Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася в суд з даним позовом, в якому просить визначити за нею право власності на будинок, що розташований в с.Баланівка, Бершадського району Вінницької області, в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON] .. Позов обгрунтовує тим, що [INFO] померла її мати, [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме: квартири в [ADDRESS] ; житлового будинку та прилеглою до нього земельною ділянкою в [ADDRESS] ; земельної ділянки, виданої для ведення товарного-сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Баланівської сільської ради. Спадщину позивачка у встановленому законом порядку прийняла та оформила право власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру та земельну ділянку. Однак, у видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок їй було відмовлено, у зв`язку з тим, що вона не надала правовстановлюючих документів. Дана позовна заява надійшла до суду 26.06.2020 року та відповідно до автоматизованого розподілу судових справ між суддями було передано на розгляд судді Хмель Р.В.. Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 03.08.2020 року позовну заяву було повернуто позивачу. Постановою Вінницького апеляційного суду від 02.10.2020 скасовано ухвалу про повернення позовної заяви. Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 30.11.2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу досудового розгляду. Позивач, [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, проте через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач, сільський голова Баланівської сільської ради, Казміревський В. , в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні фактичні обставини справи та правовідносини, що врегульовані нормами спадкового права, що їм відповідають. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України та ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За правилом ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, судом встановлено, що [INFO] , у віці 91 рік, в с.Виноградне, Ленінського району АРК, померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] , відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме: - квартиру в [ADDRESS] ; - житловий будинок та прилеглою до нього земельною ділянкою в [ADDRESS] ; - земельну ділянку, видану для ведення товарного-сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Баланівської сільської ради. З копії спадкової справи №36/2018 до майна померлої [PERSON] , вбачається, що за життя остання склала заповіт, яким належний їй будинок та все, на що вона має право по закону, заповіла [PERSON] . Згідно наявних у матеріалах спадкової справи свідоцтв про право на спадщину за заповітом вбачається, що [PERSON] , квартиру, розташовану в [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 2,3137, розташовану на території Баланівської сільської ради Бершадського району Вінницької області успадкувала. Однак згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.02.2020 року №35/02-31 [PERSON] , у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що входить до складу спадкової маси було відмовлено у зв`язку з відсутністю документа, що підтверджує право власності спадкодавця на нього. Відповідно до довідки №453 від 30.09.2019 року, виданої Баланівською сільською радою, за [PERSON] , згідно погосподарської книги №16 за 2006-2010 р.р., особового рахунку № [NUMBER] по Баланівській сільській раді рахувався житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та прилегла до нього земельна ділянка в розмірі 0,54 га, що знаходиться за тією ж адресою. Згідно довідки, виданої Комунальним підприємством Бершадське районне бюро технічної інвентаризації від 30.09.2019 року, по даним архіву Бершадського районного бюро технічної інвентаризації станом на 31.12.2012 року право приватної власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] за [PERSON] не зареєстровано. Відповідно до ч. 1 ст. 4, ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Відповідно до ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що з часу відкриття спадщини, а саме з 21.10.2008 року, все спадкове майно померлої [PERSON] , в тому числі житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , належить спадкоємцю [PERSON] , незважаючи на те, що остання не отримала свідоцтво про право на спадщину на вказане майно. Разом з тим, в поданій позовній заяві, позивач, [PERSON] , зазначає про відсутність в неї технічного паспорту на вищевказаний будинок, та неможливість проведення оцінки майна, оскільки будинок напівзруйнований. В підтвердження вказаного, до матеріалів справи долучено відповідь директора ТОВ "Адвайс-Сервіс" [PERSON] , згідно якої вбачається, що він вважає неможливим здійснити оцінку через стан будівлі. До вказаної відповіді додатком долучено фото, з якого дійсно вбачається, що позивач просила провести оцінку житлового будинку, який фактично знищений, а на фото зображено земельну ділянку, на якій містяться лише залишки будівлі. Згідно ст. 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Згідно ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відповідно до положення ч. 1 ст. 316 правом власності є право особи на річ, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до положень п.4 ч.1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі знищення майна. Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 349 ЦК України, право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. Вказана стаття не містить визначення поняття "знищення майна" та випадків, на які поширюється ця норма, зокрема залежно від причин знищення майна. Тобто, зазначена норма поширюється на всі випадки фізичного руйнування майна, що призводить до припинення його існування як такого, незалежно від причин настання такого результату. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. Тобто припинення права власності на таке майно пов`язується з фактом звернення власника до відповідного органу та наявністю рішення цього органу про виключення знищеної речі з державного реєстру. Враховуючи вищевикладене та положення статті 1218 ЦК України [PERSON] має усі права та обов`язки, що належали її померлій матері на момент відкриття спадщини і які не припинилися внаслідок її смерті. Відповідно до п. 75 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 р., для державної реєстрації припинення права власності на об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва у зв`язку з його знищенням подаються: документ, відповідно до якого підтверджується факт такого знищення; документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав або коли такі документи було знищено одночасно із знищенням такого об`єкта). У постанові Верховного Суду від 17.01.2019 у справі № 708/254/18 викладено правовий висновок про те, що умовами для припинення права власності на знищене нерухоме майно згідно з вимогами статі 349 ЦК України є наявність встановленого факту знищення майна, а також відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру. Документами, які підтверджують знищення майна, можуть бути матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ України, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна тощо. Разом з тим, позивач, в поданій нею заяві вказує, що будинок напівзруйнований, проте як вбачається з долучених фото, будинку взагалі фактично немає, належних доказів звернення її до відповідних органів для встановлення факту знищення майна, до позовної заяви не долучено. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про безпідставність та незаконність вимог позивача про визнання права власності на будинок, який фактично знищений, що свідчить про відсутність у даній справі самого предмету спору, а тому суд приходить до висновку про невірне обрання позивачем способу захисту цивільного права, що в свою чергу є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed