Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 06.06.2016 року, [PERSON] отримала кредит у розмірі 13600,05 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що Генеральна угода разом запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» Умовами та правилами, Тарифами, складає між нею та банком договір, про що свідчить її підпис у заяві. У порушення зазначених норм закону та умов договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. У зв'язку з чим станом на 27.04.2017 року має заборгованість - 25766,50 гривень, яка складається: 11792,64 гривень - заборгованість за кредитом; 728,98 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 471,70 гривень - заборгованість за пенею та комісією; відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди - 12773,18 гривень - штраф. У зв'язку з вищевикладеним, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 25766,50 гривень та судові витрати в розмірі 1600,00 гривень. У судове засідання представник позивача не з'явився, згідно заяви просив справу розглянути у його відсутність, підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити (а.с.3). Відповідач в судовому засіданні позов визнала частково, а саме не згодилась з сумою штрафу в розмірі 12773,18 гривень, у зв'язку з тим, що відповідно п.2.2. Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 06.06.2016 року, сума штрафу повинна складати 3086,21 гривень, та пояснила, що заборгованість утворилась у зв'язку зі скрутним матеріальним становищем, так як вона є багатодітною матір'ю, має на утриманні двох малолітніх дітей [INFO] та [INFO] та наразі знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, на підтвердження чого надала відповідні документи (а.с.52-57). Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Так, за змістом ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа вільно, на власний розсуд, обирає способи участі у справі. При цьому згідно зі ст. 119 ЦПК України підставами позову, які відповідно до статей 31, 215 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону. Вимоги ст. ст. 60, 179, 213, 214, 301 ЦПК України зобов'язують суд з'ясувати обставини, що обґрунтовують заявлені вимоги, на підставі наданих на їх підтвердження доказів. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов'язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 06.06.2016 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та [PERSON] укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н, згідно якої остання отримала кредит у розмірі 13600,05 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Та підтвердила свою згоду на те, що Генеральна угода разом запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» Умовами та правилами, Тарифами, склала між нею та банком договір, про що свідчить її підпис у заяві (а.с.7). При укладенні кредитного договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п. 2.5 Генеральної угоди позичальник зобовязувався повернути суму кредиту, відсотків, винагороди згідно Генеральної угоди та Умов і Правил. Згідно п. 2.8 Генеральної угоди у разі порушення позичальником зобовязань з повернення кредиту, Позичальник сплачує Банку пеню, розмір якої визначений в Умовах і правилах за кожен день прострочки. Відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди, сторони узгодили, що строк повернення кредиту вважається 32 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32 дня порушення, вважається простроченим. Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 3086,21 гривень. Згідно ст..526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Проте в порушення умов, передбачених кредитним договором, відповідач грошові зобов'язання перед кредитодавцем не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість, яка згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 27.04.2017 року складає - 25766,50 гривень, а саме: 11792,64 гривень - заборгованість за кредитом; 728,98 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 471,70 гривень - заборгованість за пенею та комісією; відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди - 12773,18 гривень - штраф (а.с.6). Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного: Зазначена позивачем в розрахунку сума штрафу за порушення позичальником кредитних зобов'язань в розмірі 12773,18 гривень спростовується матеріалами справи, зокрема Генеральною угодою від 06.06.2016 року укладеною між сторонами, відповідно до п.2.2 якої зазначений штраф повинен складати 3086,21 гривень, тобто з відповідача слід стягнути 3086,21 гривень штрафу. Позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за пенею та комісією в сумі 471,70 гривні не підлягають задоволенню у зв'язку з тим, що відповідно до правової позиції викладеної в постанові ВСУ по справі №6-2003цс15 від 21.10.2015 року, за статтею 549 ЦК України штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Оскільки за невиконання кредитного договору судом стягнено з відповідача штраф, то відповідно до ст.549 ЦК України пеня стягненню не підлягає. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відтак, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором №б/н від 06.06.2016 року у розмірі 15607,83 гривень, яка складається з: 11792,64 гривень - заборгованість за кредитом; 728,98 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; та 3086,21 гривень - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1600 гривень 00 копійок. На підставі викладеного, в межах заявлених позивачем вимог, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства,

Outcome: partial