Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

Позивач [PERSON] 15.05.2020 року звернувся до Київського районного суду міста Одеси 15.05.2020 року з позовом до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про захист прав споживачі шляхом зобов`язання вчиняти певні дії та стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, в якому з урахуванням уточнень від 03.02.2021 року просить суд: стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] неправомірно списані грошові кошти у розмірі 33435,00 грн.; стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] пеню у розмірі 12233,00 грн. станом на 01.02.2021 року, а також судові витрати. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що в нього в АТ КБ «Приватбанк» відкриті карткові рахунки № [NUMBER] «Master Gold», « [NUMBER] «Visa Gold», « [NUMBER] «Visa Gold». З вказаних рахунків, починаючи з 01.01.2020 року відповідачем були списані кошти станом на 01.02.2021 року у загальному розмірі 33435,45 грн. з посиланням на кредитну заборгованість. Позивач стверджує, що жодних кредитних рахунків він з АТ КБ «Приватбанк» не укладав, а також неодноразово звертався до позивача про неможливість нарахування відсотків по кредиту, оскільки він є військовослужбовцем, а отже списана відповідачем сума не відповідає вимогам законодавства. Позивач вказує, що відповідачем було приховано численні звернення до відповідача про необхідність перерахування заборгованості і врахування документів, підтверджуючих підстави для не нарахування пені і відсотків. За наслідком чого, позивач з посиланням на безпідставне стягнення відповідачем коштів з його рахунків, звернувся до суду з цим позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями, цивільну справу за вказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 09.06.2020 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 09.06.2020 року заяву позивача про забезпечення позову залишено без задоволення. 31.08.2020 року Київським районним судом міста Одеси постановлено ухвалу, якою зобов`язано Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» надати письмові відповіді на поставлені у заяві представника позивача [PERSON] [PERSON] від 31.08.2020 року за вх. №43365 запитання в формі заяви свідка. В ухвалі суду роз`яснено, що відповіді юридичної особи на запитання мають бути подані до суду її керівником або іншою посадовою особою, та фізичними особами у формі заяви свідка. Якщо поставлене запитання пов`язане з наданням відповідних доказів, що підтверджують відповідні обставини, - надати копії відповідних письмових чи електронних доказів. Зазначену копію ухвали суду, разом з копією заяви [PERSON] від 31.08.2020 року було скеровано АТ КБ «Приватбанк» за адресою: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50; 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д. Зазначену копію ухвали суду, АТ КБ «Приватбанк» отримав 11.09.2020 року, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням про вручення судової кореспонденції, наявним в матеріалах справи. 06.10.2020 року до суду надійшла заява від АТ КБ «Приватбанк», в якій останній підтверджує, що отримав копію ухвали суду від 31.08.2020 року, однак повідомляє про її не виконання, за наслідком чого було відкладено підготовче судове засідання на 02.11.2020 року. Станом на 02.11.2020 року до суду від представника АТ КБ «Приватбанк» документів на виконання ухвали суду від 31.08.2020 року до суду не надходило, у зв`язку з чим, судове засідання призначене на 02.11.2020 року знов було відкладено з причин не отримання витребуваних документів необхідних для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи. За наслідком чого, 02.11.2020 року на адресу АТ КБ «Приватбанк» було скеровано листа про необхідність виконання ухвали суду від 31.08.2020 року. Також, 02.11.2020 року судом було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Надалі, 03.12.2020 року на електронну скриньку суду надійшла заява свідка за підписом [PERSON] -Ангеловської, як представника АТ КБ «Приватбанк» на виконання вказаної ухвали суду. 24.12.2020 року Київським районним судом міста Одеси було скеровано лист на адресу АТ КБ «Приватбанк» з повідомленням, що подана до суду заява [PERSON] не відповідає вимогам ч.3 ст.93 ЦПК України, та повідомлено про необхідність виконання ухвали суду від 31 серпня 2020 року, яка набрала законної сили, згідно якої зобов`язано Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» надати письмові відповіді на поставлені у заяві представника позивача [PERSON] [PERSON] від 31.08.2020 року за вх. №43365 запитання, які оформлюються у формі заяви свідка і повинні відповідати вимогам статті 93 ЦПК України. В судовому засіданні 29.04.2021 року представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, з посиланням на те, що вимоги є необґрунтованими та позивачем не було надано відповідачеві необхідність документів у відповідності до Листа Міноборони України від 21.08.2014 року №322/2/7142. Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов не підлягаючим до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач - [PERSON] є клієнтом АТ КБ «Приватбанк», в якому відкриті на ім`я позивача рахунки, за наслідком чого були видані зокрема платіжні картки № [NUMBER] «Master Gold», « [NUMBER] «Visa Gold», « [NUMBER] «Visa Gold». Зазначені обставини сторонами по справі не спростовувались. Також, як вбачається з наявних в матеріалах справи на ім`я позивача було відкрито кредитну лінію, з наданням кредитного ліміту, на підставі заяви від 09.10.2008 року про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, згідно з умовами якої позивач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. У анкеті-заяві зазначено, що позивач згоден з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомлений та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг у Приватбанку і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Судом встановлено про те, що позивач [PERSON] перебуває на військовій службі в Збройних Силах України, що підтверджується посвідченням офіцера серії [NUMBER] . 26.12.2019 року позивач [PERSON] звернувся з заявою до АТ КБ «Приватбанк» з заявою про не нарахування штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитною карткою, на підставі ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до якої надав довідку про проходження служби від 15.11.2019 року за №2212. На зазначену заяву, 10.01.2020 року АТ КБ «Приватбанк» надало відповідь за вих. №20.1.0.0.0./7-191226/3245, в якій повідомлено про необхідність подання належним чином завіреного документу (довідку Ф-5), що підтверджує факт проходження військової служби у Збройних Силах України, містить військове звання, дату початку військової служби. 11.01.2020 року позивачем повторно було здійснено звернення до АТ КБ «Приватбанк» з заявою не нарахування штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитною карткою, до якої надано довідку про проходження служби від 15.11.2019 року за №2212. 25.03.2020 року АТ КБ «Приватбанк» надало відповідь за вих. 20.1.0.0.0/7-200323/5755, в якій банк зазначив, що подана [PERSON] довідка не є належним документом підтверджуючим проходження військової служби у Збройних Силах України. Як вбачається з поданих позивачем до суду документів, що не спростовувалось відповідачем в судовому засіданні, що у зв`язку з виниклою заборгованістю за кредитним договором, з рахунків [PERSON] з 01.01.2020 року станом на 01.02.2021 року були списані грошові кошти в сумі 33435,45 грн. Позивач стверджує, що відповідач неправомірно було списано з його рахунків вказані кошти, оскільки він є військовослужбовцем, а отже списана відповідачем сума не відповідає вимогам законодавства, оскільки відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Відповідно до\~ст.\~1054\~ЦК України,\~за кредитним\~договором банк\~або інша\~фінансова установа\~(кредитодавець)\~зобов`язується\~надати грошові\~кошти (кредит)\~позичальникові у\~розмірі та\~на умовах,\~встановлених договором,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути кредит\~та сплатити\~проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так,\~відповідно до\~ст.ст.\~1046,\~1047\~ЦК України\~за договором\~позики одна\~сторона (позикодавець)\~передає у\~власність другій\~стороні (позичальникові)\~грошові кошти\~або інші\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути позикодавцеві\~таку ж\~суму грошових\~коштів (суму\~позики)\~або таку\~ж кількість\~речей того\~ж роду\~та такої\~ж якості. Договір\~позики є\~укладеним з\~моменту передання\~грошей або\~інших речей,\~визначених родовими\~ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~1048 ,\~ч.\~1\~ст.\~1049\~ЦК України\~позикодавець має\~право на\~одержання від\~позичальника процентів\~від суми\~позики,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом.\~Розмір і\~порядок одержання\~процентів встановлюються\~договором.\~Якщо договором\~не встановлений\~розмір процентів,\~їх розмір\~визначається на\~рівні облікової\~ставки Національного\~банку України. У\~разі відсутності\~іншої домовленості\~сторін проценти\~виплачуються щомісяця\~до дня\~повернення позики . Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Вищезазначена частина Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» поширюється на всіх військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, який не обмежується районом проведення АТО. Початком особливого періоду на території України є дата набрання чинності Законом України від 17.03.2014 № 1126-VII, яким затверджено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303 «Про часткову мобілізацію», тобто - 18 березня 2014 року. Національний банк України у своєму листі від 2 вересня 2014 № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21.08.2014 №322/2/7142. Відповідно до зазначеного листа, документом, який підтверджує призов та проходження військової служби військовослужбовцем у особливий період, а також підтверджує призов під час мобілізації резервістів та військовозобов`язаних, є військовий квиток, в якому в відповідних розділах здійснюються службові відмітки. Форма військового квитка визначена Указом Президента України від 25.05.94\~№ 263/94\~"Положення про військовий квиток рядового, сержантського і старшинського складу" та "Положення про військовий квиток офіцера запасу". Також документами, які підтверджують призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, можуть бути довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Також, \~Головним управлінням персоналу Генерального штабу Збройних Сил України за дорученням Міністра оборони України на опрацювання запиту начальника Управління Юридичного департаменту Національного банку України щодо переліку документів, які є підставою для отримання пільг, встановлених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також перелік нормативно-правових актів, які встановлюють зазначений перелік документів, зокрема документів, визначених Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій, було надано лист від 01.02.2019 року за №321/722. У зазначеному листі за результатами розгляду запиту начальника Управління Юридичного департаменту Національного банку України проінформовано, що документом, який підтверджує призов та проходження військової служби військовослужбовцем з початку і до закінчення особливого періоду, а також підтверджує призов під час мобілізації резервістів та військовозобов`язаних є військовий квиток, в якому в відповідних розділах здійснюються службові відмітки. Форма військового квитка визначена Указом Президента України від 30.12.2016 № 582/2016 «Про Положення про військовий квиток осіб рядового, сержантського і старшинського складу та Положення про військовий квиток офіцера запасу». Також документами, які підтверджують призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, можуть бути довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які надаються військовою частиною. Як вбачається, на підтвердження проходження військової служби, позивачем [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» було подано довідку Київського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 15.11.2019 року за №2212, відповідно до якої [PERSON] перебуває на військовій службі за контрактом у Київському районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки міста Одеси з 11.03.2015 року по день надання довідки. Представником позивача в судовому засіданні було підтверджено, що жодних інших документів, у тому числі довідки виданої військовою частиною, позивачем до АТ КБ «Приватбанк» на підтвердження перебування на військовій службі не подавалось. Оглянувши зазначену довідку, судом не приймається, як належний документ, який підтверджує призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, у відповідності до переліку документів визначених листом Міністерства оборони України від 21.08.2014 №322/2/7142, для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом у відповідності до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно до Положення про військові комісаріати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2013 року за №389, \~військові комісаріати є місцевими органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації в особливий період людських і транспортних ресурсів на відповідній території. Військові комісаріати утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві, інших містах, районах, районах у містах. Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи, крім районних, міських, районних у містах, можуть утворюватися: об`єднані районні військові комісаріати для обслуговування кількох районів чи районів у містах обласного значення або районів і міст районного значення чи кількох районів у містах обласного значення та району (районів); об`єднані міські військові комісаріати для обслуговування одночасно м. Севастополя та району або міста обласного значення та району (районів). Військові комісаріати утворюються, реорганізуються та ліквідуються Міноборони за поданням начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил. За наслідком викладеного вбачається, що Київський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки не є відповідним Військовим комісаріатом утвореним в місті Одесі. Доказів на підтвердження того, що Київський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки є правонаступником усіх прав та обов`язків відповідного відділу Одеського обласного військового комісаріату до суду не надано. Судом також враховується, що на поданій позивачем до суду довідці визначено код ЄДРПОУ Київського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки 09723838. Під час перевірки в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який перебуває у вільному доступі, встановлено відсутність інформації про реєстрацію юридичної особи за кодом ЄДРПОУ 09723838. Згідно з\~ч.1 ст. 76 ЦПК України,\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування\~. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. \~Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. \~Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~статті 89\~ЦПК України,\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Проаналізувавши докази наявні в матеріалах справи, суд доходить до висновку, що позивачем в порушення ч.1 ст.81 ЦПК України не доведено, що він надав до АТ КБ «Приватбанк» належні документи, у відповідності до переліку документів визначених листом Міністерства оборони України від 21.08.2014 №322/2/7142, для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом у відповідності до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що відповідачем протиправно було списано грошові кошти з рахунків позивача. Також як вбачається, позивачем не було враховано зазначених обставин і не надано належних доказів до АТ КБ «Приватбанк» на виконання відповідей банку від 10.01.2020 року та від 25.03.2020 року. Одночасно суд зазначає, що позивачем також не доведено, що кошти у заявленому до стягнення розмірі 33435,45 коп. були списані відповідачем саме в рахунок погашення нарахованих відсотків та пені за кредитним договором, оскільки до суду не надано належних доказів на підтвердження цих обставин, якими може бути відповідна довідка банку чи виписка з особистого рахунку позивача, звірена банківською установою, з урахуванням того, що позивач не був позбавлений надати відповідні докази на підтвердження своїх вимог і заперечень у відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. \~Відповідно до\~\~ ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. \~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. \~Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. \~При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду \~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). При вищевикладених обставинах, суд доходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача [PERSON] , у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати понесені позивачем у відповідності до ст. 141 ЦПК України відшкодуванню не підлягають. На підставі вищевикладена

Outcome: dismissed