Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-14 00:00:00

В обгрунтування своїх вимог позивачі посилаються на те, що 07 квітня 2017 року, близько 17 години 50 хвилин, [PERSON], перебуваючи в приміщенні будинку за місцем свого проживання за адресою: [ADDRESS] вживаючи алкогольні напої, вступив із [PERSON] у словесну суперечку, в ході якої вирішив заподіяти останньому тілесні ушкодження. Реалізовуючи свій протиправний намір, кухонним ножем, умисно наніс три удари в область живота [PERSON], в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого (в лівому підребер'ї нижче 7 ребра по попередньо-аксілярній лінії рани з рівними краями 2.0x0.6 см) поранення черевної порожнини з пошкодженням брижі, поперечно-обідкової кишки, здірника, м'язів бокової стінки живота, внутрішньочеревної кровотечі, які згідно висновку судово-медичної експертизи №79 від 27 квітня 2017 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент отримання, та поверхневої подряпини на відстані приблизно 4 см від мечовидного відростка від білої лінії живота вправо 4x0,1 см, які, згідно судово-медичної експертизи №79 від 27 квітня 2017 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №79 від 27 квітня 2017 року зазначені вище тілесні ушкодження у [PERSON], зважаючи на їх локалізацію та характер, не характерні для утворення при самопадінні з подальшим ударом о сторонні предмети чи самонанесенні. Локалізація та механізм виникнення тілесних ушкоджень у потерпілого [PERSON] може відповідати механізмові на який він вказує під час проведення з ним слідчих дій (допиту потерпілого, слідчого експерименту з потерпілим від 20.04.2017). Вироком Дубенського міськрайонного суду від 24 жовтня 2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України засудженого [PERSON] звільнено від відбування призначеного покарання з встановленим іспитовим строком в 1 рік. З'ясовано, що з причини отриманням потерпілим у кримінальному провадженні [PERSON] тілесних ушкоджень, останній перебував на лікуванні в комунальному закладі «Дубенська центральна районна лікарня» (далі - КЗ «Дубенська ЦРЛ»). Згідно інформації КЗ «Дубенська ЦРЛ» від 17.05.2017, потерпілий [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні даного закладу з 07.04.2017 до 20.04.2017, витрати понесені на його лікування, становлять 3822 грн. 00 копійок. Відповідно до Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 16.07.1993 №545, розмір відшкодування визначається виходячи з кількості ліжко-днів, проведених потерпілим в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Сума позову обґрунтовується долученим до інформації КЗ «Дубенська ЦРЛ» розрахунком витрат на лікування [PERSON] Оскільки, витрачені КЗ «Дубенська центральна районна лікарня» Дубенської районної ради кошти на лікування потерпілого [PERSON] від злочину не відшкодовано, - вбачається порушення інтересів держави. Представник позивача, згідно поданої заяви, просить спарву розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Просить суд стягнути з відповідача невідшкодовані витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину у розмірі 3822 грн. 00 коп. (а.с. 20). Представник Дубенської районної ради Рівненської області, згідно поданої заяви, просить провести розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує (а.с. 21). Відповідач, згідно поданої заяви, просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнає (а.с. 23). Дослідивши докази, суд робить висновок, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав. Судом встановлено, що Вироком Дубенського міськрайонного суду від 24 жовтня 2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України засудженого [PERSON] звільнено від відбування призначеного покарання з встановленим іспитовим строком в 1 рік. Вироком встановлено, що 07 квітня 2017 року, близько 17 години 50 хвилин, [PERSON], перебуваючи в приміщенні будинку за місцем свого проживання за адресою: [INFO], вживаючи алкогольні напої, вступив із [PERSON] у словесну суперечку, в ході якої вирішив заподіяти останньому тілесні ушкодження. Реалізовуючи свій протиправний намір, кухонним ножем, умисно наніс три удари в область живота [PERSON], в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого (в лівому підребер'ї нижче 7 ребра по попередньо-аксілярній лінії рани з рівними краями 2.0x0.6 см) поранення черевної порожнини з пошкодженням брижі, поперечно-обідкової кишки, здірника, м'язів бокової стінки живота, внутрішньочеревної кровотечі, які згідно висновку судово-медичної експертизи №79 від 27 квітня 2017 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент отримання, та поверхневої подряпини на відстані приблизно 4 см від мечовидного відростка від білої лінії живота вправо 4x0,1 см, які, згідно судово-медичної експертизи №79 від 27 квітня 2017 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. В судовому засіданні [PERSON] вину у пред'явленому звинуваченні визнав повністю та щиро розкаявся у вчиненому. Потерпілим від даного злочину є [PERSON]. Цивільний позов у справі не заявлено (а.с. 6-8). Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Статтею 1206 ЦК України передбачено обов`язок особи, яка вчинила злочин, відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. Згідно з ч.3 вказаної норми, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності або у власності територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 07.07.1995 "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат", зазначено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993. Пунктом 6 даної постанови також передбачено, що відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв'язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні. Між діями відповідача [PERSON] та перебуванням потерпілого [PERSON] на лікуванні існує причинний зв'язок. Згідно із п.3 зазначеної постанови, сума коштів, що підлягає відшкодуванню визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості цього лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. Згідно повідомлення КЗ «Дубенська ЦМЛ» від 18.05.2017, потерпілий [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні з 07.04.2017 до 20.04.2017, витрати понесені на його лікування становлять 3822, 00 гривень. Про це ж свідчить розрахунок витрат на лікування [PERSON] (а.с. 9, 10). Відповідно до п.7 ст.128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову по кримінальній справі , а також особа, цивільний позов якої залишився без розгляду має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Комунальний заклад «Дубенська ЦРЛ» Дубенської районної ради фінансується за рахунок бюджету Дубенської районної ради. Враховуючи те, що тілесні ушкодження потерпілий [PERSON] отримав внаслідок вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КК України, а тому сума відшкодування завданої даним правопорушенням шкоди, яка виражається у витратах понесених на лікування потерпілого в КЗ «Дубенська ЦРЛ», повинна бути стягнута з відповідача, як з винуватої особи. Витрати, здійснені вищевказаною медичною установою на лікування потерпілої від злочину та непогашення зазначених витрат призводять до ненадходження коштів до місцевого бюджету, що створює навантаження на бюджет та ускладнює процес безкоштовного лікування осіб, які цього потребують, чим завдається шкода державним інтересам. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги обгрунтовані, доведені та такі, що підлягають до задоволення. Крім того, оскільки позивач при поданні позовної заяви звільнено від сплати судового збору на підставі п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то у відповідності до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved