Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до Державного нотаріуса Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори Бережко Світлани Михайлівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна казначейська служба України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивачка [PERSON] вказує на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 09 серпня 2017 року. У зв`язку з цим 14 вересня 2015 року за заявою його матері [PERSON] (бабусі позивачки) у Четвертій Запорізькій державній нотаріальній конторі було відкрито спадщину та заведено спадкову справу № 243/2015. 15 вересня 2015 року нею до тієї ж нотаріальної контори було подано заяву про прийняття спадщини за законом після померлого батька, яка була зареєстрована за вх.№672 та долучена до спадкової справи №243/2015. [INFO] померла її бабуся [PERSON] , що підтверджується доданою копією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 07 лютого 2017 року. 07 червня 2017 року нею до тієї ж нотаріальної контори було подано заяву про прийняття спадщини після померлої бабусі за заповітом (заява зареєстрована за вх.№473), на підставі якої було заведено спадкову справу №162/2017. Ступінь родинного зв`язку підтверджується копіями свідоцтва про народження [PERSON] серія [NUMBER] та свідоцтва про народження [PERSON] серія [NUMBER] . За життя батькові та бабусі на праві спільної сумісної власності належала квартира загальною площею 58,91 кв.м., в тому числі житлова площа 42 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 05.10.2007 р. Після їх смерті вона вважається спадкоємцем зазначеної квартири. Згідно п. 4.12 - 4.13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказ Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Видача свідоцтва про право на спадщину може бути відкладена у разі: виребування нотаріусом відомостей або документів від фізичних або юридичних осіб, при цьому строк, на який може бути відкладено видачу свідоцтва про право на спадщину, не може перевищувати одного місяця. Пунктом 4.18 цього ж Порядку № 296/5 передбачено, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Всупереч наведенному, свідоцтво про право на спадщину на вказану квартиру їй досі не видано, так само не прийнято ніякого рішення про відмову у видачі вказаного свідоцтва та не надано роз`яснень щодо вирішення цього питання в судовому порядку, хоча з часу відкриття першої спадщини минуло вже понад чотири, а з часу відкриття другої понад два роки. Намагаючись дізнатись які ж саме обставини перешкоджають оформленню спадкових прав, вона неодноразово особисто відвідувала нотаріуса на протязі 2017-2018 років, просила надати можливість ознайомитися із вказаними спадковими справами та роз`яснити причини затримки у вчиненні нотаріальних дій. Однак, нотаріус не надав ніякої конкретної інформації та роз`яснень, а також відмовив у доступі до ознайомлення із спадковими справами без пояснення причин такої відмови. 15 листопада 2018 року нею було надіслано нотаріусу офіційну письмову заяву про вчинення певних дій, надання інформації та документів, в якій вона просила: 1) надати довідки (витяги зі спадкового реєстру) щодо реєстрації спадкових справ, заведених за місцем відкриття спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] ; 2) надати в письмовій формі об`єктивну та вичерпну інформацію з оформленням у встановленому порядку відповідного документу (постанови) про причини відмови до цього часу у вчиненні нотаріальних дії щодо оформлення спадкових прав (видачі свідоцтва про право на спадщину) на квартиру загальною площею 58,91 кв.м., в тому числі житлова площа 42 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 3) надіслати на поштову адресу ( [ADDRESS] ) копії усіх документів, які містяться в спадкових справах, заведених за місцем відкриття спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] . 28 листопада 2018 року нотаріус надіслав письмову відповідь за № 2220/02-14/243- 15,152-2017, якою відмовив у задоволенні заяви по усім пунктам. З цієї відповіді вбачається, що затримка у видачі свідоцтва про право на спадщину обумовлена наявністю: «зареєстрованого арешту та необхідність його зняття для видачі свідоцтв про право на спадщину», про що їй нібито було повідомлено при зверненні у квітні місяці 2018 року. В тексті відповіді відсутні жодні достовірні відомості про такий арешт - коли, де, ким і на якій правовій підставі він накладений, відсутні жодні рекомендації з приводу того, як саме його необхідно зняти та що саме слід робити заявникові. За таких обставин та враховуючи що на протязі майже 4-х років з дня відкриття спадщини після смерті батька ніякої згадки про арешт з боку нотаріуса не було, в неї виникли обґрунтовані сумніви в існуванні такого арешту взагалі, не кажучи вже про накладення його тими компетентними органами, перелік яких чітко визначено пунктом 4.17 гл. 10 розділу II Порядку № 296/5. Задля перевірки достовірності інформації про наявність арешту вона звернулася до місцевого нотаріуса у м. Енергодарі, однак останній ніяких арештів на квартирі не виявив. Також місцевий нотаріус (на відміну від відповідача) безоплатно роз`яснив, що відомості про нерухоме майно та заборону його відчуження є загально доступними і будь-яка особа може ці відомості отримати на офіційному сайті Міністерства юстиції України kap.minjust.gov.ua через Кабінет електронних сервісів. Вона через свою довірену особу здійснила запит по спірній квартирі на отримання інформації з відповідних Державних реєстрів і отримала відповідь про те, що ніяких офіційних зареєстрованих записів про арешт та заборону відчуження на цю квартиру не міститься, що достеменно підтверджено Інформаційною довідкою № 152320058 від 11.01.2019р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Таким чином, йдеться не тільки неправомірні дії відповідачу у вигляді надання завідомо недостовірної інформації про неіснуючий арешт, але й тривалу протиправну бездіяльність нотаріуса та безпідставне зволікання у видачі свідоцтва про право на спадщину. Також, вважає протиправною відмову нотаріуса у доступі до інформації та документів зі спадкових справ №243-2015 та 162-2017, в яких вона є стороною як спадкоємець. В якості формальної причини такої відмови нотаріус у письмовій відповіді процитував зміст частини сьомої статті 8 ЗУ «Про нотаріат», підкресливши наприкінці наступне, цитую: «жодних нотаріальних дій по цим спадковим справам вчинено не було». Отже, за висновком нотаріуса його власна бездіяльність та небажання вчинювати певні нотаріальні дії є достатньою підставою для позбавлення її як спадкоємця померлого батька та бабусі не тільки права на отримання свідоцтва про спадщину, але й права на отримання інформації яка стосується її прав та законних інтересів, гарантованого частиною сьомою статті 8 ЗУ «Про нотаріат», Конституцією України (ч. 3 ст. 32), Законами України «Про інформацію» (ст. ст. 5, 11, 14), «Про доступ до публічної інформації» (ст. 10), «Про захист прав споживачів» (ст. ст. 4, 15, 21). Крім того, вважає протиправною надання відповіді нотаріусом про відмову у видачі свідоцтва на спадщину у вигляді листа, без винесення постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Обов`язок нотаріуса та відповідної посадової особи вчиняти нотаріальні дії передбачений ч. 3 ст. 49 Закону № 3425-ХІІ, де встановлено заборону безпідставної відмови в її вчиненні. Як випливає з п. 9 ч. 1 ст. 49 Закону № 3425-ХІІ, підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії можуть встановлюватися тільки цим Законом. Перелік підстав для відмови нотаріусом у вчиненні нотаріальних дій, зазначений у ст. 49 Закону № 3425-ХІІ, не є вичерпним. За наявності умов, передбачених ст. 49 Закону № 3425-ХІІ, на нотаріуса покладається завдання, по-перше, відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства; по-друге, обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства. Згідно з п. 3 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ч. 4 ст. 49 Закону № 3425-ХІІ відмова у вчиненні нотаріальної дії за загальним правилом здійснюється в усній формі, а у випадку наявності вимоги особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, виноситься відповідна постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Звертаючись до нотаріуса з письмовою заявою від 15.11.2018 р. вона просила серед іншого надати в письмовій формі об`єктивну та вичерпну інформацію з оформленням у встановленому порядку відповідного документу (постанови) про причини відмови до цього часу у вчиненні нотаріальних дії щодо оформлення її спадкових прав. За таких обставин нотаріус зобов`язаний був за наслідком розгляду заяви прийняти відповідне рішення шляхом оформлення певної постанови, а не шляхом надіслання листа - відписки. Вважає протиправним спроби нотаріуса витребувати від неї якісь гроші за свої послуги. Нотаріус не тільки не скриває цього факту, але й підтверджує його у змісті свого листа від 28.11.2018р., прямо вказуючи, що для надання відомостей стосовно арешту на майно [PERSON] заявнику необхідно сплатити вартість послуги за отримання інформації. Але в Декреті КМУ «Про державне мито» нема жодної згадки про те, що послуга за отриманні інформації від державного нотаріуса є платною. В цьому Декреті передбачено сплату державного мита лише за вчинення нотаріальних дій державними нотаріусами, а не за надання ними інформації. Причому згідно пп. 18 ст. 4 Декрету від сплати держмита звільняються особи з інвалідністю 1 та 2 групи. Єдиний документ, який унормовує можливість надання платних послуг державними нотаріусами, це Положення про порядок надання державними нотаріусами Запорізької області додаткових послуг правового характеру, які не пов`язані із вчинюваними нотаріальними діями, а також послуг технічного характеру, затверджений наказом Головного теруправління юстиції у Запорізькій області від 04.10.2017р. №220/07, оприлюднений за веб-адресою http://old.justzp.gov.ua/usverfiles/polozhennya.pdf. Однак згідно п. 15 вказаного Положення, від сплати за надання правової допомоги та послуг технічного характеру звільняються інваліди 1 та 2 групи. Вона повідомляла відповідача про те, що є інвалідом 2 групи. В останній раз вона повідомила його про цей факт в своєму листі від 15.11.2018р., додавши до нього відповідний підтверджуючий документ - копію Довідки до акта огляду МСЕК серія АД №066894, що підтверджується описом вкладення у цінний лист з штрих кодовим ідентифікатором 7150304245821. Означений лист за даними про відстеження поштової кореспонденції на офіційному сайті ПАТ Укрпошта відповідач фактично отримав 20.11.2018 о 14:06:00 год. Отже на момент виготовлення листа від 28.11.2018р. № №2220/02-14/243-15,152-2017 відповідачеві було достовірно відомо, що вона як інвалід 2 групи звільнена від сплати державного мита за вчинення нотаріальних дій державними нотаріусами та від сплати за надання правової допомоги та послуг технічного характеру державними нотаріусами. Не зважаючи на це, в останньому абзаці вказаного листа відповідач вимагає не тільки сплати адміністративного збору за отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (завідомо знаючи що в цьому реєстрі ніяких записів про арешт не міститься, що підтверджено Інформаційною довідкою №152320058 від 11.01.2019р.) але й вимагає сплатити вартість якихось послуг за отримання інформації. Усі вище приведені дії нотаріуса суперечать змісту прийнятої ним присяги нотаріуса, текст якої затверджено статтею 6 ЗУ «Про нотаріат», зокрема в частині: «виконувати свої обов`язки чесно і сумлінно, згідно з законом і совістю, поважати права і законні інтереси громадян». Також такі дії нотаріуса суперечать правилам професійної етики нотаріуса, які затверджено Наказом Мінюста України від 04.10.2013 № 2104/5, зокрема в частині: «надавати правову допомогу фізичним та юридичним особам компетентно і добросовісно, поважати права, свободи, законні інтереси, честь, гідність, репутацію та почуття осіб, з якими він спілкується при здійсненні нотаріальної діяльності, не вчиняти дії, спрямовані на обмеження права особи, яка звернулася по вчинення нотаріальної дії, надавати особі, яка до нього звернулася, пояснення, необхідні для правильного розуміння та оцінки вчинюваної ним нотаріальної дії; інформувати свого клієнта про природу дій, що вчинятимуться, про можливі правові наслідки, а також про особливості, властиві вчинюваній нотаріальній дії, та про обсяг дій, проведення яких є необхідним». Таким чином, нотаріус протягом тривалого часу систематично не виконує покладені законом та прийнятою присягою обов`язки, безпідставно зволікаючи у видачі спадкоємцям свідоцтва про право на спадщину та перешкоджаючи їм у праві на отримання інформації, яка стосується їхніх прав та законних інтересів, у тому числі відмовляючи у прийнятті передбаченого законом рішення у формі постанови. Її батько помер ще у березні 2015 року і бабуся на протязі двох років за життя не могла отримати у нотаріуса ані свідоцтва про право на спадщину, ані постанови про відмову у видачі такого свідоцтва із зазначенням передбачених законом підстав. [INFO] померла і тепер вже майже 2 роки у того самого нотаріуса вона не може отримати ані свідоцтва про право на спадщину ані постанови про відмову в його видачі, ані елементарного доступу до спадкових справ, стороною яких вона вважається. Бездіяльність нотаріуса, приховування інформації та зволікання у видачі свідоцтва про право на спадщину не тільки створює перешкоди у користуванні успадкованою квартирою, але й унеможливлює реалізацію інших прав спадкоємця, зокрема, права на отримання недоодержаної пенсїї бабусі у розмірі 5000 грн., передбаченого ст. 91 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» та ст. 52 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Таке становище є неприпустимим, воно порушує законні права та інтереси, спричиняє їй моральну шкоду. Вона з дитинства є інвалідом II групи, що підтверджується Довідкою до акту огляду МСЕК серія АД №066894 та пенсійним посвідченням по інвалідності № 2770412559. Її хвороба заважає їй вільно пересуватися і змушує постійно перебувати під лікарняним доглядом. Про вказаний факт вона з самого початку повідомляла нотаріуса, пояснивши йому що їй дуже важко добиратися з Енергодару до Запоріжжя для його відвідування, однак нотаріусу було байдуже і він навмисно створив максимально несприятливі умови у питанні формування документів, подання заяв, прийняття спадщини, жодного разу не роз`яснивши як саме і що мені слід робити та змушуючи даремно їздити. Додатково про свою хворобу вона нагадала нотаріусу у своєму письмовому запиті від 15.11.2018р., про що прямо вказано в тексті запиту, однак і в цей раз її стан був відповідачем проігнорований і замість надіслання потрібної інформації та документів необхідних для захисту своїх прав їй було рекомендовано в котрий раз відвідати нотаріуса та щось йому заплатити. Окрім інвалідності вона ще є одинокою матір`ю і самостійно виховує малолітню дитину, що підтверджується довідкою № 61 від 11.01.209 р., виданою Управлінням праці та соціального захисту населення. Потяг з Енергодару до Запоріжжя пересувається 4 години в одному напрямку та ще по Запоріжжю треба витратити час на поїздку маршруткою з залізничного вокзалу до місцезнаходження нотаріуса де постояти в черзі. На все про все потрібно більше ніж 10 годин. Виходить для того щоб відвідати нотаріуса їй потрібно не тільки витерпіти фізичні муки тривалої поїздки (що є надважким в її стані), але й знайти того з ким залишити свою малолітню дитину під наглядом щонайменше на півдоби. Очевидно, що кожна така поїздка для неї сприймається як надлюдське випробування, виснажує її фізичний та моральний стан, викликає душевні страждання та емоційні хвилювання. Якщо б результатом таких поїздок було б позитивне вирішення питання, можливо вони сприймалися б не так боляче. Але в даному випадку витерпівши дорогу та переживання за залишену вдома з чужою людиною дитину кожного разу вона потрапляла лише на упереджене ставлення до себе з боку нотаріуса, рекомендації читати закони та натяки на необхідність сплати якихось грошей невідомо за що. Ніяких роз`яснень, жодної допомоги чи поради з боку відповідача за увесь цей час вона не отримала. Вона втратила нормальний сон, рівновагу, самовпевненість і повагу до себе, не могла нормально працювати та спілкуватися з людьми. Змушена була додавати додаткових зусиль для організації свого життя, зверталися за порадами до інших нотаріусів, адвокатів, юристів, лікарів. А ще гірше стало після отримання відповіді на письмовий запит від якого вона очікувала хоча б якоїсь об`єктивної інформації, а отримала просту відписку з порадою з`їздити у Запоріжжя ще раз та сплатити щось комусь за якісь незрозумілі послуги. Після такої відповіді з нею стався нервовий зрив, загострення невралгії, в зв`язку з чим вона змушена була 15.01.2019 р. звертатися до лікаря по допомогу, який на фоні конфлікту з нотаріусом діагнозував в неї загострення неврастенічного синдрому та нейроциркуляторну дистонію, рекомендувавши прийом низки ліків. Вказане підтверджується копією записів у медичній картці. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно ст. 21 ЗУ «Про нотаріат» шкода, заподіяна особі внаслідок незаконних або недбалих дій державного нотаріуса, відшкодовується в порядку, передбаченому законодавством України. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моралі них переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Оцінюючи розмір завданої шкоди внаслідок тривалої неправомірної бездіяльності відповідача вона виходить з того, що втрата близьких людей сама по собі спричинила глибокі душевні та психічні страждання. Спадщина яка залишилася після них має для неї велике значення адже в цій квартирі вона народилася, в ній пройшло усе її дитинство та юність (підтверджується відмітками про реєстрацію місця проживання в паспорті), з нею пов`язано багато спогадів. З диспозиції статей 1220 та 1223 ЦК України право на спадкування спірної квартири після смерті батька виникло в неї ще у березні 2015 році, а після смерті бабусі у лютому 2017 році. Однак, увесь цей час відповідач усіляко перешкоджає їй у можливості отримати те що належить їй по закону, заважає вільно користуватися успадкованою квартирою, скриває від неї інформацію, документи, змушує докладати додаткових зусиль для з`ясування тих питань, роз`яснення яких входить до прямих обов`язків нотаріуса, не враховуючи при цьому стан її здоров`я, статус одинокої матері, ігноруючи важкість міжміського пересування інваліду та максимально ускладнюючи можливість отримання нотаріальних послуг. Внаслідок такої поведінки відповідача неодноразово відбувалися вимушені зміни у її життєвих стосунках, вона втратила нормальну працездатність, душевну рівновагу, постійно перебуває у стресовому стані, відчуває нервові зриви та душевні хвилювання, у тому числі за свою дитину та її майбутнє, бо після смерті рідних вона давно планувала переїхати з дитиною на постійне місце проживання в успадковану квартиру. Замість цього вона змушена тривалий час ютитися у кімнаті гуртожитку в м. Енергодарі та докладати додаткових зусиль для організації свого особистого житла та своєї дитини. Очевидно, що це свідчить про спричинення їй моральної шкоди, але за існуючою судовою практикою одного факту існування моральної шкоди недостатньо для її стягнення в заявленому розмірі, якщо він не підтверджений відповідними розрахунками. При визначенні розміру моральних відшкодувань вона виходить з формули розробленої російським вченим [PERSON] (описано в монографії "Компенсация морального вреда в России и за рубежом". - М.: 1997). Хоча формула розроблена в Росії, вона повністю може застосовуватися і в Україні, оскільки враховує ті самі чинники, що передбачені ЦКУ для вирахування розміру відшкодування. Згідно доданих до позову розрахунків розмір заподіяної моральної шкоди дорівнює 225 342,00 грн. В уточнених позовних вимогах, позивачка [PERSON] зазначає, що збільшує позовні вимоги на суму матеріальної шкоди в розмірі 1942,90 грн. Підставою для заявлення додаткової вимоги слугує погіршення її душевного та фізичного стану внаслідок оскаржуваних у цій справі дій відповідача, що змусило її повторно звертатися до лікарів за медичною допомогою. 26 лютого 2019 року лікар, до якого вона зверталася раніше, діагностував в неї на фоні підвищеного психоемоційного навантаження через конфлікт з нотаріусом нейроциркуляторну дистонію та рекомендував лікування у невропатолога. 15 березня 2019 року вона відвідала невропатолога, який підтвердив попередній діагноз, зобов`язавши його з тривалим психоемоційним навантаженням на протязі 6-ти місяців, у зв`язку з чим прописав їй за рецептом цілу кипу ліків. Як виявилося, вартість цих ліків коштує чимало грошей, щоб їх придбати вона змушена була позичати гроші у знайомих, але й це не допомогло їй придбати усе те, що прописав лікар. Щоб розпочати лікування нею придбано лише частину прописаних ліків на загальну суму 1942,90 грн. У зв`язку з оскаржуваним у цій справі діям та бездіяльності відповідача вона зазнала матеріальної шкоди у розмірі вартості витрачених на ліки коштів, що становить 1942,90 грн. Усі вищевказані факти підтверджуються записами в амбулаторній картці, рецептом, товарним чеком та фіскальним чеком. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З диспозиції статей 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, або посадовою особою цих органів, відшкодовується державою. Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів або посадової особи цих органів. Посилаючись на вищенаведені обставини, позивачка [PERSON] в уточненому позові просить суд: Визнати протиправними дії Державного нотаріуса Четвертої запорізької державної нотаріальної контори Бережко Світлани Михайлівни в частині відмови у задоволенні [PERSON] письмової заяви від 15.11.2018р. про вчинення певних дій, надання інформації та документів. Визнати протиправною відмову у вчиненні нотаріальної дії на підставі письмової заяви від 15.11.2018р. про вчинення певних дій, надання інформації та документів, шляхом надіслання листа від 28.11.2018р. №2220/02-14/243-15,152-2017, а не шляхом винесення відповідної постанови. Зобов`язати Державного нотаріуса Четвертої запорізької державної нотаріальної контори Бережко Світлану Михайлівну: - надати [PERSON] довідки (витяги зі спадкового реєстру) щодо реєстрації спадкових справ, заведених за місцем відкриття спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] ; - надіслати на поштову адресу [PERSON] ( [ADDRESS] ) копії усіх документів, наявних у спадкових справах №243/2015 та 162/2017, відкритих після смерті [PERSON] та [PERSON] ; - видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину щодо майна, належного померлому [INFO] [PERSON] , у тому числі на квартиру загальною площею 58,91 кв.м., в тому числі житлова площа 42 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину щодо майна, належного померлій [INFO] [PERSON] , у тому числі на квартиру загальною площею 58,91 кв.м., в тому числі житлова площа 42 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного рахунку Державної казначейської служби України на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 225 342,00 грн. Стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного рахунку Державної казначейської служби України на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 1942,90 грн. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 березня 2019 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Справу призначено у підготовче судове засідання на 09.04.2019 року на 09 год. 30 хв. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.09.2019 року справу призначено до судового розгляду на 04.12.2019 року на 13 год. 30 хв. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з*явилась, надала суду заяву про слухання справи у її відсутність. Відповідач Державний нотаріус Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори Бережко С.М. в судовому засіданні проти позову заперечувала, надала суду письмовий відзив, в обґрунтування своєї позиції посилалась на ст. ст. 5, 8, 49 Закону України «Про нотаріат», п. 2.10. Положення про Спадковий реєстр, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07.07.2011 N 1810/5 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 липня 2011 р. за N 831/19569), частину 6 статті 34 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підпункт 4.17 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, Представник третьої особи Державної казначейської службу України в судовому засіданні проти позову заперечувала, надада суду письмові пояснення. Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши надані сторонами письмові докази - спадкові справи №243/2015, № 162/2017, листування між Державним нотаріусом Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори Бережко С.М. та [PERSON] , суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [INFO] відкрилась спадщина після померлого [PERSON] , [INFO] , який на день смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . 14 вересня 2015 року до Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори подана [PERSON] заява про прийняття спадщини за законом після померлого [INFO] сина - [PERSON] , яка була зареєстрована за № 664 та на її підставі нотаріусом заведено спадкову справу № 243/2015. В заяві зазначено, що крім [PERSON] є спадкоємці за законом: син спадкодавця [PERSON] , та дочки спадкодавця [PERSON] та [PERSON] , 2008 року народження. [PERSON] був наданий Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі з переліком документів, необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину, інший примірник Витягу знаходиться в матеріалах спадкової справи. 15 вересня 2015 року до Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори поштовим відправленням надійшла заява [PERSON] про прийняття спадщини за законом, після померлого [INFO] , батька - [PERSON] , яка зареєстрована за № 672 та долучена до спадкової справи № 243/2015. Цього ж дня, 15 вересня 2015 року до Четвертої запорізької державної нотаріальної контори поштовим відправленням надійшла заява [PERSON] про відмову від прийняття спадщини за законом, після померлого [INFO] батька - [PERSON] , на користь [PERSON] , яка зареєстрована за № 671 та долучена до спадкової справи № 243/2015. [PERSON] , яка подала заяву першою та на підставі якої заведено спадкову справу за № 243/2015 після її померлого сина, за видачею свідоцтва про право на спадщину не зверталась. [INFO] відкрилась спадщина після померлої [PERSON] , [INFO] , яка на день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . 07 червня 2017 року до Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори подана особисто [PERSON] заява про прийняття спадщини за заповітом, посвідченим Четвертою Запорізькою державною нотаріальною конторою 09 січня 2008 року за реєстровим № 2-5 після померлої [INFO] бабусі - [PERSON] , яка була зареєстрована за № 473 та на її підставі заведено спадкову справу № 162/2017. В її заяві зазначено, що крім неї є ще спадкоємці за законом: онук спадкодавця [PERSON] , та онука спадкодавця [PERSON] , 2008 року народження, тобто діти раніше померлого [PERSON] . Згідно ч.-ч. 1, 2, 7, 8 статті 8 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна таємниця - сукупність відомостей, отриманих під час вчинення нотаріальної дії або звернення до нотаріуса заінтересованої особи, в тому числі про особу, її майно, особисті майнові та немайнові права і обов`язки тощо. Нотаріус та особи, зазначені у статті 1 цього Закону, а також помічник нотаріуса зобов`язані зберігати нотаріальну таємницю, навіть якщо їх діяльність обмежується наданням правової допомоги чи ознайомленням з документами і нотаріальна дія або дія, яка прирівнюється до нотаріальної, не вчинялась. Довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії. У разі смерті особи чи визнання її померлою такі довідки видаються спадкоємцям померлого. Довідки про вчинені нотаріальні дії та інші документи надаються нотаріусом протягом десяти робочих днів на обґрунтовану письмову вимогу суду, прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування у зв`язку з кримінальним провадженням, цивільними, господарськими, адміністративними справами, справами про адміністративні правопорушення, що знаходяться в провадженні цих органів, з обов`язковим зазначенням номера справи та прикладенням гербової печатки відповідного органу, а також на обґрунтовану письмову вимогу державного виконавця, приватного виконавця за виконавчим провадженням з обов`язковим зазначенням номера виконавчого провадження та реквізитів виконавчого документа, на підставі якого здійснюється виконавче провадження Національному агентству з питань запобігання корупції на його письмовий запит, здійснений з метою виконання повноважень, визначених Законом України "Про запобігання корупції". Як встановлено судом, станом на 28.11.2018 р. жодної нотаріальної дії по вказаним спадковим справам вчинено не було. Суд, зауважує, що чинним законодавством, яке регулює нотаріальну діяльність не передбачено такої дії, як ознайомлення зі спадковими справами, оскільки, у спадкових справах наявні заяви від інших осіб, документи інших осіб, дані, які містять інформацію з персональними даними інших осіб, та документи для спеціального користування. З положеннями статті 8 Закону України «Про нотаріат», кореспондуються норми статті 10 Закону України «Про захист персональних даних», які визначають, що використання персональних даних володільцем здійснюється у разі створення ним умов для захисту цих даних. Володільцю забороняється розголошувати відомості стосовно суб`єктів персональних даних, доступ до персональних даних яких надається іншим суб`єктам відносин, пов`язаних з такими даними. Використання персональних даних працівниками суб`єктів відносин, пов`язаних з персональними даними, повинно здійснюватися лише відповідно до їхніх професійних чи службових або трудових обов`язків. Ці працівники зобов`язані не допускати розголошення у будь-який спосіб персональних даних, які їм було довірено або які стали відомі у зв`язку з виконанням професійних чи службових або трудових обов`язків, крім випадків, передбачених законом. Таке зобов`язання чинне після припинення ними діяльності, пов`язаної з персональними даними, крім випадків, установлених законом. До цього ж, на письмове звернення [PERSON] від 15.11.2018 р. відповідачем Державним нотаріусом Бережко С.М. 28.11.2018 р. із дотриманням вимог чинного нотаріального діловодства надано позивачці письмову відповідь з роз`ясненням всіх питань стосовно нотаріальних справ № 162/2017 та 243/2015, зокрема, роз`яснено вичерпний перелік підстав для винесення постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій. З наведеного слід, що вимога [PERSON] про надання їй копій усіх документів, наявних у спадкових справах №243/2015 та 162/2017, відкритих після смерті [PERSON] та [PERSON] , не ґрунтується на вимогах Закону, а тому не може бути задоволена судом. Відповідно до п. 2.10. Положення про Спадковий реєстр, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07.07.2011 N 1810/5 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 липня 2011 р. за N 831/19569), реєстратор для підтвердження факту внесення відомостей до Спадкового реєстру готує відповідний витяг. Державна нотаріальна контора, приватний нотаріус готують витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі у двох примірниках, один з яких залишається у справах нотаріуса (державної нотаріальної контори), а другий видається заявникові (заповідачеві, відчужувачеві, набувачеві та/або спадкоємцеві). Долучення відповідачем - Державним нотаріусом Бережко С.М. до справи № 162/2017 витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі підтверджує виконання нею вимог п.2.10 Положення про Спадковий реєстр в т.ч. щодо надання спадкоємцю другого примірнику витягу. В позові [PERSON] , з посиланням на Декрет КМУ «Про державне мито» зазначає, що відповідач незаконно витребувала в неї кошти за нотаріальні послуги, від сплати яких вона звільнена як особа з інвалідністю. У відповідності до пп. 18 ст. 4 Декрету КМУ «Про державне мито», від сплати держмита за отримання свідоцтва про право на спадщину звільняються особи з інвалідністю 1 та 2 групи.». Частиною 6 статті 34 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», визначено, що за отримання інформації з Державного реєстру прав у порядку, передбаченому статтею 32 цього Закону, справляється адміністративний збір у розмірі 0,025 прожиткового мінімуму для працездатних осіб - отримання інформації в паперовій формі. У відповіді від 28.11.2018 р. Державним нотаріусом обґрунтовано роз`яснено [PERSON] : «За отримання інформації з Державного реєстру прав у порядку, передбаченому ст. 32 цього Закону, справляється адміністративний збір у такому розмірі: 0,025 прожиткового мінімуму для працездатних осіб - отримання інформації, витягу в паперовій формі. За надання відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно відсутні будь-які пільги по сплаті.» Згідно наданих суду письмових доказів, а також пояснень учасників процесу, будь-які виплати згідно з Декретом КМУ «Про державне мито» та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» позивачкою не здійснювались. Статтею 5 Закону України «Про нотаріат» визначено обов`язки нотаріуса, зокрема: здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики; сприяти фізичним та юридичним особам у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду. Відповідно до підпункту 4.17 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Державним нотаріусом Бережко С.М. були здійснені перевірки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, як щодо об`єкта нерухомого майна, так і щодо суб`єкта права на це майно (спадкодавця) та виявлена наявність зареєстрованого арешту на все нерухоме майно спадкодавця. Вивченням в судовому засіданні матеріалів спадкової справи № 162/2017 до майна померлої [PERSON] встановлено, що згідно зробленого нотаріусом PrtScn запису про арешт, (без формування інформаційної довідки) 07.11.2012 р. зареєстроване обтяження на все нерухоме майно [PERSON] . Обтяжувач: Жовтневий відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції. Підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виконавчий лист № 2/080/1175/2012 від 05.07.2012 р. виданий Жовтневим районним судом. Аналогічний PrtScn запису про арешт міститься в спадковій справі № 243/2015 до майна померлого [PERSON] . У відповіді від 28.11.2018 р. Державним нотаріусом повідомлено [PERSON] про наявність обтяження на все нерухоме майно [PERSON] , роз`яснено положення ч. 6 ст. 34 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підпункту 4.17 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та запропоновано з*явитись до нотаріальної контори особисто або представнику за довіреністю. У позовній заяві, [PERSON] посилається лише на Інформаційну довідку щодо об`єкту нерухомого майна, тоді як згідно з дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, обтяження полягає саме у арешті на все нерухоме майно щодо суб`єкта прав, про що позивачка у позові не зазначає, хоча про це була обізнана. Так, у письмовому відзиві на позов відповідач Державний нотаріус Бережко С.М. зазначила, що « [PERSON] та [PERSON] , законному представнику малолітнього спадкоємця [PERSON] , 2008 року народження, нею було надано письмово реквізити документа на підставі якого був накладений арешт на все майно [PERSON] та було запропоновано звернутися до Олександрівського ВДВС.» На виконання ухвали суду про витрубування доказів від 05.06.2019 р. начальником Олександрівського відділу ДВС міста Запоріжжя надано суду інформацію, згідно з якою: «24.04.2018 року на особистому прийомі громадян до старшого державного виконавця Ярехи П.В. звернулася [PERSON] з приводу стану виконання виконавчих проводжень відносно померлого [PERSON] , [INFO] , інн [NUMBER] . В результаті бесіди було встановлено, що відкрито спадкову справу щодо спадщини померлого [INFO] [PERSON] . Так, нотаріусом було встановлено, що Жовтневим ВДВС ЗМУЮ 07.11.2012 накладено арешт на все майно боржника. В результаті чого державним нотаріусом Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори Бережко С.М. запропоновано звернутися до ДВС для з*ясування обставин справи щодо виявленого арешту. Державним виконавцем було здійснено пошук виконавчих документів в Автоматизованій системі виконавчих проваджень та встановлено, що відносно боржника в базі наявні, не виконані виконавчі провадження в тому числі й ВП 34926372. Про підстави та порядок зняття арештів, у відповідності до чинного законодавства, було повідомлено [PERSON] » До відповіді начальник відділу ДВС надав копію Журналу (картку) обліку особистого прийому громадян (дільниця 3) згідно з якою 24.04.18 р. на прийомі у старшого державного виконавця Ярехи П.В. перебувала гр. [PERSON] . Таким чином, твердження позивачки про те, що Державний нотаріус не надав їй ніякої конкретної інформації та роз`яснень, а також відмовив у доступі до ознайомлення із спадковими справами без пояснення причин такої відмови, суд розцінює як голослівне. В позові, [PERSON] зазначає, що нотаріус діяв протиправно, відмовивши їй у видачі свідоцтва на спадщину у вигляді листа, без винесення постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Статтею 49 закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; 8-1) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії щодо відчуження належного їй майна, внесена до Єдиного реєстру боржників; 9) в інших випадках, передбачених законом. Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Аналіз вказаної статті Закону, свідчить про те, що перелік підстав для винесення нотаріусом постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії є вичерпним. Чинним законодавством про нотаріат безпосередньо не передбачено обов`язку нотаріуса відмовляти у видачі свідоцтва про право на спадщину з винесенням відповідної постанови при встановленні ним факту арешту спадкового майна. Тоді як підпунктом 4.17 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, прямо передбачено обов`язок нотаріуса затримати видачу свідоцтва про право на спадщину у випадку накладення арешту судовим чи слідчими органами, до зняття арешту. Судом встановлено, що підставою обтяження нерухомого майна, яке належало [PERSON] є постанова ДВС про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження за виконавчим листом № 2/080/1175/2012 від 05.07.2012 р. виданим Жовтневим районним судом. Згідно з п. 9 ч. 1 статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення. Частинами 1-2, статті 13 закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)показаннями свідків. Згідно статті 77 Цивільного процесуального кодексу України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи здобуті в судовому засіданні належні та допустимі докази, в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що в даній справі підставою для затримання видачі свідоцтва про право на спадщину є арешт як наслідок закінчення судового провадження за рішенням (ухвалою) суду, яке набрало законної сили, а тому суд вважає дії відповідача Державного нотаріуса Бережко С.М. щодо затримання свідоцтв про право на спадщину за спадковими справами №243/2015 та 162/2017 законними та обґрунтованими. Враховуючи вищенаведене, суд вважає повністю необґрунтованим позов [PERSON] , в зв`язку з чим не підлягає задоволенню як позовна вимога [PERSON] щодо зобов`язання відповідача видати їй свідоцтво про право на спадщину щодо майна, належного померлим [PERSON] та [PERSON] , так і вимога про стягнення матеріальної та моральної шкоди, оскільки вона є похідною від попередньої. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed