Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визнання договорів купівлі-продажу недійсними в частині покупця, визнання покупцем за договором купівлі-продажу та визнання права власності. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26 травня 2017 року між відповідачем [PERSON] та сином позивача [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] . Згідно даного договору [PERSON] набув у власність вказаний будинок у порядку та на умовах передбачених договором. Також, 26 травня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі- продажу земельної ділянки, розташованої в [ADDRESS] . Згідно даного договору [PERSON] набув у власність зазначену земельну ділянку у порядку та на умовах передбачених договором Позивач вказує, що хоча покупцем за даними договорами виступав [PERSON] , фактичним покупцем був позивач [PERSON] . Оскільки позивач працює і не може в робочий день відлучатися з роботи, він попросив [PERSON] домовитися з нотаріусом про укладення угоди купівлі-продажу на вихідний день, яка повідомила, що зустріч з нотаріусом [PERSON] відбудеться 20.05.2017 року. [PERSON] попросив свого сина [PERSON] приїхати на оформлення будинку зі своїми документами, щоб бути свідком зі сторони позивача під час укладення угоди. Коли позивач приїхав на оформлення угоди, йому повідомили, що в цей день він не зможе оформити документи, а їх оформлять лише в якийсь день на протязі тижня і про який йому повідомлять. Оскільки він не міг бути присутнім в робочий день, то попросив сина, щоб домоволодіння було оформлено на нього з наступним переоформленням на позивача, як покупця, на що син погодився та ні з ким про це не говорив, бо це стосувалося тільки їх обох. В цей же день, він з [PERSON] пішли в банк, де позивач при її свідку, передав особисто в руки кошти в повному обсязі за домоволодіння, про що вона надала власноручно написану розписку та передала документи на домоволодіння і житловий будинок, при цьому в квитанціях на оплату послуг нотаріуса та податки на його прохання було вказано платником прізвище його сина. Згодом помічник нотаріуса повідомив позивача по телефону, що 26.05.2017 року необхідно з`явитися до нотаріуса для оформлення договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, про що він свою чергу повідомив сина та попросив свою двоюрідну сестру [PERSON] , бути свідком при оформленні даних договорів. За домовленістю, син віддав позивачу оригінали документів на домоволодіння та земельну ділянку в присутності його майбутньої дружини [PERSON] , так як згодом планувалось переоформити спірне майно на позивача, але переоформити спірний житловий будинок та земельну ділянку вчасно він не встиг, оскільки готувалися до весілля сина та в позивача були матеріальні проблеми, а саме треба було повертати кошти, позичені на придбання житлового будинку та земельної ділянки. В подальшому переоформити житловий будинок та земельну ділянку на ім`я позивача не вдалося, оскільки 20.11.2017 року його син [PERSON] трагічно загинув. Позивач наголошує, що продавець [PERSON] продавала житловий будинок саме йому і саме він передавав їй кошти за договором. [PERSON] власних коштів на придбання житлового будинку та земельної ділянки не мав. Ніяких перемовин про продаж житлового будинку та земельної ділянки з [PERSON] , який був формально вписаний в договір як покупець, [PERSON] не вела, ніяких коштів від нього не отримувала. Підтвердженням укладення договору купівлі-продажу з позивачем у якості покупця, є розписка [PERSON] від 20.05.2017 року щодо отримання від [PERSON] коштів в розмірі 6000 доларів США. Таким чином позивач вказує, що саме він здійснив оплату вартості житлового будинку та земельної ділянки із коштів, що належали йому особисто. Посилаючись на те, що вищевказані житловий будинок та земельна ділянка були придбані за кошти позивача і для нього, він просить визнати договори купівлі продажу даного майна недійсним в частині, що стосується покупця, визнати позивача покупцем за даними договорами та визнати за ним право власності на житловий будинок та земельну ділянку, розташовані в [ADDRESS] . Короткий зміст відзиву. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не визнають та зазначають, що для визнання договору купівлі-продажу в частині покупця необхідним є існування двох умов, а саме, що майно було придбано за кошти іншої особи і що воно придбане саме для неї. Відповідачі не заперечують того, що якусь частину коштів, для допомоги сину у придбанні житла, надав позивач, однак інша частина коштів була власністю його сина [PERSON] і житловий будинок разом із земельною ділянкою купувався саме [PERSON] для себе та своєї майбутньої сім`ї, оскільки він мав намір одружитись. Також вказують, що [PERSON] працював, мав власний заробіток та власні кошти для придбання будинку. Крім того відповідачі зазначають, що при укладенні договорів купівлі-продажу [PERSON] не повідомляв нотаріусу жодних обставин з приводу укладення договору в інтересах іншої особи, а позивачем не надано жодних доказів, крім його тверджень щодо домовленості з сином про придбання будинку та земельної ділянки саме для позивача. Вважають, що бажання перевести права покупця на себе у позивача виникло через тривалий проміжок часу, у зв`язку з тим, що після смерті сина, спадкоємці звернулися до суду з позовом про поділ спадкового майна. Процесуальні дії по справі. Ухвалою судді від 08 січня 2020 року позовну заяву залишено без руху та визначено позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 05 березня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 04 вересня 2020 року залучено до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, державного нотаріуса Кодимської районної державної нотаріальної контори Одеської області Налдіну М.М., підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Позиції сторін у справі. Позивач та його представник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просили їх задовольнити. Проти обставин викладених відповідачами у відзиві заперечували. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник позовні вимоги не визнали, просили в задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Від неї до суду надійшла заява, в якій вона просить суд проводити розгляд справи без її участі, оскільки у зв`язку з перенесеною хворобою не може пересуватись, а тому за станом здоров`я не може з`являтись в судові засідання та надавати пояснення. На підтвердження викладених в заяві обставин надала копію виписки з історії хвороби. В подальшому від отримання судових повісток відмовилася, згідно довідок працівника поштового зв`язку про причини повернення поштового відправлення. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, державний нотаріус Кодимської районної державної нотаріальної контори Одеської області Налдіна М.М. в судовому засіданні пояснила, що жодних підстав для визнання оспорюваних договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, розташованих в [ADDRESS] , немає. В обґрунтування своїх доводів зазначила, що оспорювані договори були посвідчені саме нею у присутності сторін договорів, [PERSON] та [PERSON] . Нею було встановлено дійсне волевиявлення сторін та роз`яснено наслідки укладення договорів купівлі-продажу. [PERSON] підтвердив, що кошти за які він купує житловий будинок є його власними коштами. Оплата за будинок здійснювалась шляхом перерахування коштів покупцем на банківський рахунок продавця. Під час посвідчення договорів, нею не було встановлено, що даний правочин стосується позивача. Також нотаріусом в судовому засіданні було надано оригінали нотаріальних справ про вчинення оспорюваних правочинів, копії документів з яких були виготовлені судом. Позиція суду. Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 2, ст. 10, ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з усталеною практикою Європейського суду, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Заслухавши сторін, їх представників та учасників справи, з`ясувавши всі обставини справи та надавши їм правову оцінку, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість та достовірність доказів, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що 26 травня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, відповідно до умов якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , про що державним нотаріусом Кодимської районної державної нотаріальної контори Одеської області Налдіною М.М. було зроблено реєстраційний запис за № 440. Наслідком укладення договору стала державна реєстрація за [PERSON] права власності на вказаний будинок. Пунктом 3.1 договору купівлі-продажу передбачено, що продаж предмету договору за домовленістю сторін вчиняється за 72440 гривень, які отримані Продавцем від Покупця до підписання цього договору шляхом переведення Покупцем грошей на рахунок Продавця, згідно довідки ТВБВ 10015/0395 філії Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" № 19 від 23 травня 2017 року, що передбачено діючим законодавством України. Зазначена ціна відповідає волевиявленню сторін, є остаточною та змінам не підлягає. Сторони свідчать, що вони обізнані стосовно рівня ринкових цін на аналогічні об`єкти нерухомого майна та за їхнім розсудом визначена в цьому договорі ціна саме цього житлового будинку відповідає його дійсній вартості. В пункті 6.8 Договору, сторони підтвердили, що цей договір вчинено за відсутності впливу тяжкої обставини та обставин, що спонукають вчинити даний договір на вкрай невигідних умовах та він не є фіктивним та удаваним. У сторін відсутні будь-які заперечення щодо кожної з умов договору, однаково розуміють значення договору, умови та правові наслідки для кожної із сторін. На виконання умов визначених у пункті 6.10 Договору, одночасно з договором купівлі продажу житлового будинку був укладений сторонами та посвідчений нотаріусом аналогічний договір купівлі-продажу земельної ділянки на якій розташований житловий будинок. Згідно заяви від 26 травня 2017 року [PERSON] нотаріусу повідомлено, що житловий будинок він купує на власні кошти і осіб, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на грошові кошти, немає. [PERSON] в цій же заяві підтвердила, що вона ознайомлена з обставинами викладеними в заяві. Жодних зауважень нею не зазначено. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Кодимським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 24 листопада 2017 року, [PERSON] помер [INFO] . Згідно розписок від 20.05.2017 року доданих позивачем до позову, [PERSON] підтвердила, що отримала готівкою від [PERSON] 6000 доларів США за купівлю будинку по [ADDRESS] . При отриманні коштів за продаж будинку по проханню покупця [PERSON] оформили документи на його сина [PERSON] . Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Згідно з положеннями статті 48 ЦПК України, сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Позивачем пред`явлені вимоги до відповідачів [PERSON] та [PERSON] , оскільки вони є спадкоємцями та прийняли спадщину після померлого [PERSON] , який являється стороною оспорюваних правочинів та власником спірного майна, яке входить до складу спадщини. Учасниками справи дані обставини не заперечувались. Згідно частини 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності визнаних сторонами вищевказаних обставин або добровільності їх визнання. Також позивачем пред`явлено вимоги до [PERSON] , оскільки вона являється стороною оспорюваних правочинів. Дані обставини підтверджені дослідженими судом доказами. Таким чином, судом встановлено, що позов пред`явлено до належних відповідачів, які мають відповідати за даним позовом. Згідно зі статтею 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно вимог частин першої, третьої та п`ятої статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною першою статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Разом з тим, як передбачено частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 217 ЦК України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Якщо при вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним із підстав, що насправді покупцем є інша особа, буде встановлено, що фактично майно було придбано за кошти іншої особи і для неї та що інших підстав для визнання цієї угоди недійсною немає, вказаний договір підлягає визнанню недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір. Згідно ч. 2 ст. 218 ЦК України, заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо -, відеозапису та іншими доказами. Рішення не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Отже, для визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині покупця, позивач має довести відповідними доказами визначеними у ч. 2 ст. 218 ЦК України, що саме він є стороною договору, тобто, що майно було придбано для нього та за його кошти. Враховуючи положення вказаної статті, з приводу того, що рішення не може ґрунтуватися на свідченнях свідків, у даній справі свідки не залучались та не допитувались. Письмові пояснення свідка, які неодноразово надавались до суду позивачем, судом до уваги також не приймаються з вказаних підстав, а також з підстав передбачених цивільним процесуальним законодавством щодо безпосередності дослідження доказів. Частково оспорюючи договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, розташованих в [ADDRESS] від 26 травня 2017 року, посвідчений державним нотаріусом Кодимської районної державної нотаріальної контори Одеської області Налдіною М.М., позивач вказує про те, що вищевказані об`єкти нерухомості були придбані виключно за його особисті кошти і для нього. В якості підтвердження факту передачі позивачем власних коштів продавцю та що саме він є покупцем за договором, було надано розписки згідно яких [PERSON] зазначила, що отримала готівкою від [PERSON] 6000 доларів США за купівлю будинку по [ADDRESS] . При отриманні коштів за продаж будинку по проханню покупця [PERSON] оформили документи на його сина [PERSON] . Вказані розписки суд оцінює критично, оскільки сума коштів, яка в них зазначена, відрізняється від оціночної вартості будинку, зазначеній у договорі купівлі-продажу та сумі коштів, яка передбачена п. 3.1 договору, як ціна договору. Крім того дані розписки не містять будь-яких даних, що покупець за договором [PERSON] був обізнаним із їх змістом та не підтверджують, що він надавав згоду на придбання будинку не для себе, а для позивача. Також із змісту розписки встановлено, що її текст складено у минулому часі, а саме, що на прохання [PERSON] "оформили" документи на його сина [PERSON] , тобто, надаючи дану розписку 20.05.2017 року, тобто до укладення договору, [PERSON] зазначає, що документи вже оформлені, у зв`язку з чим у суду виникає сумнів з приводу дійсної дати складення даних розписок. Частиною 3 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України, передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем та його представником не було доведено належними та допустимими доказами, що спірне майно придбавалось за рахунок особистих коштів позивача та для нього особисто, а також що між позивачем та його сином існували відповідні домовленості щодо подальшого відчуження на користь позивача майна, яке є предметом оспорюваних правочинів. Крім того, позивач після укладення договорів купівлі-продажу від 26 травня 2017 року, будучи достовірно обізнаним щодо умов цих договорів, не оспорював їх як в цілому, так і в частині покупця, протягом тривалого часу, до часу звернення спадкоємців [PERSON] за оформленням спадщини. Вказане свідчить про те, що позивач визнавав право власності на оспорюване майно за [PERSON] . Окрім того, відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Як зазначено у ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. [PERSON] у встановленому законом порядку, згідно договорів купівлі-продажу, набув право власності на житловий будинок та земельну ділянку, розташовані в [ADDRESS] . Тобто на даний час він являється законним власником вказаної частини нерухомого майна і у суду не має підстав для позбавлення його права, гарантованого Конституцією України та законами України. Висновки за результатами розгляду справи. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги про визнання договорів купівлі-продажу недійсним в частині покупця є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, оскаржувані позивачем договори купівлі-продажу відповідають чинному законодавству та волевиявленню сторін за договором. Оскільки вимоги про переведення на позивача прав та обов`язків покупця, а також визнання права власності є похідними від вимог про визнання правочинів частково недійсними, вони теж не підлягають задоволенню. Щодо судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов не підлягає задоволенню, судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed