Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] звернулася з позовом про відшкодування шкоди заподіяної незаконним притягненням до кримінальної відповідальності і в обґрунтування позовних вимог зазначила, що вироком Димитровського міського суду Донецької області від 29 грудня 2017 року, у кримінальному провадженні № 12015050000001031 від 26.10.2015 року, її було визнано невинуватою у вчиненні злочину передбаченому ч. 2 ст. 367 КК України, та була виправдана за цією статтею. Згідно ухвали Апеляційного суду Донецької області від 2 липня 2018 року вирок Димитровського міського суду Донецької області від 29 грудня 2017 року був залишений без змін, а апеляційна скарга Прокуратури Донецької області на цей вирок без задоволення. Ухвала Апеляційного суду Донецької області та вирок Димитровського міського суду в касаційному порядку не оскаржувалися. Вказані рішення на цей час вступили в силу. Під час незаконного притягнення до кримінальної відповідальності їй заподіяна моральна шкода. За час притягнення її до кримінальної відповідальності змінився її звичайний уклад життя. По своїй суті вона є добродушна, спокійна, сімейна жінка. Але у зв`язку з несправедливістю та діями вказаних органів відносно неї, вона стала агресивною. Вона вимушена була змінити свій звичний образ життя на постійні судові засідання, консультації з адвокатами, спеціалістами. Все це супроводжувалось постійним страхом за свою долю, за можливе притягнення до кримінальної відповідальності. Вона постійно знаходилась в емоційному збудженні та стресі. Вказаним кримінальним провадженням їй закидалось спричинення шкоди у розмірі 186000 гривень за цінами 2015 року. На той час, за курсом долару США вказана сума складала 23000 долару. Це була дуже значна для неї сума. Страх, що з неї стягнуть цю суму постійно її супроводжував. Вона весь час вважала, що у неї заберуть житло, вона залишиться без свого кута і буде з дітьми без визначеного місця проживання. Також вказаним кримінальним провадженням їй закидали те, що вона нібито, невірно підписала акти виконаних робіт, які не були виконані. Вона власними очима бачила, що роботи, за нібито невиконання яких і було порушено кримінальне провадження, були виконані, і ця несправедливість, яка для неї була очевидна, пригнічувала її, у неї були думки про всесвітню несправедливість і неможливість доведення правди. Крім цього, у вказаному кримінальному провадженні їй було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення 27 жовтня 2015 року. Обвинувальний акт був вручений їй 17 грудня 2015 року, а судовий розгляд почався у січні 2016 року. Остаточне рішення було прийнято 2 липня 2018 року. Таким чином, під досудовим та судовим слідством вона перебувала з 27 жовтня 2015 року по 2 липня 2018 року, тобто 32 місяці. Мінімальна сума моральної шкоди яка підлягає стягненню визначається із розміру мінімальної заробітної плати у сумі 80668 гривень. Проте, вважає, що вказана сума підлягає збільшенню у зв`язку з тим, що повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення їй пред`явили 27 жовтня 2015 року, відразу після важких пологів, які відбулися 2 жовтня 2015 року. Повідомлення про підозру їй пред`являлося біля будинку за місцем мешкання у автомобілі, вона почувала себе дуже погано, а її дитина в цей час знаходилась вдома зі старшим братом. Вона вимушена була підписати повідомлення про підозру та обвинувальний акт не читаючи їх. При цьому, їй запропонували визнати вину у скоєнні злочину, на що вона відмовилась. Тоді, не дивлячись на те, що у неї була місячна дитина, їй вручили повістку до м. Маріуполь на допит. Судовий процес був значний у часі, коли вона знаходилась у відпустці по догляду за дитиною. Вказані обставини спричиняли їй ще більше страждань і моральних переживань. У неї на руках була грудна дитина, але бездушність органів, які притягнули її до кримінальної відповідальності її гнітили, приносили моральні переживання та страждання. Вона зверталась до Головного управління Національної поліції в Донецькій області для добровільного відшкодування моральної шкоди. Але відповідач 2 відмовився від добровільного відшкодування шкоди та рекомендував їй звернутись до суду. Зазначені обставини ще більш її обурили і викликали моральні страждання. Заподіяну моральну шкоду вона оцінює у 800000,00 гривень, яку просить стягнути з відповідачів на свою користь. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач та її представник в судовому засіданні вимоги позову підтримали, обґрунтовуючи свою позицію обставинами, викладеними в позовній заяві. Відповідачем Головним управлінням Державної казначейської служби України в Донецькій області суду наданий відзив на позовну заяву, у якому він заперечував щодо задоволення у повному обсязі позовних вимог, зазначивши, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області не вчиняло будь-яких дій щодо позивача, не приймало будь-яких рішень по відношенню до конституційних прав позивача, отже не вчиняло дій, що мали наслідком порушення прав позивача. До того ж, Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області навіть не є розпорядником єдиного казначейського рахунку Державного бюджету щодо відшкодування шкоди на державному рівні. Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області є юридичною особою публічного права, територіальним органом центрального органу виконавчої влади, здійснює свою діяльність відповідно до покладених Бюджетним кодексом України повноважень та не повинно нести відповідальність за діяльність інших органів державної влади. Прийняття рішення про стягнення безпосередньо з Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області є порушенням норм Конституції України та загальних положень ЦК України щодо підстав відшкодування шкоди. Позивач помилково ототожнює можливість правового захисту порушеного права шляхом стягнення коштів з держави/державного бюджету з пред`явленням вимоги про стягнення коштів до юридичної особи за відсутності причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та дією, що її спричинила. Головне управління згідно свого Положення не є представником Держави та не здійснює представництво Держави у суді у спірних правовідносинах. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Також виходячи з приписів законодавства про відшкодування шкоди, розмір відшкодування шкоди повинен визначатись з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок держави. Крім того, в своїй позовній заяві позивач просить стягнути з відповідачів по справі в якості компенсації моральної шкоди 800000 гривень, судові витрати по справі, як з юридичної особи публічного права, помилково ототожнюючи кошти державного бюджету України із коштами, які виділяються безпосередньо для утримання та для забезпечення діяльності Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, як юридичної особи публічного права. Відповідно до пункту 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845, передбачає безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) зокрема шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що проводить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. В судовому засіданні представник відповідача підтримав позицію органу, який він представляє, обґрунтовуючи свою позицію обставинами, викладеними у відзиві на позовну заяву. Відповідачем Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області суду наданий відзив на позовну заяву, у якому він погодився з позовними вимогами частково про стягнення на користь позивача відшкодування моральної шкоди у сумі 109 054 грн. 40 коп., зазначивши, що згідно з ч. 3 ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відповідно п. 3 прикінцевих та перехідних положень Закону України № 1774-VIII після набрання чинності цим Законом, а саме з 01.01.2017, мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2018» мінімальна заробітна плата з 01 січня 2019 року становить 4173 грн. Позивачка знаходилась під слідством та судом з 27.10.2015 до 29.12.2017. Таким чином, у позивачки виникло право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 109054 грн. 40 коп. Позивачка просить стягнути відшкодування моральної шкоди з Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Прокуратури Донецької області, які є самостійними юридичними особами з окремим фінансуванням та балансовим майном. Відповідно до ч. 1 ст. 1176 Цивільного кодексу України, шкода завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою. Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Таким чином, [PERSON] може отримати відшкодування лише від держави Україна шляхом стягнення коштів з її державного бюджету, але позивачка просить стягнути зазначену суму з розрахунків інших юридичних осіб, що суперечить закону та не може бути задоволено. Крім того, позивачка просить стягнути моральну шкоду в результаті незаконного притягнення до кримінальної відповідальності у розмірі 800000 гривень, однак на відміну від вимог законодавства, не надає жодного доказу того, що їй зазначена шкода спричинена саме на цю суму. Крім того, позивачка ніяким чином не обґрунтовує з яких міркувань вона вважає, що на її користь необхідно стягнути саме 800000 гривень та не обґрунтовує чому вона просить стягнути саме вказану суму, яким чином вона її розрахувала, на що посилалася та чим підтверджує. В судовому засіданні представник відповідача підтримав позицію органу, який він представляє, обґрунтовуючи свою позицію обставинами, викладеними у відзиві на позовну заяву. Відповідачем Прокуратурою Донецької області суду наданий відзив на позовну заяву, у якому він заперечував щодо задоволення у повному обсязі позовних вимог, зазначивши, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», незаконне засудження та інші дії, що обмежують права громадян, є підставою для відшкодування шкоди. Згідно ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» мінімальна заробітна плата складає 4 173 грн. [PERSON] знаходилась під слідством та судом 2 роки 8 місяців 7 днів (32,2 місяців): з 27.10.2015 (дата повідомлення про підозру) по 02.07.2018 (дата набрання вироком законної сили). Таким чином, розмір відшкодування має визначатися з мінімальної заробітної плати у сумі 4 173 грн. З огляду на викладене, у [PERSON] виникло право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 134 371 грн. (32,2 місяців * 4 173 грн.). Установлений законодавством розмір відшкодування враховує компенсацію психологічних переживань позивачки, залагодження принижень її честі та гідності тощо. Проте позивачкою взагалі не обґрунтовано суму відшкодування шкоди. Зокрема, не зрозуміло звідки взято суму відшкодування 800 000 грн., яким чином її розраховано. Доказів заподіяння таких немайнових втрат позивачкою також не надано, хоча обов`язок доведення таких обставин покладається саме на неї. Розмір моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Крім того, право [PERSON] на відшкодування моральної шкоди не може бути реалізовано па підставі заявлених позовних вимог. Так, позивачка просить стягнути відшкодування моральної шкоди з Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, прокуратури Донецької області, які є самостійними юридичними особами з окремим фінансуванням та балансовим майном. Відповідно до ч. 1 ст. 1176 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою. Згідно ч. 1 ст. 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відповідно до пп. 5 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України № 460/2011 від 13.04.2011, Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює лише казначейське обслуговування бюджетних коштів та списання коштів державного бюджету на підставі рішення суду. Таким чином, [PERSON] може отримати відшкодування моральної шкоди лише від держави України шляхом стягнення коштів з її державного бюджету. Замість цього, позивачка просить стягнути кошти з інших осіб, що суперечить закону та не може бути задоволено. В судовому засіданні представник відповідача підтримав позицію органу, який він представляє, обґрунтовуючи свою позицію обставинами, викладеними у відзиві на позовну заяву. Інших клопотань в порядку ст.222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 25.11.2019 року ухвалою судді відкрите провадження у цій справі, яка розглядається у загальному позовному провадженні. 10.12.2019 року за клопотаннями представників відповідачів Головного управління Національної поліції в Донецькій області та Прокуратури Донецької області вирішено провести підготовче судове засідання 2 січня 2020 року та наступні судові засідання за участі представників відповідачів у режимі відеоконференції з Краматорським міським судом Донецької області та Приморським районним судом м.Маріуполя (ухвала від 10.12.2019). 02.01.2020 року підготовче провадження у справі закрите і призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні о 09.00 год. 17.01.2020 року. Судові засідання у справі відбулись 17.01.2020 і 30.01.2020. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 29 грудня 2017 року вироком Димитровського міського суду Донецької області [PERSON] визнана невинуватою у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 367 КК України і виправдана за відсутністю в її діях складу злочину. Вирок суду набрав чинність 2 липня 2018 року після перегляду апеляційним судом Донецької області, яким залишено апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок суду - без змін (арк.спр.9-15). Підставою для розгляду справи по суті став обвинувальний акт, складений 17 грудня 2015 року слідчим СУ Головного управління Національної поліції в Донецькій області Верещака О.О. і затверджений у цей же день прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду прокуратури Донецької області Буцулаєвим Є.Ф. Підозра у цій справі вручена 27 жовтня 2015 року (арк.спр.20-29). У зв`язку із вагітністю та пологами в період з 20 липня до 23 листопада та з 23 листопада до 7 грудня 2015 року [PERSON] перебувала у відпустці, що підтверджується листками непрацездатності серії АГУ № 832842 і АГУ № 336513 відповідно. [INFO] року позивач народила дитину, що підтверджується епікризом пологового будинку Димитровської центральної міської лікарні та свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , виданого 9 жовтня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області. Позивач має ще одну дитину, [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] (арк.спр.16-19). Позивач зверталась до Головного управління Національної поліції в Донецькій області із заявою про відшкодування спричиненої моральної шкоди внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, але у відповіді від 24 липня 2019 року позивачу роз`яснено порядок звернення за захистом порушеного права без зазначення про прийняте рішення щодо відшкодування шкоди (арк.спр.30-33). V. Оцінка суду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Стаття 56 Конституції України проголошує право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Порядок відшкодування шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади врегульовано спеціальною нормою, що міститься у статті 1174 Цивільного кодексу України. Згідно частини першої статті 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до статті 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" (далі - Закон) право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята, шоста статті 4 Закону). Згідно із частиною третьою статті 13 Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Установлено, що стосовно позивача [PERSON] 29 грудня 2017 року постановлено вирок, яким її визнано невинуватою у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 367 КК України. Вирок набрав чинність 2 липня 2018 року. Позивач тривалий час перебувала під слідством та судом, змушена була докладати додаткових зусиль для організації свого життя, підтвердження своєї невинуватості у вчиненні злочину та відновлення ділової репутації. Співставляючи дати повідомлення їй про підозру, час пологів, які відбулись у позивача лише за 25 днів до цієї події, стан здоров`я позивача у цей період, територіальне розміщення органу досудового розслідування на відстані більш ніж 170 км від місця проживання позивача, суд визнає, що всі події, які були пов`язані із досудовим розслідуванням щодо неї, виконанням процесуальних обов`язків у цей період і у подальшому під час розгляду справи судом, мали для позивача надмірне фізичне та психологічне навантаження. Ураховуючи надані суду докази, суд приходить до висновку про те, що позивачем в судовому засіданні доведений факт отримання нею моральної шкоди, що завдана їй провадженням у кримінальній справі щодо неї, яка полягає у душевних переживаннях, почутті образи, емоційної напруги, нервозності протягом тривалого періоду часу та інших негативних переживань, викликаних незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, зазначених у позовній заяві та безпосередньо в суді. Факт отримання позивачем моральних страждань від незаконного притягнення до кримінальної відповідальності не заперечувався в судовому засіданні жодним з представників відповідачів. Спірним на думку відповідачів у цьому цивільно-правовому спорі є суб`єктний склад відповідачів. Спільною є думка відповідачів, що відповідати у цьому провадженні має держава Україна, а не юридичні органи, які вони представляють. Дійсно, законодавством не передбачено відповідальності безпосередньо посадової особи державного органу або органу місцевого самоврядування за спричинення шкоди при виконанні службових обов`язків перед особою, якій цієї шкоди завдано. Відповідно до статті 1174 Цивільного кодексу України обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Це підтверджується також положеннями частини другої статті 25 Бюджетного кодексу України, згідно з якою шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади або органу місцевого самоврядування, відшкодовується державою. З огляду на вказане суд вважає необхідним відмовити позивачу у задоволенні позову в частині вимог про стягнення моральної шкоди до Головного управління Національної поліції в Донецькій області та Прокуратури Донецької області. Що ж стосується позовних вимог до Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області, суд вважає необхідним зазначити про таке. Відповідно до статті 48 Цивільного процесуального кодексу України держава може бути стороною у цивільній справі. Проте, незважаючи на те, що держава визнається самостійним учасником цивільного процесу, держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 Цивільного кодексу України). Це відображено також у частині четвертій статті 58 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 18 грудня 2019 року № 390-IX) де зазначено, що держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції. Згідно із Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 р. № 215 Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 9 Положення). Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (абзац 3 пункту 4 Положення). Такі ж повноваження має і Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області, що передбачено абзацом 4 пункту 4 Положення про Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, розміщеного на офіційному веб-сайті Головного управління за посиланням: https://don.treasury.gov.ua/ua/pro-golovne-upravlinnya/polozhennya-pro-golovne-upravlinnya. У цьому ж Положенні зазначено, що Головне управління Казначейства підпорядковане Державній казначейській службі України є її територіальним органом. Незважаючи на те, що є вже усталеною у правозастосовній діяльності практика по застосуванню спеціальної правової конструкції «держава в особі відповідного органу державної влади», за відсутності прямої процесуальної норми, яка б визначала як обов`язок звернення до суду саме в такий процесуальний спосіб, суд не може позбавити позивача права на відшкодування спричиненої їй моральної шкоди, внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, через відсутність зазначення нею у позові відповідачем держави Україна. Позивач визначила відповідачем орган державної влади - Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області, який є територіальним органом Державної казначейської служби України. І перший, і другий органи мають повноваження щодо безспірного списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Будь-який інший орган таких повноважень не має. За таких обставин Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області є належним відповідачем. Більш того, у пункті 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, стаття 9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність»). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. За правилами частини третьої статті 23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер, глибину отриманих позивачем душевних страждань з приводу притягнення її до кримінальної відповідальності, тривалість негативних наслідків, та змін у звичному укладі життя позивача. Суд, виходячи з засад розумності і справедливості вважає, що на користь позивача має бути стягнуто 200000 гривень. у відшкодування моральної шкоди. Вимогу позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 800000 гривень суд визнає завищеною. На підставі статей 23,170,1174 Цивільного кодексу України, ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду",

Outcome: partial