Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав наступне. 31 січня 2017 року між ним - [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу належної йому Ѕ частки будинку, що знаходиться по [ADDRESS] . Оскаржуваний договір було посвідчено приватним нотаріусом Пирятинського нотаріального округу Запорожець О.О. 31 січня 2017 року та зареєстровано в реєстрі за № 80. Продаж відбувся без його згоди та проти його волі. Зазначає, що не мав наміру продавати єдине належне йому житло і був змушений підписати договір-купівлі продажу під впливом погроз та шантажу. Жодних коштів від продажу він не отримував, оформленням земельної ділянки, яка знаходиться під будинком, не займався, розміщенням оголошень про продаж у засобах масової інформації займались його псевдо кредитори. Відчуження належної йому 1/2 частки будинку відбувалося за наступних обставин. У 2016 році він працював на посаді начальника МТЗІЗ в УТОС у місті Пирятин, разом з орендарем до нього підійшов [PERSON] , який цікавився ринком біржової торгівлі Forex. [PERSON] кілька разів давав йому гроші, які він вносив на рахунок біржі для проведення торгів. Гроші, внесені [PERSON] , були виведені з біржі та повернуті останньому в повному розмірі. Через деякий час [PERSON] заявив, що внесені ним гроші були позичені у когось із знайомих і він терміново повинен їх повернути. На запитання, чому не повернув з тих грошей, які були йому повернуті після здійснення торгів на біржі, [PERSON] пояснив, що йому треба було за щось жити. [PERSON] також пояснив, що гроші, які він брав у невідомого йому (позивачу) кредитора, він може перепозичити у [PERSON] за умови, що він надасть документи на свій будинок і випишить нотаріальну довіреність на право розпорядження належною йому часткою будинку. Грошові кошти, взяті у [PERSON] , були заведені [PERSON] на рахунок останнього на біржі Forex. Доступу до рахунку [PERSON] він не мав, при цьому йому відомо, що торги у [PERSON] не пішли. У рахунок заборгованості, яка виникла у [PERSON] перед [PERSON] , всупереч його волі був проданий його будинок. Він не мав наміру продавати належне йому домоволодіння, жодних оголошень про продаж не давав, грошей від продажу не отримав. Під час укладання договору-купівлі продажу у нотаріуса він виконав вимоги [PERSON] та [PERSON] , погодившись з умовами правочину, грошей від продажу він не побачив. Умови, на яких було здійснено продаж, були вкрай невигідними, проте він був змушений погодитися, щоб убезпечити себе та своїх рідних. Відповідно до звіту про оцінку майна належна йому 1/2 частка будинку, який знаходиться по [ADDRESS] коштувала 174700грн, а він надав згоду на продаж за 35000грн, що майже в п`ять разів менше, і навіть цієї суми не отримав. Зі слів [PERSON] йому відомо, що за належну йому частку будинку [PERSON] сплачено 6500 доларів США. Він не мав наміру продавати єдине належне йому житло, при цьому постійне переслідування його та його батьків [PERSON] , через погрози застосування насильства до нього та його рідних, психологічний тиск промовчав у нотаріуса під час укладення договору купівлі-продажу. Через відсутність дійсних намірів здійснювати продаж належної мені йому Ѕ частки будинку він не повідомляв про продаж доньку померлої сусідки [PERSON] , яка оформила право власності на успадковану 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] . 09.01.2018 [PERSON] звернулась до Пирятинського районного суду Полтавської області із позовом про переведення прав і обов`язків покупця на співвласника. Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 07 червня 2018 року по справі № 544/19/18 позовні вимоги [PERSON] задоволені в повному обсязі. На [PERSON] переведено права і обов`язки покупця, за яким було здійснено продаж належної йому 1/2 частки житлового будинку, у зв`язку з чим [PERSON] є належним відповідачем за позовом. На підставі викладеного та відповідно до положень ст.203, 215, 216, 233 ЦК України просить визнати договір купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку від 31 січня 2017 року, за яким [PERSON] продав, а [PERSON] купила 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться в [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Запорожець О.О. 31.01.2017, зареєстрований в реєстрі за №80, недійсним з моменту укладення та скасувати державну реєстрацію права власності на Ѕ частку вказаного житлового будинку за [PERSON] , здійснену приватним нотаріусом Запорожець О.О. (рішення про державну реєстрацію № 33636700 від 31.01.2017, номер запису про право власності 18780717, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1159624353238). Відповідач [PERSON] надала відзив на позов, в якому вказала, що вважає позов [PERSON] до неї таким, що не підлягає задоволенню. У своїй позовній заяві, як на підставу позову, [PERSON] посилається на ст.. 233 ЦК України, яка регламентує правові наслідки правочину вчиненого під впливом тяжких для особи обставин на вкрай невигідних умовах. Верховним Судом України у своїй постанові від 06 квітня 2016 року по справі № 6-551 цс16 було надано роз`яснення понять "вплив тяжкої обставини" та "вкрай невигідні умови" для визнання недійсним правочину за статтею 233 ЦК України. Так, позивачу для визнання правочину недійсним із підстав «вплив тяжкої обставини» та «вкрай невигідні умови», в сукупності необхідно мати такі підстави, які будуть використанні в суді, як докази, зокрема: 1) наявність у особи, що вчинює правочин, тяжких обставин: хвороба, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини; 2) правочин, повинен бути вчинений саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин; 3) правочин повинен бути вчинений особою добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки; 4) особа повинна усвідомлювати свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини. Верховний суд України чітко констатує, що особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Також, необхідним критерієм для визнання правочину недійсним з підстав, передбачених вище, є доведення в судовому процесі нерозривного причино - наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин, тобто основний акцент необхідно зробити на об`єктивній та суб`єктивній стороні. Відповідачка не згодна, що ті обставини, які позивач називає, є тяжкими. По-перше, з пояснень [PERSON] тяжких обставин для нього не вбачається. Він з власної ініціативи особисто, а не [PERSON] по довіреності та з документами на будинок, які не були надані як докази у справі, продавав свою частину будинку та отримав його вартість, про що свідчить запис у договорі купівлі-продажу. Виступаючи в суді при розгляді позову [PERSON] про переведення на неї прав покупця у якості відповідача із своїм представником та третіми особами [PERSON] доводив про законність оформлення договору купівлі-продажу та не заявляв про відсутність у нього волевиявлення на оформлення його. По-друге, ст.. 233 ЦК України передбачає вчинення правочину добровільно, без фізичного чи психічного насильства, обману чи помилки. Позивач же заявляє про погрози насильством йому та членам його сім`ї, психологічний тиск и т.д. з боку [PERSON] . Хоч не зрозуміло, чому [PERSON] тиснув та погрожував, якщо [PERSON] не мав ніяких зобов`язань перед ним. Вважає, що підстави визнати договір купівлі-продажу є надуманими [PERSON] , без яких-небудь доказів, з метою відібрати законно відсуджену [PERSON] частину будинку. Просила у задоволенні позову відмовити. Крім того представник відповідача зазначив, що позивачем пропущено загальний строк позовної давності, який складає три роки, тому просив застосувати наслідки спливу позовної давності, про що також надав суду письмову заяву. Третя особа [PERSON] надала суду пояснення по суті позову, де вказала таке. 31 січня 2017 року нею був посвідчений договір, що укладений між [PERSON] та [PERSON] . При посвідченні правочину нею було дотримано всіх норм цивільного права, Закону України «Про нотаріат», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. На момент посвідчення договору купівлі-продажу їй не були відомі обставини, які змусили Продавця [PERSON] продати належну йому 1/2 частку будинку. Про те, що він не хотів продавати вищевказане майно, а його змусили, і про те, що 1/2 частка будинку була продана за 6500 доларів США, а не за 35000грн, як вказано в договорі, вона дізналася вже в судовому засіданні під час розгляду справи №544/19/18 2/544/111/2018 та за рішенням суду від 07.06.2018. На консультацію до нотаріуса щодо вчинення договору купівлі-продажу [PERSON] не звертався. Перед посвідченням правочину до неї - приватного нотаріуса 14.07.2016 звернувся [PERSON] зі своїм представником [PERSON] , на якого була нею посвідчена довіреність 14.07.2016 по реєстру №500 від імені [PERSON] на продаж 1/2 частки будинку. Як їй стало відомо після укладення договору, [PERSON] не мав наміру продавати єдине належне йому житло, але через постійне переслідування його, його батьків [PERSON] , через погрози застосування насильства до нього та його рідних, психологічний тиск він промовчав у нотаріуса під час укладення договору купівлі продажу. Під час посвідчення договору, дійсно біля приміщення приватного нотаріуса Запорожець О.О. на подвір`ї [PERSON] чекали [PERSON] та [PERSON] . На підставі вищевикладеного, звертає увагу суду на те, що не заперечує щодо визнання спірного договору купівлі-продажу недійсним на підставі статті 233 ЦК України. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та пояснив наступне. У нього були справи із [PERSON] , а саме у сфері форекс бізнесу, що призвело до витрачення коштів. Кошти були витрачені порівну ним і [PERSON] . У зв`язку з цим [PERSON] повідомив, що в нього великі борги і тому треба десь позичати гроші. Силка взяв у нього документи на його ( [PERSON] ) будинок. Потім було оформлено генеральне доручення від його імені на ім`я [PERSON] . [PERSON] була оформлена під тиском [PERSON] . Під час укладення доручення все було нормально. Було забрано в нього паспорт та інші документи, також була написана розписка, що він не буде перешкоджати продажу. У [PERSON] було взято п`ять тисяч доларів, які потім заведені на рахунок [PERSON] . Він не брав грошей у [PERSON] . Після двох місяців кошти не були повернуті, оскільки торгівлю не завжди здійснював він. Потім почали продавати його хату. Продавали її [PERSON] та [PERSON] . Після продажу [PERSON] повідомив, що він винен йому п`ять тисяч доларів. За скільки було здійснено продаж будинку на час укладення договору, він не знає. Про ціну він дізнався із судових засідань. Зі слів покупців будинок продався за вісім тисяч доларів. Підготовкою документів він не займався. Згідно наданої розписки [PERSON] , він не мав права втручатися в процес продажу будинку. Ціна за будинок з ним не узгоджувалась. Гроші за продаж будинку він не отримував. При укладенні договору він був присутнім та підписував його. В момент підписання він був дієздатним. Підписував під страхом. Нотаріусу не повідомляв, що на нього тиснуть. Він боявся за безпеку батьків. Нотаріус під час укладення договору запитувала, чи все нормально, на що він відповів, що все нормально. Будинок не був проданий добровільно. Після продажу будинку [PERSON] повернув йому паспорт, ідентифікаційний номер та порвав розписку. Через місяць після продажу [PERSON] почав погрожувати та вимагати повернення боргу. Всі гроші знімалися разом і передавалися [PERSON] , однак він вважає, що виведені кошти із системи «Форекс», це не кошти, які повертаються в рахунок погашення боргу, а кошти, на які він мав жити. Ніяких дій по оспорюванню договору він не вчиняв, оскільки була написана розписка, а потім він боявся це робити. Він довгий час переховувався в різних регіонах України. На укладення договору його спонукала погроза його життю та здоров`ю та його рідним. [PERSON] скористалася вкрай невигідними умовами та тяжкими обставинами, що склалися у нього. [PERSON] знала про всі обставини цієї справи. [PERSON] скористалася приховуванням від неї договору, щоб отримати вкрай вигідні умови для себе. Це і стало причиною звернення її до суду. Він не був винен ніяких коштів ні [PERSON] , ні [PERSON] . [PERSON] є боржником перед [PERSON] , а він виступив гарантом повернення боргу. Будинок виступив заставним майном. Була написана розписка, а в нотаріуса було виписано довіреність. В оголошенні про продаж будинку були вказані телефони [PERSON] та [PERSON] . Під час слухання минулої справи він не говорив про боргові зобов`язання. У день підписання договору до нього зателефонував [PERSON] і сказав, щоб він підійшов до приватного нотаріуса і підписав папери на продаж будинку. При укладенні договору були присутні він, [PERSON] та нотаріус. Ніякого тиску в кабінеті не було. Під час укладення договору він діяв не добровільно, оскільки його паспорт та ідентифікаційний номер були принесені покупцем [PERSON] . Нотаріус не бачила, що [PERSON] віддавала йому документи. Договір оформлявся близько тридцяти хвилин. Договір не читав. Йому перед прийомом у нотаріуса було сказано, щоб поводив себе нормально в нотаріуса. Нотаріус роз`ясняла зміст положень законодавства. Він на запитання нотаріуса підтвердив, що зміст положень законодавства йому зрозумілі, договір він прочитав, укладає договір добровільно, також підтвердив, що дійсно хоче продати будинок. Нотаріус не знала, що на нього чиниться тиск. Документи на будинок були в [PERSON] . Як відбувався розрахунок, не знає. Нотаріус запитувала, чи все нормально по грошам і документах, на що він ствердно відповів. Він не звертався до суду з вимогою визнати розписку та довіреність недійсними. З даним позовом він не звертався раніше, оскільки ніхто не підказав цього. Звернувся зараз, оскільки вже немає чого втрачати. До поліції звертався із заявою про погрози в його бік у 2018 році. Поліція запропонувала звернутися до суду. Дії слідчих не оскаржував. До вищестоящих органів, також не звертався. Тяжкими обставинами вважає погрози його життю та життю його батьків. Вкрай невигідними умовами, вважає те, що він не отримав кошти від продажу будинку. До поліції вирішив звернутися, оскільки в нього був свідок і він більше не міг терпіти морального та фізичного тиску. Свідком в заяві до поліції був вказаний [PERSON] - колега по роботі. [PERSON] бачив, як його - [PERSON] кинули в машину [PERSON] та його товариш. Це сталося біля його роботи о 10 годині ранку півтора роки тому. [PERSON] спокійно відреагував на його звернення до поліції, при цьому повідомив, що слідчий його добрий знайомий. [PERSON] було все рівно на дану заяву. Представник відповідача - адвокат Ковтун М.В. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] з підстав, зазначених у відзиві на позов. Також вважає, що [PERSON] не є належним відповідачем по даній справі, тому просив відмовити і з підстав того, що позов пред`явлено до неналежного відповідача. Крім того представник зазначив, що позивачем пропущено загальний строк позовної давності, який складає три роки, тому просив застосувати наслідки спливу позовної давності, про що також надав суду письмову заяву. Третя особа [PERSON] , яка являється приватним нотаріусом, у судовому засіданні вказала, що не заперечує проти задоволення позову. Вважає, що потрібно визнати договір купівлі-продажу недійсним. Пояснила, що коли вона посвідчувала даний договір, то не знала всіх обставин справи. Коли [PERSON] і [PERSON] приходили до неї посвідчувати довіреність, то прозвучала фраза від [PERSON] , що потрібно зробити довіреність від [PERSON] , оскільки він заборгував гроші. При цьому додавши, що поки будуть збиратися документи, а потім буде продаватися будинок. На її запитання [PERSON] підтвердив своє бажання зробити довіреність на ім`я [PERSON] . Згодом при оформленні договору купівлі-продажу [PERSON] до неї не приходив жодного разу. Документи приносили [PERSON] ( [PERSON] ) та [PERSON] . Однак вона наполягла, щоб [PERSON] був присутній під час укладення договору. В день підписання [PERSON] прийшов до неї разом із [PERSON] та [PERSON] . Про те, що у [PERSON] був відібраний паспорт, вона не знала. [PERSON] при оформленні документів власноручно надавав свій паспорт. Також [PERSON] неодноразово підтвердив, що бажає продати будинок. Однак було видно, що він знервований. Він відповідав короткими фразами. Коли розглядалася у суді попередня справа про перехід права власності, то вона дізналася, що будинок було продано за шість тисяч доларів через борги. При укладенні договору покупцем була надана експертна оцінка із зазначенням ціни будинку в сумі тридцять п`ять тисяч гривень. Продавець грошей не отримав. Були приховані важливі для правочину обставини. Угода була вчинена фіктивно, під примусом. Документи для вчинення правочину надавала [PERSON] . [PERSON] про тиск на нього не говорив, виявляв ознаки страху. Договір був укладений, оскільки сторони стверджували, що це їх вільне волевиявлення. На момент укладення договору вона не знала, що кошти не були передані продавцю. [PERSON] при укладенні договору не прочитав його. Після заданих запитань вона переконалася в добровільності укладення договору. Підстав вважати, що [PERSON] під тиском укладає договір, не було. [PERSON] не звертався до неї з приводу того, що договір вчиняється проти його волі. Перед оформленням довіреності вона чула розмову [PERSON] та [PERSON] про якісь борги. Вона наполягала на присутності [PERSON] під час укладення договору, щоб перестрахуватися. [PERSON] надавав тільки паспорт, а всі інші документи приносила [PERSON] ( [PERSON] ). Про тяжкі обставини у [PERSON] на момент укладення договору їй не було відомо. Доказів, що позивач вчинив правочин під тиском, у неї немає. Представник третьої особи [PERSON] - адвокат Шестаков О.В. у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, оскільки позов про визнання договору купівлі-продажу недійсним з підстав тиску пред`явлений не до тих осіб. Позивач не звертався до правоохоронних органів з приводу погроз щодо нього. Про продаж будинку [PERSON] дізналась із оголошення в газеті. Згідно договору продаж будинку здійснено за 35000грн, хоча насправді [PERSON] купила будинок за 6500 доларів США. Кошти вона передавала [PERSON] . Просив у задоволенні позову відмовити за безпідставністю. Судом в порядку ст.90, 230 ЦПК України для встановлення фактичних даних були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] , який являється знайомим позивача, у судовому засіданні пояснив, що при його знайомстві з [PERSON] він дізнався, що позивач працює на «Форексі», тобто на біржі. [PERSON] пояснив, що в нього є стратегія торгів, і він заробляє таким чином гроші. Позивач запропонував йому займатися торгами на «Форексі». Коли [PERSON] позичав гроші в [PERSON] , то як гарантія повернення боргу було виписано генеральне доручення та передані документи на нерухоме майно. Гроші позичалися на місяць. Коли гроші не були повернуті, то [PERSON] сказав, щоб вони робили що завгодно, але щоб кошти були повернуті. Він декілька разів подавав оголошення в газету, але покупець не знаходився. Потім [PERSON] сам знайшов покупця. Він разом з позивачем брали кошти в борг в [PERSON] в сумі п`ять тисяч доларів. Коли він позичав гроші у [PERSON] , то пояснив останньому, що це гроші для роботи на «Форексі». [PERSON] запевняв його, що гроші заробляються, однак, як пізніше стало відомо, гроші були втрачені. Потім [PERSON] взагалі припинив спілкування та зник. При передачі [PERSON] грошей розписку складено не було. Були передані документи на будинок в рахунок гарантії повернення коштів, а пізніше було складено генеральне доручення на будинок. Він зрозумів, що кошти не будуть повернуті, коли на рахунках в системі «Форекс» залишилося менше однієї тисячі доларів. Він безліч разів задавав питання позивачу про те, як будуть повернуті кошти. [PERSON] почав уникати спілкування вже після продажу нерухомості. [PERSON] згідно доручення продав будинок і забрав кошти в рахунок погашення боргу. При продажу будинку він не був присутній. [PERSON] більше нічого не винні. [PERSON] ніхто не переслідував і не погрожував. Будинок довгий час був у продажу. Перед продажем нерухомості він разом із [PERSON] заходили до [PERSON] та пропонували викупити належну [PERSON] частину будинку, однак [PERSON] повідомила, що в неї немає коштів. Він не знає, чи було відомо [PERSON] про борги перед [PERSON] . Він та [PERSON] разом брали кошти у [PERSON] , то і віддавати потрібно було разом. Він був гарантом повернення боргу [PERSON] . [PERSON] сам вирішив продати частину будинку. Він не вчиняв тиск на позивача, не примушував його продати нерухомість. Заява до поліції про тиск на [PERSON] була подана через кілька місяців після продажу будинку. Відразу після продажу [PERSON] все влаштовувало. [PERSON] сам віддав йому паспорт, як гарантія не вчинення ніяких дій з нерухомістю. Він підвозив [PERSON] до ЦНАП для виписки з будинку. На момент продажу будинку [PERSON] був винен гроші і йому, і [PERSON] . [PERSON] він був винен п`ять тисяч доларів. Свідком передачі коштів [PERSON] він не був. Він не застосовував фізичний та психологічний тиск, щоб [PERSON] продав частину будинку. Він не бачив розписок, які складав [PERSON] . Свідок [PERSON] , який являється знайомим позивача, у судовому засіданні пояснив, що [PERSON] та [PERSON] підійшли до нього та попросили фінансової допомогти. Вони попросили п`ять тисяч доларів для вирішення виробничих питань. Він попросив якісь гарантії. [PERSON] запропонував у заставу частину будинку та надав документи на будинок. Потім [PERSON] надав довіреність. Кошти бралися на один місяць. Через місяць кошти не були повернуті. Він погодився зачекати ще трохи. Через кілька місяців він запропонував [PERSON] та [PERSON] продати будинок і повернути кошти. Через два місяці будинок так і не продався. Потім [PERSON] попросив знайти покупця на будинок. Він знайшов покупця, однак в процесі продажу не приймав участі. Перед продажем будинку [PERSON] було запропоновано придбати частину будинку, належну [PERSON] , однак вона запропонувала переписати будинок на неї, а кошти вона віддасть після того, як закладе будинок. На такі умови ніхто не погодився. Вона знала, що будинок продається. Гроші в борг брали [PERSON] та [PERSON] . Документи на будинок також разом передавали. З питанням про повернення боргу він звернувся через місяць. Покупця він знайшов через знайомих. Під час укладення договору купівлі-продажу він не був присутній. Частина будинку була продана за 6500 доларів. Кошти за нерухомість він отримав від покупця. Капетій цікавилася частиною будинку [PERSON] , але в неї не було необхідної суми коштів. Кошти в борг у нього були взяті в серпні 2016 року. [PERSON] писав довіреність на його ім`я добровільно. Жодного тиску не було. У справи [PERSON] і [PERSON] він не втручався. Він вимагав лише повернення боргу. Рішення про продаж будинку приймав [PERSON] . Він під`їжджав до нотаріуса, щоб переконатися, що покупець, [PERSON] і [PERSON] були там. Документи на будинок добровільно віддав йому [PERSON] . Документи в нього ніхто не вимагав. Покупцем будинку була [PERSON] . Покупець віддала гроші йому. У нього немає претензій до [PERSON] . [PERSON] не звертався до нього з приводу незадоволення продажем будинку. Свідок [PERSON] , який являється батьком позивача, у судовому засіданні пояснив, що раніше сину був придбаний будинок. Потім син почав із [PERSON] грати в гру. Згодом [PERSON] почав погрожувати сину, що нібито він його обікрав. [PERSON] погрожував, що приїдуть бандити з [PERSON] , він забрав у сина документи, а саме паспорт, військовий квиток та документи на будинок. Про продаж сином будинку він дізнався від сусідки. За скільки був проданий будинок він не знав. [PERSON] приїздив до нього додому та в гараж з претензіями до сина. Він говорив, що син винен кошти, також він пропонував, щоб син їхав до Польщі заробляти гроші та повертати борг. Більше ніхто не приїздив. Коли потрібно було оформляти інвалідність сину, то стало відомо, що документи сина знаходяться у [PERSON] , тому він брав у [PERSON] документи сина, щоб зробити копії для оформлення групи інвалідності. Документи були у [PERSON] ще до продажу будинку. Це він купував сину хату. Син говорив, що не хотів продавати будинок. На запитання про причини продажу будинку син повідомив, що продає його за борги. Він не був присутній при продажу будинку та передачі грошей. Син досі винен гроші [PERSON] . Вважає, що відносно сина були вчинені неправомірні дії з боку [PERSON] . Заяву до поліції подавали в грудні 2018 році. Погрози в сторону сина були словесні. Він разом з сином їздили до [PERSON] і останній повідомив, що до сина ніяких претензій не мав і не має. Суд, вислухавши доводи учасників справи та їх представників, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 31.01.2017, посвідченого приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області Запорожець О.О. за реєстровим №80, продавець [PERSON] продав, а покупець [PERSON] купив Ѕ частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходяться в [ADDRESS] , розташовану на земельній ділянці комунальної власності для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0868га, кадастровий номер 5323810100:50:007:0194, що в цілому складається з: житлового будинку А-1, житловою площею 47,2 кв.м, загальною площею 82,4 кв.м, сараю-Б, вбиральні-Ж, літньої кухні-З, прибудови до літньої кухні-з, огорожі №1, водогону №3 (а.с.46). Покупець [PERSON] вийшла заміж та змінила прізвище на [PERSON] (а.с.9). Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 07.06.2018, залишеним без змін Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 15.08.2018 та Постановою Верховного суду від 18.07.2019, переведено на [PERSON] права і обов`язки покупця за договором купівлі-продажу частки житлового будинку від 31 січня 2017 року, за яким [PERSON] продав, а [PERSON] купила Ѕ (одну другу) частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться в [ADDRESS] , розташовану на земельній ділянці комунальної власності для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0868га, кадастровий номер 5323810100:50:007:0194, посвідченого приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області Запорожець О.О. 31 січня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №80. Після встановлення зазначених обставин та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне. Як убачається з позову та пояснень самого позивача він просить визнати оспорюваний договір недійсним, оскільки він вчинений ним проти його волі внаслідок застосування до нього психічного тиску з боку [PERSON] , а також під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах. Щодо визнання оспорюваного договору недійсним з підстав вчинення правочину проти волі позивача внаслідок застосування до нього психічного тиску з боку іншої особи суд зазначає таке. Як зазначив позивач тиск, погрози та насильство відносно нього [PERSON] почав вчиняти з кінця 2016 року та продовжує вчиняти по теперішній час, які виражаються в тому, що [PERSON] вимагає у нього гроші, які він не брав і не позичав і [PERSON] . Установлено та підтверджено доказами, наявними у справі, що [PERSON] не є стороною договору купівлі-продажу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 31 січня 2017 року. Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно зі статтею 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Винна сторона (інша особа), яка застосувала фізичний або психічний тиск до другої сторони, зобов`язана відшкодувати їй збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину. Для визнання правочину недійсним позивач має довести наступні обставини: 1) факт застосування до нього (до потерпілої сторони правочину) фізичного чи психологічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи; 2) вчинення правочину проти своєї справжньої волі; 3) наявність причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється. Пункт 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року N 9 передбачає, що при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства, судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім`ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов`язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі. При цьому не обов`язково, щоб контрагент сам здійснював цей вплив, необхідно, щоб він знав про примус і використовував цю обставину в своїх інтересах. Насильство - це фізичний або психологічний вплив на особу - учасника правочину або його близьких з метою спонукання особи до укладення правочину. Особа, що укладає невигідний для себе правочин, виражає волю під впливом заподіяних фізичних чи моральних страждань. Погроза - це протиправний психічний вплив за допомогою слів або дій, що викликає в особи побоювання заподіяння їй або її близьким майнової чи немайнової шкоди. Однак не кожна погроза є підставою для визнання правочину недійсним. Погроза визнається такою, що є підставою для визнання правочину недійсною, за наявності наступних чинників: 1) погроза повинна бути тісно пов`язана з правочином (погроза і правочин мають виступати в якості підстави і наслідку); 2) повинна бути реальною (погрозу необхідно здійснити по відношенню до блага, яке вже існує); 3) повинна бути практично здійсненною (особа повинна мати змогу здійснити протиправну дію); 4) значною (тобто здатною у випадку її вчинення заподіяти дійсно серйозні наслідки). При цьому не має значення, виходить погроза від контрагента за правочином чи від третіх осіб, головне - вигодоотримувачем має бути особа, з боку якого погроза висувалася. Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проаналізувавши спірні правовідносини в контексті вказаних норм права суд зазначає, що позивачем не доведено факт застосування до нього (до потерпілої сторони правочину) фізичного чи психологічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи; вчинення правочину проти його справжньої волі; наявність причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється. Крім того позивачем не доведено, що [PERSON] є вигодоотримувачем за оспорюваним договором. Також суд враховує, що при розгляді справи №544/19/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про переведення прав і обов`язків покупця на співвласника, [PERSON] не зазначав про те, що оспорюваний правочин вчинений ним проти його справжньої волі та під тиском, що підтверджено рішенням суду від 07.06.2018. Отже, наведені обставини свідчать про відсутність підстав, що передбачені ст.231 ЦК України, для визнання оспорюваного договору недійсним. Щодо визнання оспорюваного договору недійсним з підстав вчинення правочину під впливом тяжкої для позивача обставини і на вкрай невигідних умовах суд зазначає таке. Відповідно до ч.1 ст.233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі. За змістом ст. 233 ЦК для визнання правочину недійсним необхідно встановити наявність двох підстав: тяжких обставин та вкрай невигідних умов вчинення правочину. У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 роз`яснено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Основною ознакою правочину, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, є те, що він повинен бути вчинений саме для усунення або зменшення цих тяжких обставин. Тобто, необхідним критерієм для визнання правочину недійсним з передбачених вище підстав, є доведення в судовому засіданні нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин, тобто основний акцент необхідно зробити на об`єктивній та суб`єктивній стороні. Дослідженими у справі доказами (поясненнями свідків, письмовими матеріалами справи) не встановлено наявність у позивача тяжких обставин станом на момент укладення оспорюваного договору. Так, позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність у нього боргових зобов`язань перед [PERSON] та [PERSON] . Крім того, як зазначає сам позивач, він не позичав у [PERSON] ніяких грошей. Також судом не встановлено наявність вкрай невигідних умов, про які зазначив [PERSON] , що належна останньому частина будинку продана за 35000грн, оскільки і при розгляді даної справи, і при розгляді справи №544/19/18 (за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про переведення прав і обов`язків покупця на співвласника) сам [PERSON] вказував на те, що фактично його частина будинку продана за 6500 доларів США. Що також підтвердили свідок [PERSON] та представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] . За таких же обставин доводи позивача [PERSON] в тій частині, що він продав належну йому частину будинку на вкрай невигідних умовах за 35000грн, не заслуговують на увагу. З огляду на викладене суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання оспорюваного договору недійсним відповідно до положень ст.233 ЦК України. Підсумовуючи вище викладене суд зазначає, що позов [PERSON] є недоведеним, необґрунтованим, тому в його задоволенні слід відмовити з указаних вище підстав.

Outcome: dismissed