Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову покликається на те, що 25.04.2014 року, під час того, як ним, генеральним директором ТзОВ «Магік», проводилась нарада з працівниками товариства у приміщенні корпусу обслуговування клієнтів у с. Милятичі, Пустомитівського району, Львівської області, у приміщення офісу зайшла [PERSON] та почала його звинувачувати у дачі хабарів та незаконній винагороді державним органам за здійснення його господарської діяльності. Вказувала, що її мати проживає біля ТзОВ «Магік» та отримує значну шкоду здоров'ю внаслідок діяльності ТзОВ «Магік». Звинуватила позивача у тому, що діяльність його підприємства здійснюється на підставі незаконно отриманих на це дозволів. Уточнивши позовні вимоги, просить визнати інформацію, поширену [PERSON] 25.04.2014 року перед [PERSON], [PERSON], [PERSON] у приміщенні корпусу обслуговування клієнтів ТзОВ «Магік», що адресою: вул. Сонячна,1, с.Милятичі, про те, що [PERSON] купує усі результати перевірки ТзОВ «Магік», також, що ТзОВ «Магік» під керівництвом [PERSON] своєю діяльністю порушує права жителів с.Милятичі, та що земельна ділянка, яка межує із домоволодінням матері відповідача була придбана незаконним шляхом такою, що не відповідає дійсності; зобов'язати відповідача спростувати недостовірну інформацію, шляхом направлення протягом 10 днів з дня винесення рішення у справі на адресу [PERSON] ([ADDRESS]) листа із спростуванням недостовірної інформації наступного змісту: «25.04.2014 року, мною [PERSON] було неправильно та неправдиво заявлено Вам про те, що Ви купуєте усі результати перевірки ТзОВ «Магік», також, що підприємство своєю діяльністю порушує права жителів с.Милятичі, та що земельна ділянка, яка межує із домоволодінням моєї матері була придбана нечесним шляхом. Я гарантую в подальшому не поширювати неправдиву інформацію щодо даних фактів»; зобов'язати відповідача спростувати недостовірну інформацію, шляхом направлення протягом 10 днів з дати винесення рішення у справі свідкам [PERSON], проживаючому у [ADDRESS], [PERSON], проживаючому у [ADDRESS], [PERSON], проживаючому у [ADDRESS], листа із спростуванням недостовірної інформації наступного змісту: «25.04.2014 року, мною [PERSON] було неправильно та неправдиво заявлено про те, що він купує усі результати перевірки ТзОВ «Магік» також, що підприємство своєю діяльністю порушує права жителів с.Милятичі, та що земельна ділянка, яка межує із домоволодінням моєї матері була придбана нечесним шляхом. Я гарантую в подальшому не поширювати неправдиву інформацію щодо даних фактів»; стягнути з відповідача 3000,00 грн. моральної шкоди та 487,20 грн. судових витрат. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, дала пояснення аналогічні мотивам позову, простить позов задовольнити повністю. Відповідач та її представник в судовому засіданні проти позову заперечили. Просять у задоволенні позову відмовити. Пояснили, що відповідач 25.04.2014 року, зайшла в офісне приміщення ТзОВ «Магік», де проходила нарада, запитала у одного з працівників чи може вона зачекати, на що отримала дозвіл. Після закінчення наради, вона підійшла до [PERSON], та намагалась з'ясувати коли буде підвищена межа паркану на виробництві ТзОВ «Магік», оскільки із - за вітру пісок, та пил з виробництва попадає на будинок її родини, та прилеглу до нього територію, що створює їй та її родині постійні незручності, зокрема і погіршення стану здоров'я. Негативної інформації не говорила та не розповсюджувала. Відповідач також пояснила, що [PERSON] розпочав з нею сварку, яка продовжилась вже за межами офісного приміщення. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши інші матеріали справи, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що 25.04.2014 року у приміщенні корпусу з обслуговування клієнтів ТзОВ «Магік», розташованого у с. Милятичі, Пустомитівського району, Львівської області, в присутності керівників ТзОВ «Магік» [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в розмові з генеральним директором підприємства [PERSON], відповідач [PERSON], звертаючись до останнього, звинуватила того в неправомірному придбанні земельної ділянки, незаконній господарській діяльності підприємства, забруднені навколишнього середовища, створенні нестерпних умов проживання її родини на суміжній земельній ділянці та підкупі посадових осіб державних органів, які відповідальні за проведення перевірки стану навколишнього середовища. В судовому засіданні встановлено, що факт поширення недостовірної інформації, яка б порушувала ділову репутацію [PERSON] відсутній, оскільки така не вийшла за межі офісу ТзОВ «Магік», самого підприємства, не була поширена у засобах масової інформації, не призвела до створення негативної думки про діяльність позивача та його підприємства. Позивачем не доведено порушення його особистих немайнових прав, як і завдання шкоди відповідним немайновим благам внаслідок допущених висловлювань [PERSON], чи перешкоджання позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно зі статтею 47-1 Закону України "Про інформацію", ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема, вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лінгенс проти Австрії" суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року . Згідно з п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до статті 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності ( на відміну від перевірки дійсності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав 'людини при тлумаченні статті 10 Конвенції. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Згідно ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе. Статтею 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Частиною 1 ст. 10 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено право особи на вільне поширення інформації та ідей. Проте, частиною другою вказаної норми передбачена можливість обмеження цього права на підставі закону з легітимною метою за умови, що таке обмеження є необхідним у демократичному суспільстві. Такою легітимною метою визначається охорона репутації осіб - фігурантів інформації. Згідно з положеннями ст.277 ЦК України, ст.10 ЦПК України, п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» обов'язок довести, що інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Постанова Пленуму Верховного суду України від 27.03.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» \\ п.5\\ зазначає, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. Обставини, встановлені судом, повністю стверджуються показаннями свідків у судовому засіданні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що 25.04.2014 року у приміщенні ТзОВ «Магік» був присутній при розмові [PERSON] та [PERSON], під час якої [PERSON] звинувачувала позивача в дачі хабарів посадовим особам держаних органів для здійснення своєї підприємницької діяльності. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав покази про те, що 25.04.2014 року, він був присутній при розмові [PERSON] та [PERSON], яка відбувалась на підвищених тонах. Пояснив, що чув як [PERSON] звинувачувала [PERSON] у тому, що він отримав дозволи для проведення діяльності ТзОВ «Магік» шляхом дачі хабарів посадовим особам. Пояснив, що його ставлення до позивача, внаслідок почутих звинувачень не змінилось. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що 25.04.2014 року, був присутній в офісному приміщенні ТзОВ «Магік», де [PERSON] звинувачувала [PERSON] у тому, що внаслідок діяльності його підприємства ТзОВ «Магік» страждає вона та її родина. Що діяльність його підприємства відбувається із значними порушеннями, та що він давав хабарі посадовим особам держаних органів для погодження здійснення його діяльності. Пояснив, що його відношення до позивача, внаслідок почутих звинувачень, не змінилось. Як вбачається з показань свідків, інформація, висловлена відповідачкою не вийшла за межі офісу ТзОВ «Магік», самого підприємства, не була поширена у засобах масової інформації, не призвела до створення негативної думки про діяльність позивача та його підприємства. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки висловлювання [PERSON] про створення нестерпних умов проживання її родини внаслідок забруднення навколишнього середовища від діяльності підприємства, що належить [PERSON], на спростуванні яких наголошує [PERSON], носять характер оціночного судження, за які вона не може нести відповідальності.

Outcome: dismissed