Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом та просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним, [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], право власності на земельні ділянки, що розташовані на території Вільшанської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, призначення яких є ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Державний акт на право приватної власності на землю Серія Р3 №713549 та Державний акт на право приватної власності на землю Серія Р3 №731961), які належали, [PERSON], яка померла 04 січня 2009 року в с. Фартушине, Недригайлівського району Сумської області, в порядку спадкування за законом. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не зявилися, але представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити (а.с.36-37). Представник відповідача по справі, Вільшанської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, у судове засідання не зявився, але подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову (а.с.38-39). Справу розглянуто у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України (Закон, ВР України, від 03.10.2017, № 2147-VIII) за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У зв'язку із визнанням відповідачем обставин, які наведені позивачем у позовній заяві на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що ці обставини не підлягають доказуванню і оцінює їх як достовірні докази. Згідно з ст. 206 ЦПК України (Закон, ВР України, від 03.10.2017, № 2147-VIII) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. При перевірці документів необхідних для оформлення спадщини виявилося, що Державний акт на право приватної власності на землю Серія Р3 №731961 та Державний акт на право приватної власності на землю Серія Р3 №713549 видані на ім'я [PERSON], втрачені, про що в газеті "Голос Посулля" опубліковано оголошення про їх втрату (а.с.27-28). Оскільки на даний час зазначені Державні акти на право приватної власності на землю втрачені, а одержати їх дублікат в компетентних органах неможливо у зв'язку з смертю їх власника, позивач не може отримати у нотаріуса Свідоцтва про право на спадщину на дані земельні ділянки за законом. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до положень ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. У звязку з неможливістю отримати позивачем правовстановлюючий документ на вищезазначені земельні ділянки, які [PERSON] успадкував після смерті [PERSON], суд вважає за необхідне задовольнити його позовні вимоги, так як рішення суду в такому разі буде підставою для належного оформлення за ним права власності на дані земельні ділянки.

Outcome: approved