Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

В листопаді 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у вихованні та спілкування зі своїми неповнолітніми дітьми [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , визнання порядку участі у вихованні, в якому просив усунути перешкоди у вихованні та спілкуванні зі своїми неповнолітніми дітьми [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] та визначити батьку наступні способи участі батька у спілкуванні і вихованні дітей, а саме: встановити систематичні побачення з дітьми, кожного вівторка та середи з 14.00 годин до 20.00 годин за місцем проживання дітей, або в іншому місті , з правом забирати дітей в цей день з дитячих учбових закладів з повідомленням про це [PERSON] ; встановити систематичні побачення з дітьми кожної суботи та неділі з 10.00 годин до 19.00 годин за місцем проживання дітей, або в іншому місці, з правом відвідувати разом з дітьми дитячі виховально-розважальні установи та заклади (кафе, цирк, гральні майданчики, спортивні секції та майданчики, кінотеатри, заходи громадського харчування, театри, спортивні установи, місця громадського відпочинку, магазини та ін.) з повідомленням про такі відвідування [PERSON] ; проводити з дітьми половину зимових, весняних, літніх та осінніх канікул з повідомленням [PERSON] про місце перебування дітей. Свої позовні вимоги, позивач обґрунтував тим, що вони з відповідачкою є батьками, неповнолітніх [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , однак після розлучення відносини з відповідачкою погіршились, між сторонами наявна велика кількість судових спорів і відповідачка почала перешкоджати йому в зустрічах та спілкуванні з дітьми. Позивач прагне брати участь у вихованні спільних дітей, проте всі спроби його побачитись з дітьми закінчуються викликом поліції з боку відповідачки, що зумовило звернення його до суду з даним позовом. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 12.12.2018 р. провадження у справі відкрито та по справі призначено підготовче судове засідання (а.с. 43). 18.03.2019 р. через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 47-63), згідно якого відповідач стверджує, що недопущення позивача до спільних дітей відбувалось через неправомірну, на її думку, поведінку позивача. Серед усього позовні вимоги визнала частково та запропонувала свій графік побачення позивача з дітьми: кожної суботи та неділі з 11 до 18 години за місцем проживання відповідача з обов`язковим відвідуванням дітьми разом з позивачем кожну неділю логопеда та по суботах та неділях тренувань з футболу. Щодо проведення батьком з дітьми половини зимових, весняних, літніх та осінніх канікул відповідач заперечувала та висловила умову щодо такої можливості лише у присутності відповідача. Свій запропонований графік обґрунтовувала тим, що батько тривалий час не проживав з дітьми, не в змозі їм надати належний рівень опіки, не знає їх потреб та ритму життя. Ухвалою суду від 01.07.2019 р. підготовче провадження по справі закрито. 25.11.2019 р. через канцелярію суду надійшов висновок органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 29.10.2019 р. щодо визначення батькові способу участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними (а.с. 163-165), згідно якого Подільською районною в місті Києві державною адміністрацією, як органом опіки та піклування, проаналізувавши зібрані матеріали, з урахуванням нових відомостей, вислухавши думку членів комісії з питань захисту прав дитини, взявши до уваги рекомендації сімейного лікаря, в межах чинного законодавства та в інтересах дитини, вирішено: 1. За доцільне визначити гр. [PERSON] час спілкування зі своїми малолітніми дітьми [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , з урахуванням віку дітей, їх стану здоров`я, з дотриманням рекомендацій лікарів, відповідних медичних процедур (режим), дня дітей, а також графіку роботи та відвідування ними навчальних закладів, в яких діти отримуватиме відповідну освіту та додаткове навчання (заняття, секції, гуртки тощо), із завчасним попередженням матері, а також виходячи з найкращих інтересів малолітніх дітей, наступним чином: - кожної першої та кожної третьої суботи місяця з 11 год 00 хв до 19 год 00 хв батько проводить час зі своїми малолітніми дітьми, без присутності матері; - кожної другої та кожної четвертої неділі місяця з 11 год 00 хв до 19 год 00 хв батько проводить час зі своїми малолітніми дітьми, без присутності матері; - щовівторка та щосереди з 14 год 00 хв та до 20 год 00 хв батько проводить час зі своїми малолітніми дітьми, без присутності матері; - необмежене спілкування з дітьми особисто засобами: телефонного, поштового, електронного та іншого способу зв`язку (Viber, Skype тощо); 2. У разі хвороби дітей, якщо це припадає на день зустрічі, перенести зустріч на іншу погоджену з батьком дату, враховуючи інтереси дітей, їхнього стану здоров`я та потреби у повноцінному розвитку відповідно до їх віку. 3. Спільний відпочинок з дітьми, святкові дні та дні народження, батьки вирішують самостійно між собою, враховуючи рівність їх прав та обов`язків, а також виходячи з найкращих інтересів дітей. 4. Зобов`язати гр. [PERSON] завчасно попереджати матір дітей про неможливість зустрічі з ними відповідно до визначеного йому графіку. 5. Зобов`язати гр. [PERSON] не чинити перешкоди батькові брати участь у вихованні дітей, а також у його побаченнях та спілкуванні з ними. 6. Рекомендувати гр. [PERSON] та гр. [PERSON] скористатися процедурою сімейної медіації з метою налагодження конструктивної комунікації між собою для вирішення питань пов`язаних із вихованням, навчанням та утриманням малолітніх дітей, враховуючи їх потреби і найкращі інтереси та виходячи з рівності прав та обов`язків батьків, оскільки взаєморозуміння між ними є запорукою гармонійного розвитку дітей. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, пояснили, що побачення батька з дітьми не відбуваються взагалі, або, якщо рідко і відбуваються, то виключно у присутності відповідача. Позивач неодноразово намагався врегулювати даний спір позасудовим шляхом: писав смс, телефонував з даного приводу, втім, відповідачем такі дії були проігноровані, та чиниться супротив. З цих підстав позивач наполягав, що його побачення з дітьми повинні відбуватись без присутності відповідача у справі, з можливістю спілкування з дітьми на відпочинку, в парку, на канікулах, тощо. Після оголошення перерви позивач та її представник в судове засідання 11.06.2021 р. не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, новим представником позивача (адвокатом Фадєєвою Н.І.) подана заява про відкладення розгляду справи в зв`язку із карантинними заходами. Оскільки суд оголосив перерву після дослідження всіх матеріалів справи, то розгляд справи був закінчений за відсутності сторони позивача. Відповідач та її представник у судовому засіданні проти позову заперечували. Просили відмовити в частині усунення перешкод у спілкуванні, з огляду на те, що такі перешкоди не чиняться, просили відмовити в частині проведення половини канікул, через спеціальне харчування дітей, яке позивач, на думку сторони відповідача, не взмозі їм надати. Відповідач пояснила, що діти до 18.00 знаходяться в дитячому садочку, вона забезпечує дітям спеціальний режим харчування та лікування. Зауважила, що перешкод вона не чинить у спілкуванні позивача з спільними дітьми. Наполягала на своїй присутності при спілкуванні позивача з дітьми для належного забезпечення особливостей харчування дітей, та догляду за ними. Представник третьої особи в судове засідання повторно не з`явився, надавши відповідний висновок, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, яким надана оцінка в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками неповнолітніх [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 12,13). Судом встановлено, що 4 лютого 2011 р. між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб від 4 лютого 2011 р. та актовим записом № 110. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 5 лютого 2018 р. у справі № 758/12414/17, шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу між сторонами малолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , залишились проживати з матір`ю, за адресою: [ADDRESS] , що не заперечується сторонами по справі. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 09.11.2018 року за місцем проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] наявні умови для навчання, розвитку та відпочинку дітей (а.с. 125). Згідно висновку психологічного обстеження № 1981 від 30.09.2019 р. Міського Центру Дитини, діти однаково потребують присутності та участі у їх житті та вихованні обох батьків. Діти можуть самостійно лишатися та взаємодіяти з батьком за відсутності матері без ознак тривоги чи супротиву. Зважаючи на вікові особливості дітей та їх особистісні потреби, тривале розлучення з одним із батьків та залучення їх до конфлікту може мати травматичний вплив на їх психоемоційний розвиток (а.с.156-159). Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, Прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів визначено СК України. Ч. 2 ст. 1 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Пунктами 1, 2 статті 3, частиною другою статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Вищевказаною статтею 51 Конституції України кожному з подружжя гарантовані рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності до ст.142 Сімейного кодексу України діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Згідно з ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого ч. 5 цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Ст. 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Відповідно до вимог ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до Порядку провадження органами опіки і піклування діяльності, пов`язаної з захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866, органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад. Безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, сільських, селищних рад об`єднаних територіальних громад. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). За приписами ч. 1 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема ,якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Згідно з ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Суд відхиляє доводи відповідача про особливість лікування дітей та необхідністю у зв`язку з чим обов`язкової її присутності при зустрічах з батьком, що узгоджується з матеріалами справи. Крім того, суд бере до уваги інтереси дітей, та спільний обов`язок участі у вихованні батьків, а відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: в частині побачень по вихідним, через суботу та неділю, з визначенням судом графіку побачень, що сприятиме налагодженню контактів між батьком та дітьми, гармонійному розвитку дітей, реалізації права дитини зростати під опікою і відповідальністю обох батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Згідно медичної документації, - син сторін [PERSON] за рекомендаціями невролога, пройшов рекомендовані процедури, відвідує заняття логопеда (а.с. 101), що не заважає дитині активно займатись футболом (а.с. 102) та відвідувати дитячий садок, що свідчить про певний режим дня, а не потребування спеціального лікування, про що зазначає сторона відповідача. При цьому, непереносимість лактози у обох дітей не являється медичним діагнозом, втім може знижувати якість життя, що зумовлює особливість потреб дітей, а відтак дотримання таких потреб є обов`язком для батька при спілкуванні з дітьми. З пояснень самого позивача вбачається, що йому достеменно відомо про особливості харчування дітей та необхідності відвідування [PERSON] логопеда, в тому числі щодо дотримання позивачем під час зустрічей з малолітніми дітьми лікарських рекомендацій, з урахуванням стану здоров`я дітей та не перенесення ними лактози, а відтак, такого зобов`язання позивач має дотримуватись такого режиму дня та потреб дітей, як батько дітей під час зустрічей, виходячи з положень частини 2 статті 27 Конвенції про права дитини, а тому, у додатковому покладанні такого зобов`язання на позивача за рішенням суду потреби немає. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня1991 року (далі -Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. У Рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», § 76, заява № 2091/13 (M. S. vUkraine) суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. При цьому, батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Аналогічні норми права містяться в законодавстві України. Згідно матеріалів справи, позивач позитивно характеризується за місцем роботи, що підтверджується характеристикою АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 26.03.2019 р. (а.с. 126). Прагнення позивача бачитись з дітьми, узгодження часу таких побачень в смс-переписці з відповідачем, влаштування таких побачень, навіть, через органи поліції, відрахування з заробітної плати аліментів на дітей, свідчать про небайдужість до дітей та участь батька у утриманні їх та сумлінне виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, Подільською районною в місті Києві державною адміністрацією, як органом опіки та піклування, проаналізувавши зібрані матеріали, з урахуванням нових відомостей, вислухавши думку членів комісії з питань захисту прав дитини, взявши до уваги рекомендації сімейного лікаря, в межах чинного законодавства та в інтересах дитини, вирішено: 1. За доцільне визначити гр. [PERSON] час спілкування зі своїми малолітніми дітьми [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , з урахуванням віку дітей, їх стану здоров`я, з дотриманням рекомендацій лікарів, відповідних медичних процедур (режим), дня дітей, а також графіку роботи та відвідування ними навчальних закладів, в яких діти отримуватиме відповідну освіту та додаткове навчання (заняття, секції, гуртки тощо), із завчасним попередженням матері, а також виходячи з найкращих інтересів малолітніх дітей, наступним чином: - кожної першої та кожної третьої суботи місяця з 11 год 00 хв до 19 год 00 хв батько проводить час зі своїми малолітніми дітьми, без присутності матері; - кожної другої та кожної четвертої неділі місяця з 11 год 00 хв до 19 год 00 хв батько проводить час зі своїми малолітніми дітьми, без присутності матері; - щовівторка та щосереди з 14 год 00 хв та до 20 год 00 хв батько проводить час зі своїми малолітніми дітьми, без присутності матері; - необмежене спілкування з дітьми особисто засобами: телефонного, поштового, електронного та іншого способу зв`язку (Viber, Skype тощо) 2. У разі хвороби дітей, якщо це припадає на день зустрічі, перенести зустріч на іншу погоджену з батьком дату, враховуючи інтереси дітей, їхнього стану здоров`я та потреби у повноцінному розвитку відповідно до їх віку. 3. Спільний відпочинок з дітьми, святкові дні та дні народження, батьки вирішують самостійно між собою, враховуючи рівність їх прав та обов`язків, а також виходячи з найкращих інтересів дітей. 4. Зобов`язати гр. [PERSON] завчасно попереджати матір дітей про неможливість зустрічі з ними відповідно до визначеного йому графіку. 5. Зобов`язати гр. [PERSON] не чинити перешкоди батькові брати участь у вихованні дітей, а також у його побаченнях та спілкуванні з ними. 6. Рекомендувати гр. [PERSON] та гр. [PERSON] скористатися процедурою сімейної медіації з метою налагодження конструктивної комунікації між собою для вирішення питань пов`язаних із вихованням, навчанням та утриманням малолітніх дітей, враховуючи їх потреби і найкращі інтереси та виходячи з рівності прав та обов`язків батьків, оскільки взаєморозуміння між ними є запорукою гармонійного розвитку дітей. Суд погоджується з даним графіком побачень позивача з дітьми, оскільки він забезпечить систематичне спілкування та участь батька у вихованні дітей з мінімальними змінами у вже звичному для дітей проживанні разом з матір`ю. Такий спосіб участі батька у вихованні дітей не зашкодить їм, а навпаки, повністю відповідатиме можливості дітей в повній мірі сприймати піклування кожного з батьків про їх здоров`я, фізичний та духовний розвиток. Водночас, обираючи кожну першу та третю суботи місяця та кожну другу та четверту неділю місяця в різні половини дня проведення дітей з позивачем без присутності відповідача, суд керувався рівністю прав та обов`язки щодо участі батьків у вихованні дитини. Вирішуючи питання про доцільність спільного відпочинку батьків дітей разом з сином та донькою, про що у відзиві вказує відповідач, суд виходить з необхідності налагодження взаємовідносин дітей з обома батьками одночасно, забезпечення стабільного психоемоційного стану дітей та уникнення негативного впливу на їх розвиток. Негативний вплив на психоемоційний стан малолітніх дітей та їх розвиток можуть спричиняти конфлікти, які можуть виникати між його батьками на ґрунті неприязних стосунків, мимовільним свідком яких є діти, адже неприязні відносини між колишнім подружжям сторонами не заперечувались. Уникнути впливу на малолітніх дітей вказаних психотравмуючих факторів можна шляхом установлення побачень батька з дітьми без присутності матері. Вік дітей сторін на час розгляду справи - 7 та 4 роки, що свідчить про досягнення ними певного ступеня розвитку, який, на думку суду, дозволяє їм перебувати окремо від матері, з умовою належного догляду зі сторони батька та дотримання ним режиму дня дітей. Відтак, суд вважає, що побачення позивача з дітьми повинні відбуватись за відсутності матері дитини - відповідача. Однак слід наголосити, що під час таких зустрічей, з урахуванням стану дитини, позивач має дотримуватись режиму та потреб дітей. Саме такий спосіб участі позивача у вихованні дітей дозволить максимально повно урахувати їх інтереси. При цьому, стороною відповідача не доведено, що відсутність матері або іншого дорослого з її родини під час зустрічі з батьком дитини, негативно впливає на фізичний та емоційний стани, психічний розвиток та відчуття благополуччя дітей. Зважаючи на викладені обставини, враховуючи законодавчо закріплене право батька спілкуватись з дітьми та брати участь у їх вихованні, рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, викладені у висновку від 29.10.2019 року, виходячи з найкращих інтересів дітей, з метою дотримання розумного балансу участі обох батьків у їх вихованні, суд вважає за необхідне визначити спосіб участі позивача у вихованні малолітніх дітей, шляхом установлення періодичних побачень батька з дітьми, максимально наблизивши визначення таких дат до висновку комісії. Враховуючи вищевикладене, на підставі положень Декларації прав дитини, Прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, ст. 51 Конституції України, ст.ст. 1, 7, 19, 141, 142, 150, 153, 157, 158, 259 СК України, ст.ст. 11, 15 Закону України "Про охорону дитинства",

Outcome: partial