попередньому судовому засіданні було заявлено, що приміщення гаража, спір про який вирішується в суді, належить йому на праві власності та представлено документи, а саме технічний паспорт на гараж, рішення Верховинської селищної ради від 19.12.2008 року про передачу йому у власність землі площею 0,0054 га. по [ADDRESS] для обслуговування гаражного приміщення та акт-абрис на земельну ділянку площею 0,01 га. (а.с. 103-119). В судовому засіданні представники позивачів позовні вимоги підтримали, з підстав викладених у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] та відповідач [PERSON] в судове засіджання не з'явилися повторно хоча належним чином судом були повідомлені про розгляд справи, а тому справу слід розглядати без їх участі на підставі наявних доказів в матеріалах справи. Відповідач [PERSON], який представляв і інтереси відповідачки [PERSON] в попередніх судових засіданнях приймав участь у розгляді справи та надавав суду пояснення з приводу позовних вимог позивачів. Позовні вимоги позивачів не визнавав, суду представив документи на підставі яких мається дозвіл на будівництво гаража на виділеній земельній ділянці в розмірі 0,0054 га, а також надане рішення четвертої сесії п'ятого демократичного скликання Верховинської селищної ради про дачу дозволу на збір технічної документації гр. [PERSON] за адресою смт. Верховина [ADDRESS] на земельну ділянку яка була в його користуванні з метою передачі в приватну власність для обслуговування будівель.(а.с. 103-119). Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи в їх сукупності вважає, що в задоволенні позову слід відмовити із таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку та двох сараїв, які побудовано законно на території двоквартирного будинку по [ADDRESS] в селищі Верховина Верховинського району Івано-Франківської області і на які ним виготовлено технічний паспорт 23.01.2007 року. Право приватної спільної часткової власності на нерухоме майно, а саме 1/2 будинку в селищі Верховина по [ADDRESS] у [PERSON] виникло на підставі свідоцтво про право на спадщину (а.с.16,85). Також [PERSON] виготовлено Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від30.10.2012 року площею 0,0468 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] в смт.Верховина Верховинського району Івано-Франківської області (а.с.15). На пивницю, яка мала б бути у спільному користуванні позивачів та як стверджують позивачі побудувала літню кухню відповідачка [PERSON] в судове засідання як позивач [PERSON] так і позивачка [PERSON] суду не надали. Відповідно до договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 14.12.1988 року (а.с.13-14) відповідачка [PERSON] придбала у [PERSON] 1/2 жилого дерев'яного будинку, жилою площею 30,2 кв.м., 1/2 сараю, 1/2 навісу, 1/2 огорожі, 1/2 відмостки які розташовані на земельній ділянці 600,0 кв.м. В користуванні жителів двох житлових будинків по [ADDRESS] є господарські споруди, якими вони користуються та придбані в законному порядку. Вихід до дороги із будинку позивачі мають окремо, що не перешкоджає їм користуватися і джерелом загального користування, яким користуються жителі прилеглих будинків. А саме пивниця, не входить до нічиїх господаств після придбання житлових будинків, та будь-яких правоустановлюючих документів у сторін немає. Випискою із рішення Верховинської селищної ради двадцять восьмої сесії шостого демократичного скликання від 30.07.2014 року №211-28/2014 [PERSON] надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою передачі її в оренду орієнтованою площею 0,352 га, яка знаходиться за адресою селище Верховина по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд із земель комунальної власності Верховинської селищної ради, а також рекомендовано забезпечити розробку та погодження в установленому порядку проекту землеустрою та подати його селищній раді для затвердження та подальшого вирішення питання передачі землі в оренду згідно чинного законодавства (а.с.8). Актом узгоджувальної комісії про встановлення меж земельної ділянки від 01.12.2014 року встановлено, що в проекті відведення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, гр. [PERSON] яка занаходиться в смт.Верховина по [ADDRESS] виявлено невідповідність промірів вказаних в проекті до промірів в натурі (на місцевості) і даний проет повернуто на доопрацювання (а.с.30,31). Як пояснили позивачі, відповідачка, [PERSON] самовільно, без відповідного дозволу органу місцевого самоврядування, без виділення для цього земельної ділянки побудувала спочатку гараж з надбудовою другого поверху, а пізніше літню кухню, яку побудувала на пивниці, також влаштувала огорожу нібито своєї території, ворота, які закриває на замок, чим фактично позбавила всіх інших жителів двох двохквартирних житлових будинків вільного доступу до води та центральної дороги. За змістом ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні і суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як правило, особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні правовідносини. Позивач в позовних вимогах просить не чинити перешкод в користуванні виходом до води та центральної дороги-[ADDRESS], а також господарськими спорудами і будівлями, зокрема пивнецею, яка знаходиться в їхній спільній частковій власності, шляхом знесення самовільно влаштованих господарських будівель і споруд, а саме літньої кухні, гаражу, огорожі. Згіно ч.1, ч.7 статті 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 5 Постанови №11 від 30 вересня 2011 року (із змінами від 30.03.2012 року за № 3) «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» наголошує, що відповідно вимог ст. 376 ЦК України. право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого обєкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування; У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (ст. 391 ЦК України). Відповідно до положень статті 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З наданої інформації від 03.11.2014 року №382/02-15/06 Верховинською селищною радою вбачається, що дозвіл на спорудження літньої кухні над погребом загального користування гр.[PERSON] не надавався. Земельна ділянка, під погребом (пивницею) знаходиться в землях загального користування жителів даних будинків (а.с.8), що також підтверджується актом обстеження земельної ділянки [PERSON] від 06.01.2015 року, в якому вказується, що відповідачка самочинно огородила землі загального користування площею 0,0159 га., а також на даній ділянці знаходиться гараж без правовстановлюючих документів, господарська споруда (кухня)(а.с.41). Крім того відділ містобудування та архітектури Верховинської РДА Івано-Франківської області повідомив, що гр.[PERSON] на будівництво літньої кухні та гаража по [ADDRESS] будівельний паспорт не виготовлявся і не погоджувався (а.с.9). Згідно проведеної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертиз було встановлено, що вказанаа пивниця (погріб) знаходиться на землі загального користування. (а.с.80-83). однак про те, що пивниця в законному порядку надана в користування жителям будинків [ADDRESS] Отже, судом встановлено, що гараж та літня кухня збудовані самовільно, однак наслідки такого будівництва повинні бути застосовані не за позовом позивачів, а за позовом органу, який зазначений у ч. 7 ст. 376 ЦК України або ст.38 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності". Разом з цим, суд вважає, що підстави для задоволення позову на підставі 391 ЦК України також відсутні, оскільки позивачі не є єдиними власниками спільної господарської споруди - пивниці і в них немає жодних правовстановлюючих документів на неї, на якій відповідачка побудувала літню кухню та земельної ділянки на якій збудовано гараж, а також суду не надано будь-яких доказів того, що права позивачів на користування їх майном, а саме, пивнецею, виходом до води та центральної дороги, порушені відповідачами. Оскільки, в судовому засіданні не було доведено наявності порушеного права позивачів, то з огляду на викладене [PERSON], що діє в інтересах [PERSON], та [PERSON] за дорученням якої виступає [PERSON] за пред'явленим позовом є неналежними позивачами і тому в позові слід відмовити. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обгрунтування своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі Суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed