Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-13 00:00:00

В квітні 2012 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого вказав, що 16 лютого 1990 року між ним та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому. Від цього шлюбу подружжя має дітей доньку [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], які досягли повноліття. В 1997 році сім'я переїхала проживати до Федеративної Республіки Німеччина, а з 1998 року подружжя припинило спільне проживання та ведення господарства, і на теперішній час стосунки не підтримують, відповідачка проживає у Німеччині. В подальшому 23 травня 2005 року рішенням окружного сімейного суду м. Ізерлон шлюб між сторонами було розірвано, проте ухвалою суду позивачу відмовлено у визнання в Україні вказаного рішення суду. Зареєстрований в 1990 році між сторонами шлюб носить формальний характер, подальше його збереження, примирення та спільне проживання подружжя неможливі, у зв'язку з чим позивач просить розірвати шлюб між ним та відповідачем. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, також пояснив, шлюб існує лише формально, майнового спору із відповідачем не має, із рішенням окружного сімейного суду м. Ізерлон для реєстрації розірвання шлюбу органи РАЦС не звертався. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі, розірвати шлюб. Представник відповідача діючи в інтересах відповідача [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності в судовому засіданні позов не визнала, надала суду пояснення в яких вказала, що оскільки рішенням окружного сімейного суду м. Ізерлон від 23 травня 2005 року шлюб розірвано, то відсутні підстави для його розірвання в Україні. Вказане рішення від 23 травня 2005 року підлягає консульській легалізації та відповідній реєстрації в органах РАЦС, проте позивач ухиляється від вчинення таких дій, просить в задоволенні позову відмовити. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 16 лютого 1990 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Хмельницького міського управління юстиції, актовий запис № 262, що підтверджується повторним свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] від 28.02.2002 року. Рішенням окружного суду м. Ізерлон (ФРН) від 23.05.2005 року шлюб сторін, зареєстрований 16 лютого 1990 року вирішено скасувати, вказане рішення набуло чинності 30.06.2005 року. В лютому 2012 року [PERSON] звернувся до Хмельницького міськрайонного суду із заявою про визнання в Україні рішення окружного сімейного суду м. Ізерлон (Німеччина). Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду від 06 березня 212 року в задоволенні клопотання відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 11 квітня 2012 року, ухвалу суду першої інстанції від 06 березня скасовано, а провадження у справі закрито, у зв'язку з тим між Україною та Федеративною Республікою Німеччина договори про правову допомогу і правові відносини у цивільних і сімейних справах не укладалися. Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 15 червня 2012 року позов [PERSON] задоволено, а шлюб зареєстрований 16 лютого 1990 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Хмельницького міського управління юстиції, актовий запис № 262, розірвано. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 19 грудня 2014 року заочне рішення від 15 червня 2012 року по справі за позовом [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу скасовано, а справа призначена до розгляду в загальному порядку. Суд оцінивши зібрані по справі докази, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до статті 13 Закону України "Про міжнародне приватне право" документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Визнання полягає у розповсюдженні законної сили рішення іноземного суду (чи іншого правозастосовчого органу) на територію України. Таке визнання може здійснюватися у двох формах: або у вигляді визнання іноземного судового рішення про розлучення судом України, або шляхом легалізації документа про розлучення, виданого за кордоном. 22 грудня 2003 р. для України набрала чинності Гаазька конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів. Офіційні документи, які будуть використовуватись на території держав - учасниць Конвенції, мають бути засвідчені спеціальним штампом Апостиль, проставленим компетентним органом держави, в якій був складений документ. Офіційні документи, на яких проставлено апостиль, не потребують будь - якого подальшого засвідчення (легалізації). Даний порядок застосовується у відносинах між Україною та державами - учасницями Конвенції, крім ФРН, яка відповідно до ст. 12 Конвенції висловила заперечення проти приєднання України до Конвенції. Засвідчення офіційних документів в порядку консульської легалізації здійснюється дипломатичними представництвами (посольствами, консульствами). Консульська легалізація полягає у підтвердженні відповідності документів законодавству держави їхнього походження і являє собою засвідчення дійсності підпису посадової особи та печатки, уповноваженого державного органу на таких документах з метою використання їх в іншій державі. Припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу (стаття 63 Закону України "Про міжнародне приватне право"). Відповідно до статей 109 - 110 СК України розірвання шлюбу за рішенням суду можливе як за спільною заявою подружжя, так і за заявою одного з подружжя. Відповідно до п. 7 розділу II «Загальні норми державної реєстрації актів цивільного стану» Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5 (із подальшими змінами та доповненнями) передбачено, що документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. [PERSON] за наявності рішення окружного сімейного суду м. Ізерлон (Німеччина) від 23 травня 2005 року в органи РАЦС для державної реєстрації розірвання шлюбу в установленому порядку не звертався, проте і не втратив такої можливості. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed