Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

Акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулось з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором кредиту. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступні обставини. Так, між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»), (надалі - Позивач) та [PERSON] (надалі - Відповідач 1), укладено договір про надання споживчого кредиту №11191476000 від 31.07.2007 року (надалі - Кредитний договір). Відповідно до умов кредитного договору Позивач надав Відповідачу 1 кредит (грошові кошти) у сумі 86500,00 дол. США, а Відповідач зобов`язався повертати наданий кредит та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 975.00 дол. США 28-го числа кожного місяця, але у будь - якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 31.07.2028 ку, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (плі, 1,1,1.2. кредитного договору). За користування кредитними коштами відповідач зобов`язався сплатити проценти у розмірі 12.50 % річних. Проценти нараховуються на суму кредитних коштів, фактично наданих банком позичальнику, за період з моменту фактичного надання коштів до повернення останнім коштів у власність банку, та сплачуються у порядку, встановленому кредитним договором. Розмір процентної ставки може бути змінений. (п. 1.3. кредитного договору). Згідно з п. 8.1. кредитного договору, за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит Відповідач 1 сплачує Позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми гривневого еквіваленту суми простроченої заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу, починаючі з 32 календарного дня. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному кредитному договору прийнята порука [PERSON] (надалі - Відповідач 2) згідно договору поруки №130767 від 31.07.2007 року. Відповідно з п.п. 1.1.-1.5 договору поруки поручитель зобов`язується відповідати за виконання позичальником усіх його зобов`язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору, в тому числі за повернення суми боргу, відсотків за використання кредитних коштів, штрафних санкцій. Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною. Причини невиконання позичальником своїх зобов`язань по кредитному Договору ніяким чином не можуть вплинути на виконання поручителем зобов`язань по договору поруки. Всупереч умов Кредитного договору Відповідач 1 не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту протягом тривалого часу, чим суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання. Позивач направив відповідачам вимоги від 14.04.2015 року про необхідність усунення порушень. Копії вимог, списку поштових відправлень як докази надаються. Відповідачі вимоги банку не виконали. Станом на 09.06.2015р. заборгованість за кредитним договором №11191476000 від 31.07.2007 року становить: по кредиту та процентам у розмірі 84426.44 дол. США (Вісімдесят чотири тисячі чотириста двадцять шість доларів США 44 цнт.) та пені у розмірі 32468.23 грн. (Тридцять дві тисячі чотириста шістдесят вісім грн. 23 коп..), з яких: 76393.91 дол. США - заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 1878.69 дол. США за строк з 29.09.2014 року по 09.06.2015 року, 8032.53 дол. США - прострочена заборгованість за процентами за строк з 28.08.2014 року по 28.05.2015 року, 6088.27 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 29.09.2014 року 09.06.2015 року, 26379.96 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 29.09.2014 року по 09.06.2015 року. Обґрунтований розрахунок сум заборгованості як доказ додається до позовної заяви. Вищевказану заборгованість позивач просить стягнути солідарно з відповідачів. (Т1, а.с. 2-4) [PERSON] звернулась із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» по визнання недійсним кредитного договору. В обґрунтування зустрічних позовних вимог позивачка посилається на наступні обставини. Так, 31 липня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (надалі - Відповідач, Банк), та [PERSON] (надалі - Позивач) було укладено Договір про надання споживчого кредиту №11191476000 (надалі - Кредитний договір), згідно умов якого Банк мав надати Позичальнику кредит в іноземній валюті в розмірі 86500,00 (вісімдесят шість тисяч п`ятсот) дол.. США, строком па 252 місяці, зі сплатою 12,5 % річних. Позивач вважає, що вказаний Кредитний договір є недійсним, оскільки при укладенні спірного правочину Відповідач свідомо та навмисно ввів його в оману щодо істотної умови Кредитного договору - його ціни, а саме абсолютного значення подорожчання кредиту. Свою позицію обґрунтовуємо наступним. Пункт 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» розкриває поняття споживач, під яким розуміється - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Пункт 23 ч. 1 ст. 1 цього ж Закону визначає поняття споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1996 року №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» ЗУ «Про захист прав споживачів» поширюється на зазначені в ньому відносини, які виникли після введення його в дію. До правовідносин, які виникли до введення Закону в дію, він застосовується лише щодо тих прав і обов`язків, які виникли вже після введення його в дію. Оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать,' зокрема, ті, що виникають... із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Позивач уклав Кредитний договір з метою отримання грошових коштів для використання на споживчі цілі, а саме: придбання квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , про що зазначено в п. 1.4. Кредитного договору, а тому вказана особа є споживачем в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів»,_і, як наслідок, на правовідносини між [PERSON] та Банком поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно із частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема, про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. Пунктом 3.3. «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, передбачено, що банки зобов`язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді, зокрема, абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), розрахунок якого здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів (проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, пов`язані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням), здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту. Відповідач використав нечесну підприємницьку діяльність та ввів Позивача в оману, внаслідок чого Позивач не міг здійснити свій свідомий вибір при укладенні Кредитного договору. Виходячи з наданого при підписанні Кредитного договору Додатку №1 Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту, абсолютне значення подорожчання кредиту становить 164277,82 дол. США, а реальна відсоткова ставка становить 13,97 % річних. Однак, такі дані не відповідають дійсності, оскільки реальні показники абсолютного значення подорожчання кредиту та, відповідно, реальна відсоткова ставка становлять значно більші показники, ніж наведені Банком. Всупереч наведеним правовим нормам Банк, при укладенні Кредитного договору вказав у договорі значно занижене абсолютне значення подорожчання кредиту, чим ввів в оману Позивача. Позивач стверджує, що у випадку, якби Позивач розумів реальну відсоткову ставку за користування коштами та орієнтовну сукупну вартість всього кредиту, він би відмовився від укладення Кредитного договору. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно, зокрема, ціни або способу розрахунку ціни. Підприємницька практика є такою, ЩО вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 12.04.96 .«Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» у справах за позовами про захист прав споживачів, порушених внаслідок недостовірної або неповної інформації про товар (роботу, послугу) суд має виходити з припущення, що споживач не має спеціальних знань про властивості та характеристики товарів (робіт, послуг). Відповідно до ч. 6 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог про те, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до п. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Умисел в діях Відповідача має місце в замовчуванні та перекрученні реальної ціни пропонованої фінансової послуги та декларуванні в кредитному договорі заниженої ціни у вигляді значення абсолютного подорожчання кредиту. Доказом приховування істотної інформації, що необхідна споживачу для здійснення ним свідомого вибору, є не проведення Відповідачем визначеної Законом України «Про захист прав споживачів» переддоговірної роботи, що мало безпосередній вплив на прийняття споживачем рішення щодо кредитування на певних умовах та призвело до укладення споживачем Кредитного договору за найбільш невигідною для нього схемою. Позивач стверджує, що за таких умов, формування волі позичальника щодо укладення спірного правочину відбувалось під впливом інформації, що не відповідала дійсності, та створювала помилкове уявлення про ціну фінансової послуги. На підставі викладеного, позивач просить визнати недійсним Договір про надання споживчого кредиту №11191476000 від 31 липня 2007 року, укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та [PERSON] . В судове засідання представник АТ «Укрсиббанк» подав заяву згідно якої просив задовольнити позовні вимоги банку, а також відмовити у задоволенні зустрічного позову, при цьому справу розглянути у його відсутність. Представник відповідача [PERSON] адвокат Черепов Д.В. в процесі розгляду справи позовні вимоги не визнав у повному обсязі, посилаючись на письмові пояснення, а також просив задовольнити зустрічні позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд повідомлявся за місцем реєстрації, проте кореспонденцію не отримує. Судом встановлені наступні обставини справи, а також відповідні правовідносини. Так судом встановлено, що 31.07.2007р. між ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №11191476000 від 31.07.2007 року (надалі - Кредитний договір). Відповідно до умов кредитного договору Позивач надав Відповідачу 1 кредит (грошові кошти) у сумі 86500,00 дол. США, а Відповідач зобов`язався повертати наданий кредит та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 975.00 дол. США 28-го числа кожного місяця, але у будь - якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 31.07.2028 ку, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (плі, 1,1,1.2. кредитного договору). За користування кредитними коштами відповідач і зобов`язався сплатити проценти у розмірі 12.50 % річних. Проценти нараховуються на суму кредитних коштів, фактично наданих банком позичальнику, за період з моменту фактичного надання коштів до повернення останнім коштів у власність банку, та сплачуються у порядку, встановленому кредитним договором. Розмір процентної ставки може бути змінений. (п. 1.3. кредитного договору). Згідно з п. 8.1. кредитного договору, за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит Відповідач 1 сплачує Позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми гривневого еквіваленту суми простроченої заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу, починаючі з 32 календарного дня. Відповідно до 10.13 договору, підписання даного договору позичальник свідчить про те, що всі умови даного Договору йому цілком зрозуміли і він вважає їх справедливими по відношенню до нього, перед підписанням даного Договору Позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема п.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». (Т1.,а.с 32) Суд вважає, що між сторонами виникли договірні зобов`язання, які регулюються наступними нормами законодавства. Відповідно до ст. 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. В судовому засіданні представник відповідача не заперечував того факт, що кредитний договір був укладений з метою придбання нерухомості. Отже суд вважає, що відповідачка [PERSON] розуміла значення своїх дій, а також наслідки укладення кредитного договору, Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з Рішенням Конституційного Суду України N 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, дія Закону України "Про захист прав споживачів" поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Отже, з умов кредитного договору вбачається, що кошти були наданні в споживчих цілях для придбання житла. Таким чином, оспорюваний кредитний договір являється договором споживчого кредиту. На час укладення спірних договорів була чинною редакція Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991р. зі змінами станом на 13.01.2006р.. Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991р. зі змінами станом на 13.01.2006р.. перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Однак ст.ст. 15 та 23 даного Закону не передбачають такого наслідку, як визнання договору недійсним. Крім того, відповідачка посилається на те, що підприємницька практика Банку не є чесною в розумінні пункту 14 частини першої статті 1 та частин з першої по третю статті 19 Закону України "Про захист прав споживачів", а саме, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. За твердженням відповідача, Банк, при укладенні Кредитного договору вказав у договорі значно занижене абсолютне значення подорожчання кредиту, чим ввів її в оману , у зв`язку з чим, вона би відмовилась від укладення Кредитного договору. Суд вважає, що дане твердження відповідача не підтверджене належними доказами, а наявне в матеріалах справи економічне дослідження, яке була проведена спеціалістом у сфері економічних досліджень від 23.10.2017р. не може бути прийнято до уваги, оскільки даний спеціаліст не є судовим експертом. (Т.2, а.с. 2-57) Окрім того, суд звертає увагу на те, що ухвалою суду від 17.05.2019р. було задоволено клопотання представника позивача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] про призначення судової економічної експертизи, проведення якої було доручено експертам Київської незалежної судово-експертної установи. 14 серпня 2019р. до суду повернулись матеріали справи, з повідомлення про те, що на адресу [PERSON] був надісланий рахунок на проведення експертизи, однак оплата експертизи не була здійснена. 19 грудня 2019р. до суду надійшло повторне клопотання відповідача [PERSON] про проведення судової економічної експертизи, проведення якої просила доручити експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз. Від позивача ПАТ «УкрСиббанк» надійшло заперечення щодо задоволення клопотання посилаючись на те, що відповідачка мала можливість оплатити вартість експертизи, однак відмовилась. Суд вважає, що відповідачка, під час подання клопотання про призначення експертизи повинна була розраховувати про необхідність оплати експертизи, а тому невиконання вимог експерта від проведення оплати експертизи є фактично ухилянням від проведення експертизи. В той же час, посилання представника позивача на те, що суд додатково поставив питання щодо розміру заборгованості, дослідження якого вони не бажали проводити, не може бути прийнято до уваги, оскільки до суду не надходили клопотання про зняття даного питання. В зв`язку з чим, ухвалою суду від 19.06.2020р. було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про повторне призначення експертизи. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Суд вважає, що відсутні підстави для визнання недійсним кредитного договору за обставинами, які викладені відповідачем у зустрічному позову. Судом також встановлено, що в забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному кредитному договору прийнята порука [PERSON] (надалі - Відповідач 2) згідно договору поруки №130767 від 31.07.2007 року. Відповідно з п.п. 1.1.-1.5 договору поруки поручитель зобов`язується відповідати за виконання позичальником усіх його зобов`язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору, в тому числі за повернення суми боргу, відсотків за використання кредитних коштів, штрафних санкцій. Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною. Причини невиконання позичальником своїх зобов`язань по кредитному Договору ніяким чином не можуть вплинути на виконання поручителем зобов`язань по договору поруки. Копія договору поруки як доказ надається. Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 20.09.2018р. по цивільній справі №522/18818/17 за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», [PERSON] про визнання поруки припиненою було задоволено та визнано припиненою з 29.08.2014 року поруку [PERSON] за Договором поруки № 130767 від 31 липня 2007 року, укладеним між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (після зміни найменування АТ «УкрСиббанк») та [PERSON] . Постановою Одеського апеляційного суду від 15.08.2019р. рішення Приморського районного суду м.Одеси від 20.09.2018р. по цивільній справі №522/18818/17 за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», [PERSON] про визнання поруки припиненою було залишено без змін. Постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 31.03.2020р. рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 15 серпня 2019 року залишити без змін. Отже суд вважає, що позовні вимоги Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №11191476000 від 31.07.2007 року станом на 09.06.2015р. становить: по кредиту та процентам у розмірі 84426.44 дол. США (Вісімдесят чотири тисячі чотириста двадцять шість доларів США 44 цнт.) та пені у розмірі 32468.23 грн. (Тридцять дві тисячі чотириста шістдесят вісім грн. 23 коп..), з яких: 76393.91 дол. США - заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 1878.69 дол. США за строк з 29.09.2014 року по 09.06.2015 року, 8032.53 дол. США - прострочена заборгованість за процентами за строк з 28.08.2014 року по 28.05.2015 року, 6088.27 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 29.09.2014 року 09.06.2015 року, 26379.96 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 29.09.2014 року по 09.06.2015 року. необхідно залишити без задоволення у повному обсязі. В той же час судом встановлено, що за договором про надання споживчого кредиту №11191476000 від 31.07.2007 року, який був укладений між ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON] , станом на 09.06.2015р. нарахована заборгованість : по кредиту та процентам у розмірі 84426.44 дол. США (Вісімдесят чотири тисячі чотириста двадцять шість доларів США 44 цнт.) та пені у розмірі 32468.23 грн. (Тридцять дві тисячі чотириста шістдесят вісім грн. 23 коп..), з яких: 76393.91 дол. США - заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 1878.69 дол. США за строк з 29.09.2014 року по 09.06.2015 року, 8032.53 дол. США - прострочена заборгованість за процентами за строк з 28.08.2014 року по 28.05.2015 року, 6088.27 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 29.09.2014 року 09.06.2015 року, 26379.96 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 29.09.2014 року по 09.06.2015 року. З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що прострочка за кредитним договором виникла з 28.08.2014р., після несплати чергову платежу, та була нарахована заборгованість у розмірі 785, 77 доларів США. В той же час, вимога про дострокове погашення заборгованості була направлена АТ «Укрсиббанк» лише 14.04.2015р., в якій повідомлялось необхідність дострокового повернення кредиту та сплати коштів у повному обсязі. (Т.1, а.с. 42-43) Відповідно до п. 12,1, 12.2 Договору про надання споживчого кредиту №11191476000 від 31 липня 2007 року позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту направляється цінним листом з описом та повідомленням про вручення або доставляється кур`єром. Судом встановлено, що позивач направляв відповідачу [PERSON] повідомлення про дострокове повернення кредиту рекомендованою поштою з повідомленням про вручення на адресу [ADDRESS] , а також на адресу [ADDRESS] , тобто на адресу її реєстрації, яка була вказана у договорі договором про надання споживчого кредиту №11191476000 від 31.07.2007 року, а також на адресу квартиру, яку вона придбала на кредитні кошти. Вищевказаний факт підтверджується копіями поштових реєстрів, які надані позивачем. (Т.1, а.с. 46-50). З матеріалів справи вбачається, що повідомлення про дострокове повернення кредиту, яке було направлено рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, не було отримано відповідачем [PERSON] (Т.1, а.с. 46) Суд вважає, що саме факт неотримання відповідачем [PERSON] повідомлення про дострокове повернення кредиту через поштове відділення не є порушенням умов договору зі сторони позивача, оскільки договором про надання споживчого кредиту №11191476000 від 31.07.2007 року не передбачено умов відповідальності після отримання повідомлення, а лише передбачено обов`язок Банку направити дане повідомлення цінним листом з описом та повідомленням про вручення. На підставі викладеного, суд вважає, що твердження відповідачки [PERSON] про невиконання Банком даної умови договору не відповідає дійсності. Суд також критично ставиться до заперечення відповідача, що у позивача відсутні докази первинні документи на видачу кредиту, а тому позовні вимоги слід залишити без задоволення. З матеріалів справи вбачається, що відповідачка [PERSON] починаючи з 31.07.2007р. до 28.08.2014р. щомісячно сплачувала Банку щомісячні платежі, а отже даний факт свідчить про наявність кредитних зобов`язань між сторонами. Суд також не приймає доводи відповідача, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є неналежним доказом підтвердження заборгованості за кредитним договором. Суд вважає, що наданий розрахунок заборгованості із вказівкою суми погашення за кредитним договором є належним доказом наявності заборгованості. Відповідачка [PERSON] також посилається на те, що відповідно до п. 1.3.1. кредитного договору за використання кредитних коштів у межах установленого строку кредитування процентна ставка встановлюється у розмірі 12,5 % річних. Згідно розрахунку заборгованості Позивача, прострочена заборгованість по відсоткам за користування кредитом становить 8 032,53 дол. США. За даними вказаного розрахунку відсотка ставка нараховувалася в подвійному розмірі за деякі періоди, зокрема: 30.04.2008-30.04.2008, 29.04.2009-07.05.2009, 28.11.2009-30.11.2009, 02.03.2010- 16.03.2010, 29.08.2014-31.08.2014, 01.09.2014-27.09.2014, 01.01.2015- 27.01.2015, 01.03.2015-02.03.2015, 03.03.2015-27.03.2015 і т.д. Положеннями п. 10.2 кредитного договору сторони погодили можливість збільшення процентної ставки у разі порушення позичальником кредитної дисципліни, погіршення фінансового стану, здійснення поточних коливань процентних ставок за вкладами та/або кредитами, або зміни у грошово-кредитній політиці НБУ, підвищення ставки за кредитами банків України у відповідній валюті, підвищення ставки на 3 відсоткових пункту за бланковими кредитами «овернайт» НБУ чи звільнення позичальника з основного місця роботи. При цьому, сторонами було визначено повідомлювально- погоджувальний порядок зміни розміру процентної ставки. Зокрема, встановлено, що Банк не пізніше ніж за 14 календарних днів до дня зміни розміру процентної ставки в сторону збільшення повідомляє Позичальника про встановлення нової процентної ставки, із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки, шляхом направлення поштою відповідного рекомендованого листа. Відповідачка стверджує, що ніяких листів від Банку про збільшення відсоткової ставки Відповідач не отримував. Більш того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що б підтверджували відправлення на адресу позичальника даного повідомлення. Судом встановлено, що дійсно за даними розрахунку заборгованості відсотка ставка нараховувалася відповідачці [PERSON] в подвійному розмірі за деякі періоди, зокрема: 30.04.2008-30.04.2008, 29.04.2009-07.05.2009, 28.11.2009-30.11.2009, 02.03.2010- 16.03.2010, 29.08.2014-31.08.2014, 01.09.2014-27.09.2014, 01.01.2015- 27.01.2015, 01.03.2015-02.03.2015, 03.03.2015-27.03.2015. Судом встановлено, що позивачем не надані докази повідомлення відповідачки [PERSON] про зміну розміру процентної ставки за кредитним договором. Суд вважає, що при вирішення питання щодо стягнення заборгованості необхідно виходити зі ставки 12,5%, що щомісячно складає суму у розмірі 785,77 доларів. Отже за період з 28.08.2014р. по 14.04.2015р. суд вважає, що необхідно стягнути суми відсотків згідно графіку погашення заборгованості у розмірі 7134,67 доларів США, тобто по дату направлення повідомлення про дострокове погашення заборгованості. Суд також звертає увагу на те, що відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. АТ «Укрсиббанк» використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, звернувшись 14.04.2015р. з із письмовою вимогою про дострокове погашення кредиту у повному обсязі. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки. Отже суд вважає, що з відповідачки [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сума у розмірі 76393.91 доларів США - заборгованість за кредитом. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв`язку із цим, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок міститься у позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 31 жовтня 2018 року по справі № 202/4494/16-ц. Отже суд вважає безпідставним вимоги позивача про сплату відсотків за травень 2020р. у розмірі 813,32 доларів США. В позовних вимогах позивач просить стягнути з відповідача: 6088.27 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 29.09.2014 року по 09.06.2015 року, 26379.96 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 29.09.2014 року по 09.06.2015 року. Враховуючи, правові позиції, Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 31 жовтня 2018 року по справі № 202/4494/16-ц, а також, що письмова вимога про дострокове погашення кредиту у повному обсязі направлена відповідачу 14.04.2015р., то підлягає стягненню пеня за період з 29.09.2014 року по 14.04.2015р.. Відповідно до розрахунку заборгованості пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом нарахована на 01.05.205р. по 29.05.2016р. у розмірі 1467,89 грн., за період 30.05.2015р. по 09.06.2015р. у розмірі 646,79 гривні. Отже загальний розмір пені у розмірі 6088,27 грн. зменшується (6088,27-1467,89-646,79=3973,59) та складає суму у розмірі 3973 гривень 59 копійок. Відповідно до розрахунку заборгованості пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами нарахована на 01.05.2015р. по 29.05.2015р. у розмірі 6325,25 грн., та за період з 30.05.2015р. по 09.06.2015р. у розмірі 2776,66 грн. Отже загальний розмір пені у розмірі 26379,96 грн. зменшується (26379,96-6325,25-2776,66= 17278,05) та складає суму у розмірі 17278,05грн. На підставі викладеного, ст.ст. 15, 16, 526, 530, 553, 554, 611, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 2,5,10,12,158,258,259,263-265,268 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial