Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

В червні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Другої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області про визнання права власності на 1/4 частку квартири в порядку спадкування та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину. Свої вимоги мотивував тим, що [INFO] помер його батько - [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якої увійшла 1/2 частка квартири [ADDRESS]. Співвласником квартири, а саме 1/2 частки цього майна була його бабуся - [PERSON], яка [INFO] померла в м. Вознесенську Миколаївської області. Позивач зазначав, що після смерті бабусі йому стало відомо, що 31 березня 2008 року останній Другою Вознесенською державною нотаріальною конторою Миколаївської області на її ім'я було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на належну [PERSON] 1/2 частку спірної квартири, оскільки в заяві вона вказала, що інші спадкоємці після смерті її сина відсутні. Проте рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 травня 2014 року позивачу було надано додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті його батька. При зверненні до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав, позивачу, який належним чином прийняв спадщину шляхом подання відповідної заяви, було відмовлено у вчиненні відповідної нотаріальної дії зв'язку з тим, що один із спадкоємців, яка прийняла та незаконно оформила частину спадщину після смерті [PERSON], на яку претендує позивач, а саме [PERSON], померла, внаслідок чого нотаріус не має змоги внести зміни до свідоцтва про право на спадщину, а тому йому було рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання спадкування. В зв'язку з цим [PERSON] просив про визнання за ним в порядку спадкування права власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS] після смерті батька та про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру від 31 березня 2008 року, виданого на ім'я [PERSON] Ухвалою суду від 17 липня 2014 року до участі в розгляді справи в якості співвідповідача залучено [PERSON] Рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 25 лютого 2015 року та додатковим рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 12 березня 2015 року вимоги [PERSON] до [PERSON] задоволено в повному обсязі, в частині його вимог до Другої Вознесенської державної нотаріальної контори відмовлено. Розподілено судові витрати. В квітні 2015 року представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з заявою про перегляд судового рішення від 25 лютого 2015 року за нововиявленими обставинами з підстави скасування судового рішення від 16 травня 2014 року, яким [PERSON] було надано додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті його батька, яке стало підставою для ухвалення вказаного рішення. В судовому засіданні, яке проводилося без особистої участі заявниці [PERSON], її представник [PERSON] уточнив свою заяву, просив про перегляд з вищезазначених підстав як основного судового рішення від 25 лютого 2015 року, так і додаткового рішення від 12 березня 2015 року, яким між сторонами було розподілено судові витрати. В судовому засіданні, яке проводилося без особистої участі позивача [PERSON], його представник [PERSON] проти задоволення заяви про перегляд рішень за нововиявленими обставинами заперечувала, вказуючи на відсутність для цього підстав. Представник відповідача - Другої Вознесенської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явилася, проте надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі сторін та представника Другої Вознесенської державної нотаріальної контори, оскільки матеріали містять достатньо доказів для вирішення справи. При цьому суд виходить з того, що ухвалюючи 25 лютого 2015 року основне рішення та 12 березня 2015 року додаткове рішення Вознесенським міськрайонним судом було встановлено, що позивач - [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 30 серпня 1996 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вознесенського міськвиконкому Миколаївської області. [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00013712941 від 08 квітня 2014 року. [PERSON] та [PERSON] є відповідно рідними племінником та тіткою. На підставі свідоцтва на право власності на житло, виданого органом приватизації Вознесенської міської ради Миколаївської області від 03 листопада 1995 року, [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер в м. Вознесенську Миколаївської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 08 квітня 2014 року. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 січня 2008 року визначено частки [PERSON] та [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], а саме по ? частці кожному. Право власності зареєстровано в КП "Вознесенське МБТІ". Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його матір [PERSON]. 31 березня 2008 року державним нотаріусом Другої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області Кучеровою Н.М. [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири [ADDRESS] після смерті сина - [PERSON]. [INFO] померла [PERSON] в м. Вознесенську Миколаївської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 08 квітня 2014 року. Після її смерті Першою Вознесенською державною нотаріальною конторою за заявою [PERSON], громадянки Ізраілю, заведено спадкову справу № 78/2014 від 09 квітня 2014 року, що підтверджується інформацією нотаріуса та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Ще за свого життя [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області Загороднюк Л.К., 02 червня 2003 року за № 921, згідно якого належну їй квартиру [ADDRESS] остання заповідала [PERSON]. За ініціативою позивача рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 травня 2014 року йому, як сину померлого [PERSON], було визначено додатковий строк тривалістю у 2 місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті його батька. При зверненні до нотаріальної контори з питанням отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька на 1/4 частку квартири [ADDRESS], позивач [PERSON] отримав відмову через те, що спадкоємець, який прийняв спадщину після смерті [PERSON], а саме [PERSON], померла, тому нотаріус не має змоги внести зміни до свідоцтва про право на спадщину, а тому йому рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання спадкування. Відмовляючи у позові до Другої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області про визнання права власності на ? частку квартири в порядку спадкування та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину суд правильно вважав, що такі вимоги мають бути залишені без задоволення, оскільки нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справах про спадкування, як то регламентовано п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 " Про судову практику у справах про спадкування". Задовольняючи аналогічні вимоги до [PERSON], суд виходив з того, що [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом після смерті батька, який належним чином прийняв спадщину, має право на отримання частки спадкового майна, проте з видачею свідоцтва від 31 березня 2008 року на ім'я [PERSON], яким посвідчено її право на всю належну спадкодавцю спадщину, не було враховано права та інтереси позивача, як іншого спадкоємця за законом. Однак рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 23 березня 2015 року раніше ухвалене рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 травня 2014 року, яким позивачу, як спадкоємцю [PERSON], було визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті його батька скасовано, а в задоволенні його позову відмовлено. В зв'язку з цим на час розгляду справи відсутня одна з основних підстав для задоволення вимог [PERSON], оскільки він, як спадкоємець після смерті батька, з врахуванням рішення апеляційного суду вважається таким, що не прийняв спадщину на законних підставах, а тому відповідно до вимог ст. 1268-1270, 1272, 1273, 1275, 1296, 1297 ЦК України не має право вимагати отримання частки спадкового майна. З цих же підстав відсутнє у нього й право вимоги визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, оскільки без належного прийняття спадщини оспорюваним свідоцтвом його права, свободи чи інтереси, як спадкоємця, не вважаються порушеними. А згідно ст. 15 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на судовий захист свого цивільного права лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання, що існує на момент розгляду справи. За встановлених обставин та з врахуванням положень п. 3 ч. 2 ст. 361, ч. 2 ст. 365 ЦПК України суд вбачає підстави для перегляду основного та додаткового судових рішень за нововиявленими обставинами з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову. При цьому в силу вимог ст. 88 ЦПК України не підлягають відшкодуванню й понесені позивачем судові витрати.

Outcome: dismissed