Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

В провадженні Зіньківського районного суду Полтавської області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа, [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню доньку. Позивачка просить стягти з відповідача, [PERSON], на утримання повнолітньої доньки, [PERSON] аліменти до закінчення нею навчання. Відповідач, [PERSON] , не визнав позовні вимоги. Заслухавши позивача та представника позивача які підтримали позовні вимоги і просять стягти аліменти, заслухавши відповідача та представника відповідача, які не визнали позовні вимоги, третю особу, [PERSON], яка просить стягти аліменти із відповідача та дослідивши наявні матеріали справи, суд знаходить, що заявлені вимоги обґрунтовані і такі, що підлягають частковому задоволенню. У відповідності до ст.. 57 ЦПК України, визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи, ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України. Відповідно ст. 213 ЦПК України, - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Судом встановлено, що 07.09.1996 року було укладено шлюб між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON]. Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 05.05.2014 року № 530/724/14 шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу маються спільні діти: [PERSON], [INFO] (а.с.10) та [PERSON], [INFO] (а.с.11). Позивачка разом з сином, [PERSON], колишнім чоловіком, [PERSON] та [PERSON], зареєстрована в [INFO] (а.с.13). Фактично [PERSON] разом з сином проживає [INFO]. Донька [PERSON] на даний час зареєстрована та проживає в [INFO], (а.с.8), оскільки є студенткою Львівського політехнічного інституту і закінчить навчання у червні 2018 року (а.с.12). Позивачка вказує, що на даний час донька знаходиться на повному її утриманні. Відповідач не одружений, на утриманні інших осіб не має. Працює оператором в ГПУ «Полтавагазвидобування» і має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання доньки. Крім того, позивачка, [PERSON] вказує, що дочка, [PERSON] має захворювання щитовидної залози, потрібно весь час проходити медичне обстеження по декілька раз у лікарів та витрачати кошти на ліки. Також вказує, що у неї із відповідачем постійно ідуть конфлікти по факту поділу спільно нажитого майна. Відповідач не впускає її до себе в частину свого будинку, який розташований в с.м.т Опішня, вул..Агропунктівська, 2-а, Зіньківського району, Полтавської області. Ключі від будинку відсутні також у дітей, хоча їх речі знаходяться в будинку і для того щоб взяти якісь речі приходиться проходити через різні приниження зі сторони відповідача. Відповідач, [PERSON] позовні вимоги не визнав та вказує, що він сплачує на утримання своєї дочки кошти. Третя особа, без самостійних вимог, [PERSON] в судовому засіданні вказала, що вона проживає разом із мамою, позивачем у справі, [PERSON]. Любить вона як позивача так і відповідача. Вона підтвердила той факт, що їй матеріально допомагають як мати так і батько, тобто позивач та відповідач по справі. Але коли мама надає допомогу від неї нічого не требує, то у батька постійно потрібно випрошувати якусь допомогу, а він при цьому весь час вказує що вона йому щось "винна". Батько ключа від будинку, який розташований в с.м.т Опішня, вул..Агропунктівська, 2-а, Зіньківського району, Полтавської області не дає. На прохання у батька отримати ключ від будинку отримує відмови у звязку з чим у разі відсутності батька дома їй приходиться шукати свою бабушку, яка є матірю батька, щоб та прийшла та відкрила будинок. Були випадки, коли батько був на роботі, коли вона до нього приїздила і їй потрібно було шукати місце де перебути даний час. Були випадки, коли вона приїздила до батька який знаходився в дома за адресою: с.м.т Опішня, вул..Агропунктівська, 2-а, Зіньківського району, Полтавської області, але батько ігноруючи її не приділяв уваги та своєї батьківської любові і в цей час займався своїми справами на вулиці, а вона вимушена була іти до своєї кімнати це при тому, що вона весь час знаходиться на навчальному процесі у м.Львів та приїздить до батька по можливості всього 4 рази на рік. [PERSON] також вказує, що має захворювання щитовидної залози, потрібно не мешне двох раз в місяць проходити обстеження у лікарів відповідного медичного центру та купляти відповідні таблетки, згідно приписів лікарів, щоб підтримувати організм в нормальному стані. На це ідуть великі кошти. За кожну послугу, яку зробить по її проханню батько тут же виказує та погрожує, що не буде надавати кошти на навчання, а це дуже боляче відображується на ній. А тому вона підтримує позовні вимоги матері і просить стягти аліменти по закону з батька, який може надати таку допомогу. Згідно ст.. 199 СК України, вказано, якщо повнолітні дочка (син), продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст.. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітню дитину в твердій грошовій сумі та (або) у частці від заробітку ( доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, визначених ст.. 182 СК України. Наданий відповідачем до матеріалів справи акт обстеження про непроживання позивача\~\~у житловому будинку від 23.06.2015 р., в якому вказано, що за адресою с.м.т Опішня, вул..Агропунктівська, 2-а, Зіньківського району, Полтавської області не проживає [PERSON] і [PERSON] з 7 липня 2014 року та фактично проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON] не може бути прийнятий повністю до уваги, оскільки, як встановлено в судовому засідані [PERSON] навчається на деній формі навчання в навчальному закладі м. Льовав та приїздила до батька тільки чотири рази на рік, а тому фактично вона не проживала за адресою вказаною в акті. Крім того суду не зрозуміло, яким чином було встановлено, що [PERSON] і [PERSON] не проживають в даному будинку саме з 07.07.2014 року. Тобто чи зі слів [PERSON], відповідача по справі, чи кожен день депутат та свідки ходили за вищевказаною адресою. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як встановлено в судовому засіданні дочка, [PERSON] проживає з матірю, що вона сама і підтвердила в судовому засіданні, а тому до твердження відповідача, що дочка проживає саме з ним не заслоговує уваги та суд критично відноситься до цього. У зазначеній нормі права законодавець повязує обовязок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. [PERSON] є фізично здоровим, працює оператором в ГУ «Полтавагазвидобування». На час розгляду справи в суді, вказані відносини регулювалися\~Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року. Згідно статті 1 зазаначеного Закону, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої\~\~ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі\~за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні,\~під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням (написанання заяви) та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Таким чином, з огляду на вимоги\~ст.84 ЦПК України\~та вказану постанову КМУ, витрати, пов»язані з правовою допомогою, відшкодовуються стороні за час роботи (представництва) безпосередньо у суді. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік»\~установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 01.09.2015 року - 1378 гривень. Судові засідання, у яких брав участь адвокат [PERSON] відбувалися:\~28.09.2015 року\~(а.с.32-34) та 06.11.2015 р.. За змістом ч.1\~ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Частиною 2\~ст.88 ЦПК України\~визначено, що, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної\~\~чи відхиленої частини вимог. У відповідності до ч.3\~ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На основі викладеного та

Outcome: partial