Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

В серпні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, які уточнив 18.10.2018 року, якими просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що місцем відкриття спадщини [PERSON], померлої 30.01.2018 року, є останнє місце її проживання за адресою: [INFO], та просив визнати право власності за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 30.01.2018 року, на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], яка належала їй на підставі договору купівлі-продажу від 30.05.2008 року; грошові внески, які зберігаються на рахунках №26206455071219 USD «Доступні гроші Ощадний вклад» та №26204455037910 UAH «Доступні гроші Ощадний вклад» в АТ «ОТП Банк»; недоотриману пенсію в розмірі 1373,00 грн. за період з 01.01.2018 року по 31.01.2018 рік. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 30.01.2018 року померла його мати [PERSON] Після її смерті залишилось спадкове майно, зокрема: квартира,\~розташована за\~адресою:\~[ADDRESS],\~яка належала\~їй на\~підставі договору\~купівлі-продажу\~від 30.01.2008\~року;\~грошові внески,\~які зберігаються\~на рахунках\~в АТ\~«ОТП Банк»;\~недоотримана пенсія\~в розмірі\~1373,00\~грн.\~за період\~з 01.01.2018\~року по\~31.01.2018\~рік.\~За життя\~[PERSON]\~ заповіт\~не залишала. Спадкоємцем за законом першої черги на вищевказане майно є її син [PERSON] Інших спадкоємців немає. У встановлений законом строк позивач надав заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON], проте йому було повідомлено, що немає можливості видати свідоцтво про право на спадщину на майно, що залишилося після померлої [PERSON], оскільки відсутні документи, що підтверджують місце відкриття спадщини. Даний факт створює позивачу перешкоди в оформлені спадщини, яка залишилася після смерті його матері. Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Відповідачка в судове засідання не зявилася, сповіщена належним чином про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомила, надала суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи без її участі. У судовому засіданні була допита свідок [PERSON], яка пояснила, що дійсно померла [PERSON] на момент смерті та проживала за адресою: [INFO]. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення свідка, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 30.05.2008 року серії ВКК №848092, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу [PERSON] в реєстрі №2275, зареєстрованому в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №66в-89 від 30.06.2008 року, квартира №33, що розташована за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул.Нахімова,373, належить [PERSON] (а.с.12). Дана інформація підтверджена листом КП «Ізмаїльське МБТІ» за №1487 від 18.10.2018 року. Згідно повідомлення ПФУ Одеської області від 13.08.2018 року №8050/05 після смерті [PERSON] залишилась недоотримана пенсія за період з 01.01.2018 року по 31.01.2018 року у розмірі 1373,00 грн. (а.с.15). Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД №515973, виданого 01.02.2018 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області [PERSON] померла 30.01.2018 року (а.с.6). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], яка належала їй на підставі договору купівлі-продажу від 30.05.2008 року; грошові внески, які зберігаються на рахунках №26206455071219 USD «Доступні гроші Ощадний вклад» та №26204455037910 UAH «Доступні гроші Ощадний вклад» в АТ «ОТП Банк»; недоотриману пенсію в розмірі 1373,00 грн. за період з 01.01.2018 року по 31.01.2018 рік, що підтверджується матеріалами спадкової справи №26/2018 рік. За життя спадкодавець [PERSON] заповіт не залишила. Так, спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] став її син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії IV ЖД №391441, виданим відділом ЗАГС Ізмаїльського міськвиконкому 16.12.1987 року (а.с.18). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-ЖД №449974, виданого відділом ЗАГС Ізмаїльського міськвиконкому 25.07.1990 року, [PERSON] після реєстрації шлюбу змінив прізвище [PERSON] на [PERSON] (а.с.19). Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Інших спадкоємців немає. На звернення позивача до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу [PERSON] з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], листом від 03.08.2018 року №478/02-14 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, у звязку з тим, що у заявника відсутні документи, що підтверджують місце відкриття спадщини (а.с.28). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п.п. 1.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України у разі відсутності у спадкоємців документів, що підтверджують місце відкриття спадщини, нотаріус розяснює спадкоємцям їх право на звернення до суду із заявою про встановлення місця відкриття спадщини. У такому випадку місце відкриття спадщини підтверджується копією рішення суду, що набрало законної сили. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до\~ст.\~316\~Цивільного Кодексу\~України,\~правом власності\~є право\~особи на\~річ (майно),\~яке вона\~здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 293 ЦПК України розгляд справ про встановлення факту віднесено до компетенції суду. Згідно п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. За позицією Верховного Суду України, викладеною в абз.2 п.2 постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» за №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту місця відкриття спадщини. Так, факт, що місцем відкриття спадщини після [PERSON], померлої 30.01.2018 року, є останнє місце її проживання за адресою: [INFO], підтверджує допитана в судовому засіданні свідок та зібрані у справі докази. Зокрема, з амбулаторної карти [PERSON] вбачається адреса її проживання, а саме, вул.Леніна,122/2, м.Ізмаїл Одеської області, за якою здійснювалися виклики лікарів (а.с.23). Дана адреса зазначена також у договорі-заказу №105 на організацію та проведення поховання від 01.02.2018 року (а.с.24). Згідно розпорядження Ізмаїльського міського голови від 19.02.2016 року № 57р «Про перейменування вулиць, провулків та проспекту в м.Ізмаїлі Одеської області» вулицю Леніна перейменовано у вулицю Комерційну. Згідно п. 6 ч. 1 ст. З Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», реєстрація - це лише внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання, із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку уповноваженого на те органу. При цьому, громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання. Таким чином, саме постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою місця проживання спадкодавця. Враховуючи викладене, на думку суду правомірними є вимоги [PERSON] щодо визнання за ним права власності на вказане нерухоме майно. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідачка визнала позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 81 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved