Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

В січні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 500 000 грн. банківського вкладу з нарахуванням відсотків. Сторони в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином. Позивач, згідно наданої заяви, просив розглядати справу без його участі, позов підтримав, на заочний розгляд справи згоден. Відомості про поважність причин неявки в судове засідання представника відповідача матеріали справи не містять. Суд ухвалив про заочний розгляд справи в порядку ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних в ній даних та доказів. Дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 17 квітня 2014 року між ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» та [PERSON] укладено договір банківського вкладу (депозиту) № 776084/2014. Відповідно до умов договору банк відкрив на ім'я вкладника рахунок № 26308140100831, а вкладник перерахував на зазначений рахунок вклад у розмірі 500 000 грн. Кінцевим терміном повернення банком вкладу є 17 липня 2014 року. 28 листопада 2014 року позивач звернувся до начальника відділення № 145 ПАТ "Всеукраїнський [PERSON]" з заявою про повернення суми депозиту в розмірі 500 000 грн. з відповідно нарахованими відсотками у зв'язку з закінченням строку дії договору № 776084 від 17 квітня 2014 року. На час розгляду справи ПАТ "Всеукраїнський [PERSON]" [PERSON] спірні грошові кошти не повернуло. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. В той же час, відповідно ст. 2 ЗУ Про банки і банківську діяльність вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. В силу ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. На підставі викладеного, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача спірних грошових коштів, переданих за договором банківського вкладу є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти в розмірі 500 000 грн. за договором № 776084/2014 від 17 квітня 2014 року. Разом з цим, суд не може задовольнити вимогу позивача щодо стягнення на його користь нарахованих відсотків за зазначеним договором, оскільки позивачем не надано суду детальний розрахунок заборгованість по відсотках. Таким чином, позов підлягає задоволенню частково. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 5 000 грн. 00 коп.

Outcome: partial