Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Чопик Ірина Ярославівна про визнання права власності. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що житловий будинок загальною площею 63,1 кв. м., житловою площею 38,3 кв. м. з господарськими будівлями і дворовими спорудами який знаходиться в [ADDRESS] є колишнім колгоспним двором, який належить на праві спільної сумісної власності йому, його батьку [PERSON] , який помер [INFO] та його матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті батьків він прийняв спадщину, вступив в управління майном померлих, як такий, що постійно проживав зі спадкодавцями на день їх смерті. Однак, звернувшись до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлих [PERSON] та [PERSON] , постановою нотаріуса йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав відсутності правовстановлюючого документа на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] . Тому просить визнати за ним право власності на 2/3 частини житлового будинку [NUMBER] загальною площею 63,1 кв. м., житловою площею 38,3 кв. м. з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON] померлого [INFO] та після смерті матері - [PERSON] померлої [INFO] . Крім того просить визнати за ним право власності на 1/3 частку вказаного будинковолодіння, як за членом колишнього колгоспного двору, оскільки йому було відмовлено в офіційному визнанні права на нерухоме майно, шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Ухвалою суду від 30 червня 2020 року відкрито провадження у вищевказаній справі за правилами загального позовного провадження. Позивач [PERSON] та представник позивача - адвокат Процько І.Я. в судове засідання не з`явилися, однак подали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та просять суд задовольнити. Представник відповідача Байковецької сільська рада Тернопільського району Тернопільської області в судове засідання не з`явився, попередньо звернувшись до суду із заявою у якій просить суд розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Чопик Ірина Ярославівна в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином, заяв про відкладення розгляду справи до суду не подавала. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з частиною 2 статті 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав: Згідно Довідки №73 виданої Байковецькою сільською радою Тернопільського район Тернопільської області від 14 лютого 2020 року, будинковолодіння, яке знаходиться в [ADDRESS] рахується за [PERSON] , станом на 01.07.1990 року колгоспний двір , членами колгоспного двору були: голова двору - [PERSON] 1910 року народження, дружина - [PERSON] 1927 року народження, син - [PERSON] 1962 року народження. Згідно Інформаційної довідки №436 про технічний стан нерухомого майна від 20.03.2020 р. виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, по обліку бюро будинковолодіння [ADDRESS] рахується за: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Раніше будинковолодіння рахувалося в [ADDRESS] . Відповідно до Інформаційної довідки №437 від 20.03.2020 р. виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, за матеріалами бюро станом на 01.01.2013р. житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS] зареєстровано за головою колгоспного двору [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого Тернопільською районною радою 28.02.1991 р. та записано в реєстрову книгу №1 за реєстровим № 67. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Підволочиським районним бюро ЗАГС 24 серпня 1966 року, [PERSON] , народився [INFO] в с. Жовтневе Тернопільського району Тернопільської області та його батьками є [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] видане повторно Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського районного управління юстиції 13 жовтня 2009 року. [INFO] померла [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видане повторно Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського районного управління юстиції 13 жовтня 2009 року. 03 червня 2020 року приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Чопик І.Я. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за №261/02-31 відповідно до якої [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS] , після смерті батька - [PERSON] померлого [INFO] та після смерті матері - [PERSON] померлої [INFO] у зв`язку з тим, що станом на 01.07.1990 будинок належав колгоспному двору що складався з трьох членів, однак свідоцтво про право власності на вищевказаний житловий будинок відсутнє. Згідно Інформаційної довідки №438 від 20.03.2020 р. виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, за матеріалами бюро станом на 01.01.2013р. державна реєстрація права власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS] за [PERSON] в бюро не проведена. Відповідно до Інформаційної довідки №695 від 16.06.2020 р. виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, за матеріалами бюро станом на 01.01.2013р. державна реєстрація права власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS] за [PERSON] в бюро не проведена. Згідно технічного паспорта на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який виготовлений 16 березня 2020 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації на замовлення [PERSON] , житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальна площа якого складає 63,1 кв.м, житлова площа 38,3 кв.м., побудований у 1969 році. Як роз`яснює Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно зі статтею 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Статус майна колгоспного двору був врегульований ст.ст. 120-126 ЦК У PCP 1963 року в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин. Згідно ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР в редакції 1963 року колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Відповідно до змісту ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Враховуючи вищенаведене житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] належав кожному з членів колгоспного двору - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по 1/3 частці. У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року №4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» роз`яснено, що правила ст.563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Відтак, після смерті [PERSON] та [PERSON] (батьків позивача) відкрилась спадщина в тому числі і на належні померлим відповідні частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Відповідно до роз`яснень, даних в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Враховуючи дату смерті [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ) правовідносини щодо спадкування після їх смерті регулюються нормами ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ч. 2 ст. 524ЦК УРСР 1963 року, спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. За нормами ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Як вбачається з матеріалів справи спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] та [PERSON] є їхній син позивач [PERSON] . Інші спадкоємці відсутні. Згідно із ст.ст. 548-549 ЦК УРСР 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно довідки №100 виданої Байковецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 28 серпня 2020 року на день смерті [PERSON] по [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: голова двору - [PERSON] , дружина - [PERSON] 1927 року народження, син - [PERSON] , 1962 року народження. Також, згідно довідки №101 виданої Байковецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 28 серпня 2020 року на день смерті [PERSON] по [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: голова двору - [PERSON] 1927 року народження, син - [PERSON] , 1962 року народження. Крім того, відповідно до паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого Тернопільським РВ УМСВ України в Тернопільській області 20 травня 2001 року, [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 26 травня 2001 року. Оскільки факт спільного проживання позивача з батьками на час смерті, підтверджується довідками виданими Байковецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, та беручи до уваги, що [PERSON] по даний час проживає у вищевказаному житловому будинку, суд приходить до висновку, що позивач прийняв спадщину після смерті своїх батьків та вступив в управління майном. Таким чином судом встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] та [PERSON] та прийняв спадщину після смерті своїх батьків, однак позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права через органи нотаріату, як і підтвердити своє право власності на успадковане нерухоме майно, зокрема спірне будинковолодіння, у зв`язку з відсутністю правовстанолючих документів виданих на ім`я спадкодавців. Як вбачається з Рішення № 54158986 від 21 вересня 2020 року, державним реєстратором прав на нерухоме майно Федір О.С. Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, зупинено розгляд заяви реєстраційний номер 41423065 від 15 вересня 2020 року поданої [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, оскільки встановлено, що заявником [PERSON] не подано в повному обсязі документів для реєстрації права власності на житловий будинок по [ADDRESS] , зокрема відсутній оригінал виписки з погосподарської книги та документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку. Рішенням № 51729070 року державного реєстратора прав на нерухоме майно Федір О.С. Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 23 жовтня 2020 року було відмовлено у державній реєстрації 1/3 частини права власності на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] за [PERSON] , податковий номер [NUMBER] . Відповідно до п. 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. В судовому засіданні встановлено, що в даному випадку відсутнє офіційне визнання державою права власності позивача [PERSON] на належне йому нерухоме майно як члену колишнього колгоспного двору у зв`язку із неможливістю державної реєстрації права власності на нього в порядку передбаченому чинним на даний час законодавством. За умовами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З приписів ч. 1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. Аналізуючи вищенаведені обставини, враховуючи викладені вимоги законів, досліджені у судовому засіданні письмові докази, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що права позивача [PERSON] , як спадкоємця за законом майна померлих членів колишнього колгоспного двору, підлягають захисту в судовому порядку, шляхом визнання за ним права власності на 2/3 частки житлового будинку загальною площею 63,1 кв. м., житловою площею 38,3 кв. м. з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , які належали батькам позивача як частки у майні колишнього колгоспного двору, з яких: 1/3 частки в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та 1/3 частки в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Крім того, слід визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частку житлового будинку загальною площею 63,1 кв. м., житловою площею 38,3 кв. м. з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , як за членом колишнього колгоспного двору.

Outcome: approved