Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

До суду 04.11.2016 року надійшла зазначена справа після скасування 19.10.2016 року Вищим спеціалізованим Судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвали про закриття провадження у справі. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача витрати пов'язані з його утриманням в Інституті спеціального зв'язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» у період з 03.08.2007 по 24.06.2011 у розмірі 53 827,85 грн. Вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] з 03.08.2007 року по 24.06.2011 року навчався в Інституті спеціального зв'язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» на підставі контракту від 03.08.2007 року. Після закінчення Інституту відповідач у період з 25.06.2011 року по 17.10.2013 року проходив службу в Держспецзв'язку на посадах осіб начальницького складу. На підставі наказу №72-ос від 17.10.2013 року відповідача було звільнено у запас Збройних Сил України за підпунктом 6 пункту 92 Положення про проходження служби в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації особами рядового і начальницького складу у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту. Остаточний розрахунок після закінчення Інституту з відповідачем було проведено по 24.06.2011 року включно. Згідно з довідкою-розрахунком, за час навчання з 03.08.2007 року по 24.06.2011 року на утримання відповідача було витрачено 53 827,85 грн. За умовами контракту відповідач зобов'язувався проходити військову службу протягом п'яти років після закінчення навчання. А тому на підставі ч.9 ст.11 Закону України «Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України» та Порядку та умов відшкодування курсантами та особами начальницького складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, що затверджений постановою Кабінету міністрів України від 25.11.2009 року №1258 позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. В судовому засіданні представник прокуратури підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримала та просила задовольнити. Відповідач та його представник заявлені вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні на тій підставі, що ч.9 ст.11 Закону України «Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України» не може бути застосована до правовідносин між сторонами, оскільки Закон в цій частині набрав чинності лише 17.05.2014 року. Крім того відповідач в судовому засіданні зазначив, що суду не надано доказів витрат в розмірі, зазначеному в позовній заяві. Також представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що грошове забезпечення не може бути стягнуте з відповідача на підставі статті 1215 ЦК України. Умови підписаного відповідачем контракту не містять положень щоо обов'язку відповідача відшкодувати витрати пов'язані з його утриманням в разі розірвання контракту з його ініціативи. Також надані позивачем документи на підтвердження понесених витрат не містять підписів відповідача. До правовідносин має бути застосовано положення ст.233 КЗпП України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (стаття 57 ЦПК України). Частиною 1 статті 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (частина 1 статті 60 ЦПК України). Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених вимог за наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 03.08.2007 року між Держспецзв'язком в особі Директора Інституту спеціального зв'язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» полковника Держспецзв'язку [PERSON] та [PERSON], який в подальшому на підставі Свідоцтва про зміну імені змінив прізвище на «[PERSON]» був підписаний Контракт про проходження служби в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації особами рядового і начальницького складу на строк навчання з 03.08.2007 року по 30.06.2011 року. Згідно умов контракту, [PERSON], ознайомившись із законами та іншими нормативно-правовими актами України, що регулюють порядок проходження служби в Держспецзв'язку, умовами грошового забезпечення і соціального захисту осіб, прийнятих на службу до Держспецзв'язку добровільно взяв на себе зобов'язання проходити службу за контрактом осіб рядового і начальницького складу в Держспецзв'язку протягом строку дії контракту в порядку, встановленому законами України та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють проходження служби в Держспецзв'язку. Водночас Держспецзв'язок зобов'язувався забезпечити відповідачу грошове, речове та інше забезпечення відповідно до норм і порядку, встановлених законодавством України та нормативно-правовими актами Адміністрації Держспецзв'язку. Крім того згідно з п.3 Контракту, [PERSON] зобов'язався проходити службу в Держспецзв'язку протягом 5 років після закінчення навчання. В подальшому, 26.04.2011 року між Держспецзв'язком та [PERSON] був підписаний контракт про проходження служби в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації особами рядового і начальницького складу строком на п'ять років з 25.06.2011 року по 25.06.2016 року. Згідно наказу №72-ос від 17.10.2013 року [PERSON] звільнено зі служби у запас Збройних Сил України за п.п.6 п.92 (у зв'язку з систематичним невиконанням умов контракту особою рядового і начальницького складу) та виключено його зі списків особового складу 17.10.2013 року. Звертаючись до суду з позовом позивач посилається на положення ч.9 ст.11 Закону України «Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України» та щодо застосування зазначених положень варто зазначити наступне. 11.04.2006 року набрав чинності Закон України «Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України» який визначає правові основи організації та діяльності Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України. Первісна редакція Закону не передбачала відшкодування витрат пов'язаних з підготовкою та утриманням курсантів та військовослужбовців у вищому навчальному закладі. До Закону неодноразово вносились зміни. На підставі Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України" від 9 квітня 2014 року N 1194-VII (набрав чинності 17.05.2014 року) внесено зміни до Закону України "Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України" та викладено його в новій редакції. У відповідності до частини 9 статті 11 Закону за якою курсанти, які звільняються зі служби через службову невідповідність або у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем, а також військовослужбовці, які звільняються зі служби із зазначених підстав протягом п'яти років після закінчення вищого навчального закладу, в тому числі вищого військового навчального закладу чи військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, в якому вони навчалися за державним замовленням і після закінчення якого були прийняті на військову службу, відшкодовують центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сферах організації спеціального зв'язку, захисту інформації, телекомунікацій та користування радіочастотним ресурсом України, іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов'язані з їх підготовкою та утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку та умов, установлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку. Проте варто зауважити, що положення про відшкодування витрат були внесені раніше, а саме згідно із Законом України від 02.06.2009 р. N 1415-VI (набрав чинності з 20.06.2009 року) та доповнено статтю 12 частиною 3 за якою курсанти, які звільняються зі служби з підстав, визначених пунктами 6, 8 і 9 частини другої цієї статті, а також особи начальницького складу, які звільняються зі служби із зазначених підстав протягом п'яти років після закінчення вищого навчального закладу, у тому числі вищого військового навчального закладу чи військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, в якому вони навчалися за державним замовленням і після закінчення якого були прийняті на службу осіб начальницького складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, відшкодовують Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку та умов, установлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку. Частина 2 статті 12 Закону України «Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України» передбачає, що контракт припиняється (розривається), а особи рядового і начальницького складу, які проходять службу за контрактом, звільняються із служби, зокрема п.6 - у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового і начальницького складу. Постановою Кабінету Міністрів України від 25 листопада 2009 р. N 1258 був затверджений Порядок та умови відшкодування курсантами та особами начальницького складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах. Проте зазначена постанова Кабінету міністрів України втратила чинність на підставі Постанови Кабінету міністрів України від 22 липня 2016 р. N 456 якою затверджено Порядок та умови відшкодування курсантами та військовослужбовцями Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації витрат, пов'язаних з їх підготовкою та утриманням у вищому навчальному закладі. Обома постановами передбачено, що відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим, речовим і медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою житлово-комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядком передбачено, що розрахунок фактичних витрат, пов'язаних з підготовкою та утриманням у навчальному закладі, здійснюється навчальним закладом згідно з визначеними в установленому порядку нормами на підготовку та утримання курсантів. Витрати, пов'язані з підготовкою та утриманням у навчальному закладі, відшкодовуються Адміністрації Держспецзв'язку та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані навчальні заклади, в повному розмірі за весь період навчання. Як вбачається з довідки-розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсанта [PERSON] у вищому навчальному закладі Держспецзв'язку - Інституті спеціального зв'язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» за період з 03.08.2007 року по 24.06.2011 року загальна сума пов'язана з утриманням курсанта становить 53 827,85 грн. з яких: грошове забезпечення - 12 583,32 грн., продовольче забезпечення - 37 050,90 грн., речове забезпечення - 3 909,50 грн., медичне забезпечення - 284,13 грн. Відповідач та його представник в судовому засіданні не надали доказів, що відповідач не отримував забезпечення під час навчання в навчальному закладі. Стаття 1215 ЦК України визначає, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом Отже, враховуючи приписи статті 1215 ЦК України, норми ЦК України мають вищу юридичну силу ніж постанова Кабінету міністрів України, тому суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача витрат в розмірі 12 583,32 грн., які були здійсненні як грошове забезпечення відповідача. Отже, оскільки контракт з відповідачем був припинений у зв'язку із систематичним невиконанням ним умов контракту протягом п'яти років після закінчення вищого навчального закладу, в добровільному порядку відповідач не відшкодував витрати, пов'язані з його утриманням у вищому навчальному закладі, тому суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог та стягнення таких витрат, починаючи з моменту набрання чинності Законом положень про відшкодування витрат, тобто з 20.06.2009 року в загальному розмірі 26 082,75 грн., а саме: - витрати на медичне забезпечення в розмірі - 129,32 грн. (т.2 а.с.1,2) - витрати на речове забезпечення в розмірі 1 840,96 грн. (т.2 а.с.15-25) - витрати на продовольче забезпечення в розмірі 24 112,47 грн. (2009 рік - 236 днів х 30,67 грн., 2010 рік - 10 812,53 грн., 2011 рік - 6 061,82 грн.) (т.2 а.с.131) Пунктом 8 Порядку передбачено, що кошти, отримані в результаті відшкодування витрат, пов'язаних з підготовкою та утриманням у навчальному закладі, зараховуються до спеціального фонду державного бюджету та використовуються в установленому порядку відповідно до кошторису Адміністрації Держспецзв'язку та інших центральних органів виконавчої влади, яким підпорядковані навчальні заклади, тому суд вважає за доцільне стягнути суми на користь держави. Представник відповідача у поясненнях посилався на застосування положень ст.233 КЗпП України щодо строків звернення до суду з позовом, проте оскільки між сторонами виникли правовідносини не на підставі Кодексу законів про працю, а на підставі Положення про проходження служби та спеціального Закону, тому суд не вбачає підстав для застосування ст.233 КЗпП України. Також на підставі положень статті 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial