Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до ТОВ «ФК Довіра та гарантія», ТОВ «ФК Кредит-Капітал», треті особи - ТОВ «Дженесіс Фінанс», ТОВ «Маніовео швидка фінансова допомога» про захист прав споживачів і визнання договору недійсним, який уточнив 23.11.2018 року, в якому просить суд: визнати недійсним кредитний договір №126458, укладений 27.02.2018 року між ним та ТОВ «Дженесіс Фінанс», який згідно з договором відступлення права вимоги №ДФ-1/2 від 22.08.2018 року переданий ТОВ «ФК Кредит-Капітал»; визнати недійсним кредитний договір №787121991 від 25.02.2018 року, укладений між ним та ТОВ «Маніовео швидка фінансова допомога», який згідно з договором відступлення права вимоги №04-05 від 19.07.2018 року переданий ТОВ «ФК Довіра та гарантія». В обґрунтування уточненого позову позивач вказав що 25.02.2018 року він разом зі своїм знайомим знаходився на вул. Соборна в м. Кривому Розі, біля кафе «Хуторок». Приблизно в 07.00 годин до нього підішли троє раніше незнайомих йому осіб, які погрожуючи йому запропонували купити для них спиртних напоїв. [PERSON] вказує, що пройшов з ними до банкомату, який розташований по вул. Соборна, буд.4 , зняв з власної картки 200 гривень і передав їм гроші. Після чого, невідомі особи, попросили у нього його мобільний телефон «Самсунг», з якого вийняли SIM-картку, яка розташована під задньою кришкою телефону і пішли в невідомому напрямку. В той же день, приблизно о 09.00 годині позивач з іншого телефону передзвонив на гарячу лінію до АТ «ІІриватБанк», де йому повідомили про те, ще на його сайті в «Приват24», створений «особистий кабінет», через який були зняті гроші з його картки в сумі 1165,00 грн. Після цього, позивач невідкладно подзвонив до банку та подав заяву з проханням заблокувати його «особистий кабінет», для попередження повторного зняття грошових коштів невідомими особами. Окрім того, як вказує позивач, 25.02.2018 року, він звернувся з письмовою заявою про злочин до Металургійного ВГІ КВП в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області. Також, позивач стверджує, що 05.03.2018 року він в Металургійному ВП отримав витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, за яким було відкрито кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. Окрім того, позивач зазначає, що на початку вересня 2018 року йому стало відомо за повідомленням ТОВ « ФК Кредит-Капітал» про те, що невідомими особами за його особистими даними, у ТОВ «Дженесіс Фінанс» укладений договір №126458 від 27.02.2018 року і отриманий кредит, сума якого станом на 28.09.2018 року складала 17979,00 грн. Також, у ТОВ «Маніовео швидка фінансова допомога» на його ім`я оформлений кредит на суму 2400 грн., які також були одразу отримані невідомими особами. Позивач наголошує на тому, що на початку жовтня 2018 року він отримав повідомлення від ТОВ «Кредит-Капітал» від 22.08.2018 року про те, що згідно з договором відступлення прав вимоги №ДФ-1/2 від 22.08.2018 року всі права по кредитному договору №126458 перейшли від ТОВ «Дженесіс Фінанс» до ТОВ «ФК Кредит-Капітал». Окрім того, 19.07.2018 року позивач, також, отримав від ТОВ «Маніовео швидка фінансова допомога» вимогу та повідомлення про те, що він має у найкоротші строки сплатити за кредитним договором №787121991 заборгованість, яка станом на 22.04.2018 року склала 5620,80 грн. В зазначеному повідомленні ТОВ «Маніовео швидка фінансова допомога», також, повідомило про те, що 04.05.2018 року між ними та ТОВ «ФК Довіра та гарантія» укладений договір відступлення прав вимоги №04-05, згідно з яким 19.07.2018 року відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №787121991 від 25.02.2018 року. Згідно з зазначеним договором позивач має перерахувати кошти в розмірі 10660,80 грн., що відповідає поточним зобов`язанням за кредитним договором зі сплати тіла, процентів та комісії на користь нового кредитора. Не погоджуючись з вказаним позовом, представник відповідача ТОВ «ФК Довіра та гарантія» Правник О.П. 31.01.2019 року надав суду пояснення, в яких заперечує проти пред`явленого позову та просить відмовити у його задоволенні. Так, на думку представника відповідача ТОВ «ФК Довіра та гарантія» не є суб`єктом матеріально-правових відносин (не є стороною кредитного договору), тому не може бути відповідачем у вказаній справі. Представник наголошує, що спірний правочин був укладений між [PERSON] та ТОВ «Маніовео швидка фінансова допомога», отже, на момент укладення кредитного договору ТОВ «ФК Довіра та гарантія» не було стороною правочину, а відтак, наслідки визнання договору недійсним не повинні зачіпати його інтереси. Також, представник відповідача вважає, що позивач у позові не наводить законних підстав та не надає доказів, ніяк не обґрунтовує вимогу про визнання вказаного кредитного договору недійсним. Окрім того, 30.11.2018 року представником третьої особи ТОВ «Маніовео швидка фінансова допомога» Панасенко Т .Ю . надано до суду письмові пояснення, відповідно до яких 25.02.2018 року між ТОВ «Маніовео швидка фінансова допомога» та позивачем укладено договір про надання кредиту №787121991 на суму 2400,00 грн. зі сплатою процентів строком на 26 календарних днів, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника. Фінансова установа свої зобов`язання за кредитним договором виконала в повному обсязі, але особа, яка отримала позику, її не повернула. Представник третьої особи стверджує, що договір було укладено, оскільки кошти за ним були перераховані на картковий рахунок № [NUMBER] , який відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» та належить позивачу, окрім того, вказаний картковий рахунок є активним на сьогоднішній день. Також, представник вважає, що встановлення обставин незаконного використання персональних та паспортних даних [PERSON] з метою отримання кредиту необхідно розглядати в рамках кримінального провадження, заведеного за заявою [PERSON] про вчинення злочину. Позивач до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просить позовні вимоги задовольнити, у разі неявки відповідачів, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача ТОВ «ФК Довіра та Гарантія» до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, у задоволені позовної заяви просив відмовити. Представник відповідача ТОВ «ФК Кредит-Капітал» до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи ТОВ «Маніовео швидка фінансова допомога» в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, у задоволенні позову просив відмовити. Представник третьої особи ТОВ «Дженесіс Фінанс», також, в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про поважність причини своєї неявки суд не повідомив, буд-яких заяв чи клопотань про відкладення судового засідання до суду не подавали. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Зі змісту п.25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі "Жук проти України", яке підлягає застосуванню відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", слідує, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено. У зв`язку з цим та з огляду на належне повідомлення відповідачів про дату, час та місце розгляду вказаної цивільної справи, суд, зі згоди позивача, вважає можливим провести заочний розгляд вказаної справи на підставі наявних в ній письмових доказів. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, дотримуючись принципів змагальності, диспозитивності, об`єктивності цивільного судочинства, суд встановив наступні обставини. Так, відповідно до виписки з особового карткового рахунку № [NUMBER] , відкритого на ім`я [PERSON] , 25.02.2018 року з вказаного рахунку знято грошові кошти у розмірі 2400,00 грн. (а.с.8). При цьому, зазначена вище сума була переведена з карткового рахунку № [NUMBER] , що також належить [PERSON] , що підтверджується випискою з особового карткового рахунку (а.с.9). Як видно з копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12018040710000467, за заявою [PERSON] від 05.03.2018 року слідчим Голубниченком В.В. 06.03.2018 року внесено відомості до ЄРДР за ч.1 ст.185 КК України у зв`язку із таємним викраденням з банківської карти [PERSON] грошових коштів на суму 3565,00 грн. (а.с.10). 25.02.2018 року між ТОВ «Маніовео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту №787121991 на суму 2400,00 грн. зі сплатою процентів строком на 26 календарних днів (а.с.91-93). Вказана обставина, також, підтверджується копією платіжного доручення №127 від 25.02.2018 року (а.с.98). Згідно з копією листа від ТОВ «Маніовео швидка фінансова допомога» №МВ787121991 від 22.04.20118 року, направленого на ім`я [PERSON] , станом на 22.04.2018 року сума його заборгованості внаслідок неналежного виконання умов договору, становить 5620,80 грн. (а.с.14). При цьому, відповідно до повідомлення від 19.07.2018 року, між ТОВ «Маніовео швидка фінансова допомога» та ТОВ «ФК Довіра та Гарантія» 04.05.2018 року укладений договір відступлення прав вимоги №04-05, згідно з яким відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором №787121991 від 25.02.2018 року. Тому, на виконання умов вказаного договору, ТОВ «Маніовео швидка фінансова допомога» просить [PERSON] перераховувати кошти, в розмірі 10660,80 грн. на рахунок нового кредитора (а.с.15). Також, згідно з копією вимоги про погашення кредитної заборгованості №2990 від 19.07.2018 року, ТОВ «ФК Довіра та Гарантія» звернулося до [PERSON] з вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 10660,80 грн. (а.с.16). Окрім того, відповідно до повідомлення стосовно нарахування штрафних санкцій №145090238 від 22.06.2018 року ТОВ «ФК Кредит-Капітал» повідомляє, що згідно з договором факторингу №23/05/18-ФС від 23.05.2018 року всі права по кредитному договору №1732755 перейшли від ТОВ «СОС Кредит» до ТОВ «ФК Кредит-Капітал». Тому, на виконання умов вказаного договору, ТОВ «ФК Кредит-Капітал» просить [PERSON] перераховувати кошти, в розмірі 11007,06 грн. на свій рахунок. Також, ТОВ «ФК Кредит-Капітал» повідомляє, що у разі непогашення боргу ними планується візит за місцем проживання [PERSON] для вирішення питання про виявлення та огляду майна останнього та можливості його подальшої реалізації органами виконавчої служби в разі відповідного рішення суду (а.с.17, 18). Разом з цим, як видно з копії акта повернення права вимоги до договору факторингу №23/05/18-ФС від 23.05.2018 року від 05.11.2018 року, ТОВ «ФК Кредит-Капітал» повернув ТОВ «СОС Кредит» право вимоги за кредитним договором №1732755 від 26.02.2018 року, укладеним з [PERSON] (а.с.74). При цьому, згідно з листом-довідкою ТОВ «СОС Кредит» №15/11/2018/1 від 15.11.2018 року, станом на зазначену дату у [PERSON] відсутня заборгованість за кредитним договором №1732755, кредит анульовано, ТОВ «СОС Кредит» не має до нього жодних претензій (а.с.75). Також, відповідно до копії повідомлення про відступлення права вимоги та копії повідомлення-вимоги по кредитному договору №126458, ТОВ «Дженесіс Фінанс» на підставі договору відступлення прав вимоги №ДФ-1/2 від 22.08.2018 року відступило ТОВ «ФК Кредит-Капітал» право вимоги за заборгованістю за кредитним договором №126458 від 27.02.2018 року в розмірі 17979,00 грн. (а.с.84, 85). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилався на те, що всі зазначені вище кредитні договори ним не укладалися, він особисто гроші не отримував, а вказані дії були вчинені невідомими особами, які шахрайським шляхом заволоділи його особистими даними, уклали від його імені вказані договори та отримали грошові кошти. Перевіряючи обґрунтованість таких тверджень позивача, в контексті дослідження обсягу наявних доказів в їх сукупності, суд виходить з наступного. Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.129 Конституції України, ст.ст.10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Положеннями ч.1 ст.202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як зазначає позивач, відразу після крадіжки сім-карти з його мобільного телефону, він з письмовою заявою про злочин звернулася до Металургійного ВП КВП. В підтвердження вказаного факту [PERSON] надав до суду копію талону повідомлення №758 від 25.02.2018 року. Разом з цим, з вказаного талону-повідомлення не можна зробити беззаперечний висновок про підтвердження такого звернення, адже у ньому не зазначено ім`я особи, у якої така заява прийнята, а вказані лише номер заяви, дату звернення та особу, що його прийняла. Тому, суд не може визнати цей доказ належним та допустимим. При цьому, як видно з копії витягу з ЄРДР від 06.03.2018 року, [PERSON] звернувся до чергової частини Металургійного ВП з письмовою заявою про злочин 05.03.2018 року, тобто, майже через два тижні, а не 25.02.2018 року, як він стверджує у позовній заяві. Також, [PERSON] , додає до позову копію заяви на ім`я директора [PERSON] про необхідність блокування його особистого кабінету, у зв`язку з отриманням сторонніми особами його персональних даних та отриманням кредиту на його ім`я, але вказану заяву суд, також, не може прийняти, як належний доказ, оскільки з неї незрозуміло, директором якої організації є [PERSON] . Окрім того, вказана заява не містить жодних відомостей про її отримання кінцевим адресатом, при цьому, позивачем, також, не надано суду будь-яких підтверджень про її отримання [PERSON] До вказаних правовідносин підлягають застосуванню Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 року №2346-III, який визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами, та Постанова Правління НБУ №705 від 05.11.2014 року «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», якою затверджено Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання (надалі за текстом - Положення). Відповідно до ст.612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України). Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції(п. 9 Розділу VI Положення). Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 року у справі № 6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. Таким чином, навіть якщо персоналізацію від імені позивача проведено сторонньою особою, яка заволоділа карткою, що не доведено, саме позивач - Клієнт несе ризик та негативні наслідки такого незаконного заволодіння у зв`язку з тим, що ним не вжито заходів попередження несанкціонованого використання особистих даних. Відповідно до п.2 Розділу VI Положення, Користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним. Як стверджує позивач, невідомі особи заволоділи сім-карткою від його мобільного телефону та увійшовши за її допомогою до системи дистанційного обслуговування «Приват24», провели операції зі зняття грошових коштів з його рахунку у розмірі 1165,00 грн. та отримавши його персональні дані, оформили у ТОВ «СОС Кредит» та ТОВ «Маніовео швидка фінансова допомога» кредити на суму 2450,00 грн. та 2400,00 грн., відповідно. Разом з цим, вказані твердження позивача викликають у суду сумніви, адже, під час входу до системи дистанційного обслуговування «Приват24» проведена електронна ідентифікація самого електронного платіжного засобу і його користувача шляхом введення паролю, та проведенні операції з переказу коштів. Окрім того, як видно з матеріалів справи, вказані кредити були отримані невідомими особами на ім`я [PERSON] із застосуванням он-лайн послуг. Для отримання такого виду кредиту, банку обов`язково необхідно надати дані паспорту та реєстраційного номеру облікової картки платника податків особи, що бажає отримати кредит. Разом з цим, позивачем не надано до суду будь-яких доказів отримання невідомими особами вказаних відомостей, навіть з урахуванням можливості їх доступу до системи дистанційного обслуговування «Приват24», адже такі дані в цій системі відсутні. Так, система дистанційного банківського обслуговування «Приват24» - це сукупність технічних засобів та програмного забезпечення, що впроваджені в банку, що дозволяють без відвідування клієнтом банку за допомогою дистанційних каналів зв`язку, через сайт, мобільний телефон або іншій технічний пристрій здійснювати операції за картковим рахунком, депозитним рахунком, а також здійснювати перекази коштів з картки, емітованої іншим банком України, на підставі електронних документів клієнта. Відповідно до інструкції реєстрації у «Приват24», розміщеної на офіційному сайті АТ «ПриватБанк», при реєстрації у сервісі вперше необхідно ввести номер фінансового телефону клієнта, чотири останніх цифри картки, електронну адресу та пароль на вхід. Після заповнення вказаної форми, необхідно натиснути на кнопку «Продовжити», після чого на вказаний клієнтом номер телефону прийде СМС-повідомлення з паролем, який необхідно ввести у вікні, що відкрилось. Після підтвердження, клієнту буде запропоновано ввести пін-код до картки на віртуальній клавіатурі. Тобто, навіть з урахуванням тієї обставини, що невідомі особи викрали у [PERSON] сім-картку від його мобільного телефону та могли ввести під час реєстрації у «Приват24» необхідні їм електронну адресу та пароль на вхід, позивачем не надано до суду доказів, що підтверджують наявність у них відомостей про останні чотири цифри картки та пін-коду від неї. Посилання позивача [PERSON] на наявність кримінального провадження щодо скоєння щодо нього невідомими особами злочину за ознаками ч.1 ст.185 КК України є безпідставними та не приймаються судом до уваги, оскільки даний факт за відсутності особи, яка визнана винною у вчиненні цього злочину, не має правового значення для вирішення вказаного спору. Законодавець у пункті третьому частини першій статті 3 ЦК визначив, що однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору. Положення статті 204 ЦК встановлюють презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Пленум Верховного Суду України у Постанові №9від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом (пункт 7). Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. У відповідності до ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно до ч.2 ст.598 ЦК України, припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. За положеннями ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Беручи до уваги встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до переконання про відсутність встановлених законом підстав для визнання недійсними кредитних договорів №126458, укладеного 27.02.2018 року між [PERSON] та ТОВ «Дженесіс Фінанс», який згідно з договором відступлення права вимоги №ДФ-1/2 від 22.08.2018 року переданий ТОВ «ФК Кредит-Капітал» та №787121991 від 25.02.2018 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Маніовео швидка фінансова допомога», який згідно з договором відступлення права вимоги №04-05 від 19.07.2018 року переданий ТОВ «ФК Довіра та гарантія». Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. За змістом ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що відповідно до п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суди зобов`язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи, до чого також зводиться позиція Європейського суду з прав людини у рішенні «Проніна проти України» № 63566/00 від 18.07.006 року. Таким чином, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин справи, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, приходить до висновку, що підстави для задоволення позову [PERSON] відсутні, отже, у задоволенні позовних вимог позивача про визнання недійсними кредитних договорівслід відмовити за безпідставністю та недоведеністю. Вирішуючи питання стягнення судових витрат, приймаючи до уваги, що у задоволенні позову [PERSON] відмовлено та позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed