Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

В серпні 2015 року [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому вказала, що з [PERSON] перебувала в шлюбі з 2005 року. В 2011 році шлюб з ним було розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей - доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу на підставі відповідного рішення суду місце проживання малолітніх дітей було визначено з матір"ю, внаслідок чого діти проживають разом з нею. З метою відпочинку, розширення кругозору дітей, їх оздоровлення, ознайомлення з культурою інших народів, стимулювання раннього вивчення іноземних мов виникає потреба у тимчасових поїздках за кордон. Дочка та син почувають себе приниженими оскільки поїхати за кордон вони можливості не мають лише через те, що їхній батько [PERSON] не дає згоди на їх виїзд за межі України тим самим ігноруючи бажання самих дітей. Оскільки відповідач відмовляється від надання нотаріально посвідченої згоди на виїзд дітей на відпочинок та оздоровлення за межі України, чим перешкоджає забезпеченню реалізації охоронюваних законом прав та інтересів їх з метою захисту прав дітей вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. Посилаючись на вищевикладені обставини, а також на обставини і підстави викладені в тексті позовної заяви позивачка просила суд постановити судове рішення, яким надати дозвіл на виїзд [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в супроводі матері [PERSON] за межі України, без нотаріальної згоди та супроводу батька [PERSON] та надати згоду на виготовлення [PERSON] [INFO], та [PERSON], [INFO], паспортів (проїзних документів для виїзду за кордон). В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Його представник [PERSON] проти позову заперечує, суду пояснив, що позивачка в судовому засіданні не надала доказів того, що виїзд дітей за кордон буде безпечним для них самих і що перебуваючи за кордоном вони будуть забезпечені всим необхідним, що потрібно дітям. Представник третьої особи служби у справах дітей Чорнухинської районної державної адміністрації у Полтавській області [PERSON] в судовому засіданні з позовними вимогами згідна. Суд, вивчивши матеріали справи, давши аналіз та оцінку наданим доказам в їх сукупності прийшов до висновку, що позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом достовірно встановлено, що з 2005 року позивачка [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] В 2011 році шлюб було розірвано, що підтверджується рішенням Чорнухинського районного суду Полтавської області від 07 жовтня 2011 року. Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження. Рішенням Чорнухинського районного суду Полтавської області від 07.10.2011 року, яке набрало законної сили, місце проживання малолітніх дітей визначено з матірю. У [PERSON] виникла потреба у тимчасових поїздках за кордон в Російську Федерацію Московську область до своєї родини з метою відпочинку дітей, розширення їх кругозору, оздоровлення, ознайомлення з культурою інших народів, стимулювання раннього вивчення іноземних мов. Згідно ст.9 Сімейного Кодексу України подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім'ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства. Крім цього відповідно до ст.313 ЦК України, ст. 4.2 ЗУ Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. У відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди одного з батьків та супроводу другого з батьків, ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної [PERSON] № 789 від 27.02.91р., передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст.ст.7,155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідачем не було наданого жодного доказу чи\~будь-яких об"єктивних обставин, через які виїзд за межі України, дочки [PERSON] та сина [PERSON], суперечив би інтересам дітей. Викладена в позовній заяві мета виїзду матері з дітьми за межі України, до своєї тітки в Російську Федерацію для відпочинку дітей, розширення їхнього кругозору, оздоровлення, ознайомлення з культурою інших народів, стимулювання раннього вивчення іноземних мов, на переконання суду є піклуванням про здоров'я дітей, їх фізичного, духовного та морального розвитку. Отже, суд вважає, що з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дітей, позов необхідно задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved