Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

В квітні 2015р. ТОВ "Украгроінвест Холдинг" звернулось до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 12.03.2006р. між ним та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до п.9 якого позивач сплачує раз на рік орендодавцю орендну плату у розмірі 627 грн.59 коп. В послідуючому відповідно до змін, внесених у вказаний договір додатковою угодою від 25.12.2009р., сторонами було встановлено орендну плату в розмірі 1486 грн. 62 коп.( до видачі 1263 грн), що складало 3% від нормативно грошової оцінки переданої в оренду земельної ділянки. Позивач вважає, що ним за період з 2011 по 2013рр. помилково було сплачено відповідачці на 2581 грн. більше, ніж передбачено договором оренди та додатковою угодою до нього. З врахуванням вказаного, позивач просить стягнути вказані кошти з відповідачки. В судове засідання представник позивача не зявився надіслав заяву справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. В силу ст. ст. 1, 21-22 та 24 Закону України "Про оренду землі", оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Платою за користування земельною ділянкою є орендна плата, під якою розуміють платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Судом встановлено, що 12.03.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди землі, а 25.12.2009р. - додаткову угоду до нього. Відповідно до вказаного договору та додаткової угоди, відповідачка надала позивачеві в оренду земельну ділянку для вирощування товарної сільськогосподарської продукції, а позивач за вказане зобов'язувався сплачувати їй орендну плату. Розмір орендної плати було визначено відповідно до п.9 Договору , а саме: в розмірі не менше 3% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, вказаної в п.5 цього Договору, що становить 1486,62 грн. З наданих позивачем копій накладних, вбачається, що за 2011р. відповідачці було видано в рахунок орендної плати зерно на суму 1300 грн., в 2012р. - на суму 2350 грн., в 2013р. - 2350 грн. З пояснень позивача та доводів, викладених в позовній заяві, вбачається, що розрахунки за оренду землі позивач проводив добровільно, на підставі укладеного між ним та відповідачкою договору оренди землі. Глава 83 ЦК України регулює правовідносини у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не грунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Отже, чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання. Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, (зокрема, правочин визнається недійсним, скасовується, змінюється, припиняється) до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Отже, набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним. Тому посилання позивача на ст.1212 ЦК України як на підставу стягнення з відповідчки коштів, виплачених в рахунок орендної плати, суд вважає необгрунтованим, оскільки відносини сторін було врегульовано договором оренди землі від 12.03.2006р. та додатковою угодою до нього від 25.12.2009р., а доказів визнання укладеного правочину недійсним або його розірвання суду не надано. Отже, навіть у випадку визнання вищевказаного договору оренди землі чи додаткової угоди до нього недійсними, платежі які були сплачені позивачем відповідачці за користування в 2011-2013рр. належною їй земельної ділянкою, і які є для відповідачки одиним із засобів для існування, поверненню позивачу не підлягають, оскільки рахункової помилки та недобросовісності з боку позивачки при їх виплаті не було. З врахуванням вказаного в задоволенні позовних вимог суд відмовляє.

Outcome: dismissed