Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що перебуває з відповідачем в шлюбі, який був зареєстрований 21 січня 2006 року Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. До офіційної реєстрації шлюбу у подружжя народились діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні відносини припинені, сім`я розпалася, збереження сім`ї вона вважає неможливим. Відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] просила розірвати шлюб, та стягнути з відповідача, на її користь, аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі 1500 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та пояснила, що вони з відповідачем не проживають з жовтня 2013 року, діти проживають разом з позивачем. Також зазначила, що матеріальної допомоги відповідач не надає. Позивач зазначила, що на даний час збереження сім'ї не можливо та строк на примирення їй не потрібен. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу не заперечував, позовні вимоги про стягнення з нього аліментів визнав частково у розмірі 1000 грн. При цьому зазначив, що з позивачем вони не проживають разом з жовтня 2013 року. Діти проживають з позивачем. На даний час їх сім'я розпалася остаточно строк на примирення просив не надавати. Також зазначив, що він офіційно не працевлаштований, має мінливий дохід, інших дітей на утриманні не має. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного. Відповідно до повторно виданого свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] від 21.01.2014 року судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 21 січня 2006 року у Комінтернівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 13 (а.с. 5). Згідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 21.01.2006 року від шлюбу подружжя має сина - [PERSON], [INFO], актовий запис № 35 та, відповідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 15.05.2001 року, доньку - [PERSON], [INFO], актовий запис №251 (а.с. 6,7). У відповідності до довідки КП "Жилкомсервіс" № 369 від 18 березня 2014 року [PERSON] та [PERSON] проживають з матір'ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] (а.с. 4). Причиною розірвання шлюбу стали неприязні стосунки, що склалися між сторонами, відсутність взаєморозуміння між ними, втрата любові. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведуть з жовтня 2013 року. Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. В силу ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між сторонами суперечить інтересам сторін. Одним із основних прав дитини є право на утримання. Відповідно до Конвенції ООН про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, Держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави - учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як в середині Держави - учасниці, так і за кордоном. У відповідності до ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Конституційний обов'язок батьків щодо утримання дітей знайшов своє закріплення і в ст. 180 Сімейного кодексу України, відповідно до положень якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Судом враховано доводи відповідача, про те що він на даний час не має постійного місця роботи, а також відсутність інших неповнолітніх дітей та утриманців. Та при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання неповнолітніх дітей суд виходить з того, що відповідач на даний час є працездатною особою та не позбавлений можливості працевлаштуватися та зобов'язаний утримувати дітей разом з позивачкою. Відповідно до ст. 184 СК України, розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається лише у випадку, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм СК України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають значення. Згідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. При визначенні розміру аліментів на утримання дітей суд виходить з розміру прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 до 18 років, що встановлено ст. 7 Закону України «Державний бюджет України на 2014 рік » у розмірі 1286 грн., принципу рівності прав та обов'язків батьків, та враховує те, що мати дитей також зобов'язана нести витрати на утримання дітей. Оскільки при розгляді справи встановлено, що відповідач офіційно не працевлаштований, суд виходить з того, що аліменти з відповідача на утримання дітей доцільно стягнути у твердій грошовій сумі, у розмірі 600 грн. щомісячно на кожну дитину. На підставі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 24, 110, 112, 182, 183 СК України,

Outcome: partial