Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

Заступник прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: управління Держкомзему в Дергачівському районі Харківської області , в якому просив визнати недійсним державний акт серії ЯЕ № 518019 від 05.08.2009 року на право власності на земельну ділянку, площею 2,00 га, у с. Руська Лозова Дергачівського району, виданий на ім'я [PERSON]; визнати недійсним запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо права власності [PERSON] на земельну ділянку, площею 2,00 га, у с. Руська Лозова Дергачівського району (кадастровий номер №6322082001:00:000:0904); скасувати державну реєстрацію в Державному реєстрі земель державного акта серії ЯЕ № 518019 від 05.08.2009 на право власності на земельну ділянку, виданого на ім'я [PERSON]; визнати недійсним договір купівлі - продажу земельної ділянки з кадастровим номером 6322082001:00:000:0904 від 30.09.2009 року, укладений між [PERSON] та [PERSON]; витребувати у [PERSON] із чужого незаконного володіння та повернути земельну ділянку з кадастровим номером 6322082001:00:000:0904 у с. Руська Лозова Дергачівського району Харківської області, вартістю 203 323 грн. за належністю Русько-Лозівській сільській раді. В обґрунтування позову зазначив, що згідно зі ст.ст.13,14 Конституції України земля та її надра є об'єктами права власності українського народу, від імені якого право власності здійснюють органи державної влади і місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України і Законами України. Прокуратурою Харківської області проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства України під час передачі Русько-Лозівською сільською радою Дергачівського району у власність земельних ділянок, під час якої встановлено факт незаконності виділення земельної ділянки відповідачу, а саме - порушення вимог ст.ст. 12, 118, 121 Земельного кодексу України та ч.1 п.34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Позивач стверджує, що Русько-Лозівською сільською радою 12.09.2008 року на XXVI сесії V скликання та 06.05.2009 року на XXXIII сесії V скликання питання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 2,00 га, у с. Руська Лозова, для особистого селянського господарства та передачі її у приватну власність [PERSON] - не розглядалося та не вирішувалося. Відповідні рішення щодо передачі відповідачу зазначеної земельної ділянки сільською радою не приймалися. Вказане підтверджується протоколом засідання XXXIII сесії V скликання Русько- Лозівської сільської ради від 06.05.2009 року, протоколом допиту секретаря сільської ради [PERSON] під час розслідування кримінальної справи №10100012, порушеній прокуратурою області 24.03.2010 року. Вищевикладені порушення чинного законодавства свідчать про незаконність та протиправність набуття [PERSON] права власності на зазначену земельну ділянку в с. Руська Лозова Дергачівського району (кадастровий номер №6322082001:00:000:0904). Вартість земельної ділянки за вищевказаною адресою складає 203 323 грн., що підтверджено висновком судової оціночної експертизи від 26.05.2010 року. Державний акт серії ЯЕ № 518019 на право власності на земельну ділянку, площею 2,0000 га, виданий [PERSON], зареєстрований 05.08.2009 року за №010969300399 у Дергачівському районному відділі Харківської регіональної філії ДП "Центр державного земельного кадастру". Таким чином, в результаті неправомірного набуття відповідачем права власності на земельну ділянку порушено інтереси держави в особі Русько- Лозівської сільської ради, яка є власником земельної ділянки комунальної власності відповідно до ст. 83 та п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України. Представник позивача Сірик В.В. в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, відповідно якої позовні вимоги підтримує, просить суд задовольнити позов в повному обсязі, та розглядати справу у її відсутність. Представник Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, відповідно якої позовні вимоги підтримує, просить суд задовольнити позов в повному обсязі, та розглядати справу у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заперечення, відповідно яких вважає, що позовні вимоги заступника прокурора Харківської об\-ласті не підлягають задоволенню, оскільки є незаконними та необгрунто\-ваними. Постановою Золочівського районного суду Харківської області від 04.04.2014 року по кримінальній справі № 2015/1-90/11 за обвинуваченням [PERSON] у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст. 366 КК України, він був звільнений від кримінальної відповідальності на підставі п. «е» Закону України «Про амністію у 2011 році». Відповідно до абз.3 ст. 6-1 КПК України (в редакції 1960 року): «устано\-вивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від від\-бування покарання». Фактично, постанова Золочівського районного суду Харківської області від 04.04.2014 року є обвинувальним вироком із звільненням [PERSON] від кримінальної відповідальності на підставі акта Амністії. Нормативними вимогами п.4 ст. 61 ЦПК України передбачено, що: ви\-рок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією осо\-бою. Визнання недійсним державного акту на право власності на землю, до\-говору купівлі продажу земельної ділянки та вчинення інших дій є цивільно - правовими наслідками дій [PERSON], стосовно якого й ухвалена вище\-зазначена постанова. Вважає, що обставини викладені в постанові Золочівського районного суду Харківської області від 04.04.2014 року є обов'язковим для Дергачівського районного суду Харківської області по даній цивільній справі. Так, вищезазначеною постановою встановлено, що «[PERSON] підписав завідомо неправдиві рішення V, XII, XIII, XIV, XVII, XVIII, XIX, XXI, XXII, XXIII, XXIV, XXVII сесій V скликання Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області». Його дій суд кваліфікував за ч.2 ст. 366 КК України, що знайшло повне підтвердження в ході судового розгляду. Таким чином, перелік завідомо неправдивих рішень сесій сільради зафі\-ксований в постанові Золочівського районного суду Харківської області від 04.04.2014 року та є вичерпним. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, причину неявки суд не повідомила, про розгляд справи була належним чином повідомлена. Представник третьої особи управління Держкомзему в Харківській області в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Управління Держкомзему в Харківській області подало суду пояснення, згідно яких вони посилаються на те, що відповідно до наказу Державного комітету України із земельних ресурсів від 12.2010 року №876 «Про затвердження граничної чисельності працівників Рескомзему АР Крим, головних управлінь Держкомзему в областях, містах Києві та Севастополі», на виконання Указу Президента України від 09.12.2010 року № 1085/2010 «Про оптимізацію теми центральних органів виконавчої влади», постанови Кабінету Міністрів України від 10.12.2010 року № 1128 «Деякі заходи щодо забезпечення виконання Указу Президента України від 09 грудня 2010 року № 1085», відповідно до абзацу 7 пункту 10 Положення про Державний комітет України із земельних ресурсів, затвердженого постановою Кабінету нетрів України від 19.03.2008 року № 244 (зі змінами), з метою реалізації державної політики у сфері земельних відносин та забезпечення ефективної роботи територіальних органів Держкомзему та відповідно до наказу Головного управління Держкомзему у Харківській області №180 від 29 грудня 2010 року «Про централізацію юридичного обліку», у зв'язку із зміною структури Головного управління та територіальних органів Держкомзему у Харківській області, повноваження представництва в судах територіальних органів Держкомзему покладено на Юридичне управління Головного управління Держкомзему у Харківській області. Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Згідно ст. 116 Земельного кодексу України передбачені підстави набуття права на землю. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч. 1 ст. 118 даного кодексу громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Згідно ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Відповідно до вимог п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці другому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно повноважень, що передбачено ч. 2 ст. 149 Земельного кодексу України. Постановою Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року № 1021 затверджено порядок ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі. Поземельна книга відкривається та ведеться на кожну земельну ділянку: у паперовому вигляді - територіальними органами Держземагентства; в електронному вигляді - операторами - структурними підрозділами державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", яке є адміністратором автоматизованої системи державного земельного кадастру, які мають доступ та вносять відомості до автоматизованої системи державного земельного кадастру (далі - автоматизована система), формують з її використанням аркуші Поземельної книги та аркуші витягів з неї, перевіряють результати робіт із землеустрою в електронному вигляді, дані про які містяться в файлі обміну даними про результати робіт із землеустрою в електронному вигляді. Запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) посадовою особою територіального органу Держземагентства на підставі рішення суду, що передбачено п. 27 зазначеної Постанови КМУ. Відповідно до п. 28 скасування (поновлення) запису здійснюється шляхом внесення до автоматизованої системи відомостей про скасування (поновлення) із зазначенням дати та підстави скасування (поновлення), посади, прізвища та ініціалів посадової особи, яка скасувала (поновила) запис, та формування з використанням автоматизованої системи нових аркушів Поземельної книги, що засвідчується підписом посадової особи та скріплюється печаткою територіального органу Держземагентства. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних мотивів. Судом встановлено, що на підставі рішення XXXIII сесії V скликання Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 06.05.2009 року [PERSON] отримала безоплатно у приватну власність спірну земельну ділянку площею 2,00 га. в с. Руська Лозова Дергачівського району Харківської області. Таким чином, правовими підставами набуття [PERSON] права приватної власності на спірну земельну ділянку є рішення XXVI сесії V скликання від 12.08.2008 року та рішення XXXIII сесії V скликання від 06.05.2009 року Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області. Вказана земельна ділянка належить [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку (серія ЯЕ №518019), виданого Русько-Лозівською райою Дергачівського району Харківської області 05.08.2009 року на підставі рішення ХХХІІІ сесії V скликання Русько0Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 06.05.2009 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010969300399, кадастровий номер 6322082001:00:000:0904 30.09.2009 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладений договір купівлі - продажу земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 3879. Відповідно вищезазначеного договору продавець передає земельну ділянку у власність покупцю, а покупець приймає у власність земельну ділянку, кадастровий номер 6322082001:00:000:0904, площею 2.00 га, яка розташована за адресою: село Руська Лозова Дергачіського району Харківської області. Продаж земельної ділянки здійснено за 48400,00 грн., які покупець одержав повністю від продавця при підписанні цього договору. Крім того, Постановою Золочівського районного суду Харківської області від 04.04.2014 року по кримінальній справі № 2015/1-90/11 за обвинуваченням [PERSON] у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст. 366 КК України, який був звільнений від кримінальної відповідальності на підставі п. «е» Закону України «Про амністію у 2011 році». Відповідно до абз. 3 ст. 6-1 КПК України (в редакції 1960 року): «устано\-вивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від від\-бування покарання». Фактично, постанова Золочівського районного суду Харківської області від 04.04.2014 року є обвинувальним вироком із звільненням [PERSON] від кримінальної відповідальності на підставі акта амністії. Нормативними вимогами п.4 ст. 61 ЦПК України передбачено, що: ви\-рок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією осо\-бою. Визнання недійсним державного акту на право власності на землю, до\-говору купівлі - продажу земельної ділянки та вчинення інших дій є цивільно - правовими наслідками дій [PERSON], стосовно якого й ухвалена вище\-зазначена постанова. Суд вважає, що обставини викладені в постанові Золочівського районного суду Харківської області від 04.04.2014 року є обов'язковим для Дергачівського районного суду Харківської області по даній цивільній справі. Так, вищезазначеною постановою встановлено, що «[PERSON] підписав завідомо неправдиві рішення V, XII, XIII, XIV, XVII, XVIII, XIX, XXI, XXII, XXIII, XXIV, XXVII сесій V скликання Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області». Його дій суд кваліфікував за ч.2 ст. 366 КК України, що знайшло повне підтвердження в ході судового розгляду. Таким чином, перелік завідомо неправдивих рішень сесій сільради зафі\-ксований в постанові Золочівського районного суду Харківської області від 04.04.2014 року та є вичерпним. Судом встановлено, що [PERSON] отримала дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га, у с. Руська Лозова, для особистого селянського господарства на підставі рішення XXVI сесії V скли\-кання Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської об\-ласті від 12.09.2008 року. [PERSON] отримала безоплатно у приватну власність спірну земельну ділянку площею 2,00 га, у с. Руська Лозова на підставі рішення XXXIII сесії V скликання Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 06.05.2009 року. Отже, правовими підставами набуття [PERSON] права приватної власності на спірну земельну ділянку є рішення XXVI сесії V скликання від 12.08.2008 року та XXXIII сесії V скликання від 06.05.2009 року Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області - рішення які взагалі відсутня у постанові Золочівського районного суду Харківської об\-ласті від 04.04.2014 року. Оскільки вина [PERSON] у підробці й вищезазначених рішень сесії сільради не доведена - вони є дійсним та законними. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається на\-бутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність на\-буття права власності не встановлена судом. Таким чином, відсутні правові підстави для визнання державного акту на право власності на землю недійсним, оскільки його отриманню передувала законна процедура безоплатної приватизації спірної ділянки. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України визначено, що підста\-вою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сто\-роною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК Украї\-ни. Посилання позивача на недодержання [PERSON] та [PERSON] вимог саме ч.1 ст. 203 ЦК України є помилковим та необгрунтова\-ним. оскільки зміст укладеного договору купівлі-продажу земельної ділянки не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також мора\-льним засадам суспільства. Будь-яких доказів незаконного отримання [PERSON] спір\-ної земельної ділянки позивачем не надано. Позивачем не доведено, що сторони недодержувалися вимог, які встано\-влені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України саме в момент вчинення правочину. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Таким чином, відсутні правові підстави визнання вищезазначеного дого\-вору недійсним, оскільки в момент його вчинення були додержані всі вимоги, встановлені відповідними частинами статті 203 ЦК України. Крім того поняття, зміст права власності на землю та підстави його набуття визначено у ст. ст. 78, 81, 116 ЗК України. За змістом ст. 116 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (ст. 126 ЗК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та виникає з моменту державної реєстрації цього права. Таким чином, рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки є необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право власності має абсолютний характер та є непорушним. Забезпечуючи усім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. Рівність умов захисту прав власності на землю випливає з норм ст. ст. 21, 55 Конституції України та ст. 152 ЗК України. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 152 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Таким чином, за змістом ст. 152 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), визнання недійсним державного акта на право власності на землю як самого по собі правовстановлюючого документа не передбачено зазначеною нормою, тому вимога про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт. Відповідно до частини першої ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Виходячи зі змісту рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року, майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. У рішенні Європейський суд з прав людини зазначив: «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила». У цій справі Європейський суд дійшов висновку, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції». Самі по собі допущені органами публічної влади порушення не можуть бути безумовною підставою для визнання недійсними розпоряджень про передачу земельних ділянок та повернення спірного майна державі в порушення права власності набувачів, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки осіб, яким земельні ділянки були передані у власність.

Outcome: dismissed