Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

І. ВИМОГИ ПОЗИВАЧА [PERSON] звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука із позовом, в якому просив розірвати трудовий договір між ним та Кременчуцькою районною державною адміністрацією Полтавської області з 01.09.2015; визнати повноваження директора Регіонального ландшафтного парку «Кременчуцькі плавні» [PERSON] припиненими з 01.09.2015; зобовязати Регіональний ландшафтний парк «Кременчуцькі плавні» внести до трудової книжки [PERSON] записи про звільнення з посади директора. ІІ. ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА Свої вимоги позивач мотивував тим, що 08.11.2001 він був призначений на посаду директора Регіонального ландшафтного парку «Кременчуцькі плавні», згідно розпорядження Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області за №544. 31.08.2015 він подав на ім'я голови Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області заяву з проханням перевести його з посади директора на посаду радника спеціальної адміністрації з 01.09.2015, а фактично про звільнення з посади директора за власним бажанням, відповідно до ст.38 КЗпП України. Вказана заява була задоволена головою Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області, про що свідчить віза від 31.08.2015. Звернувшись до Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області з вимогою надати йому копію розпорядження за результатами розгляду його заяви від 31.08.2015, він отримав копію розпорядження №41 від 01.02.2018 про звільнення його з посади директора Регіонального ландшафтного парку «Кременчуцькі плавні» лише з 01.02.2018. Вважає, що його звільнення з посади директора Регіонального ландшафтного парку «Кременчуцькі плавні» з 01.02.2018 є незаконним та таким, що порушує його права, в тому числі і право на вільне обрання місця роботи на власний розсуд. В судовому\~засіданні представник\~позивача позов\~підтримав та\~просив його\~задовольнити з\~підстав,\~викладених у\~позовній заяві.\~Пояснив,\~ що\~31.08.2015\~позивач подав\~Голові Кременчуцької\~районної державної\~адміністрації Полтавської\~області заяву про звільнення його з посади директора Регіонального ландшафтного парку «Кременчуцькі плавні». Позивач вважав, що його заяву було задоволено, оскільки на ній була віза голови Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області. З вересня 2015 року позивач продовжував працювати в Регіональному ландшафтному парку «Кременчуцькі плавні» на посаді радника на безоплатній основі. ІІІ.ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧІВ [PERSON] ОСОБИ, ЯКА НЕ ЗАЯВЛЯЄ САМОСТІЙНИХ ВИМОГ НА ПРЕДМЕТ СПОРУ Від Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області та Регіонального ландшафтного парку «Кременчуцькі плавні» надійшли заяви про визнання позову. В судовому засіданні представник Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області заяву про визнання позову підтримав. Вказав, що Кременчуцькою районною державною адміністрацією Полтавської області не приймались розпорядження щодо переведення чи звільнення позивача з посади директора Регіонального ландшафтного парку «Кременчуцькі плавні». Не заперечував того, що позивачем 31.08.2015 була подана заява про переведення його на посаду радника спеціальної адміністрації на безоплатній основі. Представник Регіонального ландшафтного парку «Кременчуцькі плавні», [PERSON], заяву про визнання позову підтримала. Вказала, що на підставі заяви [PERSON], на якій була віза голови Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області про її погодження, Регіональним ландшафтним парком «Кременчуцькі плавні» було видано наказ про переведення [PERSON] на посаду радника спеціальної адміністрації на громадських засадах. Третя особа, Полтавська обласна рада, надіслала суду письмові пояснення на позов, в яких просила справу розглянути за відсутності її представника. ІV.ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 12.07.2018 Витребувано від Регіонального ландшафтного парку «Кременчуцькі плавні» та Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області відомості про те, чи було видано розпорядження за результатами розгляду заяви [PERSON] від 31.08.2015 щодо переведення його на посаду радника спеціальної адміністрації Регіонального ландшафтного парку «Кременчуцькі плавні» і належним чином завірені копії відповідних документів; залучено до участі у справі Полтавську обласну раду як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. V. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ Судом встановлено, що за розпорядженням голови Кременчуцької районної державної адміністрації від 08 листопада 2001 року №544 доцента кафедри екології Кременчуцького політехнічного університету, кандидата біологічних наук [PERSON] призначено на посаду директора регіонального ландшафтного парку «Кременчуцькі плавні»(далі РЛП «Кременчуцькі плавні») за сумісництвом. Згідно положення про РЛП «Кременчуцькі плавні» управління РЛП «Кременчуцькі плавні» здійснюється адміністрацією на чолі з директором, який призначається і звільняється з посади Кременчуцькою райдержадміністрацією за погодженням з Кременчуцьким міськвиконкомом та держуправлінням екології та природних ресурсів у Полтавській області. 31 серпня 2015 року [PERSON] подано заяву в якій він просив перевести його з посади директора на посаду радника спеціальної адміністрації РЛП «Кременчуцькі плавні» на безоплатній основі з 01 вересня 2015 року. Вказана заява була погоджена головою Кременчуцької районної державної адміністрації. Наказом РЛП «Кременчуцькі плавні» від 01.09.2015 №02-05/11, підписаного заступником директора, на підставі погодженої Головою РДА заяви, [PERSON] було переведено з посади директора на посаду радника на безоплатній основі з 01.09.2015. 01 лютого 2018 року головою Кременчуцької районної державної адміністрації було видано розпорядження про звільнення [PERSON] з посади директора РЛП «Кременчуцькі плавні» 01 лютого 2018 року за угодою сторін. VІ. [PERSON] Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює\~умови для\~повного здійснення\~громадянами права\~на працю,\~гарантує рівні\~можливості у\~виборі професії\~та роду\~трудової діяльності,\~реалізовує програми\~професійно-технічного\~навчання,\~підготовки і\~перепідготовки кадрів\~відповідно до\~суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно ст.2 Кодексу законів про працю України право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на об'єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством. Переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством(ч.1 ст.32 Кодексу законів про працю України) Відповідно до ст.32 КЗпП переведення на іншу роботу допускається тільки за згодою працівника. Переведенням на іншу роботу вважається доручення працівникові роботи, що не відповідає спеціальності, кваліфікації чи посаді, визначеній трудовим договором(п.\~31\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №9\~від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів»). Згідно ст.36 Кодексу законів про працю України підставами припинення трудового договору є: 1) угода сторін; 2)\~закінчення строку\~(пункти\~2\~і 3\~статті 23),\~крім випадків,\~коли трудові\~відносини фактично\~тривають і\~жодна з\~сторін не\~поставила вимогу\~про їх\~припинення; 3) призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу; 4)\~розірвання трудового\~договору з\~ініціативи працівника\~(статті\~38,\~39),\~з ініціативи\~власника або\~уповноваженого ним\~органу (статті\~40,\~41)\~або на\~вимогу профспілкового\~чи іншого\~уповноваженого на\~представництво трудовим\~колективом органу\~(стаття\~45); 5) переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду; 6) відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці; 7) набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи; 7-1) укладення трудового договору (контракту), всупереч вимогам Закону України "Про запобігання корупції", встановленим для осіб, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом року з дня її припинення; 7-2) з підстав, передбачених Законом України "Про очищення влади"; 8) підстави, передбачені контрактом; 9) підстави, передбачені іншими законами. В ст.38 Кодексу законів про працю України закріплено право працівника розірвати трудовий договір за власним бажанням. Так, за змістом вказаної статті працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. VІІ.ОЦІНКА СУДУ На думку суду, в дійсному спорі вирішальне значення має встановлення факту звільнення позивача з 01 вересня 2015 року. Отже, за змістом ст.38 Кодексу законів про працю України для звільнення працівника за власним бажанням, роботодавець повинен отримати від нього заяву за два тижні або в інший строк, у випадках встановлених законом. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 31 серпня 2015 року ним було подано заяву про звільнення за власним бажанням в порядку ст. 38 Кодексу законів про працю України. Однак, зміст долученої до матеріалів справи заяви позивача від 31 серпня 2018 року свідчить про те, що останній просив перевести його на іншу посаду в межах однієї організації, що відповідно до національного законодавства має зовсім інше правове підґрунтя. Крім того, суд вважає необґрунтованими посилання позивача та його представника на те, що позивач вважав себе звільненим з 01 вересня 2015 року, оскільки на його заяві від 31 серпня 2015 року була відмітка про погодження головою Кременчуцької РДА, оскільки за змістом положення про РЛП «Кременчуцькі плавні» директор звільняється з посади Кременчуцькою райдержадміністрацією за погодженням з Кременчуцьким міськвиконкомом та держуправлінням екології та природних ресурсів у Полтавській області. Суд відзначає, що звільнення особи з посади директора РЛП «Кременчуцькі плавні» не відноситься до компетенції адміністрації РЛП «Кременчуцькі плавні», а тому наказ РЛП «Кременчуцькі плавні» від 01.09.2015 про переведення [PERSON] не може свідчити про звільнення позивача з посади директора з 01.09.2015. Судом також враховано, що Кременчуцькою районною державною адміністрацією Полтавської області було повідомлено про те, що в 2015 році розпорядження про звільнення чи переведення [PERSON] не приймалось. Відтак, з огляду на вказані обставини, суд вважає, що позивачем не було доведено факт свого звільнення 01 вересня 2015 року. За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що позов [PERSON] про припинення трудового договору, визнання повноважень припиненими, зобовязання внести записи до трудової книжки задоволенню не підлягає. Судові витрати суд покладає на позивача.

Outcome: dismissed