Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

В квітні 2021 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 2020 сторони зареєстрували шлюб. Спільне життя не склалось зникло взаєморозуміння і взаємоповага. На теперішній час шлюб між подружжям припинено та існує формально, що й стало підставою звернення позивача до суду. Ухвалою суду від 29.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 03.06.2021 постановленою без виходу до нарадчої кімнати, суд вирішив провести заочний розгляд справи. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позов з підстав викладених у ньому та просила суд розірвати шлюб зареєстрований позивачем з відповідачем. Представник вказала, що між сторонами не існувало домовленостей про спільний особистий закон, який буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу. Шлюб було зареєстролвано в Подільському відділі РАЦС м. Києва, тобто на теритирії України. Фактично подружжя прожило 5 днів в готелі Києва , а в подальшому сторони не проживали разом. Отже подружжя мало єдине місце проживання в Україні і тому для вирішення питання про розірванняя шлюбу належить застосовувати СК України. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 02.01.2020, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (на 16 а.с.). Шлюб зареєстровано в м. Києві , в Укураїні. Згідно ст. 55 ЗУ " Проміжнарожне приватне право", право на шлюб визначається особистим законом кожної з осіб, які подали заяву про укладення шлюбу. У разі укладення шлюбу в Україні застосовуються вимоги Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Згідно ч.1, 2 ст. 60 ЗУ " Про міжнародне приватне право", правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Оскульки сторони зареєстрували шлюб на території України, не мають домовленостей про затосування спільного особистого закону, проживали разом тільки на території України, суд вважає за можливе при вирішениі стору керуватися правовими нормами України. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У частині першій статті 55 СК України встановлено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з того, що збереження сім`ї і подальше спільне проживання подружжя є неможливим, сторони спільного господарства не ведуть, не підтримують подружніх відносин, а продовження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Беручи до уваги клопотання позивача, суд вважає за можливе судові витрати залишити за ним. На підставі викладеного та

Outcome: approved