Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 13260,53 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 21.04.2010 [PERSON] отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом в заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому; друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується відповідач. Позивач свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором та можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Позичальник/відповідач, який зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором, в порушення умов кредитного договору, ст.ст. 509, 525, 526, 527,530, 629,1054 ЦК України, взяті на себе зобов`язання належним чином не виконує. Станом на 01.07.2019 відповідач має заборгованість 13260,53 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 5273,90 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту - 2663,28 грн., нарахованої пені за прострочене зобов`язання - 3378,83 грн., нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. -836,88 грн., а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500 грн. та штраф (процентна складова) - 607,64 грн. Враховуючи те, що в добровільному порядку відповідач заборгованість за договором не погашає, продовжує ухилятись від виконання взятих на себе зобов`язань, представник АТ КБ "ПриватБанк" просить задовольнити позов: стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму боргу та судові витрати. Відповідно до Ухвали суду від 02.09.2019 розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи в його відсутності, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судовому засіданні пояснила, що через Приватбанк вона отримувала державну допомогу на дитину. Пояснила, що вона періодично, по мірі використання, вносила грошові кошти в покриття трат по цій кредитній картці. Після отримання з суду позовної заяви по даній справі до неї неодноразово телефонували з Приватбанку з погрозами сплатити зазначену в позовній заяві суму, в іншому випадку про її борг перед банком буде оприлюднено на ціле село, в якому вона проживає; в неї буде відібране належне їй майно. Тому, будучи наляканою погрозами, вона позичила грошові кошти та 26.09.2019 внесла в погашення заборгованості 14999 грн. Після того, з банку продовжували телефонувати з вимогою сплатити ще три тисячі гривень, однак в неї не було можливості сплачувати ще такі кошти в користь банку. Одночасно зазначила, що коли вона в 2010 р. підписувала анкету-заяву працівник банку не ознайомлював її з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку. В той час ознайомитись самостійно можливості не мала технічної можливості. Заслухавши відповідача, дослідивши письмові докази та перевіривши їх в сукупності, суд дійшов наступного. Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України щодо зобов`язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України "Кредит". Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 21.04.2010 між Публічним акціонерним товариством «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. До позовної заяви банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/) та Витяг з Тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна» («Універсальна», 30 днів пільгового періоду»; «Універсальна», 55 днів пільгового періоду»; «Універсальна contract»; «Універсальна gold»). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) зобов`язання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як підтверджується матеріалами справи, банк виконав зобов`язання, надавши відповідачу кредит. Із копії паспорта відповідача, доданої позивачем до позовної заяви встановлено, що в зв`язку з одруженням 08.01.2015 було змінено прізвище відповідача [PERSON] на [PERSON] . Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідач періодично сплачувала кошти в погашення заборгованості по картковому рахунку. Згідно розрахунку заборгованості за Договором б/н від 21.04.2010 станом на 01.07.2019 заборгованість відповідача становить 13260,53 грн. Заборгованість складається із: заборгованості за тілом кредиту - 5273,90 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту - 2663,28 грн., нарахованої пені за прострочене зобов`язання - 3378,83 грн., заборгованості за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. -836,88 грн., заборгованості по судових штрафах - 1107,64 грн. Позивач зазначає, що при укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, яка передбачає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В даному випадку конструкцію договору приєднання, його умови розроблює АТ КБ «ПриватБанк». Умови повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку; умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 21.04.2010 відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, щодо відповідальності за простроченим тілом кредиту. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту просив стягнути: заборгованість за тілом кредиту (сумою, яку фактично отримав в борг позичальник), заборгованість за простроченим тілом кредиту, пеню та штрафи за несвоєчасну сплату. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору. Останнім, зокрема, визначені, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету - заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо неустойки (пені), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Тож суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (21.04.2010) до моменту звернення до суду із позовом (24.07.2019), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку та Витяг з Тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна», - не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку та Витяг з Тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна» з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору. Витяги з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, з Тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна», наявні в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому не можуть розцінюватися як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 21.04.2010 шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати пені та штрафів за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Отже, АК КБ «ПриватБанк» не надавав суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у відповідача заборгованості за пенею та штрафах в заявленому ним розмірі за кредитним договором від 21.04.2010. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку в повному обсязі АТ КБ «ПриватБанк» не були повернуті вчасно, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач мав підстави для стягнення з відповідача тіла кредиту та простроченого тіла кредиту в сумі 6537,02 грн. При цьому суд приймає до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року. Оскільки відповідач 26.09.2019 сплатила позивачу в погашення заборгованості 14999 грн., про що свідчить квитанція TS206828, тому суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову. Сплачена відповідачем сума перевищує 6537,02 грн., тому є підстави вважати, що фактично відповідачкою погашено Приватбанку і судовий збір в розмірі 1921 грн. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed