Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

в обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . У вказаному житловому будинку зареєстроване місце проживання відповідачів та їхніх неповнолітніх дітей. Однак, відповідачі у 2013 році з дітьми виїхали на сезонні роботи до Республіки Польща, де проживають, працюють, а діти відвідують школу. Тому, відповідачі не беруть участі у витратах по утриманню житлового будинку, не дбають про його схоронність, не сплачують комунальних послуг. У вказаному будинку відсутні будь-які речі відповідачів та їх неповнолітніх дітей. Факт реєстрації місця проживання відповідачів порушує право позивача на розпорядження та користування майном, позбавляє можливості оформлення субсидії. Тому позивач просить визнати відповідачів та їх неповнолітніх дітей такими, що втратили право на користування зазначеним будинком. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, 06.02.2020 року подав до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати в його відсутності. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином - за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем їх проживання у спірному будинку, про що свідчать поштові повідомлення, які повернулися не врученими (а.с. 19, 20, 34, 35, 57, 62). Причин своїх неявок відповідачі суду не повідомили, не звернулися із заявою про розгляд справи в їх відсутності і не подали відзив на позов. Представник третьої особи в судове засідання з невідомих суду причин не з`явився, про час та місце розгляду справи належно повідомлений судовою повісткою, про що свідчить поштове повідомлення, і не заявив про свою участь у справі (а.с. 56) Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч. 4 ст. 223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Остапківської сільської ради 23.12.2006 року (а.с. 6), позивачу належить на праві власності житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.01.2007 року (а.с. 5). Довідкою № 491, виданою 15.11.2019 року Остапківською сільською радою Коломийського району Івано-Франківської області, підтверджується, що місце проживання відповідачів та їхніх неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] зареєстроване в зазначеному будинку (а.с. 7). Згідно із актом обстеження спірного житлового будинку від 15.11.2019 року у ньому відповідачі не проживають з 2013 року (а.с. 8). Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання. Ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з вимогами ч.1 ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Крім того, суд при вирішенні позовних вимог у частині визнання неповнолітніх дітей сторін такими, що втратили право на користування житлом, керується положеннями частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, відповідно до якої в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. На підставі досліджених доказів суд приходить до висновку, що відповідачів слід визнати такими, що втратили право на користування вказаним житловим будинком, оскільки вони більше року там не проживають. Щодо неповнолітніх дітей відповідачів, то в судовому засіданні встановлено, що діти протягом тривалого часу у спірному житловому будинку не проживають. Тому прийняття рішення про визнання їх разом з батьками такими, що втратили право на користування вказаним житлом за місцем реєстрації, не матиме негативних та невідворотних наслідків для них. На підставі наведеного, ст.ст. 317, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та,

Outcome: approved