Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

З позовною заявою до суду звернулась [PERSON] про стягнення з [PERSON] безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 52382,94 грн. та проценті за користування грошовими коштами на рівні встановленої НБУ облікової ставки за період з моменту отримання грошових коштів - 13.05.2015, по день звернення з позовом до суду, у розмірі 27902,61 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у травні 2015 відповідач [PERSON] запропонувала їй надати позику у доларах США під відсотки її особистій знайомій [PERSON] , на що вона погодилась, та 12.05.2015 особисто передала відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 2000,00 доларів США, які [PERSON] повинна була в той же день передати від імені [PERSON] в якості позики [PERSON] .. Проте, [PERSON] отримані грошові кошти у розмірі 2000,00 доларів США [PERSON] не передала, а протиправно залишила у себе. Факт непередачі [PERSON] грошових коштів [PERSON] позивачу стало відомо від самої [PERSON] на наступний день, тобто 13.05.2015, повернути отримані грошові кошти відповідач відмовлялась. 28.11.2017 позивач письмово звернулась до відповідача з вимогою в термін до 10.12.2017 добровільно повернути грошові кошти, вимогу про повернення грошових коштів відповідач отримала 07.12.2017. Позивач зазначає, що відповідач безпідставно набула належні позивачу грошові кошти, протиправно користувалася ними, а тому повинна повернути отримані грошові кошти та сплатити проценти за користування ними. Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою судді від 30.05.2018 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що протягом декілька років вона мала відносини з [PERSON] , якій вона надавала як позику грошові кошти, а [PERSON] повертала в обумовлений термін грошові кошти з відсотками. На початку травня [PERSON] , яка знала про їх відносини з [PERSON] , попросила відповідача передати [PERSON] грошові кошти у розмірі 2000,00 доларів США для подальшого отримання відсотків. 12.05.2018 [PERSON] передала їй грошові кошти у розмірі 2000,00 доларів США, які вона, відповідач, того ж дня особисто передала [PERSON] , а також і її, відповідача, власні грошові кошти у розмірі 3000,00 доларів США, про що [PERSON] склала загальну розписку на суму 5000,00 доларів США з урахуванням грошових коштів [PERSON] у розмірі 2000 доларів США під 3% в місяць. Через місяць [PERSON] передала їй грошові кошти за відсотками, згідно умов позики, у тому числі і належну частину [PERSON] у розмірі 60,00 доларів США, які вона, відповідач, передала позивачу особисто, що підтверджує факт отримання [PERSON] грошей [PERSON] . Відповідач зазначає, що вона не набувала майно (грошові кошти) належні [PERSON] , а в той же день передала їх [PERSON] , що підтверджується розпискою останньої. (а.с.39-40 т.1). Позивач надала відповідь на відзив, в якому просить задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на те, що відповідач належні позивачу грошові кошти [PERSON] не віддавала, та доказів зворотного відповідачем не надано, згідно розписки [PERSON] від 12.05.2015 вбачається про отримання нею від [PERSON] грошових коштів у розмірі 5000,00 доларів США, будь-яких згадок про [PERSON] , яка надала [PERSON] грошові кошти в якості позики у розмірі 2000,00 доларів США, у розписці не йдеться, що свідчить про привласнення відповідачем зазначених грошових коштів. Позивач не заперечує проти передачі їй відповідачем грошових коштів у розмірі 60,00 доларів США, проте зазначає, що ці грошові кошти є спробою відповідача компенсувати їй нанесену моральну шкоду, а не є відсотками за позикою [PERSON] , оскільки остання належні позивачу грошові кошти у розмірі 2000,00 дол. США від [PERSON] не отримувала (а.с.41-44 т.1). Ухвалою суду від 06.05.2019 постановлено про розгляд зазначеної справи за правилами загального позовного провадження та про залучення до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] (а.с.101-102 т.1). Позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити та розглянути справу без її участі, про що надала письмову заяву (а.с.117 т.1). Відповідач та її представник адвокат Дегтяр І.А. в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили, в зв`язку з чим суд визнає їх неявку неповажною та вирішує справу на підставі наявних в ній доказів. Суд зважає на правову позицію, яка була викладена Європейським судом з прав людини щодо застосування вказаної норми п. 1 ст. 6 Конвенції 1950р. про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, будь-яких пояснень стосовно позову, відзиву на позов суду не надала. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 12.05.2015 відповідач [PERSON] отримала від позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 2000,00 доларів США для передачі в якості позики [PERSON] , що не заперечується учасниками справи. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. На попередньому судовому засіданні 06.11.2019 представник відповідача адвокат Дегтяр І.А. позовні вимоги не визнав, зазначивши, що відповідач дійсно отримала від позивача грошові кошти у розмірі 2000,00 доларів США в якості позики для [PERSON] , які відразу передала останній, ці грошові кошти відповідач не набувала. У суду відсутні сумніви щодо достовірності обставини отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів у розмірі 2000,00 доларів США для передачі останньою [PERSON] в якості позики, а тому вважає таку обставину доведеною. Матеріали справи містять надану до суду позивачем копію розписки від [PERSON] [PERSON] від 12.05.2015, згідно якої, [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти у розмірі еквівалентній 5000,00 доларів США під 3% річних в місяць, які зобов`язалась повернути за першою вимогою (а.с.14 т.1). Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідачем не надано жодних належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів на підтвердження обставини передачі відповідачем [PERSON] третій особі [PERSON] грошових коштів, належних позивачу [PERSON] , у розмірі 2000,00 доларів США, та про отримання [PERSON] належних [PERSON] грошових коштів від [PERSON] . Відповідно до положень ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що отримані від [PERSON] [PERSON] грошові кошти у розмірі 2000 доларів США набуті останньою безпідставно, та підлягають поверненню позивачу. Разом з тим, грошові кошти передані позивачем відповідачу в іноземній валюті - доларах США, у договорі позики боргове зобовязання також виражене в іноземній валюті - доларах США, та грошовий еквівалент, тобто сума коштів у національній валюті України не визначена, не встановлений інший порядок повернення боргу та не передбачено його визначення у грошовому еквіваленті до національної валюти України - гривні, а тому правові підстави для перерахування боргу, вираженого у доларах США за офіційним курсом НБУ відсутні. Так, відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, яка відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, а також у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року в справі № 308/3824/16-ц. Відповідно до ч. ч. 1,3 ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Р озмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування грошовими коштами на рівні встановленої НБУ облікової ставки за період з 13.05.2015 по день звернення з цим позовом до суду - 04.05.2018 у розмірі 27 902,61 грн., що розраховано за формулою Пеня = Сума боргу х ставка пені (%)/100%/365 х кількість днів. Згідно офіційного курсу валют НБУ станом на 04.05.2018 100 доларів США дорівнює 2619,147 грн. Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком процентів, та стягує з відповідача на користь позивача проценти за користування грошовими коштами на рівні встановленої НБУ облікової ставки за період з 13.05.2015 по день звернення з цим позовом до суду - 04.05.2018 у розмірі 27 902,61 грн. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, в частині стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 2000,00 доларів США та проценти за користування грошовими коштами за період з 13.05.2015 по 04.05.2018 у розмірі 27 902,61 грн. При зверненні до суду позивачем понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 808,67 грн. (а.с.7 т.1). Суд розподіляє судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 808 грн. 67 коп.

Outcome: partial