Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

Позивач [PERSON] 29 квітня 2015 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою. В поданій до суду позовній заяві посилалася на те, що в 2005 року згідно з рішенням третейського суду за нею визнано право власності на 3/4 частини домоволодіння по вул. Лавчанська, 40 в м. Полтаві, а відповідач [PERSON] є власником 1/4 частини домоволодіння. Також вказувала, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 11 березня 2011 року їй було виділено в натурі належну їй частку із спільної часткової власності по вул. Лавчанська, 40б в м. Полтаві. Вказувала, що з відповідачем перебувають в неприязних стосунках, не можуть досягти згоди щодо користування земельною ділянкою. Просила суд визначити порядок користування земельною ділянкою площею 1390 кв.м. по вул. Лавчанська, 40 в м. Полтаві. В судовому засіданні позивач повністю підтримала свої позовні вимоги, посилаючись на викладені в заявах обставини. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча був повідомлений судом про час та місце розгляду справи за адресою, яка є зареєстрованим у встановленому законом порядку його місцем проживання. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши зібрані в справі докази, матеріали цивільної справи Київського районного суду м. Полтави № 1609/7715/12, приходить до наступних висновків. Способи захисту прав на земельні ділянки передбачені ст. 152 ЗК України. Зокрема, відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Як встановлено судом, за позивачем [PERSON] відповідно до рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 березня 2006 року визнано право власності на 3/4 частини будинковолодіння по вул. Лавчанська, 40 в м. Полтаві. Право власності за позивачем на 3/4 частки даного домоволодінні зареєстровано з реєстрі прав власності на нерухоме майно. Також встановлено, що згідно рішення Київського районного суду м. Полтави від 11 березня 2011 року, яке вступило в законну силу, виділено в натурі в окрему одиницю належну [PERSON] частку із спільної часткової власності в домоволодінні по вул. Лавчанській, 40 в м. Полтаві,\~\~\~\~\~\~\~\~визнано за \~[PERSON] право власності на виділений в натурі жилий будинок літ.Б-1, \~\~як окремий обєкт нерухомого майна, що складає одиницю, без порушення цільового призначення будинку, з одночасним відкриттям нового розділу Державного реєстру прав на нерухоме майно і нової реєстраційної справи, і присвоєнням йому нового кадастрового номеру. Право власності на виділений обєкт нерухомого майна на підставі зазначеного судового рішення не було позивачем [PERSON] зареєстровано в державному реєстрі. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Судом встановлено, що відповідно до правовстановлюючих документів на домоволодіння по вул. Лавчанська, 40 в м. Полтаві перехід прав на земельну ділянку за вказаною адресою не визначався. Земельна ділянка по вул. Лавчанська, 40 в м. Полтаві знаходиться спільному користуванні співвласників домоволодіння, державний акт на право власності чи користування не видавався. В судовому засіданні не оспорювалося, що позивач [PERSON] у встановленому законом порядку не зверталися до уповноважених органів з питанням надання земельної ділянки по вул. Лавчанська, 40 в м. Полтаві у власність чи в користування. Право на земельну ділянку по вул. Лавчанська, 40 в м. Полтаві відповідно до норм Земельного кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не оформлено. Також дослідженими в справі доказами встановлено, що згідно з даними технічного паспорта, виготовленого станом на 05 вересня 2007 року, фактична площа земельної ділянки в межах домоволодіння по вул. Лавчанська, 40 складає 1415 кв.м. Відповідно до даних кадастрового плану площа ділянки складає 1390 кв.м. При цьому відповідно до довідки виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради згідно погосподарської книги за домоволодінням по вул. Лавчанська, 40 була зареєстрована земельна ділянка площею 1500 кв.м. Таким чином, площа земельної ділянки по вул. Лавчанська, 40 в м. Полтаві не є визначеною. Звертаючись до суду з позовними вимогами про визначення порядку користування земельною ділянкою, позивач документів, які б підтверджували її право користування земельною ділянкою не надала. При цьому позивач [PERSON] всупереч норм закону не здійснила державну реєстрацію права власності на виділений обєкт нерухомого майна. Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно п. 4 ст. 60 ЦПК доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] є безпідставними та не підлягають задоволенню. У звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог понесені позивачем судові витрати не підлягають їй відшкодуванню.

Outcome: dismissed