Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернувся [PERSON] , з посиланням на те, що він є власником будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 5 липня 2018 року до його матері звернулася відповідач [PERSON] , із проханням зареєструвати її новонародженого сина, так як у неї немає можливості зареєструвати дитину, а через це, вона не може отримувати соціальну допомогу від держави на утримання і годування дитини. На той час мати була співвласником будинку. Він дав згоду, щоб допомогти цій чужій жінці у її безвиході. При цьому, відповідач дала розписку про згоду на її виписку і її сина в будь-який час за вимогою власників. Його мати просила [PERSON] знятися з реєстрації, на що відповідач погодилася і через деякий час по телефону, так як вона проживала в м. Одеса, ствердила, що знялася з реєстрації в будинку, але це була неправда. Мати зверталася на гарячу урядову лінію щодо отримання інформації про місце реєстрації відповідача. У відповіді було зазначено незмінну реєстрацію, а саме у його будинку. На даний час будинок продається і є велика потреба зняти з реєстрації в ньому відповідачів. Позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та зняти їх з реєстрації. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити, підтвердив обставини викладені в позовній заяві. Додатково зазначив, що відповідачі добровільно знятися з реєстрації в його будинку не бажають. Відповідачі в судове засідання не прибули, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили. Відзив на позовну заяву від них до суду не надходив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона є пенсіонером і проживає в [ADDRESS] через одну хату від будинку позивача. Останній із своєю матір`ю [PERSON] купили житловий будинок в [ADDRESS] . На даний час [PERSON] в даному будинку проживає сама, поки її син [PERSON] служив в Армії та перебував в зоні бойових дій. Крім неї, в будинку більше ніхто не проживав, оскільки із сторонніх осіб вона там більше нікого не бачила. Раніше якась подруга [PERSON] просила в неї зареєструвати в будинку свого внука, але чи мала місце така реєстрація, не знає. В 2020 році для оформлення субсидії [PERSON] ходила по вулиці та збирала підписи у сусідів на підтвердження того, що в її будинку ніхто окрім неї не проживає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона є пенсіонером і проживає в [ADDRESS] на одній вулиці через дві хати від будинку позивача. Останній із своєю матір`ю [PERSON] купили житловий будинок в [ADDRESS] . На даний час [PERSON] в даному будинку проживає сама. Раніше [PERSON] говорила їй, що в 2018 році вона зареєструвала в своєму будинку жінку з дитиною, проте останніх вона там ніколи не бачила. Покази свідка [PERSON] суд не бере до уваги, оскільки вони надані суду без присяги. Свідок відмовилась від приведення її до присяги через свої релігійні переконання. Суд, розглянувши матеріали справи, допитавши свідків [PERSON] та [PERSON] , дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копій договору купівлі-продажу житлового будинку, договору дарування Ѕ частини земельної ділянки, витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів, витягу з державного реєстру правочинів, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, житловий будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 16-24, 48-56). Згідно з актом від 12 серпня 2021 року у вищевказаному будинку з 05.07.2018 року зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 98). Відповідно до довідок Ставищенської селищної ради № 2408/6 від 16.09.2021 року та №2201/6 від 25.08.2021 року, у будинку [ADDRESS] , зареєстровані та не проживають [PERSON] та [PERSON] з 05.07.2018 року (а. с. 11-12, 46-47). Із змісту копії розписки вбачається, що [PERSON] дала свою згоду на зняття її та її сина з реєстрації у житловому будинку в [ADDRESS] в любий час за бажанням власників (а. с. 8). Будь-яких речей особистого вжитку, що належать відповідачам в будинку належному позивачу немає, вони не несуть будь-яких витрат на його утримання, не сплачують комунальні послуги. Жодних зобов`язальних відносин між позивачем та відповідачами не існує, тому відсутні підстави для збереження їх реєстрації в вищевказаному будинку та права користуватися ним, проте знятися з реєстрації місця проживання та зареєструватися за фактичним місцем проживання відповідачі відмовляються. Збереження реєстрації відповідачів в будинку без фактичного проживання суперечить вимогам Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та створює позивачу, як власнику, перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Згідно статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Сервітутні правовідносини виникають в силу закону згідно з ч. 1 статті 402 ЦК України за наявності факту проживання особи разом із власником обтяженого сервітутом житла та спільного з ним користування цим житлом. У Цивільному кодексі України право членів сім`ї власника житла на користування ним визнається сервітутним правом. Це право є особистим сервітутом, оскільки виникає в інтересах певної особи - члена сім`ї власника житла. Таким чином, суб`єктами даного сервітутного правовідношення є, з одного боку, власник житла, а з іншого - член його сім`ї. Згідно з положеннями Житлового кодексу України до членів сім`ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла у подружжя не виникло право спільної власності), їх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство (ч. 2 ст. 64, ч. 3 ст. 156 ЖК України). Об`єктом цього сервітуту є право обмеженого користування частиною житлового приміщення, визначеною власником житла. Відповідно до ст. ст. 2, 3, 6, 7 Закону "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування є юридичною процедурою обліку фізичних осіб за обраним ними місцем проживання, наявність або відсутність якої не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених законами, або підставою для їх обмеження. Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 167 Житлового Кодексу України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що відповідачі в будинку позивача не проживають та не ведуть з ним спільне господарство, суд вважає, що відповідачі втратили право користування належним позивачу вищезазначеним житловим будинком.

Outcome: approved