Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

Позивач [PERSON]у вересні 2016 року предявив до суду позов до Державної казначейської служби України, [PERSON] управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області, Прокуратури Тернопільської області, [PERSON] управління Національної поліції в Тернопільській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду, врозмірі 169293,54 гривень. Обґрунтовував позов тим, що 30 березня 2011 року слідчим СУ УМВС України в Тернопільській області йому було предявлено обвинувачення, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 229 КК України. Одночасно в межах даної кримінальної справи слідчим було застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд та накладено арешт на його майно. У червні 2011 року кримінальну справу щодо нього скеровано до суду. В період 2011 2016 років тривав розгляд справи, вироки стосовно нього неодноразово скасовувались та відбувався новий розгляд. 06 листопада 2015 року вироком Кременецького районного суду Тернопільської області його визнано невинним та виправдано у звязку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. ч. 1, 2 ст. 229 КК України. Зазначений вирок у частині його виправдування залишений без змін ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Тернопільської області від 10 лютого 2016 року. Враховуючи те, що він перебував під слідством та судом з 30 березня 2011 року по 10 лютого 2016 року (58 місяців і 12 днів), розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню на момент подачі позову, не може бути меншим 84646,77 гривень. Зважаючи на кількість, характер та тривалість порушень прав позивача, глибину його душевних страждань, приниження честі, гідності та ділової репутації, зусилля та час, які були потрачені та ще необхідні для відновлення попереднього стану, вважає, що розумним та справедливим еквівалентом моральної шкоди є компенсація з розрахунку двох мінімальних заробітних плат за кожен місяць його незаконного перебування під слідством та судом, що становить 169293,54 гривень. За клопотанням представника позивача до участі в розгляді справи як співвідповідача залучено Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області. В подальшому позивач збільшив розмір позовних вимог з підстав збільшення відповідно до закону розміру мінімальної заробітної плати, який з 01 січня 2017 року становить 3200 гривень. Тому, виходячи з двох розмірів мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, просив стягнути в його користь 373819,80 гривень моральної шкоди. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав, зіславшись на мотиви, які викладені в позовній заяві та в заяві про збільшення розміру позовних вимог. Просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] 373819,80 гривень моральної шкоди та понесені витрати на правову допомогу в розмірі 9300 гривень. Представник відповідача Державної казначейської служби України, [PERSON] управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив. Підтримав письмові заперечення на позов. Пояснив, що Державна казначейська служба України ніяких прав позивача не порушувала, а тому відсутні підстави для стягнення з неї коштів. Крім цього, відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Однак, позивачем не доведено, що його було засуджено незаконно, зокрема він не звертався до адміністративного суду з відповідними вимогами. Оскільки доказів незаконного засудження позивача немає, то нема підстав відшкодовувати шкоду. Представник відповідача [PERSON] Тернопільської області [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила. Підтримала письмові заперечення на позов. Пояснила, що позивачем не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди. Вважає, що такої шкоди позивачу не заподіяно. Щодо нього обирався найменш суворий запобіжний захід і його обрання відповідало вимогам кримінально-процесуального законодавства. Доводи позивача про заподіяння йому душевних страждань є перебільшеними. В ході розслідування кримінальної справи позивач користувався правовою допомогою, тому знав, що злочини, у вчиненні яких він обвинувачувався, є злочинами невеликої тяжкості, знав, яке покарання передбачене санкціями ч. ч. 1, 2 ст. 229 КК України, знав про можливість його звільнення від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності. Представник відповідачів [PERSON] управління Національної поліції в Тернопільській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив. Підтримав письмові заперечення на позов. Пояснив, що Головне управління Національної поліції в Тернопільській області є неналежним відповідачем у справі, жодних дій стосовно позивача не вчиняв, ніякої шкоди не заподіював. Позивач не довів факту заподіяння йому моральної шкоди. Необгрунтованими є доводи позивача про те, що розмір шкоди повинен обчислюватись виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на момент ухвалення рішення. Відповідно до закону слід виходити з розміру мінімальної заробітної плати, який був встановлений законом станом на кожен місяць перебування особи під слідством чи судом. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Відповідно до постанови про притягнення як обвинуваченого від 30 березня 2011 року, винесеної старшим слідчим СУ УМВС України в Тернопільській області Серединською І.А. у кримінальній справі №1162447, [PERSON] притягнуто як обвинуваченого та предявлено йому обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 229 КК України. Постановою від 30 березня 2011 року щодо [PERSON] застосовано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд. Згідно з постановою слідчого від 27 квітня 2011 року, з метою забезпечення цивільного позову у кримінальній справі, накладено арешт на належний [PERSON] транспортний засіб PEUGEOT EXPERT FGR 2.0HDI, 2007 року випуску. Вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 18 листопада 2011 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. ч. 1, 2 ст. 229 КК України та призначено покарання за даною статтею: за ч. 1 ст. 229 КК України 1 (один) рік позбавлення волі з конфіскацією та вилученням фальсифікованої продукції; за ч. 2 ст. 229 КК України 3 (три) роки позбавлення волі з конфіскацією та вилученням фальсифікованої продукції. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточну міру покарання [PERSON] визначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з конфіскацією та вилученням фальсифікованої продукції. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від призначеного покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік 6 місяців. На підставі п. п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України на [PERSON] покладено обов'язок не виїжджати за межі України на постійне місце проживання та періодично з'являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції. Стягнуто з [PERSON] на користь компанії "Барєр" 18180 гривень завданих збитків. Стягнуто з [PERSON] на користь НДЕКЦ при УМВС України в Тернопільській області 3065,16 гривень за проведення експертиз обєктів інтелектуальної власності та 1300,48 гривень за проведення судово-економічної експертизи. Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу залишено без змін. Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 22 лютого 2012 року вирок Шумського районного суду від 18 листопада 2011 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд Шумському районному суду в іншому складі суду. Запобіжний захід засудженому [PERSON] залишено попередній підписку про невиїзд. Вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 грудня 2012 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 229 КК України, та на підставі ст. 70 КК України призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 6000 гривень з конфіскацією та знищенням фальсифікованої продукції. Стягнуто з [PERSON] на користь компанії "Барєр" 18180,89 гривень та на користь ТОВ «Дюпон» 47666,55 гривень завданих збитків. Стягнуто з [PERSON] на користь НДЕКЦ при УМВС України в Тернопільській області 3065,16 гривень за проведення експертиз обєктів інтелектуальної власності та 1300,48 гривень за проведення судово-економічної експертизи. Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу залишено без змін. Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 27 березня 2013 року вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 грудня 2012 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі суду. Постановою Кременецького районного суду Тернопільської області від 13 листопада 2013 року кримінальну справу про обвинувачення [PERSON] за ч. ч. 1, 2 ст. 229 КК України направлено прокурору Шумського району Тернопільської області для організації проведення додаткового розслідування. Міру запобіжного заходу [PERSON] залишено попередню підписку про невиїзд. Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 25 грудня 2013 року зазначену постанову скасовано, кримінальну справу про обвинувачення [PERSON] за ч. ч. 1, 2 ст. 229 КК України направлено на новий розгляд. Постановою Кременецького районного суду Тернопільської області від 31 жовтня 2014 року кримінальну справу повернено прокурору Шумського району Тернопільської області для проведення додаткового розслідування. Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 17 грудня 2014 року зазначену постанову скасовано, кримінальну справу про обвинувачення [PERSON] за ч. ч. 1, 2 ст. 229 КК України направлено на новий судовий розгляд. Вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 06 листопада 2015 року [PERSON] за частиною 1 статті 229 та частиною 2 статті 229 КК України виправдано в звязку з відсутністю в його діянні складу злочину. Запобіжний захід [PERSON], а саме підписку про невиїзд скасовано. В мотивувальній частині зазначеного вироку вказано, що у задоволенні цивільних позовів ТОВ «Дюпон Україна», «Баєр АГ», ТОВ «Агро Ланівці» слід відмовити. Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 10 лютого 2016 року мотивувальну частину вироку змінено, виключено з неї посилання суду про відмову у задоволенні цивільних позовів ТОВ «Дюпон Україна», «Баєр АГ», ТОВ «Агро Ланівці». В іншій частині вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 06 листопада 2015 року відносно [PERSON] залишено без змін. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, перевіривши наведені ними доводи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного звязку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з таких мотивів: Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Згідно з п. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 13 квітня 2012 року № 4652-VI) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Як передбачено п. 1 ст. 2 вказаного Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. В п. 5 ст. 3 цього Закону йдеться про те, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, і моральна шкода. Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина 6 статті 4 вказаного Закону). У положеннях ч. ч. 2, 3 ст. 13 цього Закону зазначено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Також, у п. 2 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, йдеться про те, що вищевказаний Закон встановлює випадки, умови та порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства, поновлення порушених у зв'язку з цим трудових, службових, пенсійних, житлових, інших особистих і майнових прав, а також визначає органи, на які покладається вчинення дій по забезпеченню відшкодування шкоди, завданої громадянинові, та пов'язані з цим обов'язки зазначених органів. Виходячи з вимог п. 17 вказаного вище Положення, передбачене частиною 5 ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Крім того, як розяснив з цього приводу Пленум Верховного Суду України у п. 14 Постанови «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір вирішується за заявою громадянина ухвалою суду першої інстанції, який розглядав кримінальну справу або якому вона мала бути підсудна. Розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Також у п. 9 цієї Постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром зарплати, то суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної зарплати, що діє на час розгляду справи. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року в справі № 6-2203цс15, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Виходячи з аналізу вищенаведеного законодавства стосовно відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та суду, з розяснень щодо застосування цього законодавства, враховуючи обставини справи, беручи до уваги, що [PERSON] притягнуто як обвинуваченого у кримінальній справі 30 березня 2011 року, розгляд кримінальної справи тривав аж до 2016 року, обвинувальні вироки суду щодо нього неодноразово скасовувались, 10 лютого 2016 року набрав законної сили постановлений судом виправдувальний вирок щодо [PERSON], суд приходить до переконання що позивач має право на відшкодування заподіяної йому моральної шкоди. Зокрема, він перебував під слідством та судом протягом 58 місяців 12 днів, у результаті незаконних дій органів слідства, прокуратури і суду переніс душевні страждання, зазнав моральних втрат, був позбавлений можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому суд вважає безпідставними доводи відповідачів про те, що [PERSON] не надав доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди, оскільки така шкода є очевидною. Позивач безпідставно протягом майже 5 років перебував під слідством і судом, що не могло не вплинути на його душевний стан і спосіб життя. Також необгрунтованими є доводи про те, що відсутні докази незаконного засудження, незаконного арешту, інших процесуальних дій, що обмежують права позивача, оскільки судом постановлено виправдувальний вирок, яким встановлено, що в діянні [PERSON] відсутній склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 229 та ч. 2 ст. 229 КК України, за якими йому було предявлено обвинувачення, здійснювалося досудове слідство та судовий розгляд, за наслідками якого стосовно [PERSON] неодноразово були постановлені обвинувальні вироки, які в подальшому були скасовані. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» мінімальна заробітна плата в місячному розмірі з 1 січня 2017 року становить 3200 гривень. З урахуванням обставин справи, виходячи з обсягу душевних страждань позивача, характеру немайнових втрат, яких він зазнав, наявності вимушених змін у його життєвих стосунках, виходячи з засад виваженості, розумності, справедливості, враховуючи положення ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», суд приходить до переконання, що достатнім і справедливим розміром відшкодування позивачу моральної шкоди є розмір, визначений, виходячи з одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, у звязку з чим розмір цього відшкодування повинен становити 186880 гривень ((3200 гривень х 58 місяців = 185600 гривень) + (3200 гривень : 30 днів х 12 днів = 1280 гривень)). Враховуючи викладене, позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення цієї суми коштів за рахунок державного бюджету відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. В силу вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» в редакції, яка діяла до 01 січня 2017 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З урахуванням змін, внесених згідно з Законом України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII, з 01 січня 2017 року розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2016 рік» мінімальна заробітна плата в місячному розмірі становить з 1 січня - 1378 гривень, з 1 травня - 1450 гривень, з 1 грудня - 1600 гривень. Відтак, розмір компенсації витрат на правову допомогу в цивільних справах за годину роботи адвоката, починаючи з 01 травня 2016 року, не може перевищувати 580 гривень, з 01 грудня 2016 року 640 гривень. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2017 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на одну особу в розрахунку на місяць встановлено з 1 січня 2017 року в розмірі 1600 гривень. Тобто, розмір компенсації витрат на правову допомогу в цивільних справах за годину роботи адвоката, починаючи з 01 січня 2017 року, не може перевищувати 640 гривень. Позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правову допомогу адвоката надано договір № 15 про надання правової допомоги від 10 серпня 2016 року, укладений між [PERSON] та адвокатом [PERSON], акт приймання-передачі наданих послуг від 23 серпня 2016 року, розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу до акту приймання-передачі наданих послуг від 23 серпня 2016 року, оригінал квитанції до прибуткового касового ордера № 8 від 25серпня 2016 року про оплату послуг адвоката у сумі 9300 гривень. З журналів судових засідань установлено, що судові засідання, в яких брав участь адвокат [PERSON], тривали 14 хвилин у період з 28 вересня 2016 року по 18 листопада 2016 року та 64 хвилини з 18 січня 2017 року по 08 лютого 2017 року. Витрати на правову допомогу, граничний розмір яких визначено законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). З розрахунку витрат на правову допомогу та акту приймання-передачі наданих послуг слідує, що вартість виконаної адвокатом роботи становить 9300 гривень, що включає: консультацію щодо характеру спірних правовідносин (5 годин); вивчення та аналіз матеріалів справи, законодавства та судової практики (8 годин); збір та систематизацію доказів у справі (12 годин); підготовку та написання позовної заяви та оформлення копій документів (6 годин). Виходячи з характеру позовних вимог, обсягу зібраних доказів, враховуючи складність справи, суд вважає обґрунтованими витрати на правову допомогу поза межами судового засідання в обсязі 3 годин роботи адвоката, що становить 1740 гривень, та його роботу в судових засіданнях загальною тривалістю 14 хвилин у період з 28 вересня 2016 року по 18 листопада 2016 року в розмірі 135,33 гривень (580 : 60 х 14 = 135,33) та загальною тривалістю 1 година 04 хвилини з 18 січня 2017 року по 08 лютого 2017 року в розмірі 682,67 гривень (640 гривень + (640 : 60 х 4 = 682,67). Таким чином, загальна сума фактично понесених, документально підтверджених і обґрунтованих витрат на правову допомогу становить 2558 гривень (1740 + 135,33 + 682,67). Решту суми понесених позивачем витрат на правову допомогу суд вважає необґрунтованою, такою, що перевищує граничний розмір, визначений законом, а тому вона до відшкодування не підлягає. Беручи до уваги, що позов задоволено на 50 % (373819 - 100% , 186880 - 49,99%), то на користь позивача має бути стягнута компенсація понесених ним і документально підтверджених судових витрат з оплати витрат на правову допомогу в сумі 1279 гривень (2558 : 2). На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 23, 1176 Цивільного кодексу України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»,

Outcome: partial