Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-07 00:00:00

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій посилався на те, що між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н від 08.01.2015 року, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 5300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Але відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором щодо своєчасного та повного повернення сум отриманого кредиту не виконала, у зв`язку з чим станом на 21.03.2019 року утворилась заборгованість у розмірі 15756,06 грн., стягнення є предметом даного судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з викладених в позовній заяві підстав. Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, згідно наданих заперечень, у зв`язку із необґрунтованістю та недоведеністю останніх. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, у спосіб визначений ст..16 даного Кодексу. У свою чергу, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. При цьому, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н від 08.01.2015 року, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 5300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Водночас, як вказує позивач, відповідач отримані суми кредитних коштів вчасно не повернула, внаслідок чого в останньої виникла заборгованість, яку позивач просить стягнути у судовому порядку згідно наданого розрахунку заборгованості станом на 21.03.2019 року, а саме: заборгованості за тілом кредиту - 8112,57 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту - 2231,51 грн.; по відсотках за користування кредитом - 00,00 грн., нараховано пені - 4185,50 грн., нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн. - 00,00 грн.; а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 726,48 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.5-8). У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит - будь - яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь - яка гарантія, будь - яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь - яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Статтею 628 ЦК України обумовлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частинами першою та другою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Особливістю договору приєднання є саме те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Таким чином, договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах. Чинним законодавством передбачено укладання договору приєднання лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі статями 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як підтверджується матеріалами справи, зокрема виписками по рахунку (а.с.81-84), банк виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти у користування, які у свою чергу отримані відповідачем. Відповідач у судовому засіданні факт отримання кредитних коштів та несвоєчасність їх повернення не заперечувала. Згідно доданого до позову розрахунку заборгованості, розмір тіла заборгованості за кредитом станом на 21.03.2019 року становить 8112,57 грн., розмір заборгованості за простроченим тілом кредиту становить 2231,51 грн. В той же час, як кредитна карта, а так само й кредитний договір мають строк дії до 28.02.2019р., після спливу строку якого кредитодавець не має права нараховувати передбачені договором проценти. Наведене узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №444/9519/12, висловленими в постанові від 28 березня 2018 року. Як вбачається із розрахунку заборгованості відносно [PERSON] за період з 01.01.2015р. по 15.10.2019р. кредитний ліміт станом на 18.11.2015р. складав 5300,00 грн. Таким чином, оскільки тіло кредиту не може перевищувати кредитний ліміт, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача в сумі 5300,00 грн. З огляду на наведене, беручи до уваги, що укладений між сторонами кредитний договір від 08.01.2015 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним), однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому суд приходить до переконання, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Наведені висновки суду повністю узгоджуються із правовою позицією ВП ВС, яка викладена у постанові від 03.07.2019р. по справі №342/180/17, провадження № 14-131цс19 та є обов`язковою для застосування судами. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості слід задовольнити в сумі 5300,00 грн. Щодо решти суми позовних вимог, суд приходить до висновку про необґрунтованість останніх, а відтак і відсутність підстав для їх задоволення, з огляду на наступне. За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 даного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 08.01.2015 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Відповідач та її представник у судовому засіданні та відзиві на позов заперечували факт підписання Умов та правил надання банківських послуг, а також обізнаність відповідача із змістом останніх станом на час підписання. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 08.01.2015 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна GOLD» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення. При цьому, в долучених до позовної заяви витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua відповідачем не підписані, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Разом з тим, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому слід зазначити, що згідно з частиною четвертою ст.81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд зважає на те, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 08.01.2015 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відтак, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з відповідача штрафів у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 726,48 грн. (процентної складової), а також пені у розмірі 4185,50 грн. у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу. Наведене вище узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19, висловленими в постанові від 03 липня 2019 року. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Разом з тим, зважаючи на те, що відповідач є інвалідом 2 групи, а отже, відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, позивачу слід компенсувати судовий збір в межах задоволених вимог за рахунок держави в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України

Outcome: partial