Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] , представник позивача за довіреністю [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обгрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що [PERSON] , на підставі Свідоцтва про право власності на житло належить частина квартири [ADDRESS] . Також у квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] ,1970 року народження. З 2018 року відповідач за вказаною адресою не проживає та виїхав на постійне місце проживання в інше місце. Участі в утриманні квартири та сплаті комунальних платежів не бере. Особистих речей в квартирі не має. Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивач, ні інші члени її сім`ї відповідачу не чинили. Позивач зазначає, що реєстрація постійного місця проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] , є лише формальною, без наміру його фактичного проживання в цій квартирі. Відповідно він втрачає право користування даним житлом, оскільки сам добровільно припинив користування даною житловою площею та переселився в інше місце проживання, а отже втратив своє право користуватися вказаною квартирою. Тому, позивач просить суд визнати [PERSON] , 1970 року народження таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . По даній справі було відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. До початку розгляду справи по суті , у зв`язку з тим, що відбулася зміна співвласників квартири [ADDRESS] і рішення по даній справі може вплинути на їхні права та інтереси, згідно ухвали суду від 13.10.2021 року за клопотанням позивача до участі в даній справі залучені в якості третіх осіб на стороні позивача, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] та [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, про день та час слухання справи повідомлений належним чином. Відзив на позов не подав. Суд за згодою позивача на підставі ст. 280-289 ЦПК України розглядає справу в заочному порядку. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] повністю підтримала позовні вимоги та пояснила, що квартира [ADDRESS] знаходиться у спільній часткові власності позивача [PERSON] , 1/3 частка та її доньок [PERSON] 1/3 ч. та [PERSON] 1/3 частина. У вказаній квартирі зареєстрований [PERSON] ( колишній співмешканець [PERSON] ), але фактично за вказаною адресою не проживає більше двох років. Після розірвання стосунків із [PERSON] , [PERSON] залишив вказане помешкання, забрав всі свої особисті речі і більше жодного разу не з`являвся. Місце його перебування не відоме. Реєстрація відповідача за вказаною адресою створює співвласникам квартири перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Тому, представник позивача просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримала думку свого представника також просила суд винести рішення, яким визнати [PERSON] , 1970 року народження таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але надіслала до суду заяву, відповідно до якої вона просила суд справу розглядати без її участі, позовні вимоги позивача підтримала і просила суд їх задовольнити. [PERSON] також не з`явилася в судове засідання, згідно заяви просить суд справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги [PERSON] підтримує повністю. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона ще з юнацьких років товаришує з позивачем і добре знайома з її родиною. Їй відомо, що близько п`яти років тому назад [PERSON] - донька позивача почала проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] разом з позивачем у квартирі [ADDRESS] . Приблизно два роки тому, [PERSON] забрав всі свої особисті речі, і змінив місце свого проживання, оскільки стосунки із [PERSON] було розірвано. На даний час [PERSON] вийшла заміж, має родину, тому ніякого відношення [PERSON] до родини позивача не має. За останні два роки [PERSON] жодного разу не з`являвся в квартирі позивача. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає по-сусідству з позивачем і може підтвердити той факт, що після того, як були припиненні стосунки між донькою позивача - [PERSON] і [PERSON] , останній змінив місце свого проживання і вже близько двох років, жодного разу не давав про себе знати. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 25.07.1995 року квартира [ADDRESS] , Херсонська належала на праві спільної часткової власності, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] .. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом 20.06.2021 року - [PERSON] має право власності на 1/3 частину ( частка спадкодавця [PERSON] ) квартира [ADDRESS] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності - квартира [ADDRESS] з 02.06.2021 року знаходиться у спільній часткові власності, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , розмір частки кожного складає 1/3 частина. Згідно довідки, виданої Генічеською міською радою - [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту фактичного місця проживання - встановлено, що [PERSON] зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , але фактично за вказаною адресою не проживає з 2018 року, про що свідчать сусіди. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Згідно зі статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Конституцією України та ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання; проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема про позбавлення права власності на житлове приміщення або користування житловим приміщення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Відповідно до змісту зазначеної норми права, поняття "зняття з реєстрації" нерозривно пов`язане з поняттям "житлові права" (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення із займаного приміщення та інше). Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням проводиться у судовому порядку. Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Судом встановлено, що відповідач на час розгляду справи в суді не є членом родини позивача та співвласників квартири, а також дані про укладення з ним договору найму житлового будинку також відсутні. Також судом встановлено, що близько двох років відповідач [PERSON] у спірній квартирі не мешкає, особистих речей у квартирі не має, участі у витратах по утриманню житла не приймає, з будь-якими вимогами про усунення перешкод у користуванні житловим будинком в установленому законом порядку не звертався. Таким чином, враховуючи вище встановлені судом обставини, що свідчать про не проживання відповідача у спірній квартирі понад установлений законом строк, та беручи до уваги те, що належними та допустимими доказами відповідача позовні вимоги не спростовано, а тому суд приходить до висновку, що існують всі підстави для задоволення позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved