Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 13405 грн.69 коп. та судових витрат. [PERSON] звернулася в суд із зустрічним позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про тлумачення кредитного договору від 13 грудня 2007 року, укладеного між ПАТ «Приватбанк» та [PERSON] шляхом підписання заяви про приєднання до Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, виданих ПАТ КБ «Приватбанк», за яким строк дії договору може бути продовжено (пролонговано) лише один раз на рік до 13 грудня 2009 року та про визнання 13 грудня 2009 року датою припинення дії кредитного договору від 13 грудня 2007 року, укладеного між ПАТ «Приватбанк» та [PERSON] шляхом підписання заяви про приєднання до Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, виданих ПАТ КБ «Приватбанк». В судовому засіданні представник ПАТ КБ «Приватбанк» Спірідонова Н.І. первісний позов підтримала, зустрічного позову не визнала і пояснила,що 13 грудня 2007 року [PERSON] отримала кредит в розмірі 250 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою складає між ним та банком відповідний договір,що підтверджується його підписом у заяві. Кредитний договір був укладений на підставі ст.634 ч.1 ЦК України шляхом приєднання відповідача до умов, встановлених банком у формулярах або інших стандартних формах. Банк виконав свій обов"язок по перерахуванню коштів, крім того збільшував відповідачці кредитний ліміт, однак остання порушила умови договору та станом на 31 жовтня 2013 року допустила заборгованість в загальному розмірі 13405 грн.69 коп., яка складається із 4538,06 грн. заборгованості за кредитом, 4863,75 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 3127,42 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, а також штрафу в розмірі 250 грн. (фіксована частина), штрафу в розмірі626,46 грн.(процентна складова). Тому просить стягнути з відповідача вищезазначену суму боргу та судові витрати. Крім того, вважає зустрічний позов [PERSON] необґрунтованим, оскільки на даний час строк дії кредитного договору не закінчився, боржниця не зверталася до банку із заявою про припинення дії договору. Представник [PERSON] - [PERSON] первісного позову не визнав, зустрічний позов підтримав і пояснив, що [PERSON] дійсно 13 грудня 2007 року отримувала кредит у ПАТ КБ «Приватбанк». Однак вона вважала та вважає,що такий кредит їй було надано строком на один рік, після чого згідно з умовами та правилами надання банківських послуг дію кредитного договору було продовжено ще на один рік, тобто до 13 грудня 2009 року. Вважає, що 13 грудня 2009 року кредитний договір припинився, тому просить задоволити зустрічний позов та до спірних правовідносин застосувати строки позовної давності. Заслухавши пояснення представників сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає,що позов підлягає частковому задоволенню. Так, судом встановлено, що 13 грудня 2007 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк» у відповідності до ч.1 ст.634 ЦК України укладено кредитний договір про надання кредиту в розмірі 250 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Кредитний договір складається з умов і правил надання банківських послуг та відповідної заяви [PERSON] від 13 грудня 2007 року. У зв»язку із зміною типу банку змінено найменування із Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» та Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», що підтверджується витягом із статуту товариства (а.с.17). Пунктами 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість видачі кредиту на платіжну карту. Клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється по рішенню банку і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою держателя відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. ПАТ КБ "ПриватБанк» було збільшено відповідачці кредитний ліміт, що стверджується розрахунком заборгованості по кредитному договору від 13 грудня 2007 року, витягом з банківського рахунку [PERSON] про рух коштів на цьому рахунку. Відповідно до умов кредитного договору банк перерахував обумовлену суму грошей, однак відповідачка не виконує умови договору, внаслідок чого утворилася заборгованість. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Із розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 31 жовтня 2013 року [PERSON] допустила заборгованість в загальному розмірі 13405 грн.69 коп., яка складається із 4538,06 грн. заборгованості за кредитом, 4863,75 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 3127,42 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, а також штрафу в розмірі 250 грн. (фіксована частина), штрафу в розмірі 626,46 грн.(процентна складова). Відповідно до п.6.5 Умов і правил надання банківських послуг, які є складовою частиною кредитного договору від 13 грудня 2007 року клієнт зобов»язаний погашати заборгованість по кредиту, процентах за його користування, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п.9.12 Умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна із сторін не проінформує другу сторону про припинення договору, він автоматично продовжується на такий самий строк. Відповідно до ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов»язки відповідно до договору. На думку суду ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] обумовили строк дії договору настанням певної події - повідомленням однієї сторони іншій стороні про припинення договору. В судовому засіданні із пояснень сторін встановлено, що ні позивач, ні відповідач не порушували питання про припинення кредитного договору від 13 грудня 2007 року, тому на даний час він є чинним. З врахуванням наведеного вимоги [PERSON] про тлумачення кредитного договору від 13 грудня 2007 року, за яким строк дії договору може бути продовжено (пролонговано) лише один раз на рік до 13 грудня 2009 року та про визнання 13 грудня 2009 року датою припинення дії кредитного договору від 13 грудня 2007 року не грунтуються на вимогах чинного законодавста та задоволенню не підлягають. В письмовому клопотанні до суду [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні просили застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» Спірідонова Н.І. заперечила проти застосування строків позовної давності та надала суду лист 1, яким ствердила, що в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору, укладеному з [PERSON] 23 січня 2014 року було перераховано 20 грн., внаслідок чого перевалися такі строки. Представник [PERSON] пояснив, що відповідачкою 24 січня 2014 року не вносилося будь-яких платежів в рахунок погашення боргу за кредитом, вважає, що такий платіж міг бути внесений працівниками банку умисно, щоб перервати строк позовної давності. Суд не може прийняти наданий представником ПАТ КБ «Приватбанк» лист, оскільки в ньому відсутні будь-які відомості про платника та про кредитний договір, в рахунок якого погашалася заборгованість. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Сторони по даному кредитному договору встановили наступний порядок сплати заборгованості по кредиту: щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості, але не менше 50грн. та не більше залишку заборгованості (довідка про умови кредитування від 13 грудня 2007 року, підписана [PERSON]). Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. [PERSON] перестала виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту з 25 вересня 2009 року, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом банк звернувся з позовом 02 грудня 2013 року. Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року №6-116цс13. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч. 2 ст.1050 ЦК України). Оскільки за період з вересня 2009 року по 01.12.2010 року не встановлено поважних причин пропуску строку позовної давності позивачем, тому до заявлених вимог про стягнення заборгованості за цей період слід застосувати позовну давність, і ухвалити рішення про часткове задоволення позовних вимог. З урахуванням наведеного суд вважає,що стягненню з [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" підлягає заборгованість за кредитним договором в межах строку позовної давності, а саме: з 02 12. 2010 року по 31.10.2013 року в сумі 4873 грн.72 коп., яка складається із заборгованості по кредиту в розмірі 571 грн.65 коп., заборгованості по процентах за користування кредитом в розмірі 3291 грн.13 коп., заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 540 грн.76 коп., штраф (фіксована частина) в розмірі 250 грн., штраф (процентна складова) в розмірі 220 грн.18 коп. Згідно ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки, на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 229,40 грн.

Outcome: approved