Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з цивільним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON],\~ треті особи: приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області [PERSON], Приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу [PERSON], Білоцерківський міський\~ відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції , АТ "[PERSON] та Кредит" про визнання недійсним договору купівлі-продажу та договору іпотеки, мотивуючи тим, що 16 серпня 2017 року при проведенні електронних торгів з реалізації нерухомого майна боржника у ВП № 39945931 [PERSON] на користь стягувача АТ "[PERSON] та Кредит"\~ ним було придбано квартиру [ADDRESS] за ціною 360 651, 34 грн.. Позивач звернувся до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про придбання нерухомого майна. Відмова нотаріуса мотивована тим, що 27.07.2017 року за реєстровим № 3963 приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області [PERSON] було посвідчено договір купівлі-продажу кв.№34 в буд.118 по вул. Шевченка в м. Біла Церква Київської області за змістом якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив зазначену квартиру. Тобто на день проведення електронних торгів 16.08.2017 року, кв.№34 в буд.№118 по вул. Шевченка в м. Біла Церква Київської області\~ належала [PERSON], а не боржнику [PERSON]. Позивач зазначає, що на час проведення електронних торгів була чинна постанова ДВС від 04 листопада 2013 року про\~ про арешт майна боржника [PERSON]. Позивач вважає, що [PERSON] ввела в оману [PERSON] під час укладення договору купівлі продажу спірної квартири 27.07.2017 року, щодо обставин, які мають істотне значення, тому відповідно до ст.230 ЦК України таких правочин визнається судом недійсним. Посилаючись на зазначені обставини, позивачка уточнивши позовні вимоги, просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу кв.№34 у буд.№118 по вул. Шевченка у м. Біла Церква Київської області, укладений 27 липня 2017 року між [PERSON] та [PERSON]; визнати недійсним договір іпотеки за реєстровим №2197 та зняти заборону відчуження нерухомого майна, а саме кв.№34 у буд.№118\~ по вул. Шевченка у м. Біла Церква Київської області. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] подали заяви про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. [PERSON] та [PERSON], кожен окремо, подали відзиви на позовну заяву в якій не погоджуються з заявленими позовними вимогами, оскільки на час посвідчення спірного договору купівлі-продажу було проведені всі необхідні нотаріальні дії\~ щодо перевірки відсутності заборон чи інших обтяжень на предмет купівлі-продажу, волевиявлення сторін було вільним, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків. Будь-яких обтяжень чи інших перепон для укладення договору купівлі-продажу нотаріусом виявлено не було про що було повідомлено сторони правочину. Крім того, [PERSON] зазначив, що [PERSON] не вводила його в оману. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань до суду не надсилав. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] подала заяву про розгляд справи без її участі, ставлення до позову не висловила. Третя особа Білоцерківський міський\~ відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в судове засідання свого представника не направили, подали заяву про розгляд справи без їхньої участі, ставлення до позову не висловили. Третя особа АТ «Банк «[PERSON] та Кредит» подали заяву про розгляд справи без участі їхнього представника, ставлення до позову висловила у письмових поясненнях де вказали на правомірність вимог позивача. Суд, повно та всебічно зясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 02.11.2007 року між [PERSON] та АТ «Банк «[PERSON] та Кредит» укладено кредитний договір №20-07-Ип/40. Вказана обставина не заперечується сторонами, та підтверджується письмовими поясненнями АТ «Банк «[PERSON] та Кредит» від 10.07.2018 року (том. 3 а.с. 30-32). 02.11.2007 року приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області [PERSON] було посвідчено договір іпотеки за реєстровим № 6358 та накладено заборону відчуження за реєстровим №6359 предмет іпотеки: кв.№34 у буд.№118\~ по вул. Шевченка у м. Біла Церква Київської області, обтяжувач ВАТ «Банк «[PERSON] та Кредит», розмір основного зобовязання 285 325,00 грн.(том.2 а.с.5-8). Квартира належала іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Другою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою Київської області 03.12.2004 року за реєстровим № 2-6314 ( том.1 а.с. 105). У звязку з неналежним виконанням зобовязань з повернення кредитних коштів, 24 липня 2013 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист про стягнення із [PERSON], [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» боргу в сумі 522 004,08 грн., а Білоцерківським МВ ДВС\~ відкрито виконавче провадженні № 39945931 (том.2 а.с. 2-4). 04 листопада 2013 року державним виконавцем Білоцерківського МВ ДВС [PERSON] у ВП № 39945931 було винесено постанову про арешт майна боржника [PERSON], а саме: кв.№34 у буд.№118\~ по вул. Шевченка у м. Біла Церква Київської області (том.1 а.с.7). 16 серпня 2017 року проведено електроні торги з реалізації нерухомого майна боржника [PERSON], де [PERSON] визнано переможцем торгів, про що складено відповідний Акт від 04 вересня 2017 року, який підтверджує придбання останнім квартири [ADDRESS] за ціною 360 651, 34 грн.(том 1 а.с.8). 15 вересня 2017 року [PERSON] звернувся до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про видачу свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів (аукціону), згідно акту державного виконавця про проведення електронних торгів з реалізацією нерухомого майна, виданого на підставі протоколу проведених електронних торгів від 16.08.2017 року за №279377.(том.1 а.с.10). 20 вересня 2017 року державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відмова мотивована тим, що реалізована на прилюдних торгах квартира не належала боржнику [PERSON], а була власністю [PERSON]В.(том.1 а.с.10). Судом встановлено, що 27 липня 2017 року за реєстровим № 3963 приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області [PERSON] було посвідчено договір купівлі-продажу кв.№34 в буд.118 по вул. Шевченка в м. Біла Церква Київської області\~ укладеного між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] (том.1 а.с.30). 08 серпня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено нотаріально посвідчений договір позики за змістом якого [PERSON] отримав від [PERSON] в борг 300 000,00 грн., які зобовязався повернути у строк, який не може перевищувати 60 календарних місяців (том.3 а.с.64-65). 08 серпня 2017 року приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області [PERSON] було посвідчено договір іпотеки за реєстровим №2197, в якому іпотекодавцем виступив [PERSON], предметом іпотеки виступила спірна квартира, на яку накладено заборону відчуження. При цьому, іпотекодержателем є [PERSON], строк виконання основного зобовязання: 08.08.2022, розмір основного зобовязання: 300000,00 грн. (том.3 а.с.61-63). Позивач [PERSON] вважає, що оскаржувані договори порушують його права, тому звернувся до суду. Відповідачі вимоги позивача не визнають з підстав їх необгрунтованості. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ч.ч.3,4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Звертаючись до суду з вказаним позовом [PERSON] посилається на ст.230 ЦК України стверджуючи, що [PERSON] ввела в оману [PERSON] щодо наявних заборон на відчуження майна, тому правочин з купівлі-продажу спірної квартир укладений між сторонами слід визнати недійсним. Надаючи правову оцінку доводам позивача, суд вказує на таке. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. В даному випадку сторонами договору купівлі-продажу кв.№34 у буд.№118 по вул. Шевченка у м. Біла Церква Київської області від 27 липня 2017 року є [PERSON] та [PERSON], отже саме зазначені особи наділені правом ставити питання про захист свого права порушеного спірним правочином, якщо вони вважають свої права порушеними. В даному випадку [PERSON] на такі обставини не вказувала, до суду з відповідним позовом не зверталась. [PERSON] у відзиві на позовну заяву зазначив, що [PERSON] не вводила його в оману при укладенні та посвідченні вказаного договору. Крім того, права [PERSON] на [ADDRESS] виникли за наслідками проведення електронних торгів, результати яких затверджено протоколом проведення електронних торгів №279377 від 16.08.2017 року, при цьому спірний правочин з купівлі-продажу зазначеної квартири укладений між [PERSON] та [PERSON] ще 27.07.2017 року, тому такий правочин обєктивно не може порушувати права [PERSON], які виникли вже після укладення такого договору. За таких обставин, слід визнати, що позивач [PERSON] обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги безпідставно посилається на приписи ст.230 ЦК України. При цьому, інших підстав позову [PERSON] не зазначив. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України, визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Саме до цього зводяться висновки Верховного Суду України викладені у постанові №6-951цс16 від 24.05.2017 року. Суд враховує, що станом на дату посвідчення спірного правочину, тобто 27 липня 2017 року на\~ [ADDRESS] було накладено два обтяження, а саме: 02 листопада 2007 року приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області [PERSON] було посвідчено договір іпотеки за реєстровим № 6358 та накладено заборону за реєстровим №6359 зазначеної вище квартири, обтяжувач ВАТ «Банк «[PERSON] та Кредит», а 04 листопада 2013 року державним виконавцем Білоцерківського МВ ДВС [PERSON] у ВП № 39945931 було винесено постанову про арешт спірної квартири. Як вбачається з відповіді приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу [PERSON] вих.№288/01-16 від 02.05.2018 року на запит суду, оригінал нотаріальної справи щодо посвідчення спірного правочину вилучено на підставі ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.10.2017 року, справа №357/10438/17, 1-кс/4047/17. При цьому, суд звертає увагу, що правомірність посвідчення договору купівлі-продажу від 27 липня 2017 року укладений між [PERSON] та [PERSON] приватним нотаріусом [PERSON] попри зазначені обтяження не є предметом судового розгляду в рамках даної цивільної справи з огляду на предмет та підстави позову. Разом з тим, [PERSON] є переможцем прилюдних торгів на яких реалізовувалось арештоване майно боржників, зокрема №34 у буд.№118 по вул. Шевченка у м. Біла Церква Київської області, як майно боржника [PERSON] у ВП № ВП № 39945931, що не заперечується сторонами та підтверджується протоколом проведення електронних торгів №279377 від 16.08.2017 року та Актом державного виконавця про проведення електронних торгів з реалізації нерухомого майна. Порядок видача свідоцтв про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) врегульовано у [PERSON] 12 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5.(далі Порядок). Відповідно до п.п.3.1,3.2 Порядку, Свідоцтво про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів видається нотаріусом на підставі складеного державним виконавцем акта про проведені публічні торги, затвердженого начальником відповідного відділу державної виконавчої служби. В акті про проведені прилюдні торги має бути зазначено: ким, коли і де проводилися прилюдні торги; коротка характеристика реалізованого майна; прізвище, імя, по батькові (назва юридичної особи), адреса кожного покупця; сума, внесена переможцем торгів за придбане майно; прізвище, імя, по батькові (назва юридичної особи) боржника, його адреса; дані про документи, що посвідчували право власності боржника на майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку: назва документа, ким виданий, посвідчений (для нотаріусів указувати прізвище, імя, по батькові, нотаріальний округ), дата видачі, посвідчення, номер за реєстром, орган реєстрації, дата і номер реєстрації. Як зазначає державний нотаріус [PERSON] у постанові від 20.09.2017 року про відмову [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, у Акті про проведення прилюдних торгів наданому [PERSON] наявна уся необхідна інформація відповідно до порядку, у тому числі відомості про документи, що посвідчували право власності боржника на майно. При цьому, на момент проведення прилюдних торгів, квартира належала іншій особі, а не боржнику [PERSON], тому підстави для видачі нотаріусом свідоцтва про право власності на нерухоме майно придбане на електронних торгах відсутні. Суд звертає увагу, що «Порядок реалізації арештованого майна» затверджено Наказом Міністерства Юстиції України від 29.09.2016 року\~ № 2831/5, де визначено, що арештоване майно (далі - майно) - рухоме або нерухоме майно боржника (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження»), на яке звернено стягнення і яке підлягає примусовій реалізації. У розділі\~ XIІI вказаного порядку зазначено, що спори, пов'язані з реалізацією майна, вирішуються в судовому порядку. За таких обставин, оскільки на момент проведення прилюдних торгів з продажу квартири [ADDRESS], спірне майно не належало боржнику [PERSON], позивачу слід розглянути можливість захисту своїх прав шляхом звернення до суду із відповідним позовом щодо реалізації такого майна. Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що має назву «Право на ефективний засіб юридичного захисту», проголошує: «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження». У розвиток положень цієї статті Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях також наголошує на необхідності оцінки ефективності обраного зацікавленою особою способу захисту. Зокрема, у пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v . the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Враховуючи встановлені обставини та наведені вимоги закону, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України, понесені [PERSON] судові витрати слід залишити за ним, як за позивачем.

Outcome: dismissed