Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

В провадження Деснянського районного суду м. Києва надійшла вищевказана позовна заява. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на те, що рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 17.02.2015 року стягнуто з відповідача на користь позивача неустойку за несвоєчасну сплату аліментів в сумі 205317,25 грн. та 2053,17 грн. судового збору, а всього 207370,42 грн. На виконання вищевказаного рішення суду Богунським районним судом було видано виконавчий лист. 08.04.2015 року державним виконавцем Богунського ВДВС міста Житомира ГТУЮ Житомирській у області, було відкрите виконавче провадження ВП № 47184037. Станом на момент подачі позову відповідачем не сплачена вищевказана заборгованість по аліментам. Відповідачу на праві спільної часткової власності належить ј частина квартири [ADDRESS] . У зазначеній квартирі відповідач на проживає, а проживає позивач із сином. Позивачу на праві спільної часткової власності належить ѕ вищевказаної квартири. У зв`язку з тим, що відповідач винен позивачу кошти та вона відмовляється придбати у нього належну йому на праві спільної часткової власності ј частини квартири [ADDRESS] , позивач просила суд: перевести на неї права і обов`язки співвласника - боржника [PERSON] на 1/4 частку квартири [ADDRESS] , визнати за нею право власності на ј частину вищевказаної квартири та припинити право власності відповідача на неї. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Войтович М.С. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Не заперечував проти ухвалення по справі заочного рішення. В судове засідання відповідач не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Суду ніяких пояснень, відзивів з приводу позовних вимог не надав. Третя особа: Богунський відділ державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Житомирській області, свого представника в судове засідання не направила, однак відповідно до клопотання від 22.07.2019 року в.о. начальника Богунського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Житомирській області Котвицька І. просила розгляд справи проводити у відсутність представника відділу. За таких обставин у відповідності до ст. 223, 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача на підставі наявних в ній доказів, оскільки представник позивача не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Вислухавши представника позивача, ретельно вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 17.02.20415 року по справі №295/19415/14 стягнуто з відповідача на користь позивача неустойку за несвоєчасну сплату аліментів в сумі 205317,25 грн. та 2053,17 грн. судового збору. На виконання вказаного рішення суду 03.05.2015 року Богунським районним судом м. Житомира було видано виконавчий лист №29519415/14-ц. Постановою державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 08.04.2015 року відкрито виконавче провадження №47184037 з виконання вищевказаного виконавчого листа. Постановою державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 05.07.2016 року приєднано виконавче провадження №47184037 з примусового виконання виконавчого листа №295/19415/14 виданого 03.04.2015 року до зведеного виконавчого провадження №51579338, яке веде Богунський відділ державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Житомирській області. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно з ст. 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. Таким чином, позовна давність не застосовується до вимог про стягнення пені за заборгованістю по аліментах в сімейних правовідносинах. Дана правова позиція окремо підтверджується Верховним судом України в п.22 постанови пленуму № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», яким визначено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Згідно ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за відповідачу [PERSON] на праві спільної часткової власності належить ј частина квартири [ADDRESS] . Відповідно до довідки «Перший український експертний центр» від 17.01.2017 року, за адресою: [ADDRESS] проживають та зареєстровані позивач та її син [PERSON] . Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивачу на праві спільної часткової власності належить ѕ частини квартири [ADDRESS] . Відповідно до Звіту про оцінку квартири № SR115, ринкова вартість вказаної квартири становить 821800,00 грн. Величина вартості ј ідеальних частин, отримана в результаті оцінки: 205450,00 грн. Статтею 371 ЦК України визначено, що кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу. Відповідно до ч.1ст. 366 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом. Згідно ч.2 ст. 366 ЦК України у разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника з проведенням відповідного перерахунку. Підстави припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників визначено статтею 365 ЦК України. Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:1)частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім"ї. За змістом зазначеної норми закону припинення права особи на частку в спільному майні, допускається лише в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім"ї. Згідно ст. 346 ч.1 п. 8 ЦК України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов`язанням власника. Крім цього право власності може бути припинене в інших випадках встановлених законом. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки відповідач разом з дитиною не проживає, матеріально її не утримує, ухиляється від сплати аліментів досить тривалий час, тому суд вважає за можливе перевести на позивача права і обов`язки співвласника [PERSON] - боржника за виконавчим листом № 295/19415/14-ц, виданим Богунським районним судом м. Житомира 03.04.2015 року на ј частину кв. [ADDRESS] , припинити право власності відповідача на ј частину вищевказаної квартири та визнати за позивачем право власності на ј частину кв. [ADDRESS] в рахунок погашення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів. Відповідно до ст. 141 ч.2 п.1 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved