Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

Відповідно до п.9 1.1 Розділу XIІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Позивач [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] звернулася до Зіньківського районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про вселення, про усунення перешкод користування квартирою, про встановлення порядку користування квартирою, про надання дублікатів ключів. 06.02.2017 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись з зустрічним позовом до [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Позовна заява [PERSON] мотивована тим, що її донька [PERSON] є власницею 1/16 частки квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 10.08.2007 року. Право власності було зареєстроване у відповідному законом порядку, що підтверджується свідоцтвом про право власності, а також [PERSON] є власницею 1/8 частини житлового будинку з допоміжними господарськими та побутовими будівлями в [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 22.01.2008 року. Відповідачі чинять перешкоди [PERSON] у володінні та користуванні даною квартирою та приміщеннями будинку, не дають дублікат ключів, без її дозволу заселяють квартирантів до квартири. Врегулювати спір в досудовому порядку неможливо, а тому позивач звернулася з позовом до суду в якому просила суд ухвалити рішення, яким вселити [PERSON] в квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], вселити [PERSON] в житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Зобов'язати відповідачів не чинити перешкоди у користуванні [PERSON] квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та житловим будинком, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Встановити порядок користування квартирою та будинком згідно до технічних умов, надати [PERSON] дублікат ключів від квартири та будинку. Ухвалою суду від 30.11.2016 року відкрито провадження по справі (т.1 а.с.25). Ухвалою суду від 18.01.2017 року призначено по справі судовий розгляд та залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Опішнянської селищної ради Зіньківського району Полтавської області, [PERSON], жительку [ADDRESS]( т.1а.с.66). Ухвалою суду від 27.01.2017 року у відкритті провадження за позовом [PERSON] яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод користування квартирою, про встановлення порядку користування квартирою, будинком, сараєм, гаражем, про надання дублікату ключа, повернення депозитних коштів які зняли і користуються протягом 10 років відмовлено (т.1 а.с.76). Ухвалою суду від 06.02.2017 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів.Клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи вирішити в судовому засіданні за участю сторін, в порядку ст.ст. 143,144 ЦПК України (т.1 а.с.92-93). Ухвалою суду від 13.07.2018 року призначено по цивільній справі № 530/1642/16-ц судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено судовому експерту Авдєєвій Ніні Миколаївні [ADDRESS]. Клопотання про призначення поточної інвентаризації господарства розташованого за адресою [ADDRESS]/, Зіньківського району ,Полтавської області та квартири [ADDRESS] залишено без задоволення. Провадження по справі до отримання результатів судової будівельно-технічної експертизи - зупинено (т.1 а.с.141,143). Ухвалою суду від 02.04.2018 року прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Опішнянської селищної ради Зіньківського району Полтавської області, [PERSON]про вселення, про усунення перешкод користування квартирою, про встановлення порядку користування квартирою, про надання дублікатів ключів та призначено по справі судове засідання в порядку загального позовного провадження ( т.1 а.с.220). Ухвалою суду від 26.06.2018 року прийнято до провадження уточнюючу позовну заяву [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визначення порядку користування спільним житловим будинком ( т.2 а.с.5). Ухвалою суду від 26.06.2018 року виключено з процесуального статусу третьої особи [PERSON] залучену ухвалою суду від 18.01.2017 року ( т.2 а.с.6). Ухвалою суду від 02.08.2018 року зустрічну позовну заяву [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників, по цивільній справі за позовом [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про вселення, про усунення перешкод користування квартирою, про встановлення порядку користування квартирою, про надання дублікатів ключів, в частині зустрічних позовних вимог [PERSON], [PERSON] до [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників - залишено без розгляду( т.2 а.с.32). Ухвалою суду від 02.08.2018 року призначено по справі будівельно-технічну експертизу, провадження по справі на час проведення експертизи зупинено ( т.2 а.с.58). Ухвалою суду від 11.12.2018 року поновлено провадження по справі. З уточнюючої позовної заяви [PERSON] вбачається, що позивач просить суд ухвалити рішення яким визначити порядок користування спільним житловий будинком, господарчими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] згідно висновку судового експерта та виділити [PERSON] ( на плані синього кольору) в індивідуальне користування частину приміщень будинку площею 17.5 кв. м в тому числі: кімната для спорту 1-6 площею 17.5 кв.м., що менше ніж необхідно на 3.30 кв.м,. літню кухню літ В площею 26.9. кв.м. Відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] на 7/8 частини пропонується виділити в індивідуальне користування частину приміщень будинку площею 141.7 кв.м. в тому числі: кімната житлова 1-7 площею 32 кв.м., передня 1-8 площею 17.5 кв.м., кімната побуту 1-9 площею 12.2 кв.м., туалет 1-10 площею 3.1. кв.м., кімната 1-11 площею 19.1 кв.м., кімната 1-12 площею 26.8 м.кв., кімната 1-13 площею 31.0 м.кв., приміщення загальною площею 194.4 кв.м., що на 3.3. кв.м. більше ніж необхідно, гараж літ Б., сарай [PERSON], погріб [PERSON] Залишити у спільному користуванні [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON], частину приміщень квартири площею 59.2 к.м. передня ( -1) площею 27.8 кв м., котельня 1-2 площею 4.7 кв.м., туалет 1-3 площею 1.7 кв.м., ванна 1-4 площею 7.5 кв.м., кухня 1-5 площею 17.5 кв.м., огорожа №2 , огорожа №3 та ворота огорожі №4 ( т. 1 а.с.187-188). В судовому засіданні представники позивача за первісним позовом та відповідач за зустрічним [PERSON], [PERSON], адвокат [PERSON] первісні та уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, послалися на обставини викладені в первісній та уточненій позовних заявах, в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] просили відмовити, відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] первісні та уточнені позовні вимоги [PERSON] не визнала, послалися на відзив, зустрічні позовні вимоги підтримала, просила їх задовільнити, відповідачі [PERSON], [PERSON] у судові засідання не з'явилися, належним чином повідомлені, про причини неявки суд не повідомили, надіслали до суду відзив на позов, третя особа представник органу опіки та піклування Опішнянської селищної ради Зіньківського району Полтавської області в судове засідання не з'явився, надіслав до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Суд, заслухавши учасників справи, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи та давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що первісні та уточнені позовні вимоги [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про вселення, про усунення перешкод користування квартирою, про встановлення порядку користування квартирою, про надання дублікатів ключів, про встановлення порядку користування житловим будинком підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників задоволенню не підлягають з наступних підстав: Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 3 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Норми ст. 364, 367 ЦК України регулюють правовідносини учасників спільної часткової власності щодо виділу частки з майна або його поділу. Зазначеними нормами передбачено, що поділ (виділ частки) майна, яке є об`єктом спільної часткової власності, в натурі між співвласниками припиняє право спільної часткової власності щодо цих співвласників. Виходячи зі змісту цих норм, поділ (виділ частки) є можливим, якщо кожній зі сторін виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом, що виключає можливість залишення в спільному користуванні співвласників будь-яких приміщень будинку. Таким чином, відповідно до ст. 367 ЦК України, при поділі будинку припиняється не тільки спільне користування будинком, а й право спільної часткової власності. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] року і її батьками є [PERSON] та [PERSON] ( т.1 а.с.22). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.01.2008 року, спадкоємцем за законом на 1/8 частку майна [PERSON], який помер [INFO] року є його дочка [PERSON], спадкове майно на яке видано свідоцтво складається з права власності на житловий будинок з допоміжними господарським та побутовими спорудами , що знаходиться в [ADDRESS] та в цілому складається з житлового будинку А-1, житловою площею 108.9 кв.м. гаража -Б, літньої кухні - В, сараю - Г, погріба -Д, вбиральні- Ж, огорожі №1, огорожі №2, огорожі №3 воріт огорожі-№4 і значиться за померлим [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Опішнянської селищної ради Зіньківського району Полтавської області та 18.11.2004 року, зареєстрованого КП "Полтавське БТІ" "Інвентаризатор" 16.12.2004 року в реєстрову книгу №17 під № 2806 (т.1 а.с.5). Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області 10.08.2007 року визнано право приватної власності за [PERSON], [PERSON] і [PERSON] кожному по 5/16 частини, а за [PERSON] на 1/16 частину квартири, [ADDRESS] (т.1 а.с.8), що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно ( т.1 а.с.9). Відповідно до положень ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтею 358 ЦК України визначено право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно до ст.360 ЦПК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереженні спільного майна, у сплаті податків, зборів, обов'язкових платежів, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ частки із спільного майна не допускається згідно чинного законодавства або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Пункт 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснює, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, коли кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Ухвалою суду від 13.07.2017 року призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої було доручено судовому експерту Авдєєвій Н.М. Згідно висновку експерта № 51 від 06.12.2017 року будівельно-технічної експертизи, експертом було визначено варіант поділу житлового будинку між сторонами, який є наближеним до ідеальних часток співвласників, згідно порядку користування, що склався та графічно відображений в Додатку №1. При цьому запропоновано виділення приміщення в спільному користуванні, об'єднану частку співвласників 7/8 частин приміщення, співвласнику 1/8 частини. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Тому сторони у справі мають рівні права щодо володіння, користування, розпоряджання спірною квартирою. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Статтею 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб тощо. Згідно зі ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Правовідносини з обслуговування будинку, постачання електричної та теплової енергії, водопостачання і водовідведення тощо регулюються відповідними нормативно-правовими актами і здійснюються на договірних підставах. Відповідно до ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями та пунктом 10 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. № 572(далі Правила № 572) передбачений порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартири в разі, якщо між ними відсутня згода щодо оплати. Так, згідно вищезазначеного пункту Правил № 572, мешканці квартири, в якій проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі): мають рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнанням; можуть обирати відповідальну за виконання встановлених правил особу; встановлюють за узгодженням порядок використання підсобних приміщень, а також черговість їх прибирання; розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг. У разі коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю членів сім'ї, що проживають у квартирі, та осіб, які проживають у квартирі більше ніж місяць; за послуги з централізованого опалення, утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалювальної та загальної площі приміщення, яким користується співвласник, наймач (орендар). Крім того, згідно пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. № 20 «Про судову практику за позовами про захист приватної власності», роз'яснено судам, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема, статтею 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом, і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено і в статті 41 Конституції України, в якій гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом. Як було встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON] не має доступу до спірної квартири та житлового будинку у неї немає ключів від вхідних дверей. Враховуючи вищевикладене на підставі наявних у справі доказів та пояснень сторін, суд вважає доведеним факт, що відповідачі чинять перешкоди позивачу у вільному доступі до квартири та житлового будинку, що призвело до порушення її права на вільне користування належною їй частиною майна, тому належним способом захисту порушеного права є вселення позивача у спірну квартиру та житловий будинок надання дублікату ключів та визначення порядку користування даним майном, а тому первісні та уточнені позовні вимоги підлягають до задоволення. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників, то суд виходить з наступного: Позивач за зустрічним позовом [PERSON] просить припинити право на 1/16 частку у спільному майні, яка є власністю [PERSON], оскільки частка є незначною і не може бути виділена в натурі, а спільне володіння і користування майном є неможливим - за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Верховний Суд України в постанові № 6-2925цс15 від 13 січня 2016 року зробив правовий висновок, відповідно до якого положення статті 365 ЦК України регулюють випадки, коли позивач співвласник майна, домагається позбавлення права власності на частку майна інших співвласників відповідачів по справі. Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України. З врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. При цьому слід також враховувати, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Отже, в даному випадку, підлягають застосуванню норми ст. 364 ЦК України, відповідно до яких якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається за законом або є неможливим в силу неподільності речі, співвласник в такому випадку має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. При цьому компенсація співвласнику може бути надана лише за його згодою. При вирішенні справ даної категорії, крім спеціальної норми, слід керуватися і загальними засадами цивільного законодавства ( ст. 3 ЦК) щодо справедливості, добросовісності та розумності з урахуванням прав і інтересів усіх співвласників і рекомендувати судам ретельно вивчати обставини справи з метою з'ясувати, чи не зловживає особа, яка бажає виділу в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, наданим йому ч. 2 ст. 364 ЦК правом, чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову або іншу матеріальну компенсацію вартості його частки. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами дійсно склалися неприязні стосунки з приводу користування спірним житловим будинком, [PERSON], [PERSON], [PERSON], вчиняють перешкоди [PERSON] у користуванні спірним житловим будинком та квартирою, перешкоджає вселенню, проживанню, отриманню ключа та доступу до будинку та квартири, про те [PERSON] у судовому засіданні було заявлено клопотання про призначення по справі будівельно-технічної експертизи стосовно варіантів виділу в натурі 1/8 частини домоволодіння за адресою смт Опішня, вулиця Незалежності 1 г Зіньківського району Полтавської області, ухвалою суду від 02.08.2018 року клопотання задоволено та призначено по справі судово будівельно - технічну експертизу. 17.10.2018 року справа повернута до суду без виконання, оскільки [PERSON] не провела оплату за проведення даної експертизи, тому не скористалася своїм правом . Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог, оскільки даний факт нічим не підтверджено та не доведено, крім цього доказів щодо сплати відповідачкою [PERSON] на користь позивачки матеріальної компенсації за користування її часткою житлового будинку, судом не встановлено, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved