Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просив визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право на користування жилим приміщенням будинку [ADDRESS] . Свої вимоги мотивував тим, що він є власником будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 17.04.2012 року. Відповідач [PERSON] це його син. Відповідач по справі з 2013 року в його будинку не проживає, не проживає він в ньому і на даний час. Вирішити це питання в добровільному порядку відповідач відмовляється. Він бажає розпорядитись належною йому власністю, однак реєстрація відповідача за вказаною адресою створює йому перешкоди в користуванні житлом. Тому посилаючись на дані обставини, просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, та визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком [ADDRESS] , так як [PERSON] з 2013 року в будинку не проживає. Позивач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. На підставі ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка надсилалась разом з копіями відповідних документів разом з розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення. На адресу суду надійшло поштове повідомлення з відміткою про невручення відповідачу повідомлення, в зв`язку з тим, що відповідач за адресою реєстрації не проживає. Судова повістка надсилалась відповідачу в порядку, передбаченому п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, на адресу місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку. Враховуючи вказані факти, згоду позивача, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4\~ст. 223 ЦПК України\~постановити заочне рішення. В порядку ст.280 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів та неявки відповідача в судове засідання без поважних причин, хоча відповідач був повідомлений про дату та час судового засідання належним чином. Відповідно до \~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1 ст.6\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,\~право особи\~на справедливий\~і публічний\~розгляд \~його справи\~упродовж розумного\~строку кореспондується\~з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Представник третьої особи Калантаївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про слухання справи у його відсутність. Суд, на підставі наданих доказів по справі, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 17.04.2012 року виданим виконкомом Кіровської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав №33976863 від 27.04.2012 року. (а.с.4,5) Згідно довідки Калантаївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області №523/02-11 від 29.10.2018 року [PERSON] дійсно зареєстрований по [ADDRESS] , однак проживає зі співмешканкою в м. Одеса. (а.с.6) З акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] , судом встановлено, що в будинку [ADDRESS] проживають [PERSON] , 1964 року народження, його дружина [PERSON] , 1966 року народження, донька [PERSON] , 1987 року народження, зять [PERSON] , 1989 року народження, онука [PERSON] , 2015 року народження. Син [PERSON] (а.с.7) Вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 03.03.2014 року [PERSON] було засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України. (а.с.8) Згідно наданої виконавчим комітетом Калантаївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області характеристики від 29.10.2018 року, [PERSON] , [INFO] , проживає в м. Одеса, вживає алкогольні напої, наркотичні речовини, після яких стає неадекватним, агресивним, неврівноваженим. У 2015 році добровільно пішов служити в АТО, але через пів року втік, знаходиться в розшуку. В жовтні 2018 року [PERSON] разом зі співмешканкою приїхав до будинку батьків де затіяли бійку, розбили люстру та скло у дверях. Були викликані поліція та швидка допомога. До сільської ради неодноразово надходили скарги від батьків та сестри [PERSON] (а.с.9) Даний факт в суді також підтвердили свідки [PERSON] , [PERSON] , які пояснили, що син позивача [PERSON] з 2013 року не проживає в будинку позивача. Свідки підтвердили в суді, що вказана особа будинок [PERSON] не використовує для проживання. В с. Буцинівка проживав з дівчиною, потім пішов в АТО. Через 8 місяців приїздили з військомату, розшукували [PERSON] . Суд визнає покази свідків достовірними і приймає їх в якості доказів, оскільки свідкам достовірно відомо, що відповідач [PERSON] з 2013 року не проживає за адресою реєстрації. Позивач просить визнати втратившим право на користування житлом відповідача, так як він будинок для проживання не використовує, витрат по його утриманню не несе, а його реєстрація в будинку створює йому труднощі в розпорядженні та утриманні будинком, а тому суд вважає, що дані спірні відносини стосуються захисту права власності позивача на житло . Дані правовідносини регулюються наступними нормами права. У ст. 41 Конституції України зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей, і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Статтею 156 ЖК України, передбачено, що до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У відповідності до ч. 2 ст.\~405\~ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Відповідно до п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад статті 71,72,116, 156 ЖК УРСР, ст.405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Суд, дослідивши по справі надані сторонами докази, встановивши зміст спірних правовідносин і відповідність заявлених вимог нормам права, прийшов до висновку про задоволення позову [PERSON] виходячи з наступного. Позивач по справі [PERSON] дійсно є одноособовим власником будинку по [ADDRESS] відповідно до наданих ним правовстановлюючих документів, зареєстрований у вказаному будинку і використовує даний будинок для проживання, несе при цьому витрати на його утримання. Оскільки позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] , то відповідно має право вимагати усунення перешкод в користуванні та розпорядженні своєю власністю. Відповідач по справі [PERSON] є членом сім"ї позивача відповідно до ст.64 ЖК України, зареєстрований в будинку [PERSON] з його згоди і відповідно до норм Житлового кодексу України навіть після припинення сімейних стосунків автоматично право користування цим будинком не втратив. Умови втрати права на користування житлом членами сім"ї власника житла викладені в ч.2 ст.405 ЦК України, і відповідно підставою для втрати прав на житло є відсутність членів сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Суд повно та всебічно дослідивши надані по справі докази, прийшов до висновку, що дійсно вказана особа - відповідач по справі по місцю знаходження житла в с. Благодатне Роздільнянського району Одеської області відсутній без поважних причини понад один рік, фактично в будинку за даною адресою вказана особа не проживає, витрат по утриманню будинку не несе. Про це свідчать і надані суду письмові докази позивача, а також покази допитаних по справі свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем по справі в ході її розгляду суду не надано жодних доказів, які б спростували вимоги позивача. Спроб вселитися примусово до будинку через суд з 2013 року відповідач [PERSON] не робив, доказів того, що існують перешкоди або поважні причини для його не проживання в будинку не доведено. Таким чином судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] втратив право на проживання в будинку [ADDRESS] , так як не використовує будинок для проживання більше одного року без поважних причин, витрат по його утриманню не несе, а тому суд вважає, що право на користування будинком відповідач [PERSON] втратив з 2013 року. Дане рішення суду є підставою для зняття відповідача [PERSON] , з реєстрації за адресою [ADDRESS] , так як він втратив право на користування житлом в зв`язку з не проживанням тривалий час за місцем реєстрації. На підставі ст.383, ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України, ст. 150, 156 Житлового кодексу України,

Outcome: approved