Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, у якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно після смерті [PERSON], яке складається із 1/3 частки квартири [ADDRESS]. Позов мотивує тим, що [INFO] помер [PERSON], у власності котрого перебувала 2/3 частки квартири [ADDRESS]. 13.06.2006 року [PERSON] склав заповіт, за яким заповів позивачу [PERSON] усе його майно, що буде йому належати на день його смерті де б воно не знаходилось та з чого не складалось, а також все те, на що він за законом буде мати право. Після смерті батька, позивач звернулась у П'яту Львівську держнотконтору із заявою про оформлення свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак, у видачі свідоцтва позивачу було відмовлено на тій підставі, що приватизація вищевказаної квартири не була зареєстрована в ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки». З метою отримання свідоцтва на свою частку, позивач змушена звернутись до суду за захистом свого права власності в порядку спадкування. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, пояснення дала аналогічні викладеним у ньому та просять такий задовльнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав повністю та пояснив, що не заперечує проти визнання права власності за позивачем на частку квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак звернулась до суду із заявою, посвідченою 11.06.2016 року приватним нотаріусом ЛМНО Нор Н.М. та зареєстрованого в реєстрі за №546, в якій проти позову не заперечила, а справу розглядати у її відсутності. На підставі ст.169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON], по 1/3 частині кожному, що вбачається із свідоцтва про право власності на квартиру серії № 201936 від 02.06.1995 року. Крім того, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.06.2005 року зареєстрованого в реєстрі за №1001, спадкоємцем спадкового майна гр. [PERSON], котра померла [INFO], яке складається з 1/3 частини квартири [ADDRESS], є її син [PERSON]. Також судом встановлено, що 13.06.2006 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом П'ятої Львівської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №3-1186, яким заповів належну йому на праві власності частину квартири [ADDRESS] позивачу [PERSON]. Як вбачається із свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 21.07.2015 року, [PERSON] помер [INFO]. Крім позивача, спадкоємцями першої черги є її брат - [PERSON] та мати - [PERSON], котрі подали заяви про відмову від належної їм обов'язкової частки в спадщині. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.01.2016 року зареєстрованого в реєстрі за №2-9, спадкоємцем спадкового майна гр. [PERSON], яке складається з 1/3 частини квартири [ADDRESS], є його донька [PERSON]. Як встановлено судом, після смерті [PERSON], позивач, як спадкоємець, зверталась у П'яту Львівську державну нотаріальну контору із заявою про оформлення права власності за заповітом. Однак, у видачі свідоцтва їй було відмовлено на тій підставі, що [PERSON] належним чином не зареєстрував у Обласному комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» свідоцтво про право на спадщину за законом виданий П'ятою Львівською державною нотаріальною контрою на 1/3 квартира [ADDRESS]. Відповідно до вимог ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визнані у заповіті. Враховуючи те, що успадковане нерухоме майно належним чином не зареєстроване в ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», що стало підставою для відмови позивачу у видачі свідоцтва права власності на спадщину. Відтак, в силу дії ст.ст.3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України позивач лише в судовому порядку може захистити свої права. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно листа Міністерства юстиції України «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» від 21.02.2005 року №19-32/319, «у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку». Згідно до правової позиції, викладеної у п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, ст. 174 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, правових перешкод для визнання за позивачем права власності на спірний об'єкт нерухомості немає, а відтак позовні вимоги є підставними та обгрунованими обставинами справи, які ніким не оспорювались, зокрема відповідачами. З наведених міркувань та

Outcome: approved