Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

В жовтні 2013 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акцент - Банк», [PERSON], третя особа УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області про звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.03.2016 року провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент - Банк» про стягнення заборгованості - закрито. Цивільна справа у частині позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк" до [PERSON], третя особа УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області про звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості була передана по підсудності до Дзержинського міського суду Донецької області. Заявлені вимоги до відповідача [PERSON] в частині звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості обґрунтовує тим, що між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № DODWAK00000705 від 04.09.2007 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 24488 дол.США 40 центів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,08 % річних з кінцевим терміном повернення до 03.09.2012 року. Відповідно до умов договору [PERSON] повинен був щомісяця, починаючи з місяця отримання кредиту, частково погашати суму зобов'язання згідно графіку погашення кредиту. В той же день, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачем [PERSON] був укладений договір застави рухомого майна, відповідно до якого останній надав в заставу належний йому на праві власності автомобіль марки KIA CEE'D 1.6 5МТ2, 2007 року випуску, легковий хетчбек, кузов [NUMBER], об'єм двигуна 1591, держ.номер [NUMBER] (свідоцтво реєстрації транспортного засобу серії [NUMBER] від 31.08.2007 року). Крім того, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та Публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» 20 жовтня 2010 року був укладений договір поруки № 167, відповідно до якого останні взяли на себе на добровільних засадах зобов'язання перед позивачем відповідати по зобов'язанням відповідача [PERSON], які виникають з умов кредитного договору. При цьому, сторони визначили, що розмір відповідальності позичальника ПАТ «Акцент-Банк» перед банком обмежується сумою в розмірі 10000 грн. Відповідач [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, відповідно до цього Банк нарахував заборгованість за кредитом у сумі 11644 дол.США 74 цента, заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 9486 дол.США 13 центів, заборгованість по комісії за користування кредитом у сумі 1242 дол.США 72 цента, пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у сумі 11734 дол.США 49 цента. Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року № 27/0/38-14 дана позовна заява підлягає розгляду Дзержинським міським судом Донецької області. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю, проти розгляду справи на підставі ст. 224 ЦПК України не заперечує. Належно повідомлений через засоби масової інформації - газету «Донеччина» від 09.12.2016 року відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи у його відсутності суду не надавав, тому суд розглядав справу на підставі ст. 224 ЦПК України заочно. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. У зв'язку з цим суд зазначає, що відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема сплата комісії банку, пені, штрафу. Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Так, відповідно до кредитного договору № DODWAK00000705 від 04.09.2007 року (а.с. 11-12) відповідач [PERSON] отримав споживчий кредит у сумі 24488 дол.США 40 центів, із зобов'язанням сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 10,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 03.09.2012 року. Відповідно до п. 7.1 ч. 7 кредитного договору кредит надається позичальнику на купівлю автомобіля (споживчі цілі). Погашення заборгованості за цим договором здійснюється з 4 по 8 число кожного місяця. Відповідно до п. 7.3 ч. 7 кредитного договору забезпеченням виконання грошового зобов'язання за даним договором є застава транспортного засобу (а.с. 12). В цей же день, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], з метою забезпечення повернення грошового зобов'язання за кредитним договором, був укладений договір застави рухомого майна, автомобіля, належного відповідачу [PERSON] на праві власності марки KIA CEE'D 1.6 5МТ2, 2007 року випуску, легковий хетчбек, кузов [NUMBER], об'єм двигуна 1591, держ.номер [NUMBER] (свідоцтво реєстрації транспортного засобу серії [NUMBER] від 31.08.2007 року) (а.с. 13-14; 17). Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється щомісяця в період сплати щомісячним платежем у сумі 420 дол.США 89 центів для погашення заборгованості за кредитним договором (п. 34.2 ч. 34 договору застави рухомого майна). Згідно ч. 34 п. 34.5 цього договору заставна вартість предмету застави визначена сторонами в 107000 (сто сім тисяч) грн. Згідно ч. 17 п. 17.10 договору застави рухомого майна (а.с. 13 зворот) у випадку порушення заставодавцем будь - якого із зобов'язань за кредитним договором чи/або заставодавцем за цим договором заставодавець зобов'язаний: доставити предмет застави за адресою, зазначеною в п. 34.8 цього договору в термін 7 днів з моменту пред'явлення заставодержателем письмової вимоги з вказівкою суми заборгованості, термін сплати якої настав (у т.ч. за кредитом, відсотками, іншими платежами), а також неустойки. В іншому випадку заставодержатель має право здійснити доставку предмета застави за вказаною адресою як своїми силами, так і на договірних умовах з третіми особами. Витрати пов'язані з доставкою предмета застави несе заставодавець. Однак, в порушення умов договору відповідач [PERSON] несвоєчасно сплачував суми кредиту, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість за кредитом. Суд перевіривши розрахунок заборгованості за кредитним договором №DODWAK00000705 від 04.09.2007 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством комерційний банком «ПриватБанк» та [PERSON] встановив, що станом на 30.08.2013 року утворилась заборгованість на загальну суму 34108 дол.США 08 центів, що за курсом 7,99 грн. відповідно до службового повідомлення НБУ від 30.08.2013 року складає 272625 грн. 88 коп., з них 11644 дол.США 74 цента - заборгованість за кредитом, 9486 дол.США 13 центів - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1242 дол.США 72 цента - заборгованість по комісії за користування кредитом, 11734 дол.США 49 центів - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором (а.с. 2-3; 6-7; 8). З огляду на це, суд зазначає наступне. Застава є способом забезпечення зобов'язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст.. 1 Закону України «Про заставу» та ст. 572 ЦК України). Згідно п. 24 договору застави рухомого майна (а.с. 13 зворот) звернення стягнення на предмет застави за вибором заставодержателя здійснюється з дотриманням встановленого чинним законодавством порядку будь - яким із способів, -шляхом передачі предмета застави у власність заставодержателя в рахунок виконання зобов'язань за кредитним договором; -шляхом продажу заставодержателем предмета застави з укладенням договору купівлі - продажу з третьою особою - покупцем або на публічних торгах шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю, в тому числі з правом укладення заставодержателем договору купівлі - продажу предмета застави від імені заставодавця. Пошук покупця на предмет застави виконується як заставодавцем так і заставодержателем; -у випадку нотаріального посвідчення цього договору - на підставі виконавчого надпису нотаріуса; -іншим незабороненим чинним законодавством способом. Згідно ст. 19 Закону України «Про заставу» в рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих про строчкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про заставу»). Згідно ст. 572 ЦК України кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Частинами першою та сьомою статті 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Звернення стягнення на рухоме майно, що є предметом застави, регулюється нормами Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Згідно із ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених ст. 26 зазначеного вище закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави, як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем. Відповідно до вимог ст. 22 цього Закону, обтяження може забезпечувати виконання боржником дійсної існуючої вимоги або вимоги, яка може виникнути в майбутньому. Обтяжувач та боржник повинні досягти згоди про максимальний розмір вимоги, яка забезпечується обтяженням. За рахунок предмета обтяження обтяжував має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає: відшкодування витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; сплату процентів і неустойки; сплату основної суми боргу; відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов'язання або умов обтяження; відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження. Якщо боржник та обтяжувач досягли згоди про збільшення максимального розміру забезпеченої обтяженням вимоги, таке збільшення підпорядковується пріоритету іншого обтяження, зареєстрованого раніше моменту реєстрації відомостей про зміну розміру забезпеченого обтяженням зобов'язання. Згідно ч. 34 п. 34.3 договору застави рухомого майна (а.с. 14) максимальний розмір вимоги, яка забезпечується заставою за цим договором складає 25253 дол. США 40 центів. В той же час, заборгованість, на погашення якої позивач просить звернути стягнення на заставлене майно складає 34108 дол.США 08 центів. Будь - яких даних про умови досягнення згоди між сторонами про збільшення максимального розміру забезпечення обтяженням вимог в договорі застави не зазначено. З урахуванням того , що відповідач взятих на себе зобов'язань за кредитно-заставним договором не виконав, у зв'язку із чим утворилася заборгованість, яка добровільно виконана ним не була, а нормами чинного законодавства, а саме: ст.572 ЦК України, ст.1, ч.ч. 1,2 ст.20 Закону України «Про заставу», ст.ст.589, 590 ЦК України передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі невиконання зобов'язання,забезпеченого заставою, а тому є наявними правові підстави для задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет застави в межах максимального розміру застави, передбаченої п. 34.3 договору застави рухомого майна, а саме 25253 дол.США 40 центів для цілей, зазначених в цьому договорі. Таким чином, позовні вимоги в цій частині є частково доведеними, тому підлягають частковому задоволенню. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача [PERSON] грошових коштів в сумі 10000 грн., то суд вважає, що в цій частині необхідно відмовити з наступних підстав. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та Публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» 20 жовтня 2010 року був укладений договір поруки № 167, відповідно до якого останні взяли на себе на добровільних засадах зобов'язання перед позивачем відповідати по зобов'язанням відповідача [PERSON], які виникають з умов кредитного договору. При цьому, сторони визначили, що розмір відповідальності позичальника ПАТ «Акцент-Банк» перед банком обмежується сумою в розмірі 10000 грн. (а.с. 9; 10). Відповідно до п. 1 договору поруки предметом цього договору є надання поруки поручителем, тобто ПАТ «Акцент-Банк» перед кредитором (ПАТ КБ «ПриватБанк») за виконання боржником [PERSON] всіх своїх обов'язків за кредитним договором, вказаними в додатку № 1 до цього договору. Згідно додатку № 1 до договору поруки (а.с. 10) єдиним зобов'язанням відповідача [PERSON], забезпеченого порукою в сумі 10000 грн. є тіло кредиту в сумі 24488 дол.США 40 центів. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.03.2016 року провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент - Банк» про стягнення заборгованості - закрито, яка ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.07.2016 року залишена без змін. В ч. 2 постанови Пленуму роз'яснено, оскільки у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, сторонами є як юридичні, так і фізичні особи та з урахуванням вимог статей 15 - 16, частини другої статті 118 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) при визначенні судової юрисдикції суди мають виходити з того, що такі справи підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства у разі, якщо однією зі сторін є фізична особа, а вимоги взаємопов'язані між собою і окремий їх розгляд неможливий. Зокрема, це можуть бути позови банку (іншої фінансової установи) до фізичної особи - позичальника і до юридичної особи - поручителя чи навпаки, які виникли з одних і тих самих правовідносин - отримання кредиту. Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Неможливість окремого розгляду цих договорів може бути пов'язана, зокрема, із визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов'язання та іншими умовами договорів. Разом із тим, оскільки пред'явлення позову до солідарних боржників є правом, а не обов'язком банку чи іншої фінансової установи (частина перша статті 543 ЦК), у разі пред'явлення позову до кожного з них окремо суди мають враховувати визначену ЦПК компетенцію судів щодо розгляду цивільних справ. Зокрема, позов банку (іншої фінансової установи) до юридичної особи - поручителя із залученням фізичної особи - позичальника як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. Згідно ч.ч.1, 2 ст.15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України або Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. З урахуванням того, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» стосовно стягнення суми з ПАТ «Акцент-Банк» за договором поруки, витікають з відносин, які виникли на підставі договору, укладеного між суб'єктами господарювання, то такі вимоги не можуть бути розглянутими в порядку цивільного судочинства. Зазначена позиція визначена в постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року (справа № 6-745цс15). Отже, суд приходить до висновку, що вимоги в цій частині є недоведеними, тому не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial