Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

Позивач 03 листопада 2016 року звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що він з відповідачкою має спільну дитину [PERSON], [INFO]. Син проживає разом з позивачем та знаходиться на його утриманні, однак зареєстрований за місцем реєстрації відповідача. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, в житті дитини, її вихованні та розвитку ніякої участі не приймає, що ставить позивача в скрутне матеріальне становище. Крім того, відповідач не бажає спілкуватися з дитиною та створює умови, щоб дитина разом з нею не проживала. Позивач просив стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та заперечувала проти їх задоволення. Суд, вислухавши пояснення сторін, заслухавши дитину [PERSON], вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Разом з тим, п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України" при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів передбачено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до положень ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.\~ Згідно довідки № 497 про склад сім`ї, яка надана відповідачем вбачається, що [PERSON], [INFO], проживає за адресою: [INFO] (а.с.32). Натомість, згідно наданого до матеріалів справи акту від 08 грудня 2016 року, за підписом голови правління Обєднання співвласників багатоквартирного будинку підтверджено, що [PERSON], проживає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.30). В судовому засіданні [PERSON] повідомив, що він проживає то з батьком, то з матір`ю, що вони утримують його однаково. Пояснив також, що речі йому купляє і мати і батько, харчується він і у мати і у батька. Коли він залишається в квартирі матері, то вона його харчує і доглядає за ним. Отже, суд прийшов до висновку, що в утриманні дитини приймають участь обидва батька. Між тим, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами у цивільній справі є будь-які фактичні дані, в тому числі і висновок експерта (ст.66 цього Кодексу), на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З огляду на встановлене у судовому засіданні, суд приходить до переконання, що з матеріалів справи не вбачається і в ході судового розгляду справи не встановлено, що дитина постійно проживає разом з позивачем, а відповідач ухиляється від її утримання, а відтак відсутні і правові підстави для стягнення аліментів на користь позивача на утримання сина. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд в силу ст.88 ЦПК України, враховує, що позивач при подачі позовної заяви звільнений від їх сплати, а в задоволенні позову відмовлено, судові витрати необхідно віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed