Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить: змінити розмір аліментів, що стягуються з нього, позивач [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованого: [ADDRESS] , за судовим наказом № 2-н/214/1168/20, виданим 25.08.2020 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу, на користь відповідачки [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрована: [ADDRESS] , на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини на 1/6 частину заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до повноліття дитини; звільнити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованого: [ADDRESS] , від сплати заборгованості по аліментам за період з 07 липня 2020 року по 16 квітня 2021 року, що стягуються за судовим наказом № 2-н/214/1168/20, виданим 25.08.2020 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованої: [ADDRESS] на утримання сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову вказав наступне. З 10.10.2003 року по 10.11.2009 року він, позивач, перебував у шлюбі з [PERSON] , від даного шлюбу мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Під час процедури розлучення, він з відповідачкою досягли домовленості про добровільну сплату аліментів на утримання спільного сина, так як дитина залишилась проживати з матір`ю. Аліменти, які сплачувались ним на утримання дитини, складались з перерахування обумовленої суми безпосередньо [PERSON] - 1500 грн. щомісяця, оплати репетиторів (сума в місяць залежала від кількості занять сина), на витрати сина (картковий рахунок відкритий на ім`я [PERSON] ), також інші потреби дитини (лікування, шкільні видатки та інше). Незважаючи на те, що 03 жовтня 2020 року [PERSON] , влаштовуючи особисте життя та плануючи переїзд до Німеччини, вмовила його підписати дозвіл на усиновлення її новим чоловіком їхнього спільного сина (витяг від нотаріуса додається), повідомила, що він, позивач, більше може не сплачувати ніяких коштів на утримання дитини, про те що вже існував судовий наказ, він не знав по 16.04.2021 року. Незважаючи на пропозицію відповідачки щодо припинення сплати аліментів, перераховувати щомісяця вищеперелічені суми за призначенням він не припинив. Яким же був його подив, коли наприкінці квітня 2021 року Покровським відділом державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Дніпро) на його домашню адресу була направлена постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу № 2-н/214/1168/20, виданого 25.08.2020 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу про стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів у розмірі ј частини щомісяця. Аліменти на виконання даного судового наказу, розраховані за заявою [PERSON] з 07.07.2020 року, пред`явлено наказ на виконання 16.04.2021 року. На всі його запитання стосовно стягнення з нього аліментів у примусовому порядку, з урахуванням домовленостей про добровільну сплату, [PERSON] відповіла лише образливими словами та погрозами, йому така поведінка не зрозуміла. Більш того, в заяві, що була подана [PERSON] до суду, в липні 2020 року, відповідачка зазначила про відсутність в нього інших утриманців та постійний дохід, умисно ввівши суд в оману. [PERSON] чудово відомо, що в другому шлюбі в нього є син [PERSON] , [INFO] , також, відомо відповідачці й те, що він є фізичною особою підприємцем, тому має мінливий дохід. Той факт, що старша дитина мешкає окремо від нього, завжди стимулював його шукати підробіток, свідомо зменшувати витрати на меншого сина, щоб хоч якось компенсувати старшому синові його часткову відсутність в його житті. В зв`язку з тим, що [PERSON] вирішила, що їхні домовленості про добровільну сплату аліментів анульовані та штучно й умисно створила йому заборгованість по аліментам, вважає, що подання даного позову є вимушеною мірою стягненню з нього частки аліментів, що передбачена Законом, з урахуванням наявності двох дітей та джерела одержання доходу, а саме: 1/6 частини щомісяця. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). Частиною 2 статті 141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно норми ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Звертаючись із позовом до суду про зміну розміру аліментів позивач посилається на його матеріальне становище та неможливість сплачувати аліменти у розмірі визначеному рішенням суду. Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього за рішенням суду, а саме зменшити стягнення аліментів з ј частини щомісяця на 1 500 грн., так як має сезонні мінливі заробітки, розмір яких складав близько 4 000 - 5 000 грн. на місяць, сімейний стан не враховувався при винесенні наказу, на його утриманні малолітній син. Вважає, що є передбачені ст. 192 СК України підстави для зменшення присуджених з нього аліментів, оскільки не має можливості надавати аліменти у присудженому раніше розмірі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. Аналізуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із вказаних норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Крім того, пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. На його думку суду сплата аліментів у такому розмірі не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав неповнолітньої дитини та прав позивача. Згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментам Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 28.04.2021 року, він залишився винним 18 024, 29 грн. Згідно з ч. 2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Аналіз статті 197 СК України надає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення. Відповідно до п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Такі висновки суду повністю узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №343/860/17, у постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 344/12158/16-ц та у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 592/2683/17. Аналогічна вимога встановлюється положеннями ст.273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Вважає, що вирішуючи його вимоги про звільнення його від сплати заборгованості по аліментам за період з 07 липня 2020 року, треба виходити з положень ч.2 ст.197 СК України, згідно яких за позовом платника аліментів, суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Тобто, в розумінні цих положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами - можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. Інших підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами, діюче законодавство не передбачає. Дійсно, вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.3 ст.195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Частина 2 ст.197 СК України передбачає, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. З аналізу даної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Відповідно, лише за наявності вищевказаних обставин, що мають істотне значення платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Аналізуючи до позовної заяви докази та правові норми, вважає, що наявні підстави для звільнення його від сплати заборгованості по аліментах на утримання дитини, починаючи з 07 липня 2020 року по 16 квітня 2021, оскільки доведено, що дитина в достатньому обсязі була забезпечена батьком, в тому числі й оплатою додаткових витрат, тому дана обставина є такою, що має істотне значення. Представник позивача у судовому засіданні підтримали позов повністю, підтвердивши зміст позовної заяви, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Вважає, що істотною обставиною є те, що між сторонами існувала домовленість про те, що відповідач буде добровільно сплачувати щомісячно аліменти в сумі 1500 грн. та оплачувати додаткові витрати. У судове засідання 30 вересня 2021 року не з`явилася, подала до суду заяву, згідно якої просить розглянути справу за відсутності сторони позивача. Крім того, подала до суду додаткові пояснення, згідно яких зазначила, що в обґрунтування позовних вимог до позовної заяви долучені квитанції про добровільну допомогу дитині з 01.07.2020 року по 09.04.2021 року, що підтверджують виконання усної домовленості по сплаті не лише аліментів (підтверджено розрахунком органу ДВС), а й оплату послуг репетиторів, кошти на оздоровлення, оплату підручників, грошова допомога дитині - загальна сума сплачених коштів, значно перевищує залишок нарахованої заборгованості, а саме: оплата послуг репетиторів дитини ( 08.05.2020 - 402,01 грн., 07.01.2020 - 603,02 грн., 18.09.2020 - 603,02 грн., 10.08.2020 - 1286,43 грн., 05.09.2020 - 603,02 грн., 01.08.2020 - 753,77 грн., 01.03.2021 - 1608,04 грн., 07.04.2021 - 1608,04 грн., 01.12.2020 - 1608,04 грн., 02.11.2020 - 1286,43 грн., 12.02.2021 - 703,52 грн., 09.02.2021 - 301,51 грн., 19.02.2021 - 502,51 грн., 03.01.2021 -1608,04 грн., 04.02.2021 - 301,51 грн., 01.02.2021 - 1608,04 грн., 05.10.2020 - 301,51 грн., 12.10.2020 - 301,51 грн., 28.09.2020 - 301,51 грн., 21.09.2020 - 301,51 грн., 23.11.2020 -301,51 грн., 15.02.2021 - 301,51 грн., 19.10.2020 - 301,51 грн., 27.10.2020 - 301,51 грн., 02.11.2020 - 301,51 грн., 22.02.2021 - 301,51 грн., 17.11.2020 - 301,51 грн., 11.11.2020 -301,51 грн., 15.12.2020 - 301,51 грн., 24.12.2020 - 301,51 грн., 01.12.2020 - 301,51 грн., 07.12.2020 - 301,51 грн., 20.07.2020 - 301,51 грн., 29.07.2020 - 301,51 грн., 10.03.2020 -301,51грн., 19.08.2020 - 301,51 грн., 06.08.2020 - 301,51 грн., 01.03.2021 - 301,51 грн., 14.09.2020 - 301,51 грн., 08.09.2020 - 301,51 грн., 03.09.2020 - 301,51 грн. Всього з моменту початку стягнення добровільно сплачено - 17 648, 31 грн. Оплата оздоровлення дитини: 19.08.2020 року - 4723,62 грн. Оплата підручників: 19.08.2020 - 502, 51 грн. Допомога дитині: 29.03.2021 - 500 грн.; 06.04.2021 - 300 грн.; 07.04.2021 - 400 грн.; 09.04.2021 - 1000 грн.; 31.12.2020 - 500 грн.; 12.04.2021 - 1000 грн.; 17.04.2021 - 500 грн.; 19.12.2020 - 200 грн., всього: 4400 грн. Всього за період з 07.07.2021 (початок стягнення аліментів), крім аліментів за домовленістю, добровільно [PERSON] було сплачено 27 274,44 грн. Крім того, представник позивача подала до суду заяву про стягнення з відповідачки на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9600 грн. 00 коп. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки в судове засідання заяв не надавала, відзиву на позов не подавала, у зв`язку з чим на підставі ст.ст. 223, 280 ЦПК України, за згодою представника позивача, судом проведено заочний розгляд справи. Представник третьої особи - Покровського відділу ДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), у судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника відділу. У судовому засіданні також досліджені наступні письмові докази: копія судового наказу (а.с.12), копія свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.13), копія листа (а.с.14), копія постанови про відкриття виконавчого провадження (а.с.15-16), копія свідоцтва про шлюб (а.с.17), копія свідоцтва про народження (а.с.18), податкова декларація (а.с.19), довідка (а.с.20), відомості з Державного реєстру (а.с.21), копії чеків (а.с. 22-38), розрахунок заборгованості по аліментам (а.с.76), висновок ЛЛК (а.с.77). Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у п.45 рішення у справі "Бочаров проти України" від 17 березня 2011 року та у рішенні по справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Суд,

Outcome: partial