Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

До Гайворонського районного суду звернувся [PERSON] з позовом до Солгутівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області, третя особа Головне управління Держгеокадастру в Кіровоградській області про визнання недійсним рішення сільської ради та державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування його державної реєстрації. Позовні вимоги мотивував тим, що 05.04.1991 року його батько, [PERSON] , подарував йому належний на праві особистої власності жилий будинок, жилою площею 64,10 кв.м., що знаходиться в с. Солгутове Гайворонського району Кіровоградської області і розташований на присадибній земельній ділянці розміром 1500 кв.м. Договір дарування жилого будинку посвідчений 05.04.1991 року секретарем виконавчого комітету Солгутівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області та зареєстрований в реєстрі за № 24. Згідно довідки Солгутівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області вказаний будинок знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [INFO] його батько, [PERSON] помер. Після смерті батька він в 2019 році переглядав документи, що збереглися після смерті і знайшов Державний акт на присадибну земельну ділянку, на якій розташований подарований йому батьком жилий будинок. Державний акт серії [NUMBER] на право власності, на земельну ділянку розміром 0,1676 га, кадастровий номер [NUMBER] , було видано - [PERSON] 08 грудня 2009 року цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на підставі рішення двадцять шостої сесії п`ятого скликання Солгутівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області від 23.11.2009 року та зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею договорів оренди землі за № 010936700108. 19 лютого 2019 року він звернувся в Гайворонську державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини - присадибної земельної ділянки, на яку батьком було отримано вказаний Державний акт, проте йому було відмовлено у державній реєстрації земельної ділянки, розташованої в [ADDRESS] у зв`язку з неправомірною приватизацією земельної ділянки. Вважає, що оскільки сільська рада незаконно прийняла рішення щодо передачі його батькові - [PERSON] у власність земельної ділянки, площею 0,1676 га, що розташована на території сільської ради, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, на якій розташований житловий будинок [ADDRESS] належний йому на праві власності згідно договору дарування, тому рішення сільської ради, що суперечить земельному та цивільному законодавстві підлягає скасуванню, а Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку необхідно визнати недійсним та скасувати його державну реєстрацію. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. Надіслали до суду заяви з клопотанням розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримують, просять суд їх задовольнити та судові витрати залишити по фактично понесеним. Представник відповідача Солгутівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області в судове засідання не з`явився. Надіслав до суду заяву в якій зазначив, що заявлений позов визнає та просить розглянути справу у його відсутності. Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області в судове засідання не з`явився. Надіслав до суду заяву в якій зазначив, що просить розглянути справу у його відсутності, заперечень щодо задоволення позовної заяви не має. Вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню. Судом встановлені слідуючі факти та відповідні їм правовідносини. 05.04.1991 року [PERSON] , подарував позивачу належний йому на праві особистої власності жилий будинок, жилою площею 64,10 кв.м., що знаходиться в с. Солгутове Гайворонського району Кіровоградської області і розташований на присадибній земельній ділянці розміром 1500 кв.м. Договір дарування жилого будинку посвідчений 05.04.1991 року секретарем виконавчого комітету Солгутівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області та зареєстрований в реєстрі за № 24 (а.с. 7). Згідно довідки Солгутівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області вказаний будинок знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 11). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) встановлено, що будь-яка інформація на померлого [INFO] [PERSON] відсутня (а.с. 42). Згідно державного акту серії [NUMBER] на право власності, на земельну ділянку розміром 0,1676 га, кадастровий номер [NUMBER] , було видано - [PERSON] 08 грудня 2009 року цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на підставі рішення двадцять шостої сесії п`ятого скликання Солгутівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області від 23.11.2009 року та зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею договорів оренди землі за № 010936700108 (а.с. 12-17). Постановою від 19 лютого 2019 року державний нотаріус Гайворонської районної державної нотаріальної контори відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] у зв`язку з неправомірною приватизацією земельної ділянки (а.с. 18). За змістом ч. 1, 2 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 373 Цивільного кодексу України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Приватизація громадянами земельних ділянок здійснюється в порядку, визначеному ст.ст.116, 118 Земельного кодексу України, які встановлюють, що громадяни та юридичні особи набувають права власності або права користування земельними ділянками на підставі рішень органів місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Відповідно до ч.2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, у тому числі, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Частиною 1 ст. 155 ЗК України визначено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. На підставі рішення двадцять шостої сесії п`ятого скликання Солгутівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області № 675 від 23.11.2009 року передано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 1676 кв.м., що розташована на території Солгутівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку [ADDRESS] . Вказана земельна ділянка приватизована з порушенням норм законодавства, оскільки цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування жилого будинку [ADDRESS] власником якого згідно договору дарування від 05.04.1991 року є [PERSON] . Тому суд вважає, що рішення двадцять шостої сесії п`ятого скликання Солгутівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області № 675 від 23.11.2009 року про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки підлягає скасуванню. Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації, а відповідно до статті 126 ЗК України таким документом був державний акт, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Статтею 393 ЦК України передбачено, що власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади або органом місцевого самоврядування, має права вимагати відновлення того становища, яке існувало до видужання цього акта. У своїй Постанові від 22 травня 2013 р. у справі № 6-33цс13 у подібних правовідносинах Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. У Постанові від 24 квітня 2013 р. № 6-14цс13 Верховний суд України дійшов правового висновку про те, що видача державного акта на право власності на земельну ділянку без визначеної законом (ч. 1 ст. 116 ЗК України) підстави є неправомірною, а державний акт, виданий з порушеннями вимог статей 116, 118 ЗК України є недійсним. Зі змісту статей 12, 116, 118, 126 ЗК України випливає, що Державні акти на землю є правопосвічуючими документами, а отже мають похідний характер від відповідних рішень державних органів або органів місцевого самоврядування про передачу земельних ділянок у власність громадян та повинні в повній мірі відповідати даним рішенням. Оскільки судом скасовується рішення на підставі якого видано спірний державний акт, суд вважає за необхідне визнати його недійсним. Відповідно до п.8 ч. 1ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року. Згідно ч. 1, 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідач заявлений позов визнав повністю. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки як встановлено судом воно не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року N 14 "Про судове рішення у цивільній справі " у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. За даних обставин заявлений позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню, оскільки останній заявив таке клопотання.

Outcome: approved