Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-30 00:00:00

В листопаді 2019 року первісна позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в якому виклали свої наступні вимоги. [INFO] помер її чоловік [PERSON] і після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на земельні ділянки, площами 5,83 га та 3,13 га, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані в межах території Галицинівської сільської сільської ради Вітовського району Миколаївської області. В нотаріальному порядку вона оформити спадщину не має можливості, оскільки не представила належним чином оформлені правовстановлюючі документи на спадкове майно. Вказувала, що зазначені земельні ділянки первісно належала матері чоловіка - [PERSON] , після смерті якої спадщину успадкували в рівних частках її сини - [PERSON] та [PERSON] . За домовленістю між ними про розподіл спадщини вказана земельна відійшла [PERSON] , але не була ним переоформлена в порядку спадкування. Після його смерті вона єдина бажає оформити спадщину на ділянки, оскільки діти померлого - [PERSON] та [PERSON] не бажають оформляти спадщину. Посилаючись на своє право спадкування за законом і небажання інших спадкоємців оформити спадщину, та вказуючи, що на час смерті чоловіка ділянки належали йому на праві власності, так як була ним успадковані після смерті матері, тому просила визнати за нею право власності на вказані земельні ділянки в порядку спадкування за законом. 25 лютого 2020 року первісні відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] та [PERSON] , в якій виклали свої наступні вимоги. Після смерті їх батька [PERSON] вони є спадкоємцями першої черги за законом. За усною домовленістю про розподіл спадщини вони спільно в рівних частках спадкують земельні ділянки товарного сільськогосподарського призначення, загальною площею 8,96 га: ділянка № 1 - площею 5,83 га, ділянка № 2 - 3,13 га, розташовані в межах території Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області. Тому просили позов задовольнити, а в аздоволенні первісного позову - відмовити. Ухвалою суду від 27 лютого 2020 року зустрічний позов був прийнятий до спільного судового розгляду з первісним позовом [PERSON] . В подальшому, 10 березня 2020 року позивачі за зустрічним позовом подали спільну заяву, в якій просили проводити розгляд справи за їх відсутності і їх зустрічну позовну заяву задовольнити, а в задоволенні первісного позову відмовити. 13 березня 2020 року відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] подала суду заяву, в якій вказала, що ознайомилася із зустрічним позовом і визнає його та просить задовольнити. Також в заяві просила розглядати справу без її участі, оскільки з`явитися на засідання не має можливості з`явитися через зайнятість по роботі. Того ж дня відповідач за зустрічним позовом [PERSON] подав суду заяву аналогічного змісту. Ухвалою суду від 13 березня 2020 року підготовче провадження було закрито і справа призначена до розгляду по суті вимог на 24 березня 2020 року. На призначену дату сторони в суд не з`явилися, однак суд враховує їх заяви, подані під час підготовчого судового засідання про розгляд справи за їх відсутності. Крім того, на розгляд справи позивачка за первісним позовом подала заяву про залишення свого первісного позову без розгляду, тому суд, виходячи з положень п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, постановив ухвалу від 24 березня 2020 року про залишення її позову без розгляду. В зв`язку з цим суд, вирішуючи тільки вимоги за зустрічним позовом, без участі сторін, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов [PERSON] та [PERSON] підлягає задоволенню виходячи з наступного. [INFO] в с. Прибузьке Жовтневого району Миколаївської області померла [PERSON] і після її смерті відкрилася спадщина на рухоме та нерухоме майно. Цивільний кодекс України передбачає два види спадкування: за законом і за заповітом (ст. 1217 ЦК України). Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] залишилося наступне спадкове нерухоме майно: - квартира [ADDRESS] ; - земельні ділянки, загальною площею 8,96 га, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані в межах території Прибузької сільської ради Жовтневого району Миколаївської області: ділянка № 1 - площею 5,83 га, кадастровий номер 4823384200:02:000:0512, ділянка № 2 - площею 3,13 га, кадастровий номер 4823384200:03:000:154: - житловий будинок за адресою: [ADDRESS] ; - земельна ділянка, площею 0,21 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташована за цією ж адресою. На підтвердження права власності на земельні ділянки, загальною площею 8,96 га, їй був оформлений державний акт серії серії МК № 021770, виданий 19 серпня 2004 року Жовтневою районною державною адміністрацією Миколаївської області. За свого життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 09 вересня 1998 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Юрловою Т.Г., яким заповіла на випадок своєї смерті належну їй квартиру по [ADDRESS] своєму сину [PERSON] . Виходячи з положень ст. 1223 ЦК України інше майно після смерті [PERSON] спадкується за законом. Спадкоємцями після її смерті були сини: [PERSON] , який постійно проживав з нею на час смерті, та [PERSON] , який вчасно, в передбачений законом шестимісячний строк, подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини за заповітом. Відповідно до спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] Жовтневою державною нотаріальною конторою Миколаївської області, [PERSON] було оформлено свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] . Також, відповідно до тієї ж спадкової справи, інший спадкоємець [PERSON] 19 вересня 2007 року та 31 жовтня 2008 року оформив на своє ім`я свідоцтва про спадщину за законом на житловий будинок та земельну ділянку по [ADDRESS] . Земельні ділянки товарного сільськогосподарського призначення залишилися не оформлені. [INFO] [PERSON] помер. Слід відмітити, що постановою Верховної ради України № 13-VIII від 19 травня 2016 року "Про перейменування окремих населених пунктів та районів" Жовтневий район перейменовано на Вітовський, а розпорядженням голови Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області № 202-р від 06 червня 2016 року Жовтнева районна державна адміністрація перейменова у Вітовську районну державну адміністрацію. Також, згідно з постановою від 07 жовтня 2016 року № 437 "Про перші вибори депутатів сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад і відповідних сільських селищних, міських голів 18 грудня 2016 року" Прибузька сільська рада (село Прибузьке, селище Степова Долина), Вітовського району Миколаївської області увійшла до складу Галицинівської сільської об`єднаної територіальної громади цього ж району. Відповідно до довідки Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 10 вересня 2018 року, яка міститься в спадковій справі, заведеній після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Вітовського нотаріального округу Миколаївської області, та аналогічної довідки від 21 грудня 2018 року, наданої позивачкою за первісним позовом, на час його смерті він мешкав в [ADDRESS] , і з ним постійно були зареєстровані та проживали: дружина [PERSON] , дочка [PERSON] та син [PERSON] . Також, вони подали приватному нотаріусу Сапезі О.П. заяви про прийняття спадщини, тому, виходячи із зазначених вище положень закону вони є спадкоємцями першої черги за законом і прийняли спадщину. В той же час, в нотаріальному порядку оформити спадщину на нерухоме майно у виді земельних ділянок вони не мають можливості, оскільки не представили належним чином оформлені правовстановлюючі документу на це нерухоме майно. Як з`ясовано, то їх спадкодкодавець [PERSON] після прийняття спадщини після смерті своєї матері, не переоформив ділянки на себе і не оформив правостановлюючі документи на них. До того ж, відповідно до письмового роз`яснення Вітовської (раніше - Жовтневої) державної нотаріальної контори Миколаївської області від 30 вересня 2017 року оформлення спадщини на земельні ділянки товарного сільськогосподарського виробництва в цілому неможливо, оскільки існує ще один спадкоємець за законом після смерті їх первісної власниці [PERSON] - [PERSON] (відповідач в справі). За пунктами 4.15, 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз`яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельні ділянки переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що спадкове нерухоме майно у виді земельних ділянок товарного сільськогосподарського призначення за життя належало спадкодавиці [PERSON] , тому в порядку спадкування повинно відійти спадкоємцям. Виходячи з того, що відповідно до заяви спадкоємця [PERSON] , поданої нотаріусу про прийняття спадщини після смерті [PERSON] за заповітом, і в подальшому оформлення нотаріусом на його ім`я свідоцтва про спадщину тільки на квартиру, заповідану йому матір`ю, а також беручи до уваги, що й інше майно після її смерті було оформлено іншим спадкоємцем [PERSON] в порядку спадкування за законом, то і земельні ділянки товарного сільськогосподарського призначення, не охоплені заповітом, перейшли повністю в цілому в порядку спадкування за законом до [PERSON] як спадкоємця першої черги за законом, але не були ним переоформлені в нотаріальному порядку. За загальним правилом, виписаним в ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. В ЦК України прямо не було передбачено можливості розподілу між спадкоємцями видів спадщини - спадкового майна. В той же час, в ч.ч. 2 та 3 ст. 1267 ЦК України передбачено, що спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них, а якщо ж це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, зміна розміру часток у спадщині спадкоємцями має бути вчинена за письмовою угодою, посвідченою нотаріусом (частини 2 та 3). Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Таким чином законом, хоча й визначена рівність часток спадкоємців у спадщині, однак не заборонено розподіл спадщини між ними (в тому числі нерухомого та рухомого майна) відповідно до їх законних часток, що і було вчинено спадкоємцями після смерті [PERSON] . Так, згідно їх домовленості, вони узгодили, що після його смерті у власність дітей [PERSON] та [PERSON] переходять земельні ділянки, виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (по 1/2 частині кожному), а у власність їх матері [PERSON] - рухоме майно та 1/2 частина іншого нерухомого майна. Нотаріально укласти договір про це вони не мають можливості через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Вирішити питання оформлення права власності на нерухоме майно у порядку спадкування в нотаріальному порядку, навіть зі згоди всіх спадкоємців, позивачі не мають змоги через відсутність оригіналу правовстановлюючого документів. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, позивачі не можуть захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ними права на нерухомість в порядку спадкування за законом згідно досягнутої між ними домовленості. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved