Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

Позивач 14.02.2020 року звернулася до суду з зазначеним позовом (а.с.1-3), посилаючись на наступні обставини. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.02.2013 року стягнуто зі [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину певного віку щомісяця, починаючи з 03.12.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.04.2013 року рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.02.2013 року змінено в частині визначеного розміру стягнутих аліментів з 1/4 частини на тверду грошову суму у розмірі 400 гривень щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону. На сьогоднішній день встановлена сума є недостатньою для розвитку дитини та задоволення її мінімальних потреб, а спосіб стягнення аліментів став неефективним з настанням певних життєвих обставин. Витрати на утримання дитини значно зросли, також законодавством встановлений новий мінімальний розмір на утримання дитини відповідного віку. Враховуючи викладене, просить суд змінити розмір стягуваних аліментів з відповідача [PERSON] на її користь на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , визначений рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.04.2013 року у розмірі 400 гривень щомісячно, та стягнути зі [PERSON] на її користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітків, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили. Ухвалою судді від 13.04.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відкрито провадження по справі (а.с.17,18). Відповідно до ч. 2 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Копію ухвали судді від 13.04.2020 року направлено позивачу (а.с.20). Копію вказаної ухвали разом з копією позову з додатками направлено відповідачу за його місцем реєстрації (а.с.13,14,19). До суду повернулись повідомлення з відміткою про вручення адресатам поштового відправлення (а.с.21,22). 07.07.2020 року від відповідача до суду надійшов відзив на позов, згідно якого відповідач просить у позові відмовити (а.с.28-29,30-39). Вказав, що аліменти з нього стягуються з індексацією у встановленому законом порядку. У їх родині виник майновий спір, за результатами якого вони дійшли згоди про зустрічне зарахування, позивач 24.01.2014 року написала розписку про отримання нею аліментів у строк до 06.05.2019 року включно. З 07.05.2019 року ним сплачуються аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину певного віку, як це передбачено законом, що не відповідає твердженням позивача. Зазначив, що його матеріальне становище погіршилося, він не працює, припинив підприємницьку діяльність, також змінився його сімейний стан, він уклав шлюб з [PERSON] . Ухвалою судді від 10.07.2020 року (а.с.38,39) у задоволенні клопотання [PERSON] про залучення до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Нікопольський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та витребування доказів відмовлено. 02.04.2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічний гарантій з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» №540-ІХ від 30.03.2020 року, яким внесено зміни зокрема до Цивільного процесуального Кодексу України. Відповідно до Вказаного закону розділ ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального Кодексу України доповнено пунктом 3, яким встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені в тому числі ст. 185 цього Кодексу продовжуються на строк дії такого карантину. Отже з 02.04.2020 року процесуальні строки були продовжені на час дії карантину. Згідно п. 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 731-ІХ від 18.06.2020 року, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX\~від 30.03.2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом. Закон України № 731-ІХ від 18.06.2020 року набрав чинності 17.07.2020 року. 06.08.2020 року процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3\~розділу XII\~"Прикінцеві\~положення"\~Цивільного процесуального\~кодексу України в редакції Закону України\~"Про\~внесення змін\~до деяких\~законодавчих актів\~України,\~спрямованих на\~забезпечення додаткових\~соціальних та\~економічних гарантій\~у зв`язку\~з поширенням\~коронавірусної хвороби\~(COVID-19)"\~№ 540-IX\~від 30.03.2020\~року закінчились. Відповідь на відзив позивач не подала. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч.1\~ст. 4 ЦПК України, \~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Зазначені норми процесуального права узгоджуються і з положеннями статті 20 ЦК України, згідно якої право на захист особа здійснює на свій розсуд. Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Судом встановлено, що між сторонами наявний спір, що виник з сімейних відносин щодо аліментних зобов`язань. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.2\~ст.182\~Сімейного кодексу\~України,\~розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно матеріалів справи, [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої у свідоцтві про народження Серія [NUMBER] від 10.07.2012 року записані [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] (а.с.7). [PERSON] згідно довідки № 1590 від 13.02.2020 року, виданої керівником ОСББ «ШЕВЧЕНКА 173» Череп Л.В. (а.с.11), зареєстрована та мешкає з позивачем по [ADDRESS] . Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.08.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.6,8). Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.02.2013 року стягнуто зі [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину певного віку щомісяця, починаючи з 03.12.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.04.2013 року (а.с.9,10) апеляційну скаргу [PERSON] задоволено; рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.02.2013 року змінено в частині визначеного розміру стягнутих аліментів з 1/4 частини на тверду грошову суму у розмірі 400 гривень щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону; в іншій частині рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.02.2013 року залишено без змін. Рішення набуло чинності 12.04.2013 року. З копії трудової книжки Серії [NUMBER] заведеної 02.06.2009 року на ім`я [PERSON] , [INFO] (а.с.30 аркуш 2 трудової книжки) вбачається, що 31.08.2009 року зроблено запис про звільнення відповідача з роботи за власним бажанням, трудовий договір №00358 знято з реєстрації 03.09.2009 року. Згідно інформації про фізичну особу [PERSON] (а.с.31-32), 29.11.2006 року проведено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, 29.12.2016 року проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем. [PERSON] 21.08.2018 року зареєстрував шлюб із [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] (а.с.33). З матеріалів справи вбачається, що позивач отримала від відповідача грошові кошти в рахунок сплати аліментів за період з 04.10.2013 року по 05.07.2015 року (а.с.34,35). З розрахунку заборгованості по сплаті аліментів здійсненого 21.07.2020 року, наданого Нікопольським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо провадження АСВП №36796986 з виконання виконавчого листа №2/0182/1074 виданого 18.02.2013 року Нікопольським міськрайонним судом, за період травень 2019 року-червень 2020 року вбачається наступне. Частка заробітку визначена виконавчим документом - 400,00 грн.; сума, яка підлягає сплаті складала 1013,50 грн. (травень, червень 2019 року), 1059,00 грн. (липень-листопад 2019 року), 1109,00 грн. (грудень 2019 року-червень 2020 року), станом на 01.07.2020 рік загальна сума заборгованості по сплаті аліментів становить - 50,00 грн. Згідно ч.3\~ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. \~\~\~\~ Відповідно до\~ст.182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. \~\~\~\~ Відповідно до положень\~ст. 183 СК України\~розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. \~\~\~\~ Згідно ч.1\~ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. \~\~\~\~ При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень\~ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.183,184 СК України. \~\~\~\~ Частина 1 статті 192 СК України\~передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до роз`яснень, що викладені в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. \~Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. \~\~\~\~ Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених у\~ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. \~\~\~\~ З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). \~\~\~\~ Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки\~ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). \~\~\~\~ Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 05.02.2014 у справі за № 6-143цс13. Відповідно до\~\~ ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що встановлена сума у розмірі 400 грн. щомісячно є недостатнім для розвитку дитини та задоволення її мінімальних потреб, спосіб стягнення аліментів став неефективним з настанням певних життєвих обставин, щодо зміни та значного покращення матеріального становища відповідача. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач не працює, не займається підприємницькою діяльністю, у нього відбулася зміна сімейного стану, з нього провадяться стягнення у розмірі 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку щомісяця, що відповідає положенням діючого законодавства. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вищезазначених норм права суд дійшов висновку, що оскільки обставини, що впливають на визначений розмір аліментів не змінились, то у задоволенні позову слід відмовити. Позивач згідно п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору відносно вимог щодо зміни способу стягнення аліментів, тому на підставі ст.141 ЦПК України судові витрати в розмірі 840 грн. 80 коп. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed