Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

В березні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» (далі - ТОВ «Краснолиманське») про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Державне підприємство «Краснолиманська». В обґрунтування позову позивач послався на те, що з відповідачем періодично перебував у трудових відносинах. Прийнятий на роботу на ДП «ВК «Краснолиманська» 09.08.1999 року (у той період ДХК Краснолиманська») учнем гірничого робітника підземного з повним підземним робочим днем в шахті (наказ №874к від 9.08.1999 року), наказом № 1170к від 22.10.1999 року переведений гірничим робітником підземним 3 розряду з повним робочим днем у шахті. Наказом №1718 від 18.10.2006 року звільнений з роботи з посади машиніста гірничих виємочних машин підземного 6 розряду з повним робочим днем у шахті. Вдруге працював на ДП «ВК «Краснолиманська» з 08.01.2008 року по 16.09.2013 року та з 4.10.2014 року по 13.03.20.18 року, звідки двічі звільнений за переводом на ТОВ «Краснолиманське». З ТОВ «Краснолиманське» він перебував у трудових відносинах з 17.09.2013 року по 30.09.2014 року та з 15.03.2018 року по 28.11.2019 року. Обидва рази був прийнятий на роботу за переводом з ДП «ВК «Краснолиманська». Приймався на роботу машиністом гірничих виємочних машин 5 та 6 розряду підземним з повним підземним робочим днем в шахті, наказ № 175к від 17.09.2013 року та № 580к від 15.03.2018 року. Звільнений наказом №264к від 28.11.2019 року на підставі п.2 ст.40 КЗпП України у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я. 23.10.2020 року складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, який затверджено 26.10.2020 року т.в.о. начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області Зуб Г.В., яким йому встановлено професійні захворювання: хронічна радикулопатія L5 праворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛH І-ІІ ст. 10.12.2020 року він був вперше оглянутий на МСЕК за професійними захворюваннями, йому було встановлено первинно 65% втрати професійної працездатності з 7.12.2020 року безстроково: 35% - за хронічною попереко-крижовою радикулопатією, 30% - за хронічним бронхітом, повторно визнано інвалідом третьої групи, вперше за професійним захворюванням з 07.12.2020 року безстроково. Визначено потребу у медикаментозному лікуванні за профзахворюванням, санаторно-курортне лікування, корсет на переко-крижовий відділ хребта. Йому були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги, а також щомісячні платежі в частині компенсації частини втраченого заробітку, виплати на відшкодування моральної шкоди не нараховувались та не виплачувались. Оскільки втрата працездатності спричинила йому фізичні та моральні страждання, призвела до порушення нормальних соціальних зв`язків, необхідності додавання додаткових зусиль для організації життя, необхідності постійно лікуватися, йому заподіяна моральна шкода, яку позивач просив відшкодувати йому за рахунок відповідача шляхом стягнення одноразової грошової компенсації в розмірі 90 000 грн. У встановлений судом строк відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому послалася на те, що заявлені позовні вимоги вважає необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до тверджень позивача, під час роботи на підприємствах вугільної промисловості він отримав професійне захворювання, що підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4. Даний акт складений комісією, до складу якої увійшли представники Головного управління Держпраці у Донецькій області, Фонду соціального страхування України в Донецькій області, КНП «Родинської міської лікарні», за участю Уповноваженого ради трудового колективу ТОВ «Краснолиманське» та в.о. заступника директора з охорони праці відповідача. 10.12.2020р. позивач був вперше оглянутий на МСЕК за професійними захворюваннями, йому було встановлено за сукупністю 65% втрати професійної працездатності. Позивач зазначає, що у зв`язку із шкідливими умовами праці він отримав професійне захворювання на підприємстві, і тому відповідач повинен відшкодувати моральну шкоду, зазначаючи, що саме діями відповідача йому спричинені моральні страждання, пов`язані із професійним захворюванням, яке є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача. Як зазначає позивач у позовній заяві, він перебував у трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське» у періоди з 17.09.2013р. по 30.09.2014р. та з 15.03.2018р. по 28.11.2019р. Тобто загальний стаж роботи позивача на підприємстві відповідача становить 2 роки 8 місяців. Звертає увагу на те, що на підприємство відповідача позивач працевлаштувався вже маючи тривалий стаж роботи в підземних умовах. Так, відповідно до п.12 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4, загальний стаж роботи позивача становить 25 років 06 днів, а за посадою та в умовах впливу шкідливих факторів - 17 років 02 місяця 09 днів. Підсумовуючи вищевикладене, звертає увагу, що в шкідливих умовах праці, які в подальшому призвели до хронічного захворювання, як зазначає сам позивач у позовній заяві. Позивач працював ще задовго до працевлаштування на ТОВ «Краснолиманське». Аналогічні висновки викладені комісією в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 23.10.2020 р. Відповідно до п.17 акту професійне захворювання у позивача виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах на підприємствах вугільної промисловості України, а саме ТОВ "Донбасвуглепроходка", ОП "Шахта ім. О.Ф. Засядько", ДП «ВК «Краснолиманська», ТОВ «Краснолиманське», де підпадав впливу шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу, рівні та концентрації яких перевищували нормативні. Разом з тим, комісія недвозначно висловила свою думку з приводу непричетності ТОВ «Краснолиманське» до виникнення у позивача професійного захворювання. Згідно ч. 2 п. 17 акту за час роботи [PERSON] на ТОВ «Краснолиманське» не зафіксовано випадків порушення технологічних регламентів виробничого процесу, порушень техніки безпеки, гігієни праці з боку адміністрації підприємства, відсутності або несправності засобів колективного захисту, що могло б сприяти виникненню або розвиненню профзахворювання. Даний випадок професійного захворювання взято до обліку ТОВ «Краснолиманське» виключно на підставі п.101 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 337 від 17.04.2019р. як останнім підприємством вугільної промисловості, з яким [PERSON] перебував у трудових відносинах. У п.20 акту, в якому наводяться висновки щодо осіб дії яких призвели до професійного захворювання позивача зазначено, що у зв`язку з тривалим часом роботи в шкідливих умовах праці на різних підприємствах вугільної галузі та тим фактом, що [PERSON] на момент розслідування не працює в шкідливих умовах з 28.11.2019 року, виявити осіб, які порушили законодавство України з охорони праці, гігієнічні регламенти і нормативи що привело до даного професійного захворювання, не вбачається можливим. Відповідач звернув увагу суду, що останній період роботи позивача на ТОВ «Краснолиманське» склав лише 1 рік 8 місяців 9 днів. Проте, як стверджує сам позивач, протягом багатьох років він звертався за медичною допомогою з приводу захворювань радикулітом, бронхітом та туговухістю. Хворіє позивач тривалий час, неодноразово лікувався амбулаторно та стаціонарно. Перебуває на «Д» обліку у сімейного лікаря з приводу хронічного бронхіту, що підтверджується випискою з медичної карти, а також випискою з амбулаторної карти. Протягом багатьох років позивач постійно проходить курс лікування для того, щоб підтримати свій стан здоров`я. Як вбачається з викладеного, хворобливий стан позивача розвинувся ще до його працевлаштування на підприємство відповідача. Як стверджує сам позивач останні роки він працював на підприємствах відповідача (зазначає, що ДП «ВК «Краснолиманська», де відповідач працював раніше, не має жодного відношення до позивача), оскільки оплата праці на ньому задовольняла його потреби та основні потреби його сім`ї. Позивач продовжував працювати незважаючи на свій хворобливий стан, оскільки прагнув вийти на пенсію на пільгових умовах, незалежно від віку. Тобто протиправних дій у відношенні позивача, які б знаходилися у причинному зв`язку із профзахворюванням, відповідач не вчиняв. Одночасно, у відповідності до п.3 постанови Кабінету Міністрів України № 337 від 17.04.2019р., яким затверджено Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, хронічне професійне захворювання (отруєння) - захворювання, що виникло внаслідок провадження професійної діяльності працівника виключно або переважно впливу шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, пов`язаних з роботою. Тобто захворювання позивача розвинулося та отримало професійний характер ще до моменту його працевлаштування до ТОВ «Краснолиманське. При цьому, звернув увагу на короткий строк роботи на підприємстві відповідача, який склав не більш ніж як 11% від загального трудового стажу позивача, який переривався, враховуючи висновки комісії зазначає, що отримати позивачем професійну хворобу саме на ТОВ «Краснолиманське» неможливо. Тож, про які саме дії відповідача, що спричинили позивачу моральні страждання, пов`язані із професійним захворюванням, яке є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача йдеться мова в позовній заяві, невідомо. Судова практика яка склалася на сьогоднішній день свідчить про те, що при розгляді цивільних справ про відшкодування потерпілим моральної шкоди у зв`язку з отриманням професійного захворювання або каліцтва слід враховувати що як що в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання зазначено декілька підприємств на яких працював потерпілий і умови праці на яких були шкідливими та призвели до професійного захворювання потерпілого то потерпілий має право звернутися з відповідним позовом до всіх зазначених підприємств. Розмір відшкодування моральної шкоди має визначатися з урахуванням тривалості роботи потерпілого на кожному з підприємств та з огляду на кількісний показник шкідливих факторів на кожному з цих підприємств. За результатом розгляду подібних правовідносин, до аналогічних висновків прийшов Красноармійський міськрайонний суд, у своєму рішенні від 05.11.2020 р. залишеному без змін Постановою Донецького апеляційного суду від 16.02.2021 р. по справі 235/4415/20. Щодо розміру у якому Позивач визначив заподіяну йому моральну шкоду. Відповідач вважав, що заявлений позивачем розмір вимог щодо стягнення моральної шкоди є безпідставними, необґрунтованими, відсутні достатні докази, що обґрунтовують пропорційність розміру грошових вимог позивача із розміром заподіяної шкоди. Крім того, чинним законодавством України не передбачено, що компенсація моральної шкоди обчислюється у кратному співвідношенні до мінімальних заробітних плат. У своїх листах Міністерство юстиції України зазначає, що на сьогодні не існує однозначно встановлених методик щодо визначення можливого грошового відшкодування моральної шкоди в разі її наявності. Більш того, спостерігається достатньо велика кількість авторських підходів для розгляду цього питання. Так, згідно з п.9 постанови Пленуму ВС України від 25.05.2001 року № 5 остаточне рішення щодо розміру відшкодування моральної шкоди приймає виключно суд. В даному випадку оскільки жодних доказів, які б підтверджували ступінь таких моральних страждань, позивачем надано не було, то вони носять характер суто оціночного судження. Позивачем не надано доказів (належних, допустимих та достатніх в контексті ст. 77-80 ЦПК) на підтвердження тієї обставини, що характер та обсяг заподіяних йому моральних страждань, а також характер вимушених змін у життєвих та виробничих стосунках є настільки суттєвими, що потребують відшкодування в розмірі 90 000 грн, як то зазначено у позовній заяві. Для відшкодування моральної шкоди за правилами статей 1166 та 1167 ЦК України необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завданої шкоди, наявність вини завданої шкоди. З огляду на викладене вважав, що позивачем не доведена неправомірність поведінки відповідача, внаслідок якої могла бути спричинена така моральна шкода (не доведено склад правопорушення в діях відповідача), наявність вини відповідача у виникненні профзахворювання, а також не наведено розрахунку суми шкоди, яку він зазначає у позові. З огляду на зазначене, відповідач просив відмовити позивачу у задоволенні позову. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, надала пояснення, в якому зазначила, що у позивача останнє місце роботи було ТОВ «Краснолиманське». Акт П-4 від 23.10.2020 року складений на ТОВ «Краснолиманське», довідка МСЕК від 10.12.2020 року підтверджує профзахворювання. 13.03.2018 року позивач з ДП «ВК «Краснолиманська» звільнений та прийнятий по переводу на ТОВ «Краснолиманське». Оскільки згідно з ч.1 ст.1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану працівникові під час виконання ним своїх трудових обов`язків, тому відповідальність за завдану позивачу шкоду повинно нести те підприємство, де складений акт П-4. Таким чином, в силу закону за позовом має відповідати саме відповідач ТОВ «Краснолиманське». Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Позивач працював в ТОВ «Краснолиманське» з 17.09.2013 року по 30.09.2014 року, з 15.03.2018 року по 28.11.2019 року в якості машиніста гірничих виїмочних машин підземним 6 розряду з повним підземним робочим днем в шахті, машиністом гірничих виїмочних машин підземним 5 розряду з повним підземним робочим днем в шахті, звільнений з роботи за п.2 ст.40 КЗпП України у зв`язку з виявленням невідповідності виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я (а.с.7-9). Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання від 28 серпня 2019 року № 30/678 позивачу вперше встановлено професійні захворювання (отруєння) - хронічна радикулопатія L5 праворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛH І-ІІ ст (один-два ст.) (а.с.26). Як зазначене в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 23 жовтня 2020 року, затвердженого т.в.о. начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області Зуб Г.В. 26 жовтня 2020 року, професійне захворювання у позивача виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах на підприємствах вугільної промисловості України, обумовленої важкістю праці, пилом (а.с.10-11). Згідно довідки МСЕК серії 12 ААА № 092021 від 10.12.2020 року позивачу первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійними захворюваннями з 07.12.2020 року безстроково, а саме: 35% - за хронічним попереко-крижковим радикулітом, 30% - за хронічним бронхітом, визначено потребу в медикаментозному, санітарно-курортному лікуванні, корсет на попереко-крижковий відділ хребта (а.с.13). Згідно довідки МСЕК серії 12 ААБ № 851846 від 10.12.2020р. позивачу повторно встановлено 3 група інвалідності за профзахворюванням з 07.12.2020 року безстроково, рекомендовано «Д» невролога, терапевта, протипоказана важка фізична праця, робота в підземних умовах (а.с.12). Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. Згідно з роз`ясненнями, даними в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.273-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 указаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. Судом установлено, що позивач працював у ТОВ «Краснолиманське», яке створене для підземного видобутку вугілля, і умови праці під землею є небезпечними та шкідливими. Втрата професійної працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, отже роботодавець не забезпечив створення нешкідливих не небезпечних умов праці. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв`язку з ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв`язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння), медичного висновку ЦЛЕК про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння), виписок з медичної карти стаціонарного хворого, епікризів, довідок МСЕК. Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров`я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках, потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, вік позивача, а також роботу позивача на інших підприємствах вугільної промисловості. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду в 30 000 грн. Суд при ухваленні рішення враховує положення Закону України № 466-ІХ від 16.01.2020 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», яким внесено зміни до статті 164 ПК України (норма набрала чинності з 23.05.2020 року). До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом № 466-ІХ, включається відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 ПК України). У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає за необхідне зазначити в рішенні, що розмір присудженої моральної шкоди в сумі 45 000 грн підлягає стягненню з ТОВ «Краснолиманське» з урахуванням утримання обов`язкових податків і зборів, в розмірі, який перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Згідно ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 908 грн. Відповідно до ст.23 ЦК України, ст. ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial