Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

ПАТ «Ідея Банк» звернулося до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що 02.04.2008 року між [PERSON] та ВАТ «Плюс Банк» правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк» був укладений кредитний договір № 808.70010, згідно якого банк надав [PERSON] , а останній отримав суму кредиту у розмірі - 9912,00 доларів США для придбання транспортного засобу, зі сплатою 15,96 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту та відсотків в строк до 02.10.2015 року , з погашенням суми кредиту та процентів у терміни передбачені умовами кредитного договору, згідно з графіком повернення кредиту та сплати відсотків. З метою забезпечення і своєчасного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, між ВАТ «Плюс Банк» правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем [PERSON] 02.04.2008 року було укладено договір застави транспортного засобу марки «Daewoo Nexia», 2008 року випуску, колір синій, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який належить відповідачу на праві приватної власності, згідно умов якого відповідач [PERSON] (заставодавець) передає в заставу ВАТ «Плюс Банк» ( заставодержатель) вказаний транспортний засіб. Однак, [PERSON] у порушення умов договору та вимог закону, зобов'язання за договором з повернення кредиту, сплати процентів не виконує належним чином, у зв'язку з чим станом на 22.10.2015 року за ним рахується заборгованість у сумі 12279,05 дол. США, з яких : 9017,18 дол. США - прострочений борг; 3261,87 дол. США - прострочені проценти; та 2689,90 грн. - дебіторська заборгованість. З посиланням на викладене, позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 12279,05 дол. США та 2689,90 грн. звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки "Daewoo", модель - Nexia, рік випуску 2008, р.н.з. [NUMBER] колір синій, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] ([ADDRESS], ідентифікаційний код [NUMBER]), шляхом вилучення у [PERSON] або інших осіб вказаного автомобіля та передачі автомобіля в заклад ПАТ «Ідея Банк» ( м. Львів, вул. Валова 11) з подальшим продажем вказаного автомобіля публічним акціонерним товариством«Ідея Банк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, за ціною не нижче ринкової, визначеної незалежним суб'єктом оціночної діяльності, для чого надати ПАТ «Ідея Банк» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії в органах ДАІ МВС України та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі/їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу-власника, які пов'язані з продажем автомобіля тощо) та стягнути судові витрати по сплаті судового збору. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, згідно якої підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи та письмових заперечень до суду не надходило, тому суд згідно ч.4 ст.169 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Розгляд справи проведено за відсутності сторін , які не з'явились в судове засідання і у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, з'ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги, правовідносини сторін, що випливають з таких обставин, перевіривши їх доводи наявними в справі доказами, надавши їм правову оцінку, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що 02.04.2008 року між [PERSON] та ВАТ «Плюс Банк» правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк» був укладений кредитний договір № 808.70010, згідно якого банк надав [PERSON] , а останній отримав суму кредиту у розмірі - 9912,00 доларів США для придбання транспортного засобу «Daewoo Nexia», 2008 року випуску, колір синій, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зі сплатою 12,00 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту та відсотків в строк до 02.04.2015 року , з погашенням суми кредиту та процентів у терміни передбачені умовами кредитного договору, згідно з графіком повернення кредиту та сплати відсотків. / а.с. 12/. Як вбачається з кредитного договору [PERSON] отримав кошти від ВАТ «Плюс Банк» на умовах строковості, зворотності, забезпеченості, платності. Пунктом 2.1 даного договору визначено, що забезпеченням повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування, плати за кредитне обслуговування, комісій, можливих штрафних санкцій є застава транспортного засобу марки «Daewoo Nexia», 2008 року випуску, колір синій, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER]. На виконання договору кредиту, з метою забезпечення виконання зобов'язань за договором № 808.70010 між ВАТ «Плюс Банк» правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] 02.04.2008 року укладено договір застави транспортного засобу, відповідно до умов якого [PERSON] передав у заставу заставодержателю транспортний засіб марки «Daewoo Nexia», 2008 року випуску, колір синій, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності відповідачу згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ./а.с. 14-15/ Як передбачено пунктом 1.2. Договору застави, за взаємною згодою сторін цього договору оціночна вартість предмету застави встановлено в розмірі 47 700,00 грн. Як встановлено судом, 02.01.2009 року між [PERSON] та ВАТ «Плюс Банк» правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк» був укладенийдодатковий договір до кредитного договору№ 808.70010 від 02.04.2008 р. та договору застави від 02.04.2008 р., згідно умов якого внесено зміни до кінцевого терміну повернення кредиту та відсотків в строк до 02.10.2015 року та відповідні зміни до договору застави. Встановлено, що між сторонами діють цивільні правовідносини, засновані на договорі. Однак, як стверджує позивач, у порушення умов кредитного договору [PERSON] належним чином не виконує взятих на себе зобов'язань по погашенню кредиту та відсотків, в зв'язку з чим розмір заборгованості відповідно до розрахунку станом на 22.10.2015 року перед позивачем по кредитному договору № 808.70010 від 02.04.2008 року становить 12279,05 доларів США, з яких : 9017,18 дол. США - прострочений борг; 3261,87 дол. США - прострочені проценти; а також 2689,90 грн. - дебіторська заборгованість . Відповідач не спростував вказаний розрахунок заборгованості, хоча такий процесуальний обов'язок передбачений ст.ст. 10, 11 ЦПК України. Відносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. За положеннями ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. У відповідності ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про заставу" та ст. 572 ЦК України застава - це спосіб забезпечення зобов'язань. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Статтею 589 ЦК України регламентовано право заставодержателя на звернення стягнення на предмет застави, що набувається ним у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою. При цьому, згідно зі ст. 590 ЦК України, що кореспондується з нормою ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Згідно з умовами заставного договору заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у разі порушення позичальником зобов'язань за договором. Звернення стягнення на предмет застави відповідно до статті 590 ЦК України здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 575 ЦК України, ст. 44 Закону України «Про заставу» закладом є застава рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом - у володіння третій особі. Тобто, застава та заклад, як її різновид, відрізняються між собою тим, хто із учасників правовідношення (боржник або кредитор) має право володіння нерухомим майном, яке передано в заставу. Як вбачається з доданих до позовної заяви копій кредитного договору забезпеченням зобов'язань за кредитом є застава транспортного засобу, який залишається у володінні заставодавця. Згідно зі ч. 6 ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави. За нормами ч. 2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, яка регламентує і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що актами цивільного законодавства України надано право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема заставодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Саме , до викладеного вище , зводяться правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України у справі № 6-10цс13 від 06.03.2013 року. Правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна визначений Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Згідно із ч. 1ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право у разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішеннясуду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Договором застави передбачено, що звернення стягнення та реалізація предмета застави може здійснюватися відповідно до чинного законодавства та цього договору, у тому числі шляхом безпосеред -нього продажу конкретному покупцю з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця. Згідно із ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета застави із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Відповідно до п.2 ч.1ст.26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема, продаж обтяжувачем предмета забезпечу- вального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем або на публічних торгах. Таким чином, Законом України «Про заставу» і Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» позивачу надається право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет застави. Суд вважає, що обраний ПАТ «Ідея Банк» спосіб звернення стягнення на предмет застави, а саме, шляхом продажу банком предмета застави з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, ґрунтується на положеннях ст.ст.25,26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та умовах заставного договору, а тому вимоги ПАТ «Ідея Банк» про звернення стягнення на предмет застави в обраний ним спосіб підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов'язання в натурі, що полягає в зобов'язанні здійснити дію або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу. Слід зазначити, що вимоги про вилучення у відповідача або інших осіб належного йому на праві власності автомобіля та передачі його в заклад Банку, а також надання позивачу права від імені відповідача знімати та постановляти на облік в органах Державної автомобільної інспекції України є умовою взаємоповязаною з вимогами про звернення стягнення на предмет застави. Таким чином, внаслідок порушення позичальником зобов'язань з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, а також зобов'язань за договором застави щодо обов'язку передати предмет застави в заклад, ПАТ «Ідея Банк» обрано передбачений законодавством спосіб захисту порушеного права шляхом заявлення вимоги про виконання зобов'язання в натурі, а саме, про передачу предмету застави в заклад. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.2 ст. 214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. З огляду на вищезазначені положення чинного законодавства, виходячи з характеру спору, враховуючи висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту відповідає вимогам чинного законодавства та умовам договору, належним чином обґрунтований і підтверджений наявними у справі матеріалами, а відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved