Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

В лютому 2020 року позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про надання дозволу на зміну місця реєстрації неповнолітньої дитини без згоди батька. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі з 14 березня 2014 року по 27 липня 2016 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . На даний час позивачка разом із сином зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Даний будинок барачного типу на декілька власників із каркасно-щитовим перекриттям без господарських зручностей з пічним опаленням. З метою покращення житлових умов, позивачкою 19 грудня 2019 року отримано у власність 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Позивачка бажає зареєструвати сина за вказаною адресою та намагалася у досудовому порядку отримати згоду від батька дитини - [PERSON] на реєстрацію, однак батько відмовляється без поважних на те причин. У зв`язку з цим [PERSON] звернулася до суду та просила надати дозвіл зміну місця реєстрації неповнолітньої дитини без згоди батька. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, якою просила розглянути справу за її відсутності, позов підтримала у повному обсязі та не заперечувала проти постановлення заочного рішення. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, а також відзив на позов до суду не надавав, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином через офіційний веб-сайт судової влади України, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Представники третіх осіб Управління "Служба у справах дітей" Маріупольської міської ради, Департамент адміністративних послуг Маріупольської міської ради у судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви, у яких просили слухати справу за їх відсутності, винести рішення на розсуд суду. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 14 березня 2014 року по 27 липня 2016 року перебували у шлюбі, зареєстрованому Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 84. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 03 червня 2015 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 400. (а.с. 12) Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 липня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а.с.11). Згідно із відповідді на заяву від 10.12.2019 року, виданою державним виконавцем Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь, заборгованість [PERSON] по аліментам станом на 01.12.2019 рік складає 100369,16 гривень.( а.с. 16). Відповідно до довідки з Лівобережного ВП ЦВП ГУНП в Донецькій області від 30.01.2020 року № 1315/105/06-2020 [PERSON] перебуває у розшуку за фактом ухилення від сплати аліментів, проводяться розшукові заходи щодо встановлення місцезнаходження та затримання розшукуваного. (а.с. 15). З договору купівлі- продажу житлового будинку від 19 грудня 2019 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19 грудня 2019 року вбачається, що позивачка [PERSON] є власником 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] . ( а.с. 17-19). Згідно інформації Управління з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради № 1691307-0137 від 04.02.2020 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані дві особи - [PERSON] та [PERSON] . (а.с. 20) Позивачка [PERSON] 20 січня 2020 року зверталась із письмовими заявами до Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради про зняття з реєстрації місця проживання та реєстрацію місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , на що було відмовлено у зв`язку із відсутністю згоди батька дитини - відповідача по справі [PERSON] (а.с. 13-14). З висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 08.07.2020 року вбачається можливим надання дозволу на зміну місця реєстрації малолітнього [PERSON] , 2015 року народження, за адресою: [ADDRESS] без згоди батька Окрім того, на даний час неповнолітній син сторін - [PERSON] , проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та перебуває на її повному утриманні, що підтверджується наданими письмовими документами. Відповідно до ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Як передбачено ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження начального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно з ч.1 ст.242 ЦК України батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Згідно з вимогами частини 1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. За вимогами ст.6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація місця проживання і зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» від 02.03.2016 року №207, передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Відповідно до п.26 цих Правил у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Як встановлено, між сторонами існує спір, оскільки відповідач не надає письмової згоди на реєстрацію неповнолітнього сина. Вирішуючи питання щодо надання дозволу позивачці на реєстрацію дитини за її фактичним місцем проживання, суд враховує, що саме позивачка, як матір дитини, має переважне право перед іншими особами на особисте виховання, її вимоги зводяться на отримання дозволу на реєстрацію малолітнього сина за фактичним місцем проживання її та дитини, а без письмової згоди батька вона не може вчинити ці дії. Згідно з вимогами ст.155 Сімейного кодексу України, здійснення батьківських прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, згідно до приписів ч. 2-4 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Крім того, відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 Закон України «Про охорону дитинства»). При цьому, як визначено ст.3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому, переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо: при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь - якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування; та у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування. Отже, сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов`язках відносно своїх дітей. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що реєстрація дитини за його фактичним місцем проживання та фактичним місцем проживання його матері повністю відповідає інтересам дитини, а відсутність згоди батька порушує її право на вільне пересування, відпочинок, оздоровлення та навчання, тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Позивач в своїй заяві до суду просив судові витрати залишити за позивачем, тому суд вважає за можливе судові витрати віднести за рахунок позивача.

Outcome: approved