Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 17.05.2017 року звернулась до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що з 03.06.2011 року була прийнята на посаду бухгалтера Новотроїцького житлово-комунального підприємства «НЖКП», наказ №46-к від 03.06.2011 року. Відповідно до наказу №56-к від 01.09.2016 року була переведена на посаду економіста з планування НЖКП. Наказом від 03.03.2017 року її звільнено з займаної посади на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України - за прогули, тобто за відсутність на роботі з 18.04.2017 року по 03.05.2017 року. Вважає вказане звільнення незаконним, оскільки вона хворіла, що підтверджується довідкою ЛКК №540 від 03.05.2017 року. Просила суд поновити її на посаді та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08.05.2017 року по день прийняття рішення. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити та пояснила, що в період з 18.04.2017 року по 03.05.2017 року була відсутня на роботі з поважних причин, так як хворіла на гнійний конюктивіт, з ускладненням на оттит, а саме вона нічого не чула, відчувала біль в очах та ускладнене дихання. 18.04.2017 року вона здала касу головному бухгалтеру НЖКП [PERSON] і пішла до поліклініки. Там її оглянули, перевірили зір та слух. Лікар окуліст [PERSON] їй пояснила, що така хвороба за 2-3 дні не лікується, а сімейний лікар [PERSON] сказала, що відкриє їй лікарняний, але згодом зясувадося, що не відкрила, напевно що забула. Замість листа непрацездатності їй дали довідку ЛКК №540, але директор підприємства повідомив, що цього не достатньо, треба лікарняний та звільнив, через особисті неприязні відносини, за прогули. В ході розгляді справи позивач уточнила позовні вимоги та просила стягнути судові витрати на надання правової допомоги в сумі 5000 гривень. Представник позивача-адвокат [PERSON] в судовому засіданні також підтримав вимоги його довірителя та просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засідання проти позову заперечив, та пояснив, що позивачка законно була звільнена за прогули, оскільки причини її відсутності на роботі були не поважними. Аргументи позивача, що вона хворіла, є безпідставними, оскільки відповідно до чинного законодавства лист непрацездатності, на підтвердження своєї хвороби, позивач не надала. Предявила лише довідку ЛКК №540, яка не являється листом непрацездатності чи документом, що його замінює, більше того у вказаній довідці зазначено про відсутність підстав для видачі листа непрацездатності позивачці [PERSON]. Отже її звільнення було законним, тому просить відмовити у задоволені позову повністю. Свідок на стороні позивача [PERSON], лікар окуліст, пояснила, що 18.04.2017 року до неї на прийом прийшла [PERSON] із симптомами закладеності носу, вух, больових відчуттів в очах. Вона поставила їй попередній діагноз гайморит та відправила пацієнтку на рентген, який підтвердив її припущення. Вона назначила їй лікування та запропонувала лікарняний, на що остання, маючи проблеми зі слухом, махнула рукою та пішла. [PERSON] приходила до неї через тиждень, з оком у неї було поліпшення, а з вухом погіршення. Якби [PERSON] сказала, що їй потрібен лікарняний, то вона їй би його надала, не менше як на 10 днів лікування. Свідок на стороні позивача [PERSON], сімейний лікар, в судовому засіданні пояснила що до неї 18.04.2017 року прийшла позивач із свербінням в очах (конюктевіт) та закладеністю вух (отит), були явні симптоми хвороби. Вона відвела її до окуліста, після того [PERSON] до неї не повернулася. 03.05.2017 року вона відвела її до [PERSON], завідуючого поліклініки, але він лікарняний їй не видав, а видав довідку ЛКК, хоча [PERSON] повинна була отримати звільнення від роботи. Чому так сталося не може пояснити. Свідок [PERSON], лікар отоларинголог, дав аналогічні пояснення. Свідко [PERSON], завідувач поліклініки, пояснив, що позивачка за лікарняним звернулася, лише після видужання 03.05.2017 року, тому він видав їй довідку ЛКК №540, згідно записів лікарів в амбулаторній картці, в якій не було зазначено про необхідність листа непрацездатності. Те, що лікарі не відкрили лікарняний, то вважає що вони допустили помилку. Свідки [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON], працівники НЖКП, в судовому засіданні пояснили, що 18.04.2017 року бачили позивача на роботі, в неї був хворобливий вид, червоні очі. [PERSON], здала касу головному бухгалтеру та сказала що захворіла та принесе лікарняний. [PERSON]М.(відповідальна за кадрову роботу), телефонувала позивачу кожного дня, але [PERSON] не брала слухавку. Складали акти про відсутність [PERSON] на робочому місці, які підписували. Заслухавши, пояснення позивача, представників сторін та свідків, перевіривши письмові матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. За правилами п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу без поважних причин. Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також в період перебування працівника у відпустці. Згідно п.17 Постанови Пленуму ВСУ N 9 від 06.11.92 «Про практику розгляду судами трудових спорів», правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч.3 ст.40 КЗпП) стосуються як передбачених статтями 40, 41(1) КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому маються на увазі щорічні, а також інші відпустки, що надаються працівникам як із збереженням, так і без збереження заробітку. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обгрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність. Згідно зі ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку. Таким чином, крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з'ясування поважності причин його відсутності. Законодавством не визначено перелік обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази, передбачені ст. 57 ЦПК України. При цьому відсутність працівника за станом здоровя може підтверджуватися не тільки листом непрацездатності чи довідкою медичної установи, а й показаннями свідків та іншими доказами. З матеріалів справи слідує, що [PERSON] з 03.06.2011 року прийнята на посаду бухгалтера Новотроїцького житлово-комунального підприємства «НЖКП», відповідно до наказу №46-к від 03.06.2011 року. 01.09.2016 року була переведена на посаду економіста з планування НЖКП, відповідно до наказу №56-к від 01.09.2016 року, що підтверджується трудовою книжкою. Наказом № 44-к від 08 травня 2017 року [PERSON] звільнено з посади з 08 травня 2017 року згідно п.4 ст.40 КЗпП України за прогул - відсутність на роботі з 18.04.2017 року по 03.05.2017 року без поважних причин. Звертаючись до суду з вказаним позовом [PERSON] зазначала, що вона звернулась до головного бухгалтера НЖКП та повідомила їй, що вона захворіла, віддала головбуху, закріплену за нею касу та пішла до лікарні. Безпосереднє керівництво позивача знало про її хворобу, надало усну згоду та не заперечувало проти відвідування позивачкою лікаря, що підтверджується поясненнями головного бухгалтера [PERSON]. Але відповідачем, за умови обізнаності про хворобу позивача, 18.04.2017, 19.04.2017 року, 20.04.2017 року, 21.04.2017 року, 24.04.2017 року, 25.04.2017 року, 26.04.2017 року, 27.04.2017 року, 28.04.2017 року, 03.05.2017 року, 04.05.2017 року, 05.05.2017 року, 08.05.2017 року було складено акти про відсутність на роботі та акт про відмову від підписання актів, відповідно до яких відповідачем НЖК фіксувалася відсутність на роботі позивача [PERSON] в період 18.04.2017 року по 08.05.2017 року та її відмова підписувати акти про її відсутність на роботі, з якими вона була ознайомлена. Ствердження позивача, щодо її хворобливого стану не заперечуються поясненнями свідків на стороні відповідача [PERSON], [PERSON], [PERSON], які бачили її 18.04.2017 року на роботі з червоними очима, так і підтверджується пояснення свідків-лікарів [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Також судом встановлено, що замість листа непрацездатності, позивачу [PERSON], на підтвердження її хвороби, була видана довідка ЛКК №540, відповідно до якої вона перебувала на амбулаторному лікуванні в період з 18.04.2017 року по 03.05.2017 року, зверталася за медичною допомогою до лікарів, але питання про звільнення від роботи не порушувалося. 08 травня 2017 року, в перший робочий день після видужання [PERSON] вийшла на роботу, що сторонами не заперечується. Позивачкою на імя директора НЖК [PERSON], надано пояснювальну записку, відповідно до якої вона пояснила причини своєї відсутності на робочому місця, а саме хвороба. Згідно доповідної записки менеджера із звязку та управління персоналом [PERSON] від 03.05.2017 року, остання порушила питання про застосування до позивача [PERSON] дисциплінарного стягнення у виді звільнення, за грубе порушення трудової дисципліни. Дослідивши надані сторонами докази, з урахуванням обставин, за яких було вчинено проступок, суд приходить до висновку, що у роботодавця не було підстави вважати, що позивач була відсутня на роботі без поважних причин та допустила прогул, оскільки [PERSON] була впевнена, що лікарі відкрили їй лікарняний та після видужання, вона предявить роботодавцю лист непрацездатності, з метою підтвердження поважних причин відсутності на роботі. Того, що лікарі не відкрили їй лікарняний не знала, а відсутність листа непрацездатності свідчить про неузгодженість роботи лікарів Новотроїцької поліклініки, а не про прогул працівника [PERSON]. Судом встановлено, що відповідач при застосуванні такого крайнього заходу, як звільнення, обмежився лише актом про відсутність [PERSON] на роботі, та довідною запискою завідувача персоналом [PERSON], при цьому не врахував положення ч.3 ст. 149 КЗпП України, згідно якої при обранні виду стягнення враховуються ступінь тяжкості вчиненого проступку, заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Представником відповідача не заперечувалось, що позивач надавала їм в підтвердження своєї хвороби довідку ЛКК №540, яку вони не прийняли як підтвердження її хвороби, і допустили її звільнення. Враховуючи наведене суд вважає, що [PERSON] звільнено з займаної посади без законних підстав, тому позов про поновлення на роботі підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тому суд вража, що вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, також підлягає задоволенню. Згідно роз'яснень, які містяться у п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. Вирішуючи питання про розмір середнього заробітку, який має бути стягнутий на користь позивача, суд виходить з того, що відповідно пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Середньоденна заробітна плата позивача становить 162, грн. 80 коп. З огляду на вищевикладене з Новотроїцького НЖКП на користь [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08.05.2017 року по 03.08.2017 року, що становить 61 робочий день, в розмірі 9930 грн. 80 коп. (162,80 х 61), з утриманням податків та інших обов'язкових платежів. Відповідно до ст.88 ЦПК України у зв'язку із задоволенням позову [PERSON], яку звільнено від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача в дохід держави. Крім того, на підтвердження понесення судових витрат, позивачем надано квитанцію про оплату правової допомоги в сумі 5000 грн.. Статтею 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні. З журналу судового засідання вбачається, що адвокатом [PERSON] на представництво інтересів позивача в суді витрачено приблизно 4 години (4 судових засідання). Мінімальна заробітна плата в 2017 році, відповідно до Закону України "Про державний бюджет на 2017 рік" становить 3200 грн.. За таких обставин, з відповідача на користь позивача має бути стягнуті судові витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн., хоча сума становить 5120 грн., згідно розрахунку (3200 грн. х 40 % / 100% х 4 год. = 5120 грн.), але суд не може вийти за межі позовних вимог. На підставі викладеного ст.ст. 40, 147-149, 235 КЗпП України, статтями 2, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 294, 367 ЦПК України, -

Outcome: approved