Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

В жовтні 2013 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення 1185362,73грн. заборгованості за кредитним договором від 31.07.2012р. №25.20-10/12-М54, в обґрунтування якого вказав, що 31 липня 2012 року між ПАТ "ВТБ банк" та ПП «Лєгніца» був укладений Генеральний договір №10 про відкриття кредитної лінії за №25.20-10/12-М543, згідно якого Позичальнику надано грошові кошти шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії в сумі 1540000,00 грн. на строк по 30 січня 2014 року або дострокового погашення у випадках передбачених Договором, зі щомісячною сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 22% річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки №25.20-10/12-ДП-2 від 31.07.2013р. Позивач свій обов'язок по Кредитному договору щодо надання Позичальнику кредиту виконав, зарахувавши Позичальнику кредитні кошти на його рахунок №26007010123078 відкритий у Відділенні «Хмельницька регіональна дирекція» ПАТ «ВТБ Банк», що підтверджується Меморіальним ордером №28708 від 01 серпня 2012 року. Проте ПП «Легніца», взяті на себе зобов'язання не виконує, у зв'язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 1185362,73грн. Ухвалою суду від 15 травня 2014 року до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача залучено Приватне підприємство «Лєгніца». В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задоволити в повному обсязі, в подальшому подав до суду заяву в якій просив справу слухати за його відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, вказав, що банк звернувся до ПП «Лєгніца» та іншого поручителя [PERSON] про солідарне стягнення боргу за вказаним кредитним договором, отже в даному випадку має місце подвійне стягнення боргу, у зв'язку з чим позов задоволенню не підлягає. В судове засідання 24 червня 2014 року представник відповідача не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений в установленому законом порядку, причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи в судовому засіданні позов не визнала, вказала, що розрахунок заборгованості є невірним, заборгованість за кредитним договором стягнуто за рішенням суду, отже має місце подвійне стягнення, у зв'язку з чим просила в задоволенні позову відмовити. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між ПАТ "ВТБ банк" та ПП «Лєгніца» був укладений Генеральний договір №10 про відкриття кредитної лінії за №25.20-10/12-М543, згідно якого Позичальнику надано грошові кошти шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії в сумі 1540000,00 грн. на строк по 30 січня 2014 року або дострокового погашення у випадках передбачених Договором, щомісячною сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 22% річних. Згідно п.п. 1.1, 3.3., 5.2.1., 5.3.1., 5.3.11 Кредитного договору, Позичальник зобов'язаний сплатити комісії, повернути Банку отриманий кредит та сплатити нараховані Проценти за користування кредитом в повному обсязі, виконувати інші зобов'язання в строк та у порядку, встановленому договором. Проте позичальником не сплачено заборгованість з погашення кредиту в розмірі 1053682,38 грн. У відповідності до вимог п. 1.1, 3.4, 3.5, 5.3.1 кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує банку проценти у розмірі зазначеному в п. 3.4 договору. Відповідно до п.4.2. Кредитного Договору проценти за користування кредитом за поточний місяць нараховуються двічі на місяць: 24 числа та в останній робочий день кожного календарного місяця. Період, за який сплачуються проценти - з 25 числа попереднього місяця по 24 число поточного місяця. Позичальником не сплачено у встановлений строк проценти за користування кредитом з 01 серпня 2012 року по 31 серпня 2013 року в сумі 98957,78 грн. У відповідності до п. 3.7. Кредитного договору у випадку невикористання всієї суми ліміту кредитної лінії, Позичальник сплачує Банку комісійну винагороду за управління невикористаною частиною ліміту кредитної лінії в розмірі 1,5% річних від суми невикористаної частини ліміту кредитної лінії. Комісійна винагорода сплачується Позичальником щомісячно з 25 числа кожного місяця але не пізніше останнього робочого дня того ж місяця включно. Позичальником не було сплачено у встановлений строк комісійну винагороду за управління невикористаною частиною ліміту кредитної лінії за 31.07.2012 р. в сумі 63,11 грн. У відповідності до вимог п. 7.1. Кредитного договору, у разі прострочення зобов'язань з погашення Кредиту або сплати процентів за його користування або інші платежі згідно умов договору, Позичальник зобов'язаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент прострочення, від суми прострочених зобов'язань. Вказана пеня розраховується по дату повного виконання всіх зобов'язань і становить: - за прострочення виконання зобов'язань з повернення кредиту (за період з 28 грудня 2012 року по 24 вересня 2013 року в сумі 18830,97 грн. - за прострочення виконання зобов'язань з повернення процентів за користування кредитом нараховану ( за період з 01 березня 2013 року по 24 вересня 2013 року) в сумі 13825,38 грн. за прострочення виконання зобов'язань зі сплати комісійної винагороди за управління невикористаною частиною ліміту кредиту в сумі 3,11 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, позичальник припинив сплачувати платежі по тілу кредиту з 26.04.2013р., а по відсотках з 08.07.2013р. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки №25.20-10/12-ДП-2 від 31.07.2013р. Умовами договору поруки, а саме п. 2.1 визначено, що у випадку порушення позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, поручитель (відповідач) несе із позичальником солідарну відповідальність перед банком у повному обсязі зобов'язань позичальника за кредитним договором, включаючи повернення кредиту, сплату нарахованих процентів за користування кредитом, комісійної винагороди, неустойки (пені, штрафів) та відшкодування збитків, пов'язаних з порушенням виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором. Про невиконання (неналежне виконання) позичальником зобов'язань за кредитним договором відповідачу надсилалась вимога № 839/1300-2 від 19.07.2013р., яка залишена без задоволення. У відповідності до вимог п. 5.3.1, п. 5.2.1, п. 5.3.11 кредитного договору позичальник зобов'язаний достроково погасити кредит та сплатити нараховані відсотки, можливі неустойки, комісії та виконати всі зобов'язання про кредитному договору. Згідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У відповідності до частини 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. У відповідності до частини 2 ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Абзацом 2 п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК України відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Неможливість окремого розгляду цих договорів може бути пов'язана, зокрема, із визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов'язання та іншими умовами договорів. Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача з вимогою про оплату заборгованості та попереджав про наслідки невиконання умов зазначеного договору, однак відповідачем кошти не були повернуті. Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Таким чином, позовні вимоги до солідарних боржників можуть бути заявлені разом до усіх боржників, так і до будь-кого з них окремо. Отже, за законом у цьому випадку немає обов'язкової процесуальної співучасті. З огляду на те, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, поручителі несуть самостійну відповідальність перед кредитором за порушення зобов'язань боржником, оскільки вони перебувають у самостійних договірних відносинах, кредитор має право вимагати виконання обов'язку в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо, у тому числі лише з поручителів. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.556 ЦК України після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника. До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Однак, відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Кредитним договором, укладеним сторонами, не було визначено іншого строку нарахування пені, тому її розмір повинен обмежуватися шести місяцями від дня, коли зобов'язання повинно було бути виконане. Відповідно до поданого позивачем розрахунку пеня обрахована за період понад шість місяців, крім того в таблиці 5 розрахунку зазначено період нарахування пені з 01.08.2009р., при цьому кредитний договір укладено 31.07.2012р. Відповідно до виписки по рахунку станом на 29.05.2014 року ПП «Лєгніца» сплачено 30.12.2013р. за кредитним договором 20,00грн., які направлені на погашення прострочених відсотків відповідно до п. 4.11 кредитного договору. Враховуючи вищезазначене, виходячи із вимог ч.1 ст.60 ЦПК України позивачем не доведено розмір пені належними та допустими доказами, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення пені задоволенню не підлягають, оскільки рішення не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). На підставі вищевикладеного, позов ПАТ «ВТБ Банк» до [PERSON], третя особа ПП «Лєгніца» про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає до задоволення частково, а саме, з відповідача належить стягнути заборгованість за кредитом та відсотками, комісійною винагородою в сумі 1152703,27грн., що складається із заборгованості за кредитом в сумі 1053682,38грн., заборгованості за відсотками в сумі 98937,78грн., заборгованості за комісійною винагородою в сумі 63,11грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача судові витрати пропорційно до задоволених вимог, а саме 3344,65грн.

Outcome: partial