Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] пред`явила до суду позов до відповідача [PERSON] , у якому просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у Державу Ізраїль , на період з 01 вересня 2019 року по 01 листопада 2019 року, без згоди та супроводу батька дитини відповідача [PERSON] , у супроводі матері [PERSON] . В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що з 09 вересня 2007 року перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого у них є дочка [PERSON] , [INFO] . Разом із відповідачем [PERSON] та дочкою [PERSON] вони проживають однією сім`єю. У вересні 2019 року позивач має намір поїхати із дочкою [PERSON] у Державу Ізраїль з метою забезпечення повноцінного відпочинку дитини та її оздоровлення, у зв`язку із чим вже придбала авіаквитки. Відповідач [PERSON] відмовляється їхати разом із сім`єю за кордон, а також, незважаючи на її неодноразові прохання надати нотаріальний дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дочки за кордон, відповідач ухиляється від надання такого дозволу. З цих підстав позивач змушена звертатися до суду із позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька. Позивач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, вказала,що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, однак його представник, адвокат Скиба В.М. подав заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій зазначив , що позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує щодо задоволення позову . Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом установлено: Сторони [PERSON] та [PERSON] (прізвище до реєстрації шлюбу [PERSON]) [PERSON] вступили у зареєстрований шлюб 09 вересня 2007 року, про що складено актовий запис №1576 Тернопільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільської області та 27 лютого 2018 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області повторно видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторін [INFO] народилась дочка [PERSON] , про що складено актовий запис №603 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, яким 20 березня 2012 року видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Довідкою №б/н виданою 27 березня 2019 року Дочірнім підприємством «Авторитет Плюс» приватного підприємства «Східний масив» стверджується, що позивач [PERSON] проживає разом із відповідачем [PERSON] та дочкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . З метою забезпечення повноцінного відпочинку дитини та її оздоровлення, позивач має намір поїхати з неповнолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] у Державу Ізраїль у період з 01 вересня 2019 року по 01 листопада 2019 року. При цьому, для виїзду дитини за кордон необхідно мати нотаріальний дозвіл відповідача, однак відповідач ухиляється від надання такого дозволу. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне: Згідно ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України встановлено, зокрема, Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (далі - Правила). За правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2010 року № 724 із змінами від 22 лютого 2019 року (п. п. 3-5), виїзд з України громадян, які не досягли 16- річного віку, здійснюється за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду досягли 18-річного віку. Виїзд громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного із батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків з нотаріально посвідченою згодою здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого із батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого із батьків у разі пред`явлення зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку без згоди та супроводу другого із батьків. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог ст. 3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до ч.3 ст.11 України "Про охорону дитинства" зазначено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки, щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно викладених у позові обставин, відповідач [PERSON] відмовляється надати нотаріально завірену згоду на тимчасовий виїзд неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] за кордон. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Враховуючи вищенаведене та приймаючи до уваги необхідність забезпечення інтересів неповнолітньої дочки сторін, у тому числі, з метою відпочинку, оздоровлення, фізичного, духовного та морального розвитку дитини, беручи до уваги визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує прав та інтересів інших осіб, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення шляхом надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у Державу Ізраїль на період з 01 вересня 2019 року по 01 листопада 2019 року, без згоди та супроводу батька дитини [PERSON] у супроводі матері [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved