Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

В липні 2017 року [PERSON] через свого представника [PERSON] звернувсядо суду з вимогами щодо визнання за ним права власності на ? частину домоволодіння та земельної ділянки, яке вважає спільною сумісною власністю з відповідачкою. Також, просив суд поновити строк на реєстрацію договору купівлі продажу від 13.05.2002 року у відповідних державних органах. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] за сумісні кошти 13.05.2002 року придбали житловий будинок з приватизованою земельною ділянкою 496 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Договір купівліпродажу укладався на імя відповідачки. Відповідно до діючого на той час законодавства, після укладення договору купівліпродажу нерухомості відповідачка повинна була зареєструвати цю річв КП «Криворізьке БТІ», земельну ділянку відповідно в Криворізькому міському Управлінні земельних ресурсів,однак цього не зробила, про що позивач дізнався набагато пізніше після вчинення угоди. Звернувшись до КП ДОР «Криворізьке БТІ» в грудні 2016 року з метою реєстрації права власності на домоволодіння, отримав відмову оскільки з часу придбання нерухомості була законодавчо змінена процедура реєстрації речових прав на нерухоме майно.Д о позовної заяви позивачем надано рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.09.2010 року про задоволення його вимог щодо визнання немайнового права на ? частину спільного сумісного майна подружжя. Після набрання рішенням законної сили [PERSON] звернувся до КП ДОР «Криворізьке БТІ» для його виконання однак отримав усну відмову у звязку із незрозумілістю механізму його виконання. Звернувся до суду із заявою про розяснення судового рішення. Ухвалою від 12.10.2016 року [PERSON] було відмовлено в розясненні цього рішення Жовтневого районного суду від 02.09.2010 року. Зазначив, що хоча документально на час звернення до суду, документація на нерухомість записана на колишню власницю [PERSON], однак з часу придбання нерухомості сторони безперешкодно проживають в домоволодінні, користуються ним та у ньому зареєстровані їх сини. На підставі зазначеного звернувся до суду для вирішення спірного питання в судовому порядку. Відповідачка [PERSON] будь-яких заперечень за приводу заявлених позовних вимог в ході розгляду справи не надала. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] заявили клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, надавши оригінали документів для огляду. Позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідачка [PERSON] до суду не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Про причини неявки суду не повідомила. Відповідно ст.280 ЦПК України суд може, в такому випадку, розглядати справу у заочному порядку на підставі наявних у справі доказів. Під час розгляду справи в судовому засіданні, судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою по справі [PERSON] з 05 жовтня 1984 року, про що свідчить відмітка в паспорті позивача. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу 1-КИ № 024019 від 12.12.2005 року, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області актовий запис № 788 сторони розірвали шлюб. 13 травня 2002 року між громадянкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено договір купівліпродажу, який посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] згідно якого [PERSON] продала, а [PERSON] купила шлаколитий житловий будинок «А-1» житловою площею 32,9 кв.м., загальною площею 59,2 кв.м, з надвірними спорудами: літня кухня «Б» цеглова, гараж Г - цегловий, гараж Д - шлакоблочний, вбиральня Е - дощата, водоколонка І, паркан №1-3, замощення II та земельну ділянку для будівництва та обслугову\-вання житлового будинку і господарських будівель розміром 496 кв.м., що знаходяться за адресою: м.Кривий Ріг, вулиця Комінтернівська, будинок 21, земельна ділянка розташована на території Криворізької міської ради у Жовтневому районі. В договорі купівлі-продажу нотаріусом засвідчено, що житловий будинок з надвірними спорудами та земельною ділянкою належить продавцеві, тобто [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, виданого Другою Криворізькою державною нотаріальною конторою, 07.12.1990 року по реєстрам за № 2-4727 та за № 2-4728 і зареєстрованих в Криворізькому інвентаризаційним бюро по книзі №108, стор.11, запис 26067, 27.12.1990 року і Державного акту Серії ДП, виданого Криворізьким міськвиконкомом, 07.10.1997 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів за № 2505. На момент придбання домоволодіння (будинку) № 21 по вул.Комінтернівській у м.Кривому Розі на підставі зазначеного вище договору купівліпродажу, а саме станом на 13.05.2002 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ст.22, діючого на той момент, Кодексу про шлюб та сім'ю України (зі змінами в редакції від 10.01.2002 року) було передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу - є його спільною сумісною власністю. Кожен має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Одночасно із цим, відповідно вимог ст.227 Цивільного Кодексу 18.07.1963 року (в редакції, що діяла з 08.10.1999 року), передбачалось, що договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. На момент реєстрації правочину також діяло Тимчасове положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно на підставі наказу Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року яке втратило чинність з 01.01.2013 року на підставі наказу Міністерства юстиції України № 1844/5 від 14.12.2012 року (далі Тимчасове положення). Зазначеним Тимчасовим положенням було установлено, щодо 1 січня 2012 року державна реєстрація права власності та права користування (сервітут) на об'єкти нерухомого майна, що розташовані на земельних ділянках проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ), створеними до набрання чинності Законом України від 11.02.2010 N 1878-VI ( 1878-17 ) "Про внесення змін до Закону України "Продержавну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України" та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно та визначено порядок проведення реєстрації. Отже, п 1.4., 1.5 Тимчасового положення передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування. Державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права на таке нерухоме майно як у даному випадку житлові будинки. Стосовно реєстрації права власності на земельну ділянку, слід звернути увагу, що на момент укладання договору купівліпродажу домоволодіння № 21 по вул. Комінтернівська в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, а саме станом на 13.05.2002 року статтею 120 Земельного Кодексу України (в редакції станом на 20.12.2001 року)при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод. Станом на 2008 рік відповідачка у справі [PERSON] не здійснила реєстрацію договору купівлі продажу нерухомості від 13.05.2002 року у КП ДОР «Криворізьке БТІ» та земельної ділянки у Криворізькому міському Управлінні земельних ресурсів. А відтак, відповідно до законодавства України, не набула прав власника цього майна. Дізнавшись про цей факт позивач [PERSON] у серпні 2008 році звернувся до суду із позовом про визнання немайнового права на ? частину спільного сумісного майна подружжя. В ході розгляду справи судом, було здійснено запит до КП ДОР «Криворізьке БТІ», з якого було встановлено, що у відповідь на заяву [PERSON] від 01.10.2008 року про видачу витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Комінтернівська, будинок 21 реєстратором [PERSON] було прийняте рішення від 03.12.2008 року про відмову у видачі витягу з реєстру прав власності на нерухомість по причині відсутності державної реєстрації договору купівлі-продажу від 13.05.2002 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] і тому нерухоме майно зареєстроване за [PERSON] Також, у відмові зазначено, що за адресою м. Кривий Ріг, вул. Комінтернівська, будинок 21 - є самовільно збудована житлова прибудова А з мансардою (внаслідок чого збільшена площа житлового будинку А1 ), сарай. Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області його позовні вимоги були задоволені та рішення набрало законної сили 30.10.2010 року, а саме: визнано за [PERSON] немайнове право на ? частину у спільному сумісному майні подружжя набутому за час шлюбу - на ? частину господарських споруд та будинку № 21 по вул. Комінтернівська в місті Кривому Розі Дніпропетровської області . Отримавши копію зазначеного рішення суду від 30.10.2010 року позивач [PERSON] звернувся до КП ДОР «Криворізьке БТІ» з метою реєстрації договору купівлі-продажу нерухомості, однак отримав усну відмову,так як рішення для них було не зрозуміле. 27 вересня 2016року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду із заявою на розяснення зазначеного рішення суду, однак Ухвалою Жовтневого районного суду від 12 жовтня 2016 року йому було відмовлено в задоволені заяви про розяснення судового рішення. Пізніше, позивач [PERSON] звернувся із заявами про реєстрацію права власності на домоволодіння №21 по вул.Комінтернівська у м.Кривому Розі Дніпропетровської області та земельну ділянку: 23 грудня 2016 року (вхідний № 003124) до КП Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», однак отримав відмову (вих. №81 від 25 січня 2017 року) по причині змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у якій було зазначено, що порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень та перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого Постановою КМУ від 23.08.2016 року N553, де передбачена реєстрація права власності за заявою заявника шляхом звернення до субєкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбаченим Порядком. 04.01.2017 року [PERSON] звернувся до Управління містобудування, архітектури та земельних відносин Виконкому Криворізької міської ради із заявою про реєстрацію права власності на земельну ділянку на якій розташований житловий будинок № 21 по вул. Комінтернівська (нині вул. Французська) у м. Кривому Розі Дніпропетровської області який був придбаний 13.05.2002 року, однак отримав відмову оскільки договір купівлі- продажу нерухомості не був зареєстрований у відповідному порядку и зазначено, що згідно чинного законодавства України право власності на нерухоме майно виникає з моменту реєстрації. До того ж, зазначено, що з 01.01.2016 року діє новий порядок реєстрації нерухомого майна шляхом внесення до відомостей до електронний Державний реєстр прав на нерухоме майно до єдиної державної інформаційної системи, що забезпечує обробку, зберігання та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно. Відповідь обґрунтована частиною 4 статті 334 ЦК України (в чинній редакції на момент звернення), де йдеться про те, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. 27.01.2017 року [PERSON] звернувся до Виконавчого комітету Криворізької міської ради із заявою про реєстрацію права власності на домоволодіння за адресою: вул. Комінтернівська, (перейменована на вул. Французька),буд 21 в м. Кривому Розі на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.09.2010 року у справі № 2-3333-2010 року. 17.03.2017 року на цю заяву отримав відмову, оскільки згідно з вказаним рішенням суду за [PERSON] визнано немайнове право на ? частину у спільному сумісному майні подружжя набутому за час шлюбу - ? частину господарських будівель та будинку № 21 по вул. Комінтернівська (нині Французська) в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Реєстратор, послався на ст.1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», дія якого поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав. Також було зазначено, що [PERSON] було надано технічний паспорт на обєкт нерухомого майна станом на 25.11.2008 року з позначенням про наявність самочинного будівництва: житлова прибудова А, мансарда м/с та сарай. З однак зазначені будови не відповідають вимогам Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна відповідно Наказу Держбуду № 127 від 24.05.2001 року. Отже, дослідивши технічні паспорти на житловий будинок №21 по вул. Комінтернівській (Французській) у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, які складались на момент придбання нерухомості 22.03.2002 року та станом на 25.11.2008 року судом встановлено наступні розбіжності, а саме: Технічний паспорт від 22.03.2002 рокуТехнічний паспорт від 25.11.2008 року А1Житловий будинок А1,АЖитловий будинок БЛітня кухня Дгараж ГГараж Зсарай ДГараж №1-3огорожа ЕВбиральняІводоколонка №1-3огорожаІІвимощення ІВодо колонка м/смансарда ІІвимощення З моменту укладання договору купівліпродажу з 13.05.2002 року по 25.11.2008г. змінились технічні характеристики домоволодіння, площа будинку та розташування господарських будівель. Тобто, [PERSON] в межах земельної ділянки, на якій розташоване домоволодіння, самочинно, без відповідного дозволу здійснив реконструкцію вказаного житлового будинку шляхом побудови прибудови «А» до будинку, мансарди тощо.\~ Із зазначеного слід зробити висновок про те, що внаслідок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна вбачається самочинне будівництво. Відповідно статті 376 Цивільного Кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. [PERSON] разом із позовною заявою просив суд витребувати докази з Криворізького міського управління Держгеокадастру: належним чином завірену копію землевпорядної справи по передачі земельної ділянку в приватну власність та користування за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Комінтернівська (Французська), буд. 21, зареєстровану за №2505, Державний акт ДП від 07.10.1997 року оскільки станом на момент звернення право власності на земельну ділянку є зареєстрованим за колишньою власницею [PERSON]. Ухвалою суду від 28.07.2017 року клопотання позивача [PERSON] було задоволено та витребувано відомості з Криворізького міського управління Держгеокадастру. На виконання ухвали суду від 28.07.2017 року відділом у Криворізькому районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повідомлено, що станом на 21.10.2017 року землевпорядна справа по передачі земельної ділянки за адресою: м.Кривий Ріг, вул. Комінтернівська (Французська), буд.21 в приватну власність та користування на імя [PERSON] до Місцевого фонду документації із землеустрою від її розробника не передавалася, і тому надати суду завірену копію землевпорядної справи не є можливим. Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми. Право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 Земельного Кодексу України), землекористувачі (стаття 95 Земельного Кодексу України), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки тощо. Натомість, позивачем не було доведено головного що майно, на яке він вимагає визнання права власності, на сьогоднішній день належним чином зареєстроване за титульним власником ([PERSON]А.) за договором купівлі-продажу від 13.05.2002 року. Отже, враховуючи обставини справи, суд дійшов висновку що позивач [PERSON] не вірно обрав спосіб захисту оскільки позовні вимоги фактично, по суті містять, в собі вимогу щодо поділу майна подружжя. Через відсутність реєстрації права власності на нерухоме майно за титульним власником [PERSON], яка була набувачем за договором купівлі продажу житлового будинку № 21 по вул. Комінтернівська (нині Французська) у м.Кривому Розі Дніпропетровської області,(нею фактично не набуто права власності на вказану нерухомість)- відсутні підстави для задоволення вимог [PERSON] щодо визнання за ним права власності на ? частину означеного домоволодіння разом із земельною ділянкою для будівництва та обслуговування домоволодіння. Крім того, як зазначено вище, відповідно ч.2 ст.376 Цивільного Кодексу України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Судом встановлено, що на сьогоднішній день, частина домоволодіння містить в собі самочинно побудовані споруди, які є невідємними частинами цього домоволодіння, а відтак визнання права власності на ? частку домоволодіння потребує приведення всього домоволодіння у відповідність до вимог чинного законодавства щодо реєстрації права власності з урахуванням частини самочинного будівництва. Відповідно до положень ст.\~76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Outcome: dismissed