Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом у якому просить суд визнати житловий будинок за [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя, здійснити поділ в натурі будинку за [ADDRESS] та виділити її в натурі ? частину житлового будинку, а саме : прихожу площею 13,20 кв.м., житлову кімнату площею 19,10 кв.м., санвузол площею 7,60 кв.м., кухню площею 15,10 кв.м., а також ? частину огорожі, колодязь та хвіртку посилаючись на те, що з 2006 року по 2013 рік вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу мають спільну дочку [PERSON], [INFO]. За час перебування в шлюбі, на підставі договору купівлі-продажу будинку від 04.02.2008 року, вони придбали житловий будинок за [ADDRESS]. 19.04.2013 року на підставі рішення Сквирського районного суду Київської області шлюб між нею та [PERSON] було розірвано. 20.03.2015 року з метою вирішення питання про поділ спільного сумісного майна та виділення частки в нерухомому майні в натурі вона звернулася до суб'єкта оціночної діяльності із заявою про проведення будівельно-технічного дослідження та визначення можливих варіантів розподілу житлового будинку за [ADDRESS] та уклала відповідний договір. В результаті проведення будівельно-технічного дослідження житлового будинку за [ADDRESS], суб'єктом оціночної діяльності були зроблені можливі варіанти розподілу житлового будинку в натурі про що було зазначено у досліджені від 20.03.2015 року та визначено загальну вартість будинку та господарських споруд. Відповідно до дослідження провести розподіл житлового будинку в натурі можливо та зазначено декілька варіантів розподілу. Відповідач відмовився в добровільному порядку вибрати один із варіантів розподілу, що змусило її звернутись до суду. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі посилаючись на наведені вище обставини та просив ухвалити рішення по суті позовних вимог. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме не заперечував факту придбання спірного житлового будинку в період шлюбу за спільні кошти, а в решті позовних вимог просив відмовити посилаючись на те, що дослідження було проведено без його участі та без врахування його інтересів. Не вирішено питання про розподіл комунікацій : електрики, газопостачання, водопостачання та водовідведення тощо. Запропонований варіант розподілу порушує його права, оскільки не враховано та не зазначено, яким чином буде здійснюватись прохід до будинку через земельну ділянку та не вирішено поділ господарських будівель і споруд. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Перед початком судового розгляду сторонам по справі були роз'ясненні їх права та обов'язки у залі судового засідання. Статею 3 ЦПКпередбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1). У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ч. 2). Відмова від звернення до суду за захистом є недійсною (ч. 3). При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК). Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3і 4 ЦПК). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд, розглядає цивільні спори не інакше як за зверненням юридичних чи фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України. Статтями 60, 61 ЦПК Українивстановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу обов'язків по доказуванню між сторонами. За загальним правилом, установленим ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 ЦПК України. Обставини, визнані сторонами, згідно із ч. 1 ст. 61 ЦПК Українине підлягають доказуванню. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК Україниобставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Проте це загальне правило діє, якщо в нормах матеріального права відсутня вказівка про перерозподіл обов'язків доказування. Частиною 2 ст. 59 ЦПК Українивстановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно із ч. 1 ст. 143 ЦПК Українидля з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. При розгляді справи судом установлено, що 05.08.2006 року між сторонами було укладено шлюб. 04.02.2008 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу набув права власності на житловий будинок за [ADDRESS]. Згідно рішення Сквирського районного суду Київської області віл 19.04.2013 року шлюб між сторонами було розірвано. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлене договором або законом. В силу ч. 1 ст. 60, ч. 1 ст. 61 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Враховуючи, вище викладене, суд, приходить до висновку, що позов в частині визнання житлового будинку за [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя, підлягає задоволенню. Відповідно до ст.ст. 70,71 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішені спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. При цьому, суд, бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Чинним законодавством передбачено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною сумісною власністю слід мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом. Виділ також мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. У судовому засіданні сторони не скористались правом заявити клопотання про призначення судової експертизи. При вирішенні питання про призначення експертизи суд повинен керуватися положеннями процесуального закону, Законом України "Про судову експертизу", Інструкцією про призначення і проведення судових експертиз, затвердженою наказом МЮ України від 8 жовтня 1998 року N 53/5(у редакції наказу МЮ України від 30 грудня 2004 року N 144/5), постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року N 8 "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах"з урахуванням особливостей правового регулювання захисту конкретних суб'єктивних прав. Системний аналіз названих джерел указує на те, що, оцінюючи висновок експерта, суд зобов'язаний, зокрема, перевірити доброякісність того матеріалу, який був наданий у його розпорядження, і дати оцінку фактичним даним з точки зору їх належності та місця в системі інших доказів. З висновку будівельно-технічного дослідження № 20-03-15 від 20.03.2015 року проведеного суб'єктом оціночної діяльності - фізичною особою підприємцем [PERSON] вбачається, що вартість житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] становить 259 000 грн. Поділ будинковолодіння по [ADDRESS] можливий та запропоновано декілька варіантів поділу. З даного висновку вбачається, що він був проведений на замовлення позивача та за основу були взяті лише пояснення та матеріали, які були надані позивачкою та не враховувались доводи і заперечення відповідача. Крім того, у висновку не зазначено як провести розподіл електропостачання, газопостачання, водопостачання та водовідведення з урахуванням технічної можливості. Не зазначено вартість робіт необхідних для перепланування та яким чином маються виконуватись дані роботи. Крім того, висновок складено не експертом, а суб'єктом оціночної діяльності, який не є фахівцем у даній галузі, у зв'язку з чим, суд, не може взяти його до уваги з причин, що перепланування може привести до руйнації будинку та існуючих комунікацій. Враховуючи, що даний висновок в силу положень ч.1 ст. 57 ЦПК України не є належним і допустимим доказом, а сторони по справі не скористались правом на призначення експертизи, наслідки їм були роз'ясненні судом то суд, вважає за необхідним у задоволені позовних вимог, щодо поділу житлового будинку в натурі - відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: partial