Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

В червні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами до Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, яке залишилося після померлого [INFO] брата [PERSON] , яке складається із: житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , та земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 га кадастровий номер 5122083200:02:001:0160, розташованої за цією ж адресою. Свої вимоги позивач мотивує тим, що за життя спадкоємець склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області 19.09.2016 року за №40, згідно якого усе майно, що буде йому належати на день смерті, заповів позивачці [PERSON] . На її звернення до приватного нотаріуса Крижановської С.М. про видачу свідоцтва про право власності на спадщину, їй було відмовлено у зв`язку із тим, що право власності на вказаний об`єкт нерухомості не зареєстровано. Крім того, не можливо оформити право на спадкове майно і на земельну ділянку у зв`язку із опискою секретаря Ларжанської сільської ради, а саме, в заповіті вказане місце народження померлого с.Ларжанка замість с.Нова Некрасівка. Позивачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник позивача надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, просив розглядати справу у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.31). Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. В судовому засіданні встановлено, що свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03.07.2018 року, виданого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] помер [INFO] (а.с.20). Згідно запису в погосподарській книзі виконавчого комітету Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №4 (2016-2020 роки) [PERSON] належав на праві особистої власності житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по [ADDRESS] , що також підтверджується довідкою Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 459 від 28.05.2019 року (а.с.15). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 13.10.1954 року (а.с.8) та Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 14.12.2018 року (а.с.9) [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу серії [NUMBER] , виданим 31.12.1983 року (а.с.7), та [PERSON] є рідними сестрою та братом. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №472181 (а.с.16) [PERSON] на підставі Рішень Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 19.12.1997 р., №178-ХХІІ від 14.04.2010 р. №605-V, є власником земельної ділянки площею 0,2500 га., цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки 5122083200:02:001:0160. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка, площею 0,2500 га., кадастровий номер земельної ділянки 5122083200:02:001:0160, розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частиною 1 ст.1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до заповіту від 19.09.2016 року, посвідченого Ларжанською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, усе майно, що буде належати [PERSON] на день його смерті, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що він матиме право за законом він заповів [PERSON] . Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №54397434, наданої Ізмаїльською державною нотаріальною конторою 07.12.2018 року, заповіт [PERSON] від 19.09.2013 року, зареєстрований за №59561797 чинний, не змінювався та не скасовувався (а.с.48). Згідно ч.1 ст.1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Осіб, які відповідно до вимог ч. 1 ст. 1241 ЦК України мають право на обов`язкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту, немає. Статтею 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Як було встановлено в судовому засіданні, [PERSON] будучи спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON] у передбачений ст.1270 ЦК України строк 07.12.2018 року звернулась до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Крижановської С.М. із заявою про прийняття спадщини, що підтверджено матеріалами спадкової справи №91/2018 (а.с.38), тому вважається такою, що фактично прийняла спадщину відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України. Після померлого [PERSON] заведена спадкова справа №91/2018 07.12.2018 року та зареєстрована в Спадковому реєстрі за №59561797 (а.с.37-57). Письмовою відповіддю від 24.05.2019 року приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Крижановською С.М. відмовлено [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок та на земельну ділянку, у зв`язку із тим, що відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] на ім`я спадкодавця (а.с.19). Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п.3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Належність спадкодавцю майна, про яке зазначає позивач у позовній заяві, підтверджується довідкою про право власності на дім Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 28.05.2019 року №459 та довідкою КП «Ізмаїльське МБТІ» від 15.10.2019 року №860. Відповідно до ст.316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Дослідивши матеріали справи, та приймаючи до уваги, що оформлення спадщини в нотаріальному порядку неможливе, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачкою вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивачки на спадщину таким, що підлягає захисту на підставі ст. 16 ЦК України, в зв`язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved