Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

Позивач акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі за текстом - банк; АТ КБ «ПриватБанк»), та [PERSON] 03 серпня 2010 року уклали кредитний договір без номеру, остання також підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». В обґрунтування позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» зазначило, що банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 3800,00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позовної заяви. Позивач зазначив у позові, що свої зобов`язання перед [PERSON] банк виконав, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме: щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. Але у процесі користування кредитним рахунком відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 31 березня 2020 року має заборгованість перед позивачем у розмірі 133884,20 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 3477,91 грн.; заборгованості за нарахованими відсотками у сумі 122163,66 грн.; нарахованої пені у сумі 1391,00 грн.; нарахованої комісії у сумі 0,00 грн.; штрафу (фіксована частина) у сумі 500 грн., штрафу (процентна складова) у сумі 6351,63 грн. Вказану заборгованість позивач просить стягнути з відповідача на користь банку, а також просить стягнути 2102,00 грн. судового збору. Відповідач [PERSON] надала відзив на позовну заяву, в якому, зокрема, зазначила, що не згодна з пред`явленими до неї позовними вимогами, оскільки ніякого договору вона не підписувала, а анкету-заяву не можна вважати підписаним кредитним договором, так як вона не містить усіх істотних умов кредитного договору, просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Також вона вказала, що твердження позивача про те, що підписана відповідачем анкета-заява, у якій зазначено, що відповідач ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, є договором приєднання, не ґрунтується на законі. Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, що свідчить про те, що відповідач не була в повному обсязі ознайомлена з цими Умовами та Правилами. Позивач не надає копію кредитного договору, напевне, маючи на увазі під цим документом анкету-заяву позичальника та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг. Позивачем додано до матеріалів справи у якості доказу довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (договір б/н). Вказана довідка не може слугувати будь-яким доказом зміни умов кредитування, так як зміна таких умов повинна проводитися виключно за згодою особи, якою отримувався кредит. Відповідач не надавала ніякої згоди на зміну умов кредитування, будь-які додаткові угоди відповідачкою не підписувалися. Щодо одночасного нарахування штрафу і пені відповідач зазначає, що відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. За таких обставин одночасне стягнення з відповідача пені у сумі 1391,00 грн. та штрафів: фіксованої частини в розмірі 500 грн. 00 коп. та процентної складової в розмірі 6351 грн. 63 коп. - є незаконним. Щодо строків позовної давності відповідач зокрема зазначає, що розглядаючи пред`явлений позивачем розрахунок та виписку станом на 08 квітня 2020 року видно, що позивач нараховує відповідачу зайві суми процентів за користування коштами, пені та штрафів поза межами позовної давності, навіть якщо припустити, що договір між сторонами було укладено відповідно до вимог закону. Початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення терміну його погашення. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії виданої позивачем кредитної картки. З часу отримання кредиту пройшло майже 10 років. З часу закінчення строку дії кредитної картки пройшло 2 роки 3 місяці. Позивач не вказує, коли відповідачем здійснено останній платіж по отриманому кредиту. Відповідач також надала до суду заяву про застосування строку позовної давності до заявлених позивачем позовних вимог та заяву про виключення з числа доказів Умов та правил надання банківських послуг та довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки. У свою чергу представник позивача [PERSON] надіслала до суду відповідь на відзив, в якій просила суд задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі та, зокрема, зазначила, що Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку (п.п. 1.1.1.58, 1.1.1.59 Умов). Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua:https://client-bank.privatbank.ua, тарифами банку, які разом з цією заявою складають договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено, що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та Правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом у заяві про приєднання. Отже, заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами, що розташовані на офіційному сайті банку (www.privatbank.ua), складають договір про надання банківських послуг, на підставі чого відповідачу було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] (п.п. 1.1.1.90, 2.1.1.11 Умов), ключем до карткового рахунку є пластикова картка (п. 1.1.1.62 Умов), яку отримала відповідач та мобільний телефон, який вказала відповідач (п. 1.1.1.15 та п. 1.1.1.16 Умов) у заяві. Таким чином, банк забезпечив позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема, за допомогою картки та фінансового телефону, на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП - пароль. Позивачем надана до суду копія анкети-заяви на двох сторінках від 03 серпня 2010 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання та інша додаткова інформація, необхідна для отримання кредитної картки. З копії анкети-заяви чітко вбачається, що [PERSON] висловила згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчила, що «Я згоден(на) з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився(лась) і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді...». Також до матеріалів позовної заяви долучено довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», з якої чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. До суду також надано виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувалася грошима, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримала кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, то позивач частково сплачувала заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Також у відповіді на відзив представник позивача зазначив, що підпису клієнта у примірнику Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів банку бути не може, оскільки сторони заключили договір про надання банківських послуг у формі договору приєднання, особливістю якого є викладення умов в стандартних формулярах (Умовах та Правилах), а укладення такого договору здійснюється лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору вцілому (ст.634 ЦПКУ). Довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки - це внутрішньобанківський документ, що відображає операції здійснені клієнту щодо встановлення кредитного ліміту по кредитній картці та не потребує засвідчення її підписом клієнта. Надані додатки до позовної заяви засвідчені належним чином представником АТ КБ «ПриватБанк» Гребенюком О.С. Матеріали справи містять довіреність, видану на ім`я зазначеного представника, якою передбачено право працівника від імені банку подавати, підписувати, пред`являти та підтримувати позови, у тому числі цивільні позови у кримінальних справах, скарги, клопотання, пояснення, заяви й інші процесуальні документи. Всі подані документи є належними та допустимими доказами у справі, а твердження відповідача не відповідають дійсності. Окрім того, представник позивача заперечував проти застосування строків позовної давності до даних правовідносин. Отримавши відповідь на відзив, відповідач надала до суду заперечення на відповідь на відзив позивача, в яких просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог та, зокрема, зазначила, що в підписаній відповідачем анкеті-заяві не вказувався тип процентної ставки, її розмір та порядок сплати, що доводить те, що сторони не досягли згоди щодо цих умов надання кредиту. Посилання позивача на довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» до договору №SАМSD50OТС003581103 є безпідставним, так як самого договору позивачем не надано, бо такий договір не укладався. Також відповідач звертає увагу на те, що в якості доказу по справі позивачем наданий Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджений наказом від 06 березня 2010 року №СП-2010-256, який займає 93 сторінки друкованого тексту. Відповідач стверджує, що не знайомилася з цими Умовами та Правилами, і доказом цього є те, що підпису відповідача на долучених до справи Умовах та Правилах немає. Крім того, якщо припустити, що відповідача знайомили з Умовами та Правилами, то навіть повного робочого дня відповідачу не вистачило б на те, щоб перечитати запропонований текст, тим більше усвідомити та зрозуміти його, не будучи фахівцем у галузі банківського права та не маючи економічної та фінансової освіти. Представник позивача Гребенюк О.С., який діє на підставі довіреності, у судове засідання не з`явився, але надав суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги банку підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] також у судове засідання не з`явилася, але звернулася до суду із заявою, в якій зазначила, що вона з позовними вимогами не згодна, просила суд відмовити у їх задоволенні, справу просила розглянути без її участі та без фіксації судового процесу технічними засобами за наявними у матеріалах справи документами. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, беручи до уваги підтримання позовних вимог позивачем, невизнання позову відповідачем, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. За змістом ст.ст.12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Наказом Мінфіну від 21 травня 2018 року №519 (рішенням єдиного акціонера банку) було змінено найменування банку з ПАТ КБ «ПриватБанк» на АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується копією Статуту акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк». Судом встановлено, що 03 серпня 2010 року відповідач [PERSON] звернулася до позивача АТ КБ «ПриватБанк» та підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Відповідач [PERSON] засвідчила підписом свою згоду на те, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. [PERSON] ознайомилася та погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді. До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку та довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підписану відповідачем [PERSON] 03 серпня 2010 року. Згідно з наданим банком розрахунком у відповідача [PERSON] станом на 31 березня 2020 року утворилася заборгованість у сумі 133884,20 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 3477,91 грн.; заборгованості за нарахованими відсотками у сумі 122163,66 грн.; нарахованої пені у сумі 1391,00 грн.; штрафу (фіксована частина) у сумі 500 грн., штрафу (процентна складова) у сумі 6351,63 грн. Судом враховано, що відповідно до ч.1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1 і 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за тілом кредиту (сума, яку на думку позивача фактично отримав в борг позичальник), стягнути нараховані відсотки, пеню та штраф. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, за 55 днів пільгового періоду», підписану [PERSON] , Тарифи банку та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті: www.privatbank.ua. як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи банку та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку,» а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період із часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, надані банком Тарифи та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), який міститься в матеріалах даної справи, не містить підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина України [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] ПАТ КБ «ПриватБанк» (на даний час АТ КБ «ПриватБанк») дотрималося вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Таким чином, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Такі висновки викладені в Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 14-131 цс19 від 03 липня 2019 року. Судом встановлено, що вищезазначений кредитний договір від 03 серпня 2010 року складається не лише із анкети-заяви за підписом [PERSON] , а також із довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, за 55 днів пільгового періоду» за підписом [PERSON] про ознайомлення зі всіма Умовами кредитування, зокрема: типом картки, пільговим періодом, валютою, ставками процентів, пені, комісії, штрафів тощо, з якими відповідач [PERSON] погодилась у повному обсязі та які, у тому числі, містять умови, ставки, порядок нарахування банком позичальнику процентів, пені, комісії та штрафів тощо. Суд у цій справі виходить з презумпції правомірності правочину - вищезазначеного кредитного договору (ст.204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості договору (ст.629 ЦК України). Оскільки правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним; договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено і не заперечується відповідачем, що [PERSON] користувалася вищезазначеним кредитом, наданим їй банком, але належним чином не виконувала своїх зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором, несвоєчасно та не у повному обсязі сплачувала нараховані їй банком платежі, передбачені договором, що підтверджується розрахунком заборгованості відповідача перед банком та випискою по рахунку відповідача, що долучені банком до позовної заяви. Відповідачем не спростовано факту отримання грошових коштів від банку за вищезазначеним кредитним договором у цій справі, а із розрахунку заборгованості та наданих відповідачем квитанцій встановлено, що вона частково сплачувала заборгованість. Крім того, відповідач [PERSON] подала до суду заяву про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості. Треба зауважити, що оскільки строк дії картки закінчився 31 березня 2018 року, останнє погашення боргу по картці відповідачем здійснено 09 липня 2018 року, а з позовом до суду банк звернувся 20 червня 2020 року (дата відправки позову поштою), суд вважає, що трирічний строк на звернення з позовом не пропущено та підстави для відмови в задоволенні позовних вимог з цих підстав відсутні. Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у сумі 3477,91 грн. є такими, що підлягають задоволенню. У той же час, судом враховано, що відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на строк дії кредитної картки. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Враховуючи вищевикладене, в даному випадку позовна давність обраховується з моменту закінчення строку дії кредитної картки. При цьому, як встановлено із довідки, наданої позивачем, за кредитним договором б\\н від 03 серпня 2010 року [PERSON] отримала дві кредитні картки, а саме: 03 серпня 2010 року № [NUMBER] строком дії до 04/14 та 12 травня 2014 року № [NUMBER] строком дії до 03/18. Відтак, у межах строку кредитування до 31 березня 2018 року відповідач мала, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа місяця, наступного за звітним. Починаючи з 01 квітня 2018 року, відповідач мала обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором. Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Слід зауважити, що вимог про стягнення з відповідача відсотків за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах, встановлених відповідно до ст.625 ЦК України, позивач не пред`явив. Зважаючи на це, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по нарахованим відсоткам у сумі 122163,66 грн. є частково обґрунтованими і підлягають задоволенню лише за період, що відповідає строку дії картки, у сумі 23294,58 грн. Нарахування Банком відповідачу за вищезазначеним договором відсотків, після закінчення строку дії договору з 01 квітня 2018 року по 31 березня 2020 року (в межах заявлених у цій справі позовних вимог) є безпідставним, що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження № 14-10цс18). Що стосується стягнення пені та штрафів у даній справі, суд прийшов до наступних висновків. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Треба зазначити, що у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» передбачено застосування пені та штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості. Враховуючи однаковість підстав нарахування пені та штрафів, а також те, що вони є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Частинами 1 і 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом, розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства, та договірні, розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі. У заяві позичальника від 03 серпня 2010 року, як вже зазначалося вище, відсотки за користування кредитними коштами та неустойка (пеня та штрафи) за порушення строків виконання зобов`язань не зазначені. Разом з тим, позичальником [PERSON] 03 серпня 2010 року було підписано довідку про Умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», згідно якої остання своїм підписом засвідчила ознайомлення та згоду з умовами використання даного типу кредитної картки, а саме: про отримання кредиту з видачею кредитної картки у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування ним з пільговою процентною ставкою у розмірі 0,01% річних, за умови погашення заборгованості до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, та за базовою ставкою 2,5 % в місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році), та визначенням строку внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, з визначенням їх розміру (включаючи плату за використання кредитних коштів в звітному періоді) в розмірі 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості, зі сплатою пені за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі, який розраховується за наступною формулою: пеня = пеня 1 + пеня 2, де пеня 1 = базова відсоткова ставка по договору/30 - нараховується на кожен день прострочення кредиту, пеня 2 = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності заборгованості по кредиту або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше, штрафів у розмірі 500,00 грн. + 5% від суми заборгованості по кредиту, з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій, за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/95/12 (провадження №14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України. Разом з тим, за змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку можна лише у межах спеціальної позовної давності. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені. Тобто, перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. У постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи статей 266 і частини другої статті 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується. Таким чином, станом на час закінчення строку кредитування - 31 березня 2018 року відповідач мав сплатити на користь банку пеню у розмірі 200 грн., штраф у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 1338,62 грн. (процентна складова, яка розраховується так: (3477,91 грн. (заборгованість за тілом кредиту) + 23294,58 грн. (заборгованість за процентами)) х 5% = 1338,62 грн.). Про порушення своїх прав банк дізнався вже 01 квітня 2018 року. Виходячи з дати звернення до суду - 20 червня 2020 року, суд приходить до висновку про те, що банк пропустив річний строк спеціальної позовної давності для вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу), який закінчився 01 квітня 2019 року. Таким чином, з урахуванням заявлених відповідачем вимог про застосування до даного спору норм щодо позовної давності до вимог про стягнення пені та штрафів, а також дати закінчення кредитування - 31 березня 2018 року, вимоги позивача в частині стягнення пені та штрафів є необґрунтованими, оскільки період з 20 червня 2019 року по 20 червня 2020 року (12 місяців перед зверненням банку до суду) не входить до періоду, який відповідає строку дії картки, тобто по 31 березня 2018 року (кінцеву дату нарахування передбачених договором процентів та інших платежів за кредитом). Таким чином, вимога про стягнення пені та шрафів не підлягає задоволенню. З огляду на викладене, позовні вимоги банку слід задовольнити частково і стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором б/н від 03 серпня 2010 року станом на 31 березня 2020 року у розмірі 26772,49 грн., яка складається із 3477,91 грн. заборгованості за тілом кредиту, 23294,58 грн. заборгованості за відсотками. В іншій частині позовних вимог слід відмовити. Крім того, в силу вимог ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені останнім судові витрати, які складаються із витрат по оплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 420,33 грн. (розрахунок: судовий збір, сплачений банком за подачу позову до суду 2102,00 грн. х суму задоволених позовних вимог банку 26772,49 грн./ суму заявлених позовних вимог банком 133884,20 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial