Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя мотивуючи свої вимоги тим, що 07.12.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб від якого мають доньку [PERSON] [INFO] . З 26.05.2015 року позивач зареєстрована як фізична особа-підприємець, що підтверджується Витягом з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Сукупний дохід позивачки отриманий від підприємницької діяльності за 2015-2017 роки склав 800334 грн. Під час перебування у шлюбі, а саме у 2017 році за спільні кошти подружжя було придбане майно - автомобіль «Toyota Land Cruiser Prado» д.н.з. [NUMBER] вартістю [NUMBER] грн., що підтверджується договором купівлі-продажу № ДР-0000450 від 07.07.2017 року та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Постановою приватного виконавця Мілоцького О.Л. ВП № 58311752 від 11.02.2019 року на виконання виконавчого листа виданого Дніпровським районним судом м. Києва від 23.09.2014 року про стягнення в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ "Універсал Банк" заборгованість за кредитним договором № 013-2008-1332 від 24.04.2008 року в сумі 64 856,07 доларів США, що еквівалентно що за офіційним курсом НБУ станом на 10.02.2014 року становить 553 105 грн. 54 коп. та судовий збір - 3 654,00 грн., було описано та накладено арешт на - автомобіль «Toyota Land Cruiser Prado» д.н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON] Накладання арешту відбулося на майно співвласником якого є позивач [PERSON] Необхідність визнати за [PERSON] права власності на Ѕ частину автомобіля «Toyota Land Cruiser Prado» д.н.з. [NUMBER] , позивач обґрунтовує захистом її порушеного права на майно та необхідністю розпоряджатися своєю власністю. 31.05.2019 року відповідачем [PERSON] до суду було подано заяву про визнання позовних вимог, а саме визнання права власності на Ѕ частину автомобіля «Toyota Land Cruiser Prado» д.н.з. [NUMBER] , за [PERSON] . В судовому засіданні від 31.05.2019 року суд ухвалив залучити в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору АТ «Універсал Банк». 29.08.2019 року представником АТ «Універсал Банк» до суду було подано пояснення відповідно до яких у задоволенні позовних вимог [PERSON] просили відмовити. 05.09.2019 року позивачем до суду було подано заяву про збільшення позовних вимог, а саме зняти арешт з автомобіля «Toyota Land Cruiser Prado» д.н.з. [NUMBER] . Ухвалою суду від 18.09.2019 року заяву позивачки про збільшення позовних вимог визнано не поданою та повернуто заявникові. 18.09.2019 року відповідачем до суду подано клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 18.09.2019 року клопотання відповідача про призначення справи зі спрощеного позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням було залишено без задоволення. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги просила задовольнити та визнати за нею право власності на Ѕ частину автомобіля «Toyota Land Cruiser Prado» д.н.з. [NUMBER] . В судовому засіданні відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] проти задоволення позовних вимог не заперечили. Представник третьої особи АТ «Універсал Банк» Пономаренко О.В. проти задоволення позовних вимог заперечив. За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Крім того, відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав згідно вказаної статті є припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення. Отже, кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 07.12.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб від якого мають доньку [PERSON] [INFO] . З 26.05.2015 року позивач [PERSON] зареєстрована як фізична особа-підприємець, що підтверджується Витягом з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Сукупний дохід позивачки отриманий від підприємницької діяльності за 2015-2017 роки склав 800334 грн. , що підтверджується Податковою декларацією платника єдиного податку ФОП. Під час перебування у шлюбі, а саме 07.07.2017 році відповідачем [PERSON] був придбаний автомобіль «Toyota Land Cruiser Prado» д.н.з. [NUMBER] вартістю [NUMBER] грн., що підтверджується Актом прийому-передачі від 18.07.2017 року до Договору купівлі-продажу № ДР-0000450 від 07.07.2017 року та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Постановою приватного виконавця Мілоцького О.Л. ВП № 58311752 від 11.02.2019 року на виконання виконавчого листа виданого Дніпровським районним судом м. Києва від 23.09.2014 року про стягнення в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ "Універсал Банк" заборгованість за кредитним договором № 013-2008-1332 від 24.04.2008 року в сумі 64 856,07 доларів США, що еквівалентно що за офіційним курсом НБУ станом на 10.02.2014 року становить 553 105 грн. 54 коп. та судовий збір - 3 654,00 грн., було описано та накладено арешт на - автомобіль «Toyota Land Cruiser Prado» д.н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON] . Аналізуючи все в сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини і навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.63 цього СК Кодексу дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до п.1 ст.61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п. 23, 24 постанови пленуму ВСУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартира, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові кошти та майно, належне подружжю та іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.. Згідно п. 24 вищезазначеної Постанови до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Верховний Суд наголошує на тому, що основним завданням суду при вирішенні спорів про поділ майна подружжя є вирішення конфлікту між подружжям, тобто здійснення судом своєї базової функції - ухвалення обов`язково рішення, яке безпосередньо припиняє спір, а не виводить його на новий рівень для сторін, які в будь-якому випадку не можуть між собою домовитися. (Постанова Верховного суду від 02.12.2018 року справа № 286/2349/16-ц провадження № 61-16641св18). Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому п.1 ч.2 ст. 49 та ч.4 ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову на будь-якій стадії судового процесу не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України. По даній справі відповідач має сплатити позивачу судовий збір в розмірі - 2176,30 грн.

Outcome: approved