Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІМАП-ТРАНС» треті особи: Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «Перша», [PERSON], про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позову вказує, що 02.09.2015 року, приблизно о 09.10 годині по Бориспільському шосе у м. Києві між автомобілем під керуванням [PERSON] (марка «Івеко 420», державний номерний [NUMBER]) із напівпричепом (марка «Велтон», державний номерний знак [NUMBER]) та втомобілем під керуванням [PERSON] (марка MITSUBISHI PAGEROSPORT» державний номерний знак [NUMBER]) сталася дорожньо-транспортна пригода. 23.02.2016 року Постановою Апеляційного суду Рівненської області [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого вимогами ст.124 КУпАП та закрито провадження у справі у зв'язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Власником автомобіля марка MITSUBISHI PAGEROSPORT державний номерний знак [NUMBER], яким керувала [PERSON] є [PERSON] 17.09.2013 року відповідно до наказу ТзОВ «ВІМАП- ТРАНС» [PERSON] прийнято на посаду водія автотранспортних засобів. Відповідно до звіту авто-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу - автомобіля [NUMBER], який приналежить [PERSON] станом на 11.09.2015 року вартість відновленого ремонту автомобіля [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП становить 285915,00 грн. Матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП, станом на дату дослідження, 11.09.2015 року, складає 254 138, 00 грн. Відповідно до договору від 11.09.2015 року за проведення авто-товарознавчого дослідження позивачем було затрачено 750, 00 грн. та за послуги евакуатора 800,00 грн. Внаслідок ДТП позивачу також заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в 100000,00 грн. 09.02.2018 року представником позивача до суду було подано заяву про збільшення позовних вимог, якою Позивач просить стягнути з ТзОВ «ВІМАН-ТРАНС» на користь позивача матеріальну шкоду у зв'язку з пошкодженням автомобілю в результаті ДТП у сумі 369 737 грн., 750 грн, витрат сплачених у зв'язку з оцінкою пошкоджень автомобіля, 800 грн. витрат на послуги евакуатора, 100, 000 грн. моральну шкоду. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Зазначає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог. Наголошує, що постанова про закриття провадження не є беззаперечним доказом вини відповідача у скоєнні ДТП, що призвело до пошкодження транспортних засобів, та наявність у відповідача обов'язку нести цивільну відповідальність перед позивачем. Відповідно до звіту та висновку авто товарознавчої експертизи, автомобіль [NUMBER] у результаті його пошкодження в дорожньо-транспортної пригоди розмір матеріальної шкоди складає 285 915, 00 грн. Представник відповідача не погоджується з розміром матеріальної шкоди та наголошує на тому, що оцінювач, який проводив дослідження транспортного засобу на предмет визначення розміру матеріального збитку в результаті пошкодження автомобіля, в п. 1.5. звіту авто товарознавчого дослідження зазначено, що вартість матеріального збитку визначається таким, що дорівнює вартості відновлюваного ремонту автомобіля в зв'язку з тим, що вартість відновлювального ремонту не є меншою за його ринкову власність. Також Представник відповідача не погоджується з пред'явленими претензіями, щодо заподіяння Позивачем моральної шкоди в розмірі 100,000 грн, та наголошує на тому, що позивач обґрунтував заподіяну їм шкоду виключно словами не надавши належних та допустимих доказів. Представник третьої особи ПАТ СК «Перша» надав свої письмові заперечення в яких пояснив, що відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/6169255 була застрахована в ПрАТ СК «Перша». Заяви про страхове відшкодування позивач страховикові не надав. Таким чином, на підставі п.п.37.1.4. п.37.1 ст. 37 Закону третя особа набула права відмови позивачеві у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з неподанням ним заяви про страхове відшкодування за шкоду, заподіяну йому майну впродовж одного року з моменту скоєння ДТП. Крім того згідно п.п.33.1.4 п.33.1 ст. 33 Закону, у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний, зокрема, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Однак ані самім відповідачем, а ні водієм [PERSON], який на момент ДТП, перебував за кермом, був співробітником ТОВ «ВІМАП-ТРАНС» і виконував свої робочі обов'язки. Відповідно до Полісу відповідач не виконав своїх прямих обов'язків. Третя особа [PERSON] заперечував проти задоволення позову та пояснив, що доводи позивача про наявність його вини у скоєнні ДТП є немотивовані. Вимоги про матеріальну та моральну шкоду [PERSON] вважає необґрунтованими та не погоджується з розміром нанесеної шкоди. Третя особа [PERSON] просила позов задовольнити в повному обсязі з тих підстав, що своєї вини в скоєному ДТП вона не вбачає, та в наслідок ДТП автомобіль отримав значних ушкоджень крім того [PERSON] отримала ушкодження та похитнулося її здоров'я. В процесі розгляду справи по суті представником відповідача було заявлено клопотання про призначення судової автомеханічної експертизи. Ухвалою суду від 25.01.2017 року справу було направлено для проведення судової автомеханічної експертизи. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 02.09.2015 року, прилизано о 09.10 годин по Бориспільському шосе у м. Києві [PERSON] керував автомобілем (марка «Івеко 420», державний номерний [NUMBER]) із напівпричепом (марка «Велтон», державний номерний знак [NUMBER]) під час перестроювання та зміні напрямку руху по смугах не надав дорогу автомобілю під керуванням [PERSON] (марка MITSUBISHI PAGEROSPORT» державний номерний знак [NUMBER]) внаслідок чого відбулося зіткнення. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 10.1, 10.3 ПДР та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП України. 23.02.2016 року Постановою Апеляційного суду Рівненської області [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого вимогами ст.124 КУпАП та закрито провадження у справі у зв'язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП України. Власником автомобіля марка MITSUBISHI PAGEROSPORT» державний номерний знак [NUMBER], яким керувала [PERSON] є [PERSON] Відповідно до наказу ТзОВ «ВІМАП- ТРАНС» [PERSON] займає посаду водія автотранспортних засобів. 02.09.2015 року, [PERSON], який на момент ДТП, перебував за кермом, був співробітником ТОВ «ВІМАП-ТРАНС» і виконував свої робочі обов'язки. Відповідно до звіту авто-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу - автомобіля [NUMBER], який приналежить [PERSON] станом на 11.09.2015 року вартість відновленого ремонту автомобіля [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП становить 285915,00 грн. Також позивач поніс витрати за проведення авто-товарознавчого дослідження в сумі 750, 00 грн. та за послуги евакуатора 800,00 грн. Позивач зазнав моральної шкоди яку оцінює в 100, 000грн. Відповідно до висновку судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №3228/10109/17-52 від 13.06.2017 року невідповідностей вимогам ПДР в діях водія [PERSON] не вбачається з технічної точки зору; в даній дорожній обстановці водій автомобіля Івеко [PERSON], який рухався по крайній правій смузі руху і перестроювався у другу смугу руху повинен був керуватися вимогами п.п. 2.3б), 10.1, 10.3 ПДР; вирішити питання щодо дій в даній дорожній обстановці воді автомобіля Міцубісі [PERSON] не можливо, оскільки з матеріалів справи не відомо як саме вона здійснювала рух перед даною подією, а пояснення щодо обставин ДТП визнано технічно неспроможним; враховуючи проведене дослідження неможливо у повному обсязі визначитися з причиною ДТП, яке мало місце 02.09.2015 року. Але з технічної точки зору однією з причин зіткнення могли бути невідповідні дії водія [PERSON]; для визначення технічної можливості уникнення зіткнення з боку водія автомобіля Міцубісі [PERSON], необхідні кількісні характеристики зближення автомобіля, а таких даних в матеріалах справи не міститься, тому відповісти на це питання в межах даного дослідження не можливо; пояснення водія [PERSON] про механізм та обставини пригоди є технічно неспроможними, окрім частини пояснень, які стосуються зміни напрямку руху автомобіля Івеко ліворуч. В той же час, пояснення водія автомобіля Ікеко [PERSON] можна вважати спроможними. Допитаний в судовому засіданні експерт Григор»єв О.І. пояснив, що експертиза була проведена на підставі фотокарток та документів, які містяться в матеріалах цивільної справи. Оглянуті в судовому засіданні кольорові фотокартки дали змогу експерту надати уточнені висновки, відповідно до яких зазначив, невідповідності вимогам ПДР в діях водія [PERSON] вбачається з технічної точки зору. В діях водія автомобіля Міцубісі [PERSON] відповідностей вимогам ПДР не вбачається з технічної точки зору. В даній дорожній обстановці під час випередження автомобіля Івеко, водій автомобіля [PERSON] повинна була керуватися вимогами п. 13.3, 5.3 ПДР уточненням характеру механічних пошкоджень на автомобіль Міцубісі у причинному зв'язку з настанням даної ДТП знаходяться дії водія [PERSON] які не відповідають вимогам п. 10.1, 10.3 ПДР. Пояснення [PERSON] виходячи з характеру пошкоджень, які були надані в судовому засіданні відповідають обстановці настання даної події. Пояснення [PERSON] можна вважати спроможними в частині здійснення маневру ліворуч з метою перестроювання іншу смугу і неспроможними , що [PERSON] не бачив на початок маневрування автомобіля Міцубісі, який рухався в тій смузі на яку він почав перестроюватися. Згідно вимог до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а тому збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно вимог ст.1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі ( передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі . Згідно до Постанови Верховного Суду України № 6, п.9 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року вбачається, що якщо відшкодування шкоди в натурі неможливо, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт,які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність ( наприклад автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації . Крім того у відповідності до Узагальнення судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки ВССУ роз'яснив, що у разі якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність ( наприклад, автомобіля) було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості ( при відшкодуванні збитків). Таким чином, позивач має право на повне відшкодування збитків,якими є як реальна вартість пошкодженого транспортного засобу, так і вартість робіт, виконання яких необхідно для повного відновлення транспортного засобу. За наведеного вище, матеріальний збиток в розмірі 254 138,00 грн., завданий власникові автомобіля [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП та за проведення авто-товарознавчого дослідження в розмірі 750, 00 грн, та виходячи з вимог ст.ст.22,1192 ЦК України та на підставі ст.1187 ЦК України необхідно стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача. У відповідності до вимог ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана громадянину неправомірними діями, відшкодовуються особою, яка заподіяла шкоду. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про відшкодування моральної (немайнової шкоди) від 31.03.1995 року № 4 із наступною змінами " під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ , заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб . Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати , зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зав'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ . Таким чином відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав . В судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач по справі відчув негативні емоції , моральні переживання та дискомфорт, внаслідок вказаної ДТП. Був вимушений витрачати особистий та робочий час для вирішення питань, пов'язаних із захистом своїх прав, що порушило його звичний спосіб життя . З урахуванням викладеного, суд вважає, що внаслідок вчинення ДТП, з вини відповідача, позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка має бути відшкодована відповідачем по справі.Однак позивачем не доведено розмір спричиненої йому моральної шкоди саме в розмірі 10000,00 грн. тому суд вважає, що вимоги позивача в частині відшкодування йому моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 2000,00 грн.

Outcome: partial