Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь проценти за користування коштами в сумі, еквівалентній 17338 доларів США, три проценти річних від простроченої поверненням суми боргу в сумі, еквівалентній 1819 доларів США, та неустойки в розмірі 227000 грн.. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 11.11.2010 року між ним та 1 і 2 відповідачами був укладений договір позики, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] отримали від нього в позику 97500,00 доларів США. В забезпечення виконання 1 і 2 відповідачами зобов'язань за договором позики від 11.11.2010 року, між позивачем та 3 відповідачем [PERSON] 11.11.2010 року укладений договір поруки, відповідно до умов якого [PERSON] поручився перед [PERSON] за повернення [PERSON] та [PERSON] позичених коштів. В порушення умов договору позики відповідачі не виконали своїх зобов'язань щодо своєчасного повернення позивачеві грошових коштів, у зв'язку з чим позивач звернувся в суд із позовом про стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованості, за наслідками розгляду якого з них стягнуто заборгованість за вищевказаним договором на користь позивача. Оскільки відповідачі продовжували не виконувати свої зобов'язання з повернення позивачу суми позики вже у визначеному судовим рішенням розмірі, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав кредитора, та за результатами його звернення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] стягнуто на користь позивача заборгованість за договором позики у вигляді гривневого еквіваленту процентів за користування відповідачами неповернутою частиною позичених коштів та трьох процентів річних за період з 07.06.2014 року по 16.02.2015 року. Крім того, судовим рішенням задоволено позовну вимогу позивача та стягнуто солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] неустойку за вказаним договором за період з 07.06.2014 року по 13.02.2015 року. Проте відповідачі й надалі не виконують свої зобов'язання, у зв'язку з чим позивач вважає, що правовідносини сторін за договором позики не припинилися і просить стягнути з відповідачів проценти за користування позикою, три проценти річних від простроченої поверненням частини позики, неустойку за період з 16 лютого 2015 року по 01 жовтня 2015 року. Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, 07.12.2015 року надав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує, та вказує, що позивач [PERSON] категорично заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином, шляхом надсилання на адресу їх реєстрації судових повісток, які повернулися на адресу суду з довідкою поштової установи про причини невручення: «сплив терміну зберігання». У відповідності до приписів ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про направлення судової повістки за адресою, вказаною у позовній заяві та повідомлення про вручення відповідного поштового відправлення. 09.12.2015 року до суду надійшло письмове пояснення відповідача, в якому він визнав позовні вимоги [PERSON] та просив суд розглянути справу за його відсутності (а.с. 83). У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, судом не здійснювалося. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд встановив наступне. 11.11.2010 року між позивачем [PERSON] з однієї сторони і відповідачами [PERSON], [PERSON] з іншої сторони в письмовій формі укладений Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Широковою В.А. за р. № 2526, згідно з умовами якого позивач позичив відповідачам 97500,00 доларів США, а відповідачі солідарно зобов'язались повернути позичені кошти не пізніше 07.06.2011 року. В абз. 1 п. 4 та окремо в п. 11 договору позики від 11.11.2010 року відповідачі стверджували, що отримали від позивача як позикодавця зазначені в цьому договорі валютні цінності ще до його підписання. В забезпечення виконання [PERSON] та [PERSON] зобов'язань за договором позики від 11.11.2010 року, між [PERSON] та [PERSON] 11.11.2010 року укладений договір поруки, відповідно до умов якого [PERSON] поручився перед [PERSON] за повернення [PERSON] та [PERSON] позичених коштів, внаслідок чого на підставі ст.. 654 ЦК України став солідарним із ними боржником за зобов'язанням повернути позивачеві ці кошти, а також сплатити проценти за користування ними, три проценти річних, неустойку, компенсацію збитків і відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений зобов'язанням строк (термін). Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У зв'язку з невиконанням [PERSON] та [PERSON] своїх договірних зобов'язань щодо своєчасного повернення [PERSON] грошових коштів, останній звернувся до суду за захистом свого порушеного права. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05.12.2014 року у справі № 645/7155/14-ц частково задоволено позовні вимоги [PERSON] та з відповідачів [PERSON] та [PERSON] стягнуто заборгованість за договором позики від 11.11.2010 року у вигляді неповернутої частини позичених коштів в сумі, еквівалентній 97500,00 доларам США, що за курсом НБУ становило 1491750,00 грн., неустойку за прострочення виконання зобов'язань в сумі 365000,00 грн. і суму судового збору по 1275,50 грн. з кожного. В задоволенні вимог позивача про стягнення процентів за користування позикою та трьох процентів річних було вирішено відмовити. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 26.02.2015 року у справі № 645/7155/14-ц змінено рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова і додатково стягнуто з відповідачів на користь позивача проценти за користування позикою за період з 11.11.2010 року по 06.06.2014 року в сумі 779514,29 грн., три проценти річних за період з 08.06.2011 року по 06.06.2014 року в сумі 263069,19 грн. та судові витрати по 913,50 грн. з кожного. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Таким чином, факт невиконання відповідачами зобов'язань за договором позики від 11.11.2010 року вже був предметом судового розгляду, і сума неповернутих коштів визначена судовим рішенням, яке набрало законної сили, на рівні 97500,00 доларів США, а тому в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України додаткового доказування не потребує. Незважаючи на обов'язковість судових рішень, визначена ним сума заборгованості відповідачами позивачеві не сплачена, примусове стягнення боргу за виконавчими листами не проведене. Доказів сплати відповідачами заборгованості на користь позивача, матеріали справи не містять. Крім того, позивач у позовній заяві вказав, що заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15.06.2015 року по справі № 645/1323/15-ц задоволено позов [PERSON] та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у вигляді гривневого еквіваленту процентів за користування відповідачами неповернутою частиною позичених коштів за період з 07.06.2014 року по 16.02.2015 року в сумі 182963 грн. та трьох процентів річних за період з 07.06.2014 року по 16.02.2015 року в сумі 42864 грн., всього - 225827,81 грн., а також з [PERSON] та [PERSON] судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 2778,72 грн. - по 1129,13 грн. з кожного. Також, позивач у позовній заяві вказав, що заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.09.2015 року по справі № 645/5746/15-ц задоволено позов [PERSON] та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] неустойку за договором позики за період з 07.06.2014 року по 13.02.2015 року в сумі 251000 грн., та стягнуто з [PERSON] та [PERSON] судовий збір в розмірі 2510 грн. - по 1255 грн. з кожного. Разом з тим, позивачем до матеріалів справи надані копії вказаних заочних рішень Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15.06.2015 року по справі № 645/1323/15-ц та від 21.09.2015 року по справі № 645/5746/15-ц, які не містять відмітки про набрання вказаними рішеннями законної сили (а.с. 20-23, 24-25). Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом. За відсутності інших передбачених договором або законом підстав, зобов'язання припиняється відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України - виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Оскільки у визначеному судовими рішеннями розмірі відповідачі свого боргу за договором позики не повернули, це грошове зобов'язання залишилося невиконаним і, відповідно, не припинилося. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Згідно зі ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Позивачем наданий розрахунок суми процентів за користування позикою на підставі ст. 1048 ЦК України за період з 16.02.2015 року по 01.10.2015 року, а саме: за 16 днів (з 16.02.2015 року по 04.03.2015 року) з розрахунку 19,50 % у сумі 833 доларів США, за 177 днів (з 04.03.2015 року по 28.08.2015 року) з розрахунку 30,00 % в сумі 14184 доларів США, за 28 днів (з 28.08.2015 року по 25.09.2015 року) з розрахунку 27,00 % в сумі 2019 доларів США, за 6 днів (з 25.09.2015 року по 01.10.2015 року) з розрахунку 22,00 % в сумі 325 доларів США, всього на суму 17388 доларів США. Суд критично оцінює наданий позивачем розрахунок, як складової грошового зобов'язання відповідачів, суми процентів за користування позикою у доларах США з наступних підстав. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч. 1 ст. 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України). Такими випадками є ст. 193, ч. 4 ст. 654 ЦК України, Закони України "Про зовнішньоекономічну діяльність" та "Про систему валютного регулювання і валютного контролю". Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у ст. 1048 ЦК України, та при застосуванні ст. 625 ЦК України. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-79 цс 14 від 2 липня 2014 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Гривневий еквівалент неповернутої позики в розмірі 97500,00 доларів США за курсом НБУ на день вирішення справи 18.01.2016 року на рівні 2463,7118 грн. за 100 доларів США дорівнює 2402119,00 грн.. Таким чином, сума процентів за користування позикою на підставі ст. 1048 ЦК України за період користування позикою з 16.02.2015 року по 01.10.2015 року становить 428432,72 грн., у тому числі: - за 16 днів з 16.02.2015 року по 04.03.2015 року з розрахунку 19,50 % - 20533,18 грн.; - за 177 днів з 04.03.2015 року по 28.08.2015 року з розрахунку 30,00 % - 349458,95 грн.; - за 28 днів з 28.08.2015 року по 25.09.2015 року з розрахунку 27,00 % - 49753,48 грн.; - за 6 днів 25.09.2015 року по 01.10.2015 року з розрахунку 22,00 % - 8687,11 грн.. У зв'язку з наведеним, суд вважає позовну вимогу позивача про солідарне стягнення з відповідачів суми процентів за користування позикою у розмірі 428432,72 грн. є обґрунтованою, законною та підлягаючою задоволенню. За невиконання своїх грошових зобов'язань відповідачі продовжують нести цивільно-правову відповідальність, передбачену законом. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, тобто суму боргу, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Проценти річних, про які йдеться у частині другій статті 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 цього Кодексу. Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов'язання. Згідно з роз'ясненнями Верховного Суду України щодо застосування ст. 625 ЦК України, слід мати до увазі, що проценти, визначені ст. 536, 1048, 1056 - 1, 1061 ЦК України, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Поряд з цим за порушення виконання грошового зобов'язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК України, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов'язку, нового додаткового обов'язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених ст. 536, 1048, 1056 - 1, 1061 ЦК України, і процентів, що стягуються у відповідності до ст. 625 ЦК України, а також відсутність в чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів, передбачених ст. 536 ЦК України та іншими статтями, та відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК України, є правомірним. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 29 травня 2013 року в справі № 6 - 39 цс 13, яка згідно зі ст. 360 - 7 ЦПК України є обов'язковою для судів України, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність до його рішення. Сума належних до стягнення з відповідачів на користь позивача трьох процентів річних на підставі ст. 625 ЦК України за 227 днів прострочення повернення боргу в розмірі 2402119,00 грн. в період з 16.02.2015 року по 01.10.2015 року складає 44817,62 грн.. З огляду на викладене, суд вважає, що позовна вимога позивача про стягнення з відповідачів трьох процентів річних за період з 16.02.2015 року по 01.10.2015 року в сумі 44817,62 грн. є законною, обґрунтованою та підлягаючою задоволенню. Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідачів суми неустойки в розмірі 227000 грн. за період з 16.02.2015 року по 01.10.2015 року, суд вважає необхідним зазначити наступне. Зі змісту п. 5 договору позики від 11.11.2010 року вбачається, що за прострочення виконання зобов'язання по поверненню позики відповідачі повинні сплатити солідарно на користь позивача неустойку в розмірі 1000 грн. за кожен день прострочення. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Вказана норма не є диспозитивною і сторони не можуть змінити її положення та встановити у договорі неустойку у вигляді твердої грошової суми. Отже, встановлений договором позики від 11.11.2010 року вид забезпечення виконання зобов'язання у вигляді неустойки в розмірі 1000 грн. за кожен день прострочення, не відповідає змісту цього поняття та її правовій природі, як грошової суми, що обчислюється у відсотках до суми зобов'язання, ці умови договору не відповідають вимогам закону, а тому суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову в цій частині. Відповідно до ч. 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.11.2015 року частково задоволено клопотання [PERSON] та відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у даній справі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції станом на 01.09.2015 року, розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою становив 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, тобто не менше 487,20 грн. та не більше 6090,00 грн.. Крім того, відповідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 6 вищезазначеного Закону за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. Позивачу за звернення з даним позовом до суду необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 6090,00 грн., сплату якого було відстрочено на підставі вищевказаної ухвали суду від 04.11.2015 року. У зв'язку з частковим задоволенням позову, відповідачам присуджуються судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 4732,50 грн., які підлягають стягненню на користь Державного бюджету України по 1577,50 грн. з кожного. З позивача на користь Державного бюджету України підлягають стягненню судові витрати пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено в сумі 1357,50 грн. (6090-4732,50= 1357,50). На підставі викладеного,

Outcome: partial