Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог просить визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що квартира [ADDRESS] належить їй на праві власності. У вказаній квартирі, крім неї, проживають та зареєстровані: її чоловік - [PERSON] та син - [PERSON]. Окрім вказаних осіб, в свою квартиру вона прописала невістку - відповідача [PERSON] та трьох внуків: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], яка разом з дітьми у зв'язку з погіршенням сімейних відносин з її сином, вже понад рік, а саме з 15 вересня 2012 року в квартирі не проживає. З 21 червня 2012 року шлюбні відносини між її сином та відповідачем [PERSON] припиненні на підставі рішення Сихівського районного суду м.Львова. Відповідач у вказане помешкання не приходить, участі в утриманні житла не бере, речей відповідача у спірній квартирі немає. Враховуючи наведене, просить позов задоволити. [PERSON] подала зустрічний позов в своїх інтересах та інтересах своїх неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] до [PERSON], [PERSON] про визнання права на проживання, користування жилим приміщенням та усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, який прийнятий до спільного розгляду з первісним, в якому просить: визнати за нею - [PERSON] та її неповнолітніми дітьми [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] право на проживання та користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]; вселити її разом з неповнолітніми дітьми в квартиру [ADDRESS]; зобов'язати відповідачів [PERSON] та [PERSON] не чинити їм перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS]. В обгрунтування покликається на те, що позивач стала власницею квартири лише 22 березня 2013 року, а тому не має права вимагати визнання її такою, що втратила право на користування спірною квартирою на підставі ст.405 ЦК України, у зв'язку з тим, що вона не проживає у вказаній квартирі понад 1 рік. Зазначає, що квартира [ADDRESS] була надана позивачу [PERSON] в 2001 році за наказом Департаменту житлового господарства Львівської міської ради від 07 липня 2011 року, як члену Житлово-будівельного кооперативу №252. Ордер №8355 від 27 грудня 2011 року було видано на вселення позивачу [PERSON] - основному квартиронаймачеві, її чоловіку - [PERSON] та їх сину (її колишньому чоловіку) [PERSON] В спірну квартиру [PERSON], її чоловік та син були прописані 22 січня 2002 року, а вона ж була прописана за згодою [PERSON] 19 лютого 2002 року разом із двома неповнолітніми дітьми: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Третій син - [PERSON] народився в [INFO] і також був прописаний у спірній квартирі. Позивач [PERSON] та її чоловік [PERSON] були зареєстровані в спірній квартирі, однак в ній не проживали та не проживають, оскільки мають у власності житловий будинок в с.Утіховичі Перемишлянського району Львівської області. Стверджує, що в спірній 2-х кімнатній квартирі на даний час проживає лише син позивача, її колишній чоловік - [PERSON]. Ще раніше вона з колишнім чоловіком [PERSON] та дітьми переїхали в спірну квартиру, яка не була приданою для проживання. Оскільки позивач [PERSON] та її чоловік [PERSON] обіцяли, що квартира залишиться їх дітям, вони зробили в ній ремонт та привели її у приданий для проживання стан. Вона прибирала територію будинку [NUMBER], в якому знаходиться спірна квартира [ADDRESS] в рахунок оплати комунальних послуг, що стверджується актом ЖБК №252 від 11.10.2012р. за №231. За час проживання в зазначеній квартирі, вони постійно приймали участь в утриманні будинку та прибудинкової території, її озелененні. Починаючи з 2009 року між нею та чоловіком систематично виникали конфлікти та непорозуміння, що призвело до остаточного розпаду їх сім'ї. Вони не вели спільне господарство, перестали підтримувати подружні відносини та рішенням Сихівського районного суду м.Львова їх шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу її колишній чоловік [PERSON] почав влаштовувати скандали в присутності дітей та виганяти її з дітьми з спірної квартири. 15 вересня 2012 року після повернення з роботи додому вона не змогла потрапити до квартири у зв'язку з тим, що її колишній чоловік змінив замки у вхідних дверях та поїхав в село до своїх батьків. Не маючи змоги й надалі проживати у спірній квартирі вона змушена була винаймати житло для тимчасового проживання, спочатку в с.Наварія, Пустомитівського району, Львівської області, а на даний час в м.Жовква, Львівської області, вул.Роксолани, 11. Враховуючи те, що кожен день необхідно було опікуватись дітьми, а [INFO] вона народила четверту дитину - [PERSON], не мала можливості звернутися за захистом своїх житлових прав. Вважає представлені позивачем акти про її не проживання у спірній квартирі не належним доказом, оскільки в них не зазначено чи вона проживала в квартирі на день перевірки. Стверджує, що після розлучення, 15 вересня 2012 року третя особа [PERSON] поміняв замок на вхідних дверях, чим позбавив її права користування житлом. Зазначає, що у неї та дітей, які проживають з нею, відсутнє будь-яке інше житло. Вона ж постійно навідується у спірну квартиру, перевіряє надходження пошти, бере довідки в ЖБК №252 про її та дітей місце реєстрації. Вона вселилася у квартиру [ADDRESS] за згодою наймача - позивача [PERSON], як член сім'ї - дружина її сина, тривалий час, а саме з 19 лютого 2002 року до 15 вересня 2012 року проживала у спірній квартирі, приймала участь у витратах по її ремонту та утриманні. Спірна квартира являється її та трьох неповнолітніх дітей єдиним постійним місцем проживання, але їх право на проживання оспорюється [PERSON], та чиняться перешкоди у користуванні житлом [PERSON] Позивач [PERSON] та її представник - [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги за первісним позовом підтримали в повному обсязі, надали суду пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та відповідних уточненнях. Зустрічний позов заперечили, ствердили, що 15 вересня 2012 року відповідач [PERSON] добровільно залишила спірну квартиру [ADDRESS], оскільки знайшла собі іншого чоловіка з яким утворила нову сім'ю та спільно проживає. Позивач [PERSON] ствердила суду, що жодних перешкод у користуванні спірною квартирою відповідачу [PERSON] не чинилося, остання з 15 вересня 2012 року по даний час не проживає у спірній квартирі, яка належить їй на праві власності, без поважних причин, жодних її речей у спірній квартирі немає та жодних витрат на утримання такої [PERSON] не несе. Вимог щодо втрати права на користування житловим приміщенням неповнолітніми дітьми вона не ставить та не заперечує щодо їх реєстрації та проживання у спірній квартирі разом з батьком, жодних перешкод у користуванні спірною квартирою їм не чиниться. Щодо заміни замка у вхідних дверях квартири, то такий дійсно було замінено у зв'язку з несправністю попереднього, однак за ключем до спірної квартири відповідач [PERSON] жодного разу до них не зверталася. Відповідач [PERSON] та її представник - [PERSON] первісний позов заперечили з підстав викладених в зустрічному, просять в задоволенні такого відмовити. Зустрічний позов підтримали, надали суду пояснення аналогічні його змісту, просять такий задоволити. Третя особа [PERSON] первісний позов підтримав та просить задоволити, зустрічний позов заперечив та просить в задоволенні такого відмовити. Ствердив, що жодних перешкод у користуванні спірною квартирою [PERSON] та дітям ніколи не чинилося, остання після розірвання з ним шлюбу забрала дітей та з власної ініціативи залишила спірну квартиру. [PERSON] знайшла собі іншого чоловіка, з яким спільно почала проживати, утворила нову сім'ю, на даний час вагітна п'ятою дитиною. Замки ж у вхідних дверях спірної квартири були змінені у зв'язку з несправністю старих та за ключем [PERSON] ніколи не зверталась. Речей [PERSON] у спірній квартирі немає та витрат на її утримання остання не несе. Представник третьої особи за зустрічним позовом органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги за зустрічним позовом підтримала, оскільки спірна квартира є єдиним зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання неповнолітніх дітей. Третя особа за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому суд вважає можливим розглядати справу у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Житлово-будівельний кооператив №252 явку свого представника в судове засідання не забезпечив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому суд вважає можливим розглядати справу у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши її дійсні обставини, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до задоволення, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. 27 грудня 2001 року Виконавчим комітетом Львівської міської ради народних депутатів члену ЖБК №252 - позивачу [PERSON] з сім'єю: чоловіком [PERSON] та сином [PERSON], було видано ордер №8355 на квартиру [ADDRESS]. (а.с.9). Як вбачається, з свідоцтва про право власності на квартиру №1518109 від 22 березня 2013 року та витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №1518578 від 22.03.2013р., квартира [ADDRESS], загальною площею 49,5 кв.м., належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності (а.с.5, 6). Як вбачається з довідки ЖБК №252 від 20.10.2013р. та від 10.02.2014р., будинок ЖБК №252 в якому знаходиться спірна квартира був зданий в експлуатацію 29 грудня 1999 року та на момент здачі заборгованості по пайових внесках всіх квартир будинку перед будівельними організаціями не було, член ЖБК №252 [PERSON] повністю внесла свій пайовий внесок в розмірі 8688грн. за квартиру [ADDRESS] (а.с.117, 137). Згідно ж довідки ЖБК №252 від 23.03.2014р., НВО "Термоприлад" проплатив повністю заборгованість по кредиту своїх працівників, в тому числі і за [PERSON], остання проплата здійснена 26.02.2010р. в розмірі 4301грн. Частиною 3 ст.384 ЦК України встановлено, що у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Отже, член житлово-будівельного кооперативу вважається таким, що викупив квартиру та набув право власності на неї з моменту, коли він повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування. Підтвердженням повної сплати внесків за житло ЖБК є розрахункові документи. На підставі цих документів, згідно з ст. 18 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором прав видається свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно. До прийняття нової редакції вказаного закону, тобто до 16.03.2010 (16.03.2010 нова редакція (закон від 11.02.2010 N 1878-VI /1878-17/) ст.18 встановлювала, що «для державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно до місцевого органу державної реєстрації прав разом із заявою про державну реєстрацію прав подаються документи про правочини щодо такого об'єкта нерухомого майна та їх копії або інші документи, що свідчать про встановлення, зміну чи припинення речового права». Як бачимо, законодавець не пов'язував момент виникнення права власності з його державною реєстрацією. Таким чином, право власності на житло (а також інші об'єкти), внески за яке було повністю оплачено до 16.03.2010 р., наступило з моменту їх внесення, незалежно від дати державної реєстрації права власності. Відповідно до принципу прямої дії нормативних актів у часі, навіть якщо право власності було зареєстровано після вказаної дати, моментом переходу права власності є сплата повної вартості житла. Якщо оплата пайових внесків відбувалась після 16.03.2010р., то момент переходу права власності пов'язується з датою його державної реєстрації. А відтак, право власності на спірну квартиру виникло в позивача [PERSON] після повної сплати пайового внеску, тобто з 26 лютого 2010 року, а не з моменту його державної реєстрації. Таким чином, з врахуванням того, що редакція ч.4 ст. 334 ЦК України, яка передбачає, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону, набула чинності лише з 01 січня 2012 року, покликання відповідача [PERSON] та її представника на те, що право власності на спірну квартиру виникло в позивача лише з моменту його державної реєстрації - 22 березня 2013 року, а тому вона не має права звертатися з вимогами про визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням на підставі ст.405 ч.2 ЦК України є безпідставними. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Стаття 383 ЦК України, встановлює, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно довідки ЖБК №252 з місця проживання про склад сім'ї і прописки №271 від 24.05.2013р. у спірній квартирі зареєстровані: позивач [PERSON] - власник, її чоловік - [PERSON], її син - [PERSON], її внуки - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та відповідач [PERSON] - колишня невістка (а.с.10). Судом встановлено, що відповідач за первісним позовом та відповідно позивач за зустрічним позовом [PERSON] вселилася у спірну квартиру за згодою основного квартиронаймача [PERSON], як член її сім'ї - дружина її сина [PERSON] та зареєстрована за вказаною адресою з 19 лютого 2002 року. В шлюбі у них народилися троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які також проживали та були зареєстровані за місцем проживання їх батьків, в квартирі [ADDRESS] (а.с.10, 81, 82, 83). Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 22 червня 2012 року, задоволено позовні вимоги [PERSON], розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 07 липня 1997 року; визначено місце проживання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] - з матір'ю [PERSON]; після розірвання шлюбу змінено прзівище "[PERSON] на дошлюбне - "[PERSON] (а.с.11). Відповідно до ст. 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника квартири (будинку), в тому числі і колишні, користуються жилим приміщенням нарівні з власникам. Їх право користування жилим приміщенням урегульовано житловим законодавством, згідно яким ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч. 3 ст. 9 ЖК Української РСР). Члени сім'ї (колишні члени сім'ї) власника право користування втрачають у разі вибуття на інше постійне місце проживання, у разі не проживання члена сім'ї (колишнього члена сім'ї) власника питання втрати права користування вирішується на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. В той ж час згідно з ч.4 ст.156 ЖК Української РСР припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє колишніх членів його сім'ї права користування займаним приміщенням. За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що у зв'язку з погіршенням сімейних відносин [PERSON] та [PERSON], розірванням шлюбу, виникненням конфліктів на побутовому ґрунті, 15 вересня 2012 року [PERSON] разом з трьома неповнолітніми дітьми покинули дане помешкання, переїхали до іншого місця проживання та не проживають в спірній квартирі по даний час. З цього часу [PERSON] не проводить оплату за житлово-комунальні послуги, жодних її речей у спірному приміщенні немає. Фактично у спірній квартирі залишився проживати третя особа [PERSON], власник - позивач за первісним позовом [PERSON], та її чоловік - [PERSON] переважно проживають у житловому будинку в с.Утіховичі Перемишлянського району Львівської області, а відповідач за первісним позовом та відповідно позивач за зустрічним [PERSON] разом з трьома неповнолітніми дітьми з 15 вересня 2012 року винаймають помешкання. Зазначене стверджується матеріалами справи та сторонами не заперечується. Факт непроживання відповідача у спірній квартирі стверджується також актами, складеними комісією ЖБК №252 від 28.09.12р., 11.10.2012р., 31.10.2012р., 31.12.2012р., 15.04.2013р., 03.09.2013р. з яких вбачається, що відповідач [PERSON] разом з трьома дітьми не проживає у спірному житловому приміщенні з 15 вересня 2012 року (а.с.12, 13, 14, 15, 33, 78). Таким чином судом встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно не проживає в спірній квартирі з 15 вересня 2012 року по даний час, тобто понад встановлений законом термін. Позивачем за зустрічною позовною заявою - [PERSON] не надано доказів які б вказували на перешкоджання відповідачами [PERSON] та [PERSON] у користуванні спірною квартирою. При цьому судом не приймається до уваги посилання позивача та її представника як на доказ, на матеріали про відмову в порушенні кримінальної справи за №339-4383 та №339-1659, оскільки з наведених вбачається лише факт виникнення конфліктів та побутовому ґрунті та неприязних відносин за час спільного проживання між [PERSON] та її чоловіком [PERSON], вказаний доказ, виходячи з його змісту, не підтверджує та не встановлює факт перешкоджання відповідачами користування позивачем [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми спірною квартирою. Суд не приймає також покликання [PERSON] та її представника на те, що у спірній квартирі були замінені замки у вхідних дверях, оскільки як вбачається з пояснень відповідачів за зустрічним позовом замок у вхідних дверях був замінений у зв'язку з його несправністю, а за комплектом ключів до нового замка позивач [PERSON] жодного разу не зверталася, що останньою не заперечується. А відтак, голослівними є твердження позивача [PERSON] про те, що їй разом з неповнолітніми дітьми відповідачі за зустрічним позовом перешкоджали користуватись спірною квартирою, так як цього належними та допустимими доказами ним не доведено. [PERSON] разом з трьома неповнолітніми дітьми добровільно залишила спірну квартиру у зв'язку з неприязними відносинами з колишнім чоловіком [PERSON], забрала всі особисті речі з даної квартири, до даного часу туди не навідувалася, в правоохоронні органи з приводу усунення перешкод в користування квартирою не зверталася, жодних дій для вселення не вчиняла. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] разом з трьома неповнолітніми дітьми не проживає в спірній квартирі без поважних причин понад встановлений законом строк збереження права користування нею, перешкод в користуванні спірною квартирою їй не чинилось, а тому вона втратила право користування нею. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що первісний позов підлягає до задоволення, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити, оскільки немає підстав вважати, що [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми чинилися будь-які перешкоди у користуванні спірною квартирою; неповнолітні діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] мають право вселення, проживання та користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], яке передбачено законом, зокрема ст.156 ЖК Української РСР, ніким не оспорюється і додаткового визнання такого за судовим рішенням не потребує. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А відтак, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 114,70грн. судового збору. На підставі ст.ст. 16, 316, 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст.9, 145, 156, 162 ЖК УРСР, та

Outcome: approved