Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

В серпні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання, як непрацездатного подружжя, у розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 1998 року проживала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. 27.07.1989 року в них народився син [PERSON], а 30.11.1990 року народилась дочка [PERSON]. 07.12.1998 року сторони зареєстрували шлюб. В лютому 2004 року вони припинили шлюбні відносини, відповідач її вигнав із спільно побудованого будинку, та почав проживати з іншою жінкою. В 2011 році під час виконання домашньої роботи по господарству вона отримала травму січкарнею пошкоджено руку, внаслідок чого їй в 2011 році встановлена ІІІ група інвалідності. В даний час вона отримує пенсію по інвалідності в сумі 1420 грн. інших доходів не має, за станом здоровя працювати не може, досягла пенсійного віку, тому потребує матеріальної допомоги на своє утримання. Вважає, що відповідач спроможний надавати їй таку допомогу, так як є працездатним, отримує пільгову пенсію, має значні доходи від підсобного господарства, придбав у власність легковий автомобіль. Позивачка підтримала заявлені позовні вимоги за обставин на їх обґрунтування. Крім того вказала, що проживає з своїми повнолітніми дітьми, які допомагають їй. Відповідач заперечив проти задоволення позову, предявлення якого, вважає, спричинене особистими неприязними відносинами між ними, що склались останнім часом, та викликані судовим процесом про розірвання шлюбу. Визнав отримання позивачкою в період їхнього шлюбу травми та призначення їй ІІІ групи інвалідності. Зазначив, що неспроможний надавати позивачці заявлену допомогу, так як вона має дохід (пенсія в розмірі 1420 грн.) більший, ніж визначений законодавчо прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність. Натомість, його дохід складає пенсія в розмірі 1373 грн., що є меншою, ніж соціальна допомога (пенсія) позивачки. Позивачка має трьох повнолітніх дітей (двоє з яких є їх спільними), які спроможні надавати їй матеріальну допомогу. Перебуває на обліку у лікаря онколога, потребує лікування. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріли справи, суд дійшов до висновків про наступне. Судом встановлено, що сторони з 1988 року по 07 грудня 1998 року проживали у фактичних шлюбних відносинах, з 07 грудня 1998 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Позивачка має трьох повнолітніх дітей, двоє з яких від спільного сумісного проживання з відповідачем. У відповідності до довідки серії МСЕ № 219197, виданої Хмельницької МСЕК 30 травня 2011 року позивачці довічно встановлена ІІІ група інвалідності. За положеннями частин другої - четвертої статті 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, хто є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, хто досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов'язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має зазначена вище непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Саме такий по суті правовий висновок міститься в постанові Верховного суду України по справі №6-1111 цс17 від 16 серпня 2017 року. Позивачка вказує, що отримує пенсію по інвалідності, так в 2017 році це становило 1420 грн., що жодним допустимим та належним доказом не підтвердила. Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" визначено на 2017 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1247 гривень, з 1 травня - 1312 гривень, з 1 грудня - 1373 гривні. Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" визначено на 2018 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1373 гривні, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень. Отже, на час звернення з позовом до суду та на час розгляду справи позивачка отримувала пенсію по інвалідності в розмірі, що забезпечував їй прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому позивачку не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України. Офіційним доходом відповідача являється пільгова пенсія, яка до жовтня 2017 року становила 977,75 грн., а з жовтня 2017 року 1373 грн. (лист Пенсійного фонду України), яка є меншою, ніж соціальна допомога (пенсія) позивачки, та не забезпечує йому прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для працездатних осіб в розмірі 1684 грн. За змістом консультативних висновків Хмельницького обласного онкологічного диспансеру від 08 серпня 2017 року, 29 листопада 2017 року, епікризу № 05346 Хмельницької міської лікарні відповідач перебуває на обліку у ЛОР-онколога, потребує лікування. Дані обставини дають підстави вважати, що відповідача не можна вважати таким, що має можливість надавати матеріальну допомогу позивачці. Крім того у позивачки є троє повнолітніх дітей, з якими спілкується, має можливість звернутися до них за допомогою, спільно проживає. Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed