Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Турецької Республіки [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], без дозволу та супроводу батька [PERSON], та надати їй дозвіл на оформлення документів для тимчасового виїзду дітей за межі України без згоди батька. Мотивуючи свої вимоги, позивач вказує, що перебувала з відповідачем у шлюбі, який розірвано на підставі рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 23 червня 2016 року. Від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. Позивач має намір виїздити з дітьми за кордон до Республіки Туреччини для оздоровлення. Однак, відповідач не вмотивовано відмовляє в надані дозволу на виїзд дітей за кордон, тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача [PERSON] - адвокат Кушніренко Сергій Володимирович в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити їх з підстав викладених у позові. . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Суд вважає, що, оскільки, відповідно до ст. 10 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності і неявкою до суду незалежно від причин відповідач фактично відмовився надавати докази на захист своїх прав у суді, в зв'язку із чим суд розглядає справу на підставі ст. 169 ЦПК України у його відсутність, на підставі наявних матеріалів у справі, оскільки, в справі є достатньо матеріалів та доказів для розгляду спору та постановлення рішення у відповідності до ст. 224 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Третя особа в судове засідання свого представника не направила, надіслала заяву в якій просить справу розглянути без їхньої участі проти заперечення позову не заперечує. Судом встановлені слідуючі обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, сторони є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. У ст. 141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Частиною 2 статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі й рішення суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року за № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 231 від 31 березня 1995 року (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Також судом береться до уваги те, що сторони не перебувають у шлюбі, діти проживають з позивачкою, перебувають на її утриманні, а також той факт, що діти з метою відпочинку та власного розвитку потребують виїзду за кордон, а будь-яких обставин того, що позивач порушуватиме права та інтереси дітей при її виїзді за кордон, не встановлено. Суд вважає, що процес вирішення будь-яких суперечок між батьками неповнолітніх дітей не повинен негативним чином впливати на права та інтереси цих дітей. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач безпідставно ухиляється від нотаріального посвідчення відповідного дозволу, що в свою чергу порушує права та інтереси неповнолітніх дітей, тому позов підлягає задоволенню, оскільки виїзд дітей за кордон має тимчасовий характер, відповідає їх інтересам та бажанням, за своєю метою має сприяти їх відпочинку та поліпшенню здоровя, загальному розвитку. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 487 грн. 20 коп..

Outcome: approved