Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

Позивач [PERSON] . згідно із копією її паспорта зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.3-6). Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р, м. Макіївка входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 23.03.2015 року№1426/43293, позивач була взята на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою [ADDRESS] (а. с.7). Як вбачається з матеріалів справи, у ПАТ «Державний Ощадний банк України» позивачка відкрила картковий рахунок, підписавши заяву про приєднання № 453645906 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) (а.с.10). Як вбачається з довідки АТ КБ «Ощадбанк» від 09.08.2019 року, на виконання вимог постанови НБУ №89 від 11.09.2017 року номер карткового рахунку [PERSON] було змінено з [NUMBER] на [NUMBER] (а.с.54). 19.02.2019 року позивачка отримала СМС повідомлення про те, що її картковий рахунок заблоковано та запропоновано звернутися до банку для проходження ідентифікації (а.с.8). Статтею ст. 46 Конституції України визначено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Право на отримання пенсії є об`єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа ЄСПЛ «Мюллер проти Австрії», 1975 рік) та пов`язане з правом мирно володіти своїм майном. Разом з тим, в статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод також вказано, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці виходить із того, що положення ст. 1 Першого протоколу містить три правила: (а) перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; (б) друге - стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у право на мирне володіння майном правомірним; (в) третє - визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила не застосовуються окремо, вони мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила, але друге та третє правило стосуються трьох найважливіших суверенних повноважень держави: права вилучати власність у суспільних інтересах, регулювати використання власності та встановлювати систему оподаткування. У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Згідно зі ст. 14 Закону України від 20 березня 2003 року «Про боротьбу з тероризмом» у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян. Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р, м.Макіївка входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Постановою Національного банку України від 23 липня 2014 року № 436 на території Донецької та Луганської областей з 24 липня 2014 року запроваджено надзвичайний режим роботи банківської системи. Постановою від 06 серпня 2014 року № 466 «Про призупинення здійснення фінансових операцій» Національний банк України зобов`язав банки України, небанківські установи та національного оператора поштового зв`язку, які є учасниками платіжних систем, призупинити здійснення усіх видів фінансових операцій на території, яка не контролюється українською владою. Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» основними напрямами захисту прав і свобод цивільного населення на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях є надання, зокрема, соціальних послуг на контрольованих Україною територіях. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківські розрахунки проводяться у готівковій та безготівковій формах згідно із правилами, встановленими нормативно-правовими актами Національного банку України. Згідно із ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» порядок виконання операцій із застосуванням платіжних інструментів, у тому числі обмеження щодо цих операцій, визначаються законами України та нормативно-правовими актами Національного банку України. У свою чергу, положеннями п. 8.2. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків в національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12.11.2003 року № 492 (надалі - Інструкція), визначено, що поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів, використовується відповідно до визначених цією Інструкцією режимів поточних рахунків з урахуванням обмежень, установлених законодавством України, у тому числі цією главою. Таким чином, постанови Кабінету Міністрів України є актами законодавства України, обов`язковими до виконання, які із урахуванням спеціальних норм ст. 51, 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. 13 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», п. 8.2. Інструкції можуть передбачати обмеження використання поточних рахунків, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів. Згідно п. 1 Порядку №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року (в редакції станом на 09 вересня 2015 року) довідка є документом, який видається внутрішньо переміщеній особі. Відповідно до абз. 3 п. 6 Порядку №509 (в редакції станом на 09 вересня 2015 року) строк дії такої довідки становить шість місяців з дати її видачі. Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05.11.2014 року № 637 (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, проводиться через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території населених пунктів, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Соціальні виплати особам з інвалідністю I групи та іншим особам, які, за висновком лікарсько-консультативної комісії, не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги, за їх письмовою заявою можуть проводитися публічним акціонерним товариством "Укрпошта" з доставкою за фактичним місцем проживання/перебування таких осіб; для ідентифікації одержувачів пенсій, які є внутрішньо переміщеними особами, та забезпечення виплати пенсій таким особам проводиться емісія платіжних карток, які водночас є пенсійними посвідченнями, із зазначенням на них графічної та електронної інформації про власника та його електронного цифрового підпису. У вищевказаному пункті 1 також установлено, що дія платіжних карток установлюється на строк до трьох років за умови проходження фізичної ідентифікації клієнта в установах публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (перші два рази - кожні шість місяців, надалі - кожні 12 місяців). Після завершення строку дії картка перевипускається за рахунок публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України». Фізична ідентифікація клієнта, якому відкрито поточний рахунок в установі публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» для отримання пенсії, до отримання ним в установленому порядку платіжної картки, яка водночас є пенсійним посвідченням, проводиться кожні три місяці з дня відкриття рахунка або з дня попередньої ідентифікації. У разі непроходження фізичної ідентифікації одержувачем соціальних виплат публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» зупиняє видаткові операції за поточним рахунком і не пізніше ніж наступного робочого дня інформує про таке рішення: щодо одержувачів пенсій - Пенсійний фонд України та Міністерство фінансів; щодо одержувачів інших соціальних виплат - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад і Міністерство фінансів. З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що зупинення видаткової операції (блокування рахунку) клієнту банку може бути здійснено в разі не виконання клієнтом вимог пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 р. № 637, із урахуванням змін, які були внесені до вказаного пункту після укладення сторонами цієї справи договору від 30.09.2015 року про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки. Отже, втручання держави у порядок володіння позивачем своїми пенсійними виплатами, які зберігаються на рахунку в ПАТ «Державний Ощадний банк України» є: 1) законним, тобто відбувається на підставі передбачуваних та чітких законів і підзаконних нормативно-правових актів; 2) переслідує значний суспільний інтерес у контролюванні правомірності соціальних виплат на непідконтрольних територіях, зокрема недопущення виплат на ім`я тих осіб, які померли на непідконтрольній території та факт смерті яких не встановлено органами влади України, або недопущення інших зловживань щодо отримання пенсійних виплат на непідконтрольній території; 3) пропорційним визначеним цілям, тобто не перевищує меж необхідності, які випливають із публічного інтересу. Отже, в даному випадку блокування відповідачем рахунку позивача з підстав не проходження ідентифікації останньої відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема постанові Кабінету Міністрів України № 637 від 05 листопада 2014 року. У судовому засіданні встановлено, що рішення про блокування рахунку було прийнято банком 16.11.2018 року, окремого рішення щодо блокування позивачці рахунку з 19.02.2019 року банком не приймалось, жодних дій з картковим рахунком не вчинялось. Таким чином, вимоги позивачки щодо визнання протиправними дій відповідача щодо блокування її рахунку з 19.02.2019 року та скасування рішення по блокуванню її рахунку з 19.02.2019 року є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Оскільки судом не встановлено порушення вимог законодавства з боку банку при блокуванні рахунку, вимоги позивачки щодо зобов`язання відповідача розблокувати її рахунок та поновити користування грошовими коштами також не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відшкодування моральної шкоди у разі порушення зобов`язання (стаття 611 ЦПК України) може здійснюватися виключно у випадках, що прямо передбачені законом, а також якщо умови про відшкодування передбачені укладеним договором. Відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом. Судом установлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини, ні договором, ні законом, що регулює спірні правовідносини, не передбачено відшкодування моральної шкоди за невиконання зобов`язання, які і не передбачено у такому випадку відшкодування моральної шкоди нормами Закону України «Про захист прав споживачів». Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що у задоволенні позову було відмовлено, в той час як відповідач або його представник не заявляли про наявність у них судових витрат. Отже, судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні.

Outcome: dismissed