Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом, вказавши на його обґрунтування, що її цивільному чоловіку [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло №29381, виданого 10 грудня 1999 року Кіровоградською міською радою, на праві приватної власності належала квартира під №1 в будинку 11/11 корпус 7 по вулиці Великій Перспективній в місті Кіровограді. 26 серпня 2014 року [PERSON] помер, та після його смерті відкрилась спадщина на вище вказану квартиру. Шляхом подачі відповідної заяви до приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] спадщину прийняла вона (позивач), як спадкоємець четвертої черги за законом, а також спадкоємець першої черги за законом син спадкодавця відповідач [PERSON]. Також позивач зазначила, що [PERSON], який тривалий час хворів та звертався до неї за допомогою, вона знає з 2001 року, при цьому вона постійно надавала йому посильну допомогу, зокрема, готувала йому їжу, прибирала, прала, купувала ліки, відвідувала в лікарні, коли він лікувався на стаціонарі. Поступово стан здоровя [PERSON] погіршився, йому все важче було за собою слідкувати та він став потребувати щоденної цілодобової турботи і допомоги. В звязку з такими обставинами [PERSON] запропонував їй (позивачу) переїхати в належну йому квартиру та постійно проживати з ним, в яку (квартиру) вона (позивач) переїхала у липні 2008 року. Починаючи з липня 2008 року, вона спільно проживала з [PERSON] в одній квартирі, вони були повязані спільним побутом, мали спільний бюджет та взаємні права та обовязки. Крім того, оскільки вони мали спільний бюджет вона (позивач) особисто сплачувала комунальні послуги, здійснювала закупівлю необхідних продуктів та всіх інших товарів, потрібних для нормального утримання квартири, при цьому, більша частина їх спільного бюджету використовувалася на придбання ліків, обстеження та лікування [PERSON], у якого мали місце численні захворювання серцево-судинної системи, опорно-рухового апарату, шлунково-кишкового тракту, інших внутрішніх органів, хвороби органів зору, а залишок коштів використовувався на спільні побутові потреби. Позивач також зазначила, що в період їх спільного проживання [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в березні 2009 року і в серпні 2011 року в Кіровоградській обласній лікарні. З 19 квітня 2013 року по 13 травня 2013 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у Кіровоградській обласній лікарні. Крім того, 20 травня 2013 року [PERSON] за направленням Кіровоградської обласної лікарні був госпіталізований в Кіровоградський обласний онкологічний диспансер, де йому була виконана хірургічна операція. Після виписки з лікарні [PERSON] продовжував бути під наглядом дільничного лікаря, та після перенесеної операції був абсолютно безпомічним, не міг самостійно себе обходити та потребував сторонньої допомоги та догляду, які вона (позивач) надавала, а з 20 липня 2014 року [PERSON] міг пересуватися виключно тільки з її (позивача) допомогою, при цьому, більшу частину часу він лежав та опікуватися собою він фізично не міг, оскільки був кволий і неспроможний будь-що робити самостійно, повністю ним опікувалася тільки вона (позивач). Також позивач зазначила, що коли стан здоровя чоловіка став різко погіршуватися в 2009-2011 роках вона запропонувала йому звернутися по допомогу до сина [PERSON], який мешкав в Ізраїлі, але [PERSON] заперечував проти цього та говорив, що сину він не потрібний. В серпні 2011 року відповідач по справі, [PERSON] приїжджав з Ізраїлю до Кіровограда, зупинявся в квартирі батька, побув десять днів, при цьому, фактично займався своїми справами, проводив час на свій розсуд, зустрічався з друзями, після чого поїхав, не надавши батьку будь-якої допомоги, в т.ч., і матеріальної, що додало [PERSON] додаткових розчарувань та страждань. Крім того, в 2012 році, коли їй (позивачу) стало зрозуміло, що на їх (її та [PERSON]Г.) доходи вилікувати [PERSON] нереально, вона запропонувала йому продати квартиру та поїхати до сина в Ізраїль і там продовжити лікування, але на таку її пропозицію чоловік відповів категоричною відмовою, зазначивши, що сину він непотрібний. З огляду на викладене вище та з посиланням на ч.2 ст.1259, ст.1264 ЦК України, ст.3 СК України, позивач просила встановити факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON], який помер 26 серпня 2014 року, з липня 2008 року та по день смерті [PERSON], а також змінити черговість одержання права на спадкування та надати їй, [PERSON], як спадкоємцю четвертої черги за законом, право на спадкування після [PERSON], який помер 26 серпня 2014 року разом із спадкоємцем першої черги за законом [PERSON] Позивач [PERSON] та в її інтересах представник адвокат [PERSON] під час судового розгляду справи позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позові, просили позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON], позовні вимоги позивача не визнала, вважаючи їх необгрунтованими та безпідставними, та такими, що не грунтуються на вимогах закону, просила відмовити в їх задоволенні. На обґрунтування заперечень позову зазначила, що відповідач виїхав на постійне проживання в Ізраїль більше 15-ти років тому, разом із родиною, при цьому, його батько [PERSON] залишився проживати у м.Кіровограді в родинному помешканні квартирі №1 корпус 7 по вул. Великій Перспективній 11/11, яка перейшла йому від прабабусі у 1930-х роках, а до того належала його родині із 19-го сторіччя. Весь час проживання за кордоном відповідач мав родинні, близькі відносини з батьком, постійно з ним спілкувався телефоном, та доручив [PERSON] його навідувати, допомагати коштами та харчами. Батько відповідача у 2004 році відвідував відповідача в Ізраїлі, однак залишатися там відмовився через несприятливий клімат, наявність в Україні власного житла, друзів. Останнього разу родина відповідача відвідувала батька у 2011 році, проживши близько двох тижнів в його (батька) квартирі, при цьому, жодного разу не бачили в квартирі ніякої постійно проживаючої людини, а тим більше дружини, або жінки, яку б батько відповідача називав такою. Натомість [PERSON] згадував у розмові, не називаючи імя чи прізвища, що наймає жінку, яка готує для нього їжу і прибирає у квартирі, за що він сплачує їй кошти. Крім того, батько відповідача [PERSON] був забезпеченою людиною, так як за життя працював лікарем в Кіровоградській обласній лікарні, отримував пенсію за віком, мав машину, яка зареєстрована за ним та якою він користувався, оформивши страховку в березні, 2014 року, і матеріальної підтримки з боку [PERSON] не потребував. Відповідач знав про хворобу батька, співчував його стражданням, але фізично не міг надавати йому допомогу особисто, так як його самого спіткала тяжка хвороба церебральний інсульт, у звязку з чим він не міг самостійно пересуватись в будь-який спосіб, обслуговувати себе, що намагався компенсувати матеріально. Тільки із змісту позовної заяви відповідач дізнався, що позивач [PERSON] вважає себе дружиною його батька [PERSON] і заявляє, що живе з ним з 2008 року, в той час, як довідка ЖЕО №2 свідчить про відсутність осіб, які були зареєстровані і проживали за адресою [INFO], к. 7 кв. 1 разом із спадкодавцем. Відповідач [PERSON] направив на адресу суду письмові пояснення, за якими він є єдиним сином та єдиним спадкоємцем [PERSON], [INFO], який помер 26 серпня 2014 року у м.Кіровограді. Крім того, зазначив, що він (відповідач) разом зі своєю сімєю переїхав в Ізраїль, однак ніколи не втрачав звязок з батьком, регулярно телефонуючи батькові та підтримуючи його матеріально. У 2004 році батько приїздив в Ізраїль, але від переїзду на постійне місце проживання відмовився у звязку з несприятливим кліматом та складністю звикнути до нових умов життя. Останній раз приїздив до батька в 2011 році, залишив йому гроші в розмірі 6 000 доларів США. Квартира №1 в будинку №11/11 корпус 7 по вул.К.Маркса у м.Кіровограді належить їх сімї з 1930 року і переходить від прабабусі по прямій лінії її спадкоємцям, при цьому батько пропонував подарувати йому квартиру, на що він відмовився, вважаючи, що здоровя батька важливіше. В 2013 році батько вже хворів і він в черговий раз запропонував батьку, щоб той переїхав до них в Ізраїль, на що батько відповів відмовою, та, оскільки хвороба у батька прогресувала. - він умовив батька найняти хатню робітницю та дізнався, що батько уже її найняв, яка за гроші допомагає йому по господарству. В кінці літа, 2014 року йому зателефонували друзі, які повідомили йому про тяжкий стан здоровя батька, після чого він попросив знайомого [PERSON] для надання активної допомоги батьку, відвідавши батька, [PERSON] повідомив йому, що батько в важкому стані, а в квартирі знаходиться жінка на імя [PERSON], яка назвалася знайомою батька. Крім того, зазначив, що через [PERSON] він оплатив витрати, повязані з похованням батька, так як фізично не зміг приїхати, будучи 100% інвалідом за станом здоровя (церебральний інсульт). З огляду на зазначене, просив прийняти до уваги зазначені пояснення і відмовити в задоволенні позову [PERSON] за безпідставністю. Заслухавши пояснення позивача та в її інтересах представника, заперечення представника відповідача, враховуючи письмові пояснення відповідача, заслухавши пояснення свідків, дослідивши докази по справі в їх сукупності, зясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] помер 26 серпня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ОЛ №194991, виданого міським відділом по державній реєстрації смертей реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис за №2257. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому за життя майно, і, зокрема, квартиру №1, що знаходиться в будинку 11/11, корпус 7 по вул.В.Перспективній у м.Кіровограді, яка належала останньому на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.12.1999 року №29381, виданого Кіровоградською міською радою, записано в реєстрову книгу №120 запис за №39903. З матеріалів спадкової справи №4/2015 до майна померлого 26.08.2014 року [PERSON], заведеної приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], судом встановлено, що після смерті [PERSON], померлого 26.08.2014 року, з заявою про прийняття спадщини 25.02.2015 року звернулась співмешканка померлого [PERSON], заява зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за №10, заведено спадкову справу №4/2015 від 25.02.2015 року; 26.02.2015 року до нотаріуса надійшла заява спадкоємця першої черги, сина померлого [PERSON], заява зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ 26.02.2015 року за реєстровим №11. Свідоцтва про право на спадщину не видавались. Судом також встановлено, що спадкодавець [PERSON] за життя заповіту не залишив. Відповідно до інформації приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] від 25.02.2015 року та від 27.02.2015 року, [PERSON] рекомендовано звернутися до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сімєю із спадкодавцем не менше ніж пять років до часу відкриття спадщини, крім того, повідомлено, що з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлого 26.08.2014 року, 26.02.2015 року звернувся спадкоємець першої черги за законом. Позивач [PERSON], звернувшись з позовом до суду, просила встановити факт проживання її однією сімєю без реєстрації шлюбу з спадкодавцем [PERSON], який помер 26 серпня 2014 року, в період з липня, 2008 року і по день смерті [PERSON], а так само, просила змінити черговість одержання права на спадкування, надавши їй, як спадкоємцю четвертої черги за законом, право на спадкування після [PERSON], який помер 26 серпня 2014 року разом із спадкоємцем першої черги за законом [PERSON] Як на підстави позовних вимог позивач зазначила, що з липня 2008 року і до моменту смерті [PERSON] 26 серпня 2014 року, вона постійно спільно проживала з останнім, вважала його цивільним чоловіком, була повязана з ним спільним побутом, мали спільний бюджет та взаємні права та обовязки; крім того, в період спільного проживання [PERSON] перебував неодноразово на стаціонарному лікуванні в медичних закладах, вона в цей період опікувалася та турбувалася про нього, забезпечувала його всім необхідним, відвідувала його в лікарні, купувала ліки, продукти харчування, а так само продовжувала догляд та піклування і тоді, коли [PERSON] тяжко захворів, потребував стороннього догляду, який вона здійснювала одноособово, та стан якого з 20 травня 2013 року і по день смерті можна розцінювати як безпорадний. Відповідач [PERSON] в письмових поясненнях, адресованих на адресу суду, та представник відповідача під час судового розгляду справи заперечили факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу позивача [PERSON] разом з [PERSON], який помер 26 серпня 2014 року з липня 2008 року по день смерті [PERSON] За змістом п.5 ч.1, ч. 2 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, якщо від цього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. За приписами ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Норма ст.74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах та для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом як спадкоємців першої черги на підставі ст. 1261 ЦК України. Відповідно до роз'яснень, викладених у абзацах 1 та 4 пункту 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч.2 ст.3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 19 травня 1993 року і по теперішній час зареєстрована за адресою [INFO]. Відповідно до довідки ЖЕО №2 Кіровоградської міської ради від 07.04.2015 року №2047 [PERSON] з 24.07.1962 року та по день смерті 26.08.2014 року проживав та був зареєстрованим за адресою [INFO], ніхто інший з ним не був зареєстрованим за вказаною адресою. Допитані в судовому засіданні за клопотанням позивача [PERSON] свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] надали пояснення, за якими, свідки підтвердили факт проживання однією сімєю [PERSON] як жінки та [PERSON] як чоловіка без реєстрації шлюбу в період з липня 2008 року і по день смерті [PERSON], а саме 26.08.2014 року. Зокрема, свідок [PERSON] пояснила, що близько 20-ти років вона проживає за адресою [INFO], [PERSON] проживала спільно з [PERSON] близько пяти років, якого сусіди називали «Михайло», до цього [PERSON] приходила до [PERSON] та допомагала йому по господарству, вони разом їздили на машині, разом прибирали в квартирі, [PERSON] здійснювала постійний догляд за [PERSON], і в той час, коли він був тяжко хворим, відвідувала його в лікарні, він разом з [PERSON] виходив на вулицю. В свою чергу вона сприймала їх як чоловіка та дружину. Свідок [PERSON] пояснила суду, що з 1995 року [PERSON] проживав сам, близько останніх пять років [PERSON] почала постійно проживати з [PERSON], вони жили добре, разом скуплялися, коли [PERSON] почувався добре, то на вулиці біля будинку грав мячем з онуком [PERSON], розвішував на вулиці випрані речі, як свої, так і Вірині, а коли захворів, [PERSON] допомагала йому, купувала ліки, він самостійно не міг далеко ходити, зі слів [PERSON] їй відомо, що [PERSON] переніс операцію. Сприймала їх ([PERSON] та [PERSON]П.) як сімю. Свідок [PERSON] зазначила суду, що вона з народження, а саме з 1959 року проживає по сусідству з [PERSON] в квартирі №18 в будинку №11/11 корпус 7 по вул.В.Перспективній у м.Кіровограді; їй відомо, що [PERSON], якого всі називали «Міша», «дядя Міша» проживав в цьому ж будинку в квартирі №1 з дружиною Оленою, яка померла дуже давно, ще коли син дяді Міши [PERSON] навчався в школі, після смерті дружини [PERSON] проживав сам, син одружився та в подальшому переїхав з сімєю в Ізраїль, після чого вона [PERSON] не бачила. Зазначила, що [PERSON] працював стоматологом, у нього був дуже тяжкий характер, бачила, як [PERSON] разом з [PERSON] разом прали речі, разом прибирали, їй також відомо, що [PERSON] їздив до сина [PERSON] в Ізраїль, однак залишатися там відмовився. Бачила [PERSON] за півроку до смерті, він був дуже слабкий, втратив вагу, мав хворобливий вигляд. Свідок [PERSON] пояснила суду, що відповідача бачила один раз і то дуже давно, [PERSON] жив по сусідству, після смерті дружини тривалий час проживав один, потім вона побачила [PERSON], яка періодично приходила до [PERSON], та в подальшому, років 5-6 тому назад вони почали проживати разом як сімейна пара, [PERSON] вона сприймала як дружину [PERSON] Їй також відомо, що [PERSON] працював в обласній лікарні, там також працювала і [PERSON], у [PERSON] була машина, за якою він здійснював догляд, та на якій він разом з [PERSON] їздили, а коли стан здоровя [PERSON] почав погіршуватися, за його ж проханням вона і о 23.00 год., і о 24.00 год., проживаючи по сусідству, приходила до нього додому та міряла йому артеріальний тиск. Свідок [PERSON] пояснив суду, що позивач [PERSON] є матірю його дружини, та доводиться йому тещею, яка близько шести років тому назад повідомила їм, що вона має намір зійтися з [PERSON] та проживати разом ним, на що вони не заперечували, при чому вони залишилися проживати в квартирі на Пацаєва у м.Кіровограді, а [PERSON] постійно проживала в квартирі [PERSON] на вул.в.Перспективній у м.Кіровограді, при цьому, вони жили як одна сімя, все робили разом, разом ходили за продуктами, в гості, разом святкували дні народження. Коли приїхав з Ізраїлю син [PERSON] [PERSON] їх запросили до себе в гості ([PERSON] та [PERSON]П.) на знайомство, познайомилися, спілкувалися з [PERSON] на різні теми. Йому також відомо, що [PERSON] хворів, при цьому, знаходився і вдома, і в лікарнях лікувався, також відомо, що [PERSON] зробили операцію, він з сімєю допомагав також грошима, близько трьох років тому назад [PERSON] серйозно захворів і саме [PERSON] здійснювала за ним постійний догляд, допомагала йому. Крім того, зазначив, що [PERSON], а також він разом з дружиною займалися похованням [PERSON], вирішували організаційні питання, допомогли [PERSON] фінансово, так як у неї були незначні грошові заощадження, зазначив, що довірена особа відповідача [PERSON] привіз алкогольні напої для поминального обіду. Крім того, вказав, що на теперішній час [PERSON] продовжує проживати в квартирі [PERSON] Разом з тим, судом відзначається, що сукупність наданих позивачем [PERSON] доказів, зокрема, таких як показання свідків, не засвідчують факт того, що між ними: позивачем [PERSON] та спадкодавцем [PERSON] склалися усталені відносини, що притаманні подружжю не менше п'яти років. Допитаний в судовому засіданні зі сторони відповідача свідок [PERSON] охарактеризував [PERSON] як людину замкнуту, близько двох трьох років тому назад в літній період часто бачив [PERSON] біля підїзду будинку, знає також, що [PERSON] працював зубним техніком, у нього є єдиний син [PERSON], який давно виїхав в Ізраїль. Свідок [PERSON] пояснив, що він перебуває в тісних стосунках з батьками дружини відповідача, [PERSON], яка напередодні смерті [PERSON] зателефонувала йому та попросила навідатися до [PERSON], що ним і було зроблено, при цьому двері квартири відкрила жінка, яка представилася [PERSON], при цьому [PERSON] лежав на дивані, а наступного дня від [PERSON] він дізнався про смерть [PERSON] Після смерті [PERSON] він разом з [PERSON] на його автомобілі їздили в похоронне бюро, при цьому замовником була [PERSON], а він особисто передав їй близько 5 000 грн. на організацію поховання. Пізніше забирав документи на квартиру. Крім того, надані позивачем в якості доказів фотографії позивача з [PERSON], датовані періодом вересень, 2012 року та жовтень, 2013 року, на переконання суду, самі по собі не можуть бути беззаперечним доказом того, що між [PERSON] та [PERSON] склалися саме такі відносини, які притаманні подружжю та протягом не менше пяти років до часу відкриття спадщини. Окрім того, судом відзначається, що спірне спадкове майно не було придбане в період спільного проживання позивача із спадкодавцем, на підставі чого звернення до суду з позовом про встановлення вказаного факту позивач пов'язує з реалізацією свого права на спадкування майна, яке належало спадкодавцю. Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Тобто, кваліфікуючою ознакою віднесення осіб до четвертої черги спадкоємців є проживання осіб однією сім'єю зі спадкодавцем. Відповідач [PERSON] відноситься до спадкоємців першої черги відповідно до ст.1261 ЦК України. Позивач [PERSON] відноситься до спадкоємців четвертої черги відповідно до ст.1264 ЦК України, однак вона за законом не набуває права на спадкування з огляду на те, що заява про прийняття спадщини була подана спадкоємцем першої черги - відповідачем. Для виникнення у позивача права на спадкування вирішальне значення має наявність правових підстав для зміни черговості одержання права на спадкування, оскільки відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово і кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 ЦК України. Черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч.1 ст.1259 ЦК України), або на підставі рішення суду (ч.2 ст.1259 ЦК України). Частина 2 ст.1259 ЦК України встановлює, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Застосування наведеної норми права з урахуванням вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України вимагає доведення позивачем факту опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу, а також перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, зумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Як розяснив у п.6 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" Пленум Верховного Суду України, - під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин. Як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами, [PERSON] помер 26 серпня 2014 року у віці 80-ти років від онкологічного захворювання (лікарське свідоцтво про смерть №68, довідка про причину смерті від 27 серпня 2014 року, за яким причина смерті зазначена як рак поперечноободової кишки кл.гр.4), крім того, зазначено приблизний час між початком захворювання і смертю, що становить 1,5 роки. З медичної документації, зокрема, копії медичної карти стаціонарного хворого №7901 [PERSON], наданої Кіровоградською обласною лікарнею, вбачається, що [PERSON] дійсно хворів, знаходився на лікуванні в кардіологічному відділенні в період з 19.04.2013 року по 13.05.2013 року з діагнозом: «ИБС. Диффузный кардиосклероз.Экстрасистолическая аритмия. Полная блокада правой ножки пучка [PERSON]. Симптоматическая артериальная гипертензия.СН 11-А ст, 11 ф.к. С-ч поперечно-ободочной кишки St ІІ T3N0M0 глин.гр.ІІ. вторичная гипохромная анемия. ДЭ ІІ смешанного генеза (гипетронического, атеросклеротического) Вестибулопатический синдром. 13 травня 2013 року [PERSON] був виписаний з Кіровоградської обласної лікарні та йому була рекомендована консультація лікаря-проктолога в Кіровоградському онкологічному диспансері. 20 травня 2013 року [PERSON] за направленням Кіровоградької обласної лікарні був госпіталізований в Кіровоградський обласний онкологічний диспансер. З медичної документації, наданої зазначеним лікувальним закладом, - медичної карти стаціонарного хворого №3357 вбачається, що [PERSON] перебував на лікуванні у відділенні проктології в період з 20 травня 2013 року по 05 червня 2013 року. 23 травня 2013 року було проведено хірургічне лікування - «Лапаротомия. Ревизия органов брюшной полости. Наложение обходного илеосигмоанастомоза. Дренирование брюшной полости» Діагноз при виписці «Первично-множественные полипы поперечно-ободочной кишки и сигмы СТ1VT4H2M1, воспалительное поражение печени, ректо-везикальной складки. Кл.гр.4». З терапевтичної медичної амбулаторної картки №232070 [PERSON], [INFO], та витягу з амбулаторної картки щодо записів за період з 25.02.2008 року по 26.08.2014 року, наданих КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 м.Кіровограда» встановлено, що [PERSON] хворів на ІХС: атеросклеротичний кардіосклероз, симптоматична атеросклеротична гіпертензія, ЖКХ: хронічний калькульозний холецистит, хронічний панкреатит, остеохондроз попереково крижового відділу хребта, хронічний гастрит. Проте сам по собі факт наявності у спадкодавця ряду захворювань не може свідчити про його безпорадний стан, оскільки із наданих медичних документів не вбачається, що він перебував у безпорадному стані та потребував у звязку з цим постійного стороннього догляду. Крім того, медичною документацією підтверджений факт того, що [PERSON] тяжко хворів лише з травня, 2013 року, при цьому, з досліджених під час судового розгляду справи доказів, а так само пояснень свідків не встановлено, що з травня, 2013 року він перебував у безпорадному стані, не міг самостійно рухатися, в той час як для зміни черговості одержання права на спадкування необхідно довести не тільки факт знаходження особи у безпорадному стані, а й перебування в зазначеному стані тривалий час. Іншими належними та допустимими доказами факт безпорадного стану спадкодавця позивачем не доведений. Окрім того, позивачем не доведено належними доказами, що саме вона матеріально забезпечувала та надавала матеріальну допомогу [PERSON], при цьому, з наявних матеріалів справи, судом відзначається, що [PERSON] значився на обліку в УПФ України в м.Кіровограді Кіровоградської області по момент смерті 26.08.2014 року та отримував пенсію в розмірі 1 250 грн. 05 коп., [PERSON] значиться на обліку в УПФ України в м.Кіровограді та одержує пенсію за віком з 26.12.2011 року довічно в розмірі 1 069 грн. 55 коп., крім того, [PERSON] у власності мав нерухоме та рухоме майно квартиру та транспортний засіб, зазначені обставини свідчать про те, що [PERSON] мав власні доходи для забезпечення життєдіяльності. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних, як свідків , показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експерта. Згідно зі ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. З огляду на викладене вище, судом також відзначається, що за принципом змагальності, визначеним в ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, при цьому, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання відносин, що склалися між позивачем [PERSON] та спадкодавцем [PERSON] за життя останнього сімейними, а так само, враховуючи, що законодавець зміну черговості одержання права на спадкування пов'язує, перш за все, із безпорадним станом спадкодавця, протягом тривалого часу внаслідок похилого віку, тяжкої хвороби або каліцтва, а позивачем такий стан [PERSON] не доведений, не надано належних доказів на підтвердження того, що спадкодавець перебував у безпорадному стані, у зв'язку з чим не міг самостійно забезпечити умови свого життя та потребував матеріальної допомоги, стороннього догляду та піклування, що є підставою для відмови позивачу [PERSON] в задоволенні позовних вимог за їх недоведеністю. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed