Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від всіх видів його доходу щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя вони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Причиною для звернення до суду з цим позовом є те, що вона перебуває у скрутному матеріальному становищі, у неї на утриманні перебуває ще одна неповнолітня дитина - донька [PERSON] , [INFO] , відповідач не надає в добровільному порядку коштів на утримання їх неповнолітньої дитини, хоча має стабільний дохід. Позивач в судове засідання не з`явилася. У поданій до суду заяві просить провести розгляд справи за її відсутності, зазначила, що заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи думку позивача, яка не заперечувала проти ухвалення заочного рішення та дослідивши докази належного повідомлення відповідача про дату та час розгляду справи, суд дотримуючись вимог ст. 280 ЦПК України дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення по справі. Суд, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, прийшов до переконання, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони з 02.03.2018 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 02.03.2018 року виданого виконавчим комітетом Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області, актовий запис № 3 (а.с.4). Встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого відділом актів реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (а.с.5). Згідно ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідач в добровільному порядку коштів на утримання неповнолітньої дитини не надає. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В силу ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно приписів Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік", прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 1 січня по 30 червня становить 1626 гривень, з 1 липня по 30 листопада - 1699 гривень, з 01 грудня - 1779 гривень; для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня по 30 червня становить 2027 гривень, з 1 липня по 30 листопада - 2118 гривень, з 01 грудня - 2218 гривень. Вирішуючи питання про спосіб стягнення та розмір аліментів, які мають бути стягнуті в даному випадку з відповідача на користь позивача, суд враховує позицію позивача, відсутність будь-яких відомостей про наявність у відповідача чи у їх спільної з позивачем дитини захворювань, що потребували б додаткових витрат, а також відсутність будь-яких відомостей про перебування на утриманні відповідача інших осіб. Враховуючи викладене, суд, визначаючи розмір аліментів, виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України батьки мають рівні обов`язки щодо дитини, відповідач є молодою, працездатною особою і зможе забезпечити виплату аліментів на утримання своїх неповнолітніх дітей в розмірі 1/4 частки від його доходу щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів в даному розмірі суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей у даному віці. Доказів про потребу стягнення коштів на утримання дітей в більшому розмірі позивач суду не надала. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору, таким чином [PERSON] звільнена від сплати судового збору. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню у дохід держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved