Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

Позивач 17.11.2017 року звернулася до суду з позовом до відповідача та просила: - позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] ; -стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 14.10.2013 (дати розірвання шлюбу) і до її повноліття. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 16.10.2009 уклала шлюб з відповідачем. [INFO] у шлюбі з відповідачем народилася донька [PERSON] . Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 14.10.2013 року шлюб з відповідачем було розірвано. Позивач посилається на ту обставину, що фактично з народження дитини відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідач більше п`яти років жодного разу не відвідав свою доньку , не телефонує, не вітає з днем народженням та іншими святами, не цікавиться та не піклується її фізичним , духовним та культурним розвитком , станом її здоров» я. Зазначає, що відповідачу не відомі ні уподобання , ні інтереси дитини. Крім того , відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання та розвиток своєї дитини. Позивач вважає, що байдуже та безвідповідальне відношення відповідача до своєї доньки свідчить про ухилення останнього від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому дитина не вважає відповідача своїм батьком та не має до нього родинних почуттів. Посилається, що вихованням та утриманням малолітньої [PERSON] займається позивач. Додатково посилається на ту обставину, що з відповідача підлягають до стягнення аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дня розірвання шлюбу, тобто з 14.10.2013 і до повноліття дитини. Свої вимоги в цій частині мотивує тим, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, а позивач не має достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню потреб дитини. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали в повному обсязі та просили суд його задовольнити. 20.11.2017 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 20.11.2017 в справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду. 19.02.2018 відповідачем через канцелярію суду подано письмові заперечення проти позову. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений. В своїх письмових поясненнях просив позов задовольнити частково. Зокрема, просив стягнути з нього аліменти у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття дитини. В обґрунтування вказаного розміру аліментів посилався на те, що у нього на утриманні перебуває дружина [PERSON] та двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Що стосується вимог позивача про позбавлення батьківських прав просив відмовити в повному обсязі.Також просив розглядати справу у його відсутності. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила суд його задовольнити. Зазначила, що виходячи з інтересів дитини, беручи до уваги пропозицію комісії з питань захисту прав дитини при Солом`янській районній в місті Києві державній адміністрації від 20.02.2018, орган опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки - [PERSON] , [INFO] , та стягнути аліменти на користь матері на утримання дитини. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника третьої особи, допитавши свідків, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитини" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Згідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З матеріалів справи встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.10.2009, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м.Києві Серія [NUMBER] від 16.10.2009 ( а.с. 10). [INFO] від шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 28.03.2012 ( а.с. 9). Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 14.10.2013 року шлюб між сторонами було розірвано ( а.с. 11). З матеріалів справи вбачається, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , оскільки взагалі не спілкується та не виявляє інтересу до доньки, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Також встановлено, що утриманням та вихованням дитини займається позивач [PERSON] , оскільки відповідач ухиляється від виконання обов`язку по утриманню та вихованню дитини. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Солом`янської в м.Києві державної адміністрації №108-2579 від 20.02.2018 , орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] ( а.с. 36-38). Відповідно до довідки Дошкільного навчального закладу №255 м.Києва від 05.02.2018, [PERSON] відвідує даний дошкільний заклад з 2015 року, батько дитини за донькою не приходив.. Відповідно до інформаційної довідки, наданої 09.02.2018 Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 Солом`янського району м.Києва, батько [PERSON] ні вдома, ні на прийомах у лікаря медичні працівники не бачили (а.с. 41). Згідно з висновком психологічного обстеження, наданого 12.02.2018 Міським центром дитини служби у справах дітей Київської міської ради у ставленні [PERSON] до батька простежується емоційна байдужість, так як дитина не володіє інформацією про нього. Про існування батька дитина не знає, в діагностичних матеріалах його не зображує. Потреба дівчинки у наявності об`єкта чоловічої статі є цілком задоволеною завдяки турботі та піклуванні дідуся (а.с. 32-34). Відповідно до акту умов проживання дитини за адресою: [ADDRESS] від 12.02.2018 вбачається, що дитина проживає разом з матір`ю, бабусею та дідом де створені умови для навчання, відпочинку та розвитку дитини (а.с. 40). Згідно Висновку вбачається, що під час бесіди зі співробітниками служби у справах дітей Солом`янської РДА в м.Києві 12.02.2018 , малолітня [PERSON] повідомила, що батька в неї немає, в розмові про нього не згадує. З матеріалів справи встановлено, що відповідач 13.02.2018 надав до служби у справах дітей заяву де зазначив, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно доньки [PERSON] ,2011 р.н. та просив розглядати справу у його відсутності (а.с. 44). Проте, 15.02.2018 відповідачем на засідання комісії не з`явився, після засідання подав заяву де посилався, що не згоден з рішенням комісії та не бажає, щоб його позбавили батьківських прав відносно дитини (а.с.13). Документів , які б підтверджували виконання батьківських обов`язків по вихованню доньки [PERSON] , відповідач ні до органу опіки , ні до суду не подав. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] підтвердили, що батько дитини після народження доньку не відвідує, долею дитини не цікавиться та участі в її утриманні не приймає. Підтвердили, що в бесіді з відповідачем останній повідомив, що у нього не має почуття любові до своєї дитини. Також пояснили, що ні позивач , ні її батьки перешкод у спілкуванні з дитиною відповідачу не чинили. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст.. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 4 цієї ж статті суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Згідно із ч. 2 цієї ж статті обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. У відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи матеріали справи та відповідність їх нормам матеріального права, суд вважає встановленим факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Враховуючи наведене вище, суд відповідно до обставин справи та в інтересах дитини вважає можливим позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач, як батько ухиляються від виконання батьківських обов`язків, матеріально не утримує дитину, долею доньки не цікавляться та про неї не піклується. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, відповідно до ст.ст. 181, 183, 184 СК України аліменти за рішенням суду присуджуються у частці від доходу матері, батька або при нерегулярному, мінливому доході, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, - у твердій грошовій сумі. Встановлено судом, що сторони з червня 2011 року не проживають разом та відповідно дитина проживає разом з позивачем і повністю знаходиться на її утриманні. З матеріалів справи вбачається, що позивачка не має достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню потреб дитини, а саме: матеріальних витрат на оздоровлення, відпочинок, витрат на забезпечення життєдіяльності, відвідування навчальних закладів та кружків. Договори про припинення права на аліменти у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно та/ або про сплату аліментів між сторонами не укладалися. Вбачається, що відповідач знаходиться у працездатному віці, працює, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Так, згідно з ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя. Враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягнення аліменти на утримання неповнолітнього доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.11.2017 року, тобто дня пред`явлення позову до суду і до її повноліття. При визначенні вказано вище розміру аліментів суд враховує матеріальне становище відповідача на утриманні якого знаходиться дружина та двоє неповнолітніх дітей та вважає, що такий розмір аліментів останній може надавати на утримання доньки [PERSON] . Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухилянням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що нею вживалися заходи щодо одержання аліментів з відповідача та ухиляння відповідача від їх сплати. За таких обставин, у суду відсутні підстави для стягнення аліментів з відповідача за минулий час. З огляд на викладене, вимоги позивача в частині стягнення аліментів підлягають задоволенню частково. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Outcome: partial