Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

В березні 2015 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив визнати [PERSON] таким, що прийняв спадщину, та за позивачем визнати в порядку спадкування за заповітом право власності на квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS], обґрунтовуючи свої вимоги з урахуванням пояснень в судовому засіданні наступним. 14.05.1991 [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON], який доводився їй сином. 13.08.2014 [PERSON] заповів все своє майно позивачу. [INFO] [PERSON] померла. [INFO] помер [PERSON] Позивач звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті останнього, проте отримав відмову, мотивовану тим, що після смерті [PERSON] її син [PERSON] не подавав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, а тому вважається таким, що її не прийняв. Так, за квартиру [ADDRESS] згідно довідки ЖБК «Дніпровець-2» повністю сплачені пайові внески ще 20.09.1982 року в розмірі 3 638,22 рублів [PERSON] Право власності на це майно зареєстровано за останньою, про що свідчить реєстраційне посвідчення КМБТІ за 16.11.2004 рік. Позивач стверджує, що [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою [ADDRESS], а [PERSON] хоча і був зареєстрований за адресою [ADDRESS], проте фактично проживав за адресою реєстрації та проживання своєї матері, що підтверджується квитанціями про сплату комунальних платежів, які він здійснював, а також тим, що він здійснював поточний ремонт цієї квартири, в подальшому надавав квартиру в оренду. Посилаючись на останнє, позивач наполягає на тому, що [PERSON] прийняв спадщину у виді квартири [ADDRESS] фактично, оскільки не заявив про свою відмову від неї. Позивач зазначає, що відповідне право на цю спадщину увійшло у спадкову масу після його смерті. Щодо іншої квартири зазначає про те, що згідно довідки ЖБК «Сонячний» від 23.08.1977 року, яка видана [PERSON], загальна вартість квартири встановлена в сумі 3 675,25 рублів. Станом на 01.08.1977 року виплачено лише 3 026,61 рублів. Згідно квитанції від 08.06.1981 року, виданої також [PERSON], сплачено останній пайовий внесок за квартиру в сумі 1 596,33 рублів. А згідно рішення КМР народних депутатів №931 від 08.06.1981 року, дана квартира знята з обліку ЖБК «Сонячний» та закріплена за [PERSON] із родиною в дві особи (вона і син). Згідно іншого рішення КМР народних депутатів №399/1 від 23.04.1984 року, дана квартира закріплена за [PERSON] Підсумовуючи викладене, позивач звертає увагу суду на те, що саме [PERSON] на момент своєї смерті був єдиним власником квартири [ADDRESS]. Зазначаючи про те, що [PERSON] склав заповіт на ім`я позивача на все своє майно, просить визнати в порядку спадкування за заповітом право власності за ним на вищезазначені дві квартири (а.с.3-7) Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов з підстав, викладених судом вище. Третя особа, приватний нотаріус, подав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.179) Представник КМР в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України, подав заяву про свою неможливість бути присутнім в суді, проте жодних обґрунтувань чи доказів на підтвердження поважності пропуску судового засідання суду не подав. Зважаючи на наявність в матеріалах справи також заяв про розгляд справи за відсутності представника КМР та письмових заперечень проти позову суд вважав можливим провести розгляд справи за відсутності даного представника, зважаючи на тривалий час перебування справи в провадженні суду (а.с.90) Як вбачається з тексту заперечень КМР категорично не погоджується із твердженнями позивача про те, що [PERSON] після смерті своєї матері [PERSON] прийняв спадщину шляхом постійного проживання із нею, оскільки, на думку КМР, належних та допустимих доказів цього суду не надано, крім того, звертають увагу суду на те, що сам [PERSON] із заявами про прийняття спадщини після смерті своєї матері не звертався. Прокурор також вважав відсутніми підстави для задоволення позову, наполягав на тому, що дійсно під час судового розгляду не було встановлено, що [PERSON] на день смерті матері проживав разом із нею, оскільки був зареєстрований за зовсім іншою адресою, квитанції про оплату комунальних платежів не можуть бути доказом такого проживання саме на момент смерті [PERSON], відтак він не прийняв спадщину після її смерті на квартиру [ADDRESS], відповідно позов в частині визнання права власності на це майно в порядку спадкування за заповітом не може бути визнано і за позивачем. Щодо іншої квартири [ADDRESS], то прокурор звертав увагу на відповідне рішення КМР, згідно якого є незрозумілим що перейшло у власність: пай або квартира. Судом було відмовлено прокурору у задоволенні клопотання про виклик нотаріуса [PERSON], який посвідчував заповіт [PERSON] на користь позивача, оскільки припущення прокурора щодо його ймовірної недійсності не є предметом розгляду даної справи, жодна із сторін така вимоги не заявляла, а також голови правління ЖБК «Сонячний» [PERSON], оскільки наведені прокурором мотиви такого виклику, а саме надати пояснення з приводу можливого переходу права власності на одну із квартир, характеристику померлого [PERSON], інформацію про тих чи інших осіб, які проживали в спірних квартирах, не заслуговують на увагу та в контексті ч.2 ст.59 ЦПК України доводяться іншими засобами доказування. Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України) При цьому саме сторони повинні довести ті обставини, на які вони посилають ся як на підставу своїх вимог чи заперечень (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України) При перевірці доводів позивача щодо належності на праві власності [PERSON] квартири [ADDRESS] судом було встановлено наступне. Так, згідно довідки ЖБК «Дніпровець-2» від 23.11.1992 року , виданої [PERSON], яка, як зазначено в цій довідці «є власником квартири [ADDRESS]» (2 кімнати на 5 поверсі) загальною площею 44,0 кв.м, житловою 29,4 кв.м, на підставі рішення виконавчого комітету КМР народних депутатів від 01.06.1987 року (дублікат довідки виданий 15.10.2004 за №41), оскільки [PERSON] повністю сплачені паєнакопичення за квартиру (а.с.42) Згідно реєстраційного посвідчення, виданого КМБТІ 16.11.2004 року, право власності на зазначену квартиру зареєстровано за [PERSON] про що записану в реєстрову книгу №14-82 за реєстровим №144/29999 (а.с.44) Згідно відповіді КМБТІ від 05.06.2015 №7246 (И-2015) право власності на вищезазначену квартиру зареєстровано за [PERSON] (а.с.116) Відповідно до ст.15 Закону України «Про власність» який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, член житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій внесок в квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на цю квартиру. Таким чином, зважаючи на те, що пайові внески були повністю виплачені, право власності у передбаченому на той час поряду законодавством було зареєстровано, підстав заперечувати проти того, що квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] немає. Відсутність відомостей про це у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно станом на 22.04.2016 також не спростовує ці обставини (а.с.198) Однією з вимог позивача є визнання померлого [PERSON] таким, що прийняв спадщину на цю квартиру фактично після смерті матері [PERSON], одночасно це є підставою позову. Так, аналізуючи докази, які надані позивачем на підтвердження цього, слід навести наступне. З представлених суду документів вбачається, що 14.05.1991 [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] (а.с.8-9) [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.10) Проте, згідно витягу із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася (а.с.141) Відповідно до п.1 листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Проте, за переконанням суду позивачем не доведено, що [PERSON] прийняв спадщину у виді квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] фактично, оскільки суд критично сприймає наступні докази на підтвердження того, що він на час смерті [PERSON] разом із нею проживав в цій квартирі. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України , він не заявив про свою відмову від неї. Так, з різноманітних документів у справі вбачається, що [PERSON] був сином [PERSON] (а.с.8) Згідно даних, які містяться в заповіті від 13.08.2014 року, яким [PERSON] заповів все своє майно позивачу, посвідчений нотаріально, [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою [ADDRESS] (а.с.79) Сам позивач не заперечує той факт, що померлий [PERSON] не був зареєстрований ні на момент смерті матері, ні на момент своєї смерті в квартирі [ADDRESS]. Надані суду квитанції оплати за комунальні послуги не можуть свідчити про проживання [PERSON] в цій квартирі, відтак суд не приймає їх як доказ у справі, тим більше, що [PERSON] померла в квітні 2011 року, а квитанції надані починаючи з 2012 року (а.с.16-32) Сдача житла в оренду, на чому акцентує увагу позивач апріорі не може свідчити про те, що така особа приймає спадщину після власника житла, таким чином, договори оренди квартири [ADDRESS] від 02.03.2012 року та 09.08.2013 року також не можуть свідчити про те, що [PERSON] постійно проживав із матір`ю. Обставини нібито постійного проживання на час смерті [PERSON] у вищезазначеній квартирі разом із сином [PERSON], наведені свідком [PERSON], яка проживає за адресою [ADDRESS], тобто не по вул. Саратовській в м. Києві, суд вважає неспроможними на предмет підтвердження факту прийняття спадщини [PERSON] шляхом «постійного проживання» із матір`ю. В задоволенні клопотання про виклик інших свідків було судом відмолено, зважаючи на те, що вони також мають інше місце проживання та реєстрації і досить критично можна сприймати їх судження з поставленого позивачем питання постійного проживання на момент смерті [PERSON] її сина [PERSON] Також позивачем не заперечується, що із заявами про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження [PERSON], при тому що у паспорті його як ймовірного спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи, він не звертався. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог про визнання [PERSON] таким, що прийняв спадщину фактично після смерті своєї матері [PERSON], та відповідно відсутні і підстави для визнання права власності в порядку спадкування за позивачем на квартиру [ADDRESS]. Щодо квартири [ADDRESS], то суд встановив наступні обставини. 13.08.2014 [PERSON] заповів все своє майно позивачу, що підтверджується заповітом, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Жерлицькою О.В., та витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі (а.с.11-12) [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.13) 09.09.2014 позивач звернувся до приватного нотаріуса КМНО Біловол С.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с.74), була заведена спадкова справа (а.с.83) Так, згідно довідки ЖБК «Сонячний» від 23.08.1977 року, яка видана [PERSON], загальна вартість квартири встановлена в сумі 3 675,25 рублів. Станом на 01.08.1977 року виплачено лише 3 026,61 рублів (а.с.37) Згідно квитанції від 08.06.1981 року, виданої також [PERSON], сплачено [PERSON] останній пайовий внесок за квартиру в сумі 1 596,33 рублів (а.с.39) Згідно рішення КМР народних депутатів №931 від 08.06.1981 року, дана квартира знята з обліку ЖБК «Сонячний» та закріплена за [PERSON] із родиною в дві особи (вона і син) (а.с.38) Згідно довідки за підписом Голови правління ЖБК «Сонячний» [PERSON] за дану квартиру повністю виплачений пайовий внесок в 1984 році (а.с.163) Згідно рішення КМР народних депутатів №399/1 від 23.04.1984 року «Про вирішення окремих житлових питань по ЖБК» затверджено рішення загальних зборів членів ЖБК про прийняття нових членів кооперативів внаслідок передачі паю або переходу в спадщину із закріпленням квартир таким громадянам, а саме за [PERSON] одинаком внаслідок передачі йому квартири і паю матері [PERSON], яку згідно її заяви було виключено із членів ЖБК «Сонячний», закріплено квартиру [ADDRESS] (а.с.40) Твердження прокурора про те, що видається сумнівним такий перехід права власності суд відхиляє, оскільки застосовує положення законодавства, яке діяло на момент спірних взаємовідносин, [PERSON] став власником даної квартири, за яку було виплачено пай в повному обсязі. Також суд не приймає до уваги викладені в відповіді на запит пояснення Голови правління ЖБК «Сонячний» [PERSON] щодо того, що для підтвердження права власності належало б [PERSON] договір на обслуговування, так само на це не впливає і існування заборгованості за житлово-комунальні послуги (а.с.189) Згідно даних КМБТІ право власності на це майно зареєстровано не було (а.с.88) Також відсутні відомості по реєстрації права власності на це майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно (а.с.199) Законодавство, що діяло на момент виплати паю за, в даному випадку, квартиру не вимагало для підтвердження права власності його реєстрації. Також відсутній на сьогоднішні день правовстановлюючий документ на цю квартиру, що є перешкодою для отримання спадкоємцями відповідного свідоцтва. ВССУ також в своєму листі «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року звертає увагу на те що при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду. Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов'язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, а нотаріус зобов'язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину (п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України) При дотриманні названих умов, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду шляхом оскарження дій нотаріуса за правилами позовного провадження. Проте, статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно постанови від 13.10.2015 позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], оскільки відсутні правовстановлюючі документи на нерухоме майно (а.с.158) Встановлені та наведені вище судом обставини дають підстави стверджувати про те, що є всі підстави для задоволення вимог в частині визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру [ADDRESS] за позивачем після смерті [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: partial