Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

До Київського районного суду м. Одеси 05.01.2021 року звернулась [PERSON] із позовом про визнання недійсним Договору позики №637149, укладеного між нею та Товариством з обмежно відповідальністю «Є гроші». Позовні вимоги обґрунтовані тим, що даний договір , який є видом електронного договору, не був підписаний позивачем, договір не містить споживчу інформацію щодо умов договору, необхідну для порівняння різних пропозицій, порушено порядок акцептування пропозиції крім того договір містить елементи нечесної підприємницької діяльності у вигляді непропорційно великої суми компенсації, а також містить ознаки кредитного договору в якому не зазначена ціна та сукупна вартість кредиту. Від позивача подана заява про розгляд справи у спрощеному провадженні без його присутності. Відповідач надав до суду письмові заперечення та витребувані судом належним чином завірені копії договору позики і договору про передачу прав вимоги . У запереченнях представником відповідача заявлено про незгоду із заявленими позовними вимогами у зв`язку із їх необґрунтованістю. Як встановлено у судовому засіданні згідно договору позики №2502819565-637149 від 03.03.2020 року, укладеного між ТОВ « Фінансова компанія « Є гроші ком» та [PERSON] у вигляді індивідуальної частини оферти, у відповідності до ЗУ « про електронну комерцію» , остання отримала позику у вигляді грошових коштів перерахованих на банківську картку позичальника у розмірі 3900 гривень, на умовах строковості, зворотності та платності у вигляді сплати процентів за користування коштами протягом 30 днів ( до 01.04.2020 року ) із зазначенням здороження позики за цей час до 6043,09 грн. Укладення договору та отримання позики здійснено за допомогою Веб-сайту позикодавця за умови ідентифікації позичальника та використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно договору про надання фінансових послуг факторингу від 03.08.2020 року ТОВ « фінансова компанія Преміум Актив» отримала право вимоги від ТОВ «Фінансова компанія Є гроші ком», зокрема до договору №2502819565-637149 від 03.03.2020 року, укладеного між ТОВ « Фінансова компанія « Є гроші ком» та [PERSON] . Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ). У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Правовідносини пов`язані із укладенням та виконанням зобов`язань за договорами позики а також визнання правочинів недійсними врегульовано Цивільним кодексом України ( далі ЦК України). Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що "реальним (від лататинського res - річ) вважається договір, що є укладеним з моменту передачі речі або вчинення іншої дії. Для укладення реального договору необхідна наявність двох юридичних фактів: а) домовленість між його сторонами стосовно істотних умов договору; б) передача речі однією стороною іншій стороні або вчинення іншої дії". Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ч.3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно з ч.6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч.8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозицій. За ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. При розгляді даного питання суд враховує, що позивачка уклала відповідний договір позики на веб-сторінці позикодавця, а також що під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційної системі перед укладенням договору необхідно здійснити заповнення обов`язкових реквізитів з обранням самим позичальником необхідної йому фінансової послуги, суми та строку користування грошима, та надання повної інформації стосовно своєї особистості, та після отримання підтвердження шляхом смс про надання згоди на укладення угоди підписати її особистим електронним підписом, у неї було достатньо часу та можливості здійснити оцінку ризиків укладення договору на запропонованих умовах. Враховуючи наведене суд приходить до висновку що зазначений договір укладено позивачкою свідомо та є укладеним на умовах яким позичальник визначила сприятливими для себе. Отримавши гроші по зазначеному договору позивач отримала послугу на яку розраховувала та отримала тягар відповідальності щодо повернення грошей у строк та на умовах запропонованих позикодавцем. Суд вважає необґрунтованими вимоги про факт відсутності доказів підписи договору як підстави для визнання його недійсним, так як факт електронної підписи договору позивачкою не оспорюється як і виконання умов договору з боку позикодавця який здійснив фінансову послугу саме особі яка зазначила свої реквізити як позичальника. Також судом вважається необґрунтованими вимоги про визнання недійсним договору у зв`язку із незгодою з окремими пунктами правочину або застосуванням вимог про удаваність договору, так як у відповідності до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З боку позивача не заявлялись вимоги про застосування удаваності правочину, тлумачення договору або визнання недійсними окремих положень правочину. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed