Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], в якому просить стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 3000 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач після припинення шлюбних відносин жодної матеріальної допомоги на утримання сина не надає та не бере участі у його вихованні. Відповідач на протязі чотирьох років на законній основі, постійно працює в Німеччині, де щомісячно заробляє біля двох тисяч євро, що еквівалентно біля 60000 грн по курсу НБУ. Їхній син ходить в школу де харчується платно, вона самостійно оплачує репетитора англійської мови, купляє одяг, взуття, що в підсумку щомісячно витрачає на сина біля шести тисяч гривень. Відповідач здоровий, працює за кордоном, інших аліментних зобов'язань не має, а тому має змогу виплачувати аліменти. Ухвалою Борщівського районного суду від 18 жовтня 2018 року відкрито провадження в даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач [PERSON], 01.11.2018 року, подав відзив на позов, в якому позовні вимоги визнав частково та погоджується сплачувати аліменти в розмірі ? частини всіх його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та вказує на те, що позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували ті обставини, на які вона посилається. Так, твердження того що він перебуває на роботі за кордоном і заробляє значні кошти не є правдою, оскільки з 01.04.2015 року по 30.09.2018 року він навчався в Бременському Університеті, що підтверджується відповідною довідкою, а тому не міг одночасно працювати і заробляти кошти на які посилається позивачка. Крім того він хворіє, діагноз поперековий синдром при мультисигментному остеохондрозі. З цього приводу він перебуває на ортопедичному лікуванні в Германії з 28.08.2016 року. Також він бере участь в матеріальному забезпеченні сина, забезпечує його необхідним одягом, проводить оплату за репетиторство з англійської мови, в січні 2018 року купив синові мобільний телефон, а на день його народження, 27.01.2017 року, велосипед вартістю 4000 грн. На початку цього навчального року він придбав для сина одяг та шкільні приладдя на загальну суму 3000 грн. Позивачка вказує неправдиву інформацію про те, що він добровільно відмовляється надавати допомогу на утримання сина, так як він після розлучення в 2015 року на її адресу для утримання сина перераховував по 400 грн щомісячно, однак вона відмовилась приймати дані грошові кошти, що підтверджується квитанціями про грошові перекази та довідкою Колодрібського відділення поштового зв'язку. Позивач 14.11.2018 року подала до суду відповідь на відзив, в якому підтвердила той факт, що відповідач придбав синові мобільний телефон, однак не за 3000 грн, а за 500 грн. Також підтвердила той факт, що відповідач передає одяг для дитини, але він є вживаним. Відповідач жодного шкільного приладдя для сина не передавав, цього року його мати купила сумку та шкільне приладдя на суму 500 грн. Підтвердила, що відповідач купив для сина вживаний велосипед. Щодо грошових переказів, зазначила, що вона не змогла їх отримати у відділенні поштового зв'язку, так як, вони надсилались на ім'я сина. Вважає, що аліменти в сумі 3000 грн є незначними для відповідача і він спроможний їх сплачувати щомісячно, оскільки працює за кордоном. Позивач [PERSON] в судовому засіданні 12.12.2018 року підтримала повністю, а після перерви подала заяву і просить справу слухати у її відсутності. Відповідач в судове засідання не прибув. Представник відповідача [PERSON] в залі судового засідання позовні вимоги позивача просить задовольнити частково, стягувати з [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини всіх його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Заслухавши думку представника відповідача, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 23.10.2014 року розірвано (справа №594/1221/14-ц). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження дитини, серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Заліщицького районного управління юстиції у Тернопільській області 04 жовтня 2014 року. Судом встановлено, що неповнолітня дитина сторін [PERSON] проживає з позивачем [PERSON] та навчається в 3 класі Горошівської ЗОШ Борщівського району Тернопільської області, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання № 98 від 17.09.2018 року та довідкою №1349 від 05.10.2018 року виданими Мельнице-Подільською селищною радою Борщівського району Тернопільської області. Відповідач зареєстрований в [ADDRESS]. Як вбачається з його відзиву та підтверджено представником в судовому засіданні [PERSON] з 01.04.2015 року постійно проживає в Німеччині, однак жодних доказів на підтвердження дати виїзду з України та прибуття в Німеччину не надав. Згідно інформації об'єднання євангельських громад Святого Павла-Сіона-Матіаса-Клаудіуса від 02.01.2019, [PERSON] в рамках церковного притулку надається приміщення/проживання у громаді. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Судом встановлено, що домовленості щодо участі у витратах на утримання дитини між сторонами не досягнуто. Відповідач посилається на те, що він у січні - червні 2015 року направляв шість грошових переказів на утримання дитини. За даними довідки виданої начальником Колодрібського ВПЗ 28.10.2018 року, вбачається, що з Колодрібського відділення поштового зв'язку на адресу [PERSON], жительки [ADDRESS] у січні - червні 2015 року було направлено шість поштових грошових переказів на суму 2400 грн. Дані кошти щомісячно поверталися до Колодрібського поштового відділення і повертались платникові. Після останнього повернення грошей в червні 2015 року відправлення припинились. Факт надіслання шість грошових переказів в 2015 році, підтверджується квитанціями про прийняття поштового переказу №1/13, №8/8, №6/6, №4/11, №0033, №0053, однак на прізвище [PERSON], тобто на імя дитини, що підтверджує пояснення позивача про неможливість отримання нею даних переказів. Крім того, суд враховує, що у січні - червні 2015 року відповідач перебував за кордоном і не міг пересилати дані кошти на утримання свого сина. За відсутністю домовленості між батьками щодо участі в утриманні дитини той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів (ст. 181 СК України). Відповідно до положень ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач позовні вимоги визнав частково, та погоджується сплачувати аліменти в розмірі ? частини всіх його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Проте, жодних відомостей про свої офіційні доходи відповідач [PERSON] суду не надав. Довідку надану об'єднанням євангельських громад про те, що [PERSON] не працює, не отримує ні соціальної допомоги, ні допомоги по безробіттю, не має доходів від оплачуваної роботи, не отримує студентських фінансових допомог або стипендій, кошти на проживання та медичне страхування гарантується їхньою громадою суд оцінює критично, оскільки такі дані не підтверджені офіційними документами виданими державним органом Німеччини, де проживає відповідач протягом більш як чотири роки. Відповідач надав суду довідку Університету Бремена від 15. 11.2018 року, адресовану в установу державного пенсійного фонду для підтвердження періоду часу для пред'явлення в установу пенсійного страхування, якою підтверджується, що він навчався в Університеті Бремен з 01.04.2015 року по 30.09.2018 року, без закінчення. Факультет інформатики. Дана довідка не містить інформації про форму навчання [PERSON] та отримання ним доходів, а маючи можливість отримати інформацію в установі державного пенсійного фонду про зараховані йому періоди відповідач не витребував і не надав. На підтвердження свого стану здоровя відповідач надав медичний сертифікат виданий спеціалістами з ортопедії та травматології в м. Бремен, з якого слідує, що [PERSON] перебуває на ортопедичному лікуванні з 28.08.2016 року. Під час лікування виявлені такі захворювання: червікобравхіологія у формальному стенозі, град. поперековий синдром з лордосекніком, град. поперековий синдром при мультисигментному остеохондрозі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України "Пpo Державний бюджет на 2019 рік", встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. При визначенні розміру аліментів суд враховуює стан здоров'я та матеріальне становище дитини [PERSON], який проживає з позивачкою. Мати не працює, має на утриманні дочку, [INFO], проживає в будинку батьків і її матеріальний стан є незадовільним. Також суд враховує матеріальне становище відповідача, а саме [PERSON] з 01 квітня 2015 року постійно проживає в Німеччині. Офіційних даних про свої доходи не надав, однак суд враховує, що такий тривалий час проживання за кордоном потребує значних витрат, що свідчить про отримання відповідних доходів та відповідної реєстрації в установі державного пенсійного фонду. Крім того, відповідач є особою працездатного віку та не є інвалідом, що могло б обмежити його фізичну діяльність, а тому має об'єктивну можливість працювати та утримувати на належному рівні спільну з позивачем дитину. При цьому суд враховує, що відповідач позов в частині стягнення аліментів визнав частково. Наявність інших обставин, які можуть бути враховані судом при визначенні розміру аліментів (наявність у нього інших, крім сина, утриманців, тощо), судом не встановлена. Посилання відповідача на незадовільний стан здоров»я суд оцінює критично. Довідка надана спеціалістами з ортопедії та травматології, про те що [PERSON] перебуває на лікуванні в ортопедичній лікарні не підтверджує, що відповідач хворіє станом на теперішній час, не зазначено чи поніс він витрати на лікування. Отже, [PERSON] не довів, що він не може працювати за станом здоров'я та відповідно брати участь в утриманні дитини. Крім того, відповідачем [PERSON] не надано належних доказів матеріальної участі в утриманні сина, за винятком купівлі деяких речей для сина, що не є утриманням. Суд вважає за можливе стягувати з [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн з урахуванням індексу інфляції, починаючи з 09 жовтня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, що з огляду на встановлені в судовому засіданні обставини буде відповідати вимогам закону та буде достатнім в деякій мірі для гармонійного розвитку дитини. З огляду на те, що згідно ЗУ "Про судовий збір" позивач звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] судовий збір в розмірі 704,80 грн. Позивач понесла витрати по оплаті правничої допомоги в сумі 1000 грн, що підтверджується квитанцією №4 від 09.10.2018 року і ці витрати підлягають стягненню з відповідача в її користь. Витрати відповідача на оплату правничої допомоги слід покласти на відповідача. На підставі ст.ст. 180, 182, 183,184 СК України та

Outcome: approved