Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

В червні 2016 року позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до відділу житлово-комунального господарства Уманської міської ради, про скасування свідоцтва про право власності на квартиру та рішення про її приватизацію. В позові вони вказують, що [PERSON], та [PERSON], уклали шлюб 14.04.1985 року, який був зареєстрованим Аполянською сільською радою Уманського району Черкаської області, свідоцтво І-СР № 417896 від 14.04.1985 року. В позові також вказано, що у шлюбі в їх сімї народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Однією сімєю вони проживали в будинку за адресою вул. Радянська, 81, с. Аполянка, Уманського району, Черкаської області, де і були прописані. Позивач в позові зазаначає, що її чоловік, [PERSON], працював на посаді начальника спеціального міжрайонного відділу державної служби боротьби з економічною злочинністю з дислокацією в м. Умані. З моменту призначення на вказану вище посаду, відповідно до службових вимог [PERSON] був зобовязаним фактично проживати та бути зареєстрованим в [INFO]. Оскільки власного житла у них не було, то вони були вимушені проживати у гуртожитку за адресою: завулок Богуна, 7а, м. Умань, Черкаська обл. Позивачі в позові зазначають, що оскільки їх сімя відносилась до категорії осіб, що потребували поліпшення житлових умов, рішенням виконкому Уманської міської ради Черкаської області від 14.10.2004 № 550, [PERSON], на склад сімї: він, дружина - [PERSON], сини - [PERSON] та [PERSON], була надана трикімнатна квартира, житловою площею 38,7 кв.м., за адресою: [ADDRESS]. 15.10.2004 року на вказане житлове приміщення [PERSON], було видано ордер серія А № 02244 для поселення з сімєю з чотирьох чоловік у складі, зазначеному вище. Також в позові вказано, що 28.10.2004 року їх сімя переїхала на постійне проживання у зазначену квартиру та проживає у ній по теперішній час. 11.11.2004 року на підставі одноосібного звернення [PERSON], органом приватизації було видано розпорядження, яким, квартиру, в якій всі вони проживали однією сімєю (разом з неповнолітніми дітьми), було надано на імя [PERSON] в особисту приватну власність, без зазначення повнолітніх членів сімї, які відповідно до вимог закону також мали право на частину вказаної квартири. 18.11.2004 року відділом житлового господарства виконавчого комітету Уманської міської ради Черкаської області, на підставі вище вказаного розпорядження, було видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія САА № 406054 від 18.11.2004 року, в якому в якості власника зазначено одноосібно лише [PERSON] Позивачі в позові вказують, що дані факти [PERSON] та її синам, [PERSON] та [PERSON] позивачам по справі - відомі не були. 08.02.2016 [PERSON], помер, що засвідчується свідоцтвом про смерть серія І-СР № 273945 від 20.02.2016 року. Відповідно до вимог ст.ст. 1220, 1222-1223, 1261, 1268, 1269 ЦК України позивачі, як спадкоємці першої черги, звернулись до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав і встановили, що квартира, в якій вони проживали разом із спадкодавцем, померлим [PERSON], приватизована ним одноособово, а не знаходиться в їх спільній сумісній власності. Позивачі вважають, що зазначене вище рішення органу приватизації є незаконним, та таким, що прямо порушує їх майнові права, і підлягає скасуванню, вони також вважають, що спірна квартира, за адресою: [ADDRESS], підпадає під визначені законом критерії до обєктів приватизації, оскільки відповідно до рішення виконкому Уманської міської ради Черкаської області від 14.10.2004 року № 550 була надана на підставі найму сімї позивачів у складі чотирьох наймачів, що проживали разом. Проте, в матеріалах приватизаційної справи на спірну квартиру, в довідці про склад сімї, яка була подана [PERSON] до органу приватизації, зазначений лише [PERSON], тобто він один. Враховуючи зазначене, позивачі вважають, що розпорядження органу приватизації № 12335 від 11.11.2004 суперечить вимогам ст.ст. 1-2 Закону № 2483-ХІІ Про приватизацію державного житлового фонду» ( в редакції від 11.06.2003 року, що діяла на момент приватизації квартири), оскільки, відповідно до довідки про склад сімї наймача в кількості одна особа, що міститься в приватизаційній справі, - спірна квартира вже не є обєктом приватизації. В позові позивачі посилаються на те, що відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону Про приватизацію державного житлового фонду», якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім'ї безоплатно. До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем, або за якими зберігається право на житло на момент введення в дію цього Закону. Згідно з положенням ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону № 2483-ХІІ передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Отже, спірна квартира, на думку позивачів, повинна була передаватись у спільну сумісну власність усім членам їх сімї, які на той час проживали разом, тобто [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Враховуючи відповідні норми чинного законодавства України, позивачі вважають, що розпорядження органу приватизації № 12335 від 11.11.2004 року також суперечить вимогам ч. 2 ст. 8 ЗаконуПро приватизацію державного житлового фонду» , оскільки спірну квартиру було передано у одноособову приватну власність, а не у спільну сумісну чи у спільну часткову. Крім того, для приватизації спірної квартири органу приватизації необхідна була письмова згода повнолітніх членів сімї наймача, в даному випадку, від дружини, [PERSON] Проте, така письмова згода відсутня. Видаючи розпорядження № 12335 від 11.11.2004 року орган приватизації, на думку позивачів, порушив їх права, тим самим позбавив законного права на житло. Оскільки, розпорядження органу приватизації № 12335 від 11.11.2004 року було прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, вони в позові просять суд : визнати недійсним та скасувати розпорядження органу приватизації № 12335 від 11.11.2004 року щодо передачі у приватну власність [PERSON] квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]; визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САА № 406054 від 18.11.2004 року стосовно квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що було видане на імя [PERSON]; скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САА № 406054 від 18.11.2004 року стосовно квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що було видане на імя [PERSON]; визнати спільну сумісну власність щодо квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] за [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Ухвалою Уманського міськрайонного суду від 13.09.2016 року по справі в якості третьої особи без самостійних вимог була залучена [PERSON], як законний представник малолітньої особи [PERSON]. Ухвалою Уманського міськрайонного суду від 03.11.2016 року по справі в якості третьої особи без самостійних вимог був залучений орган опіки та піклування Уманської міської ради. Позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], будучи належним чином повідомлені про місце, дату і час проведення розгляду справи , - в судове засідання не з»явилися. При цьому завчасно до суду вони надали заяви в яких просили суд розгляд справи проводити у їх відсутність. В судовому представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON], позов підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені в позові. Представник відповідача - відділу житлово-комунального господарства Уманської міської ради, будучи належним чином повідомлений про місце, дату і час проведення розгляду справи , - в судове засідання не з»явився. При цьому на адресу суду було надано лист в якому вказано, що вони просять проводити судове засідання без участі їх представника та прийняти рішення в межах чинного законодавства. Представник третьої особи без самостійних вимог - [PERSON], яка діє в інтересах малолітньої особи [PERSON], та її представник адвокат [PERSON], - в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, просили суд відмовити у задоволенні позову на підставі того, що предметом спору є квартира за адресою: м.Умань вул. Європейська(Леніна), 90 кв.41, яка є об»єктом спадкування, і в разі скасування приватизації будуть порушені права малолітньої дитини спадкодавця. Одночасно вони посилались на те, що відповідна квартира належала батьку малолітньої [PERSON] [PERSON], яким була приватизована і лише він мав право на приватизацію відповідної квартири, оскільки позивачі проживали в іншому населеному пункті. Представник третьої особи без самостійних вимог органу опіки та піклування Уманської міської ради в судовому засіданні вказувала, що вона заперечує проти задоволення позову, оскільки у малолітньої особи є частка у спадковому майні і в разі задоволення позову будуть порушені її права. Суд, заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] адвоката [PERSON], третьої особи без самостійних вимог - [PERSON], яка діє, як законний представник в інтересах малолітньої особи [PERSON], та її представника адвоката [PERSON], представника третьої особи без самостійних вимог органу опіки та піклування Уманської міської ради, дослідивши матеріали справи, - приходить до наступного. У відповідності до ч. 4\~ст. 41 Конституції\~ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. В силу\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Згідно\~ст. 155 Житлового Кодексу України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не можуть бути в них вилучено, крім випадків, установлених законодавством. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серія І-СР № 417896 від 14.04.1985 року [PERSON] та [PERSON], уклали шлюб 14.04.1985 року, який був зареєстрованим Аполянською сільською радою Уманського району Черкаської області (а.с.14). Від шлюбу у них народилися двоє синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.15,16). Відповідно до рішення виконавчого комітету №550 від 14.10.2004 року [PERSON], на склад сімї: він, дружина - [PERSON], сини [PERSON] та [PERSON], була надана трикімнатна квартира, житловою площею 38,7 кв.м., за адресою: [ADDRESS] (а.с.19) Згідно ордера серії А № 02244 від 15.10.2004 року [PERSON], на склад сімї: він, дружина - [PERSON], сини [PERSON] та [PERSON], була надана трикімнатна квартира, житловою площею 38,7 кв.м., за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). Відповідно до паспортних даних позивача [PERSON] , вона зареєстрована у спірній квартирі з 01.12.2015 року (після видання розпорядження органу приватизації 11.11.2004 року) (а.с.7,8). Згідно паспортних даних позивача [PERSON], він був зареєстрований у спірному житловому приміщенні з 13.07.2009 року по 08.06.2013 року (після видання розпорядження органу приватизації 11.11.2004 року) (а.с.10,11). У відповідності до паспортних даних позивача [PERSON], він взагалі не був зареєстрований в [INFO] (Леніна), 90 в м. Умані. 28 жовтня 2004 року [PERSON] подав заяву про передачу йому у приватну власність квартири (а.с. 118). До вказаної заяви ним було додано довідку про склад сім»ї наймача ізольованої квартири та займані ними приміщення №134, за підписом керівника підприємства з обслуговування житла, в якій вказаний лише він один наймач [PERSON] (а.с.119). У відповідності до розпорядження органу приватизації №12335 від 11.11.2004 року було передано відповідну квартиру, яка розсташована за адресою: м.Умань вул. Леніна б. 90, кв. 41, в особисту приватну власність [PERSON] (а.с.121). Згідно свідоцтва про право власності серія САА № 406054, виданого відділом житлового господарства виконавчого комітету Уманської міської ради Черкаської області від 18.11.2004 року, на підставі вище вказаного розпорядження органу приватизації, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.20). Відповідно до даних зазначених в свідоцтві про народження І-СР № 041973 від 25.01.2007 року батьком [PERSON] є [PERSON] (а.с.32). [PERSON] помер 08.02.2016 року (а.с.17 - свідоцтво про смерть серія І-СР № 273945 від 20.02.2016 року). За\~ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~під приватизацією розуміється відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належні до них господарських споруд і приміщень підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Приватизація включає у себе комплекс способів та дій, які вчиняються громадянами, результатом яких є набуття ними права власності на приміщення державного житлового фонду і виникнення якого оформляється органом приватизації шляхом прийняття відповідного рішення та видачі свідоцтва. У відповідності до ч. 5\~ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~кожний громадянин України має право приватизуватися займане ним житло. Із змісту ст.5 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду"\~\~вбачається, що до членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Відповідно до вимог п.2\~ст. 8 Закону України "Про приватизацію Державного житлового фонду", викладеній в редакції чинній на момент приватизації житла, передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку)". Відповідно до п. 20, 21 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян N№56, від 15.09.1992, затвердженого Державним комітет України по житлово-комунальному господарству, при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім'ї та займані приміщення. При цьому пунктами 18, 19 цього Положення визначено порядок підтвердження факту постійного проживання особи в жилому приміщенні -\~\~у довідці про склад сім'ї, що подається особою в числі інших документів до органу приватизації, вказуються члени сім'ї наймача, які водночас і прописані, і мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. Відповідно до статей 1, 3, 8 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність. Згідно правової позиції Верховного Суду України по справі № 6-121 цс 13 від 11.12.2013 року право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством. Пленум Верховного Суду України в частині пятій пункту 13 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності зазначив, що в разі непередання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Також статті 15, 16 ЦК України містять норми про те, що особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним зі способів захисту цивільного права є примусове виконання обов'язку в натурі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі статтями 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. При цьому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ч. 1 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Статтею 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не надали суду належних і допустимих доказів того, що станом на час видання розпорядження органу приватизації №12335 від 11.11.2004 року щодо передачі у приватну власність [PERSON] квартири, за адресою: [ADDRESS] вони були зареєстровані та проживали у вказаному приміщенні, а відповідно були членами сім'ї наймача, які проживали у спірному житловому приміщенні, а тому підстав для визнання недійсним та скасування вказаного розпорядження органу приватизації не має. Позовні вимоги щодо визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а саме на квартиру за адресою: [ADDRESS], серія САА № 406054 від 18.11.2004 року, виданого відділом житлового господарства виконкому Уманської міської ради Черкаської області на імя [PERSON], скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а саме на квартиру за адресою: [ADDRESS], серія САА № 406054 від 18.11.2004 року, виданого відділом житлового господарства виконкому Уманської міської ради Черкаської області на імя [PERSON], визнання спільної сумісної власністю щодо квартири, за адресою: [ADDRESS], за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є похідними позовними вимогами, а тому в звязку із відсутністю підстав для визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації №12335 від 11.11.2004 року щодо передачі у приватну власність [PERSON] квартири, за адресою: [ADDRESS], Черкаська область, в їх задоволенні також необхідно відмовити. На позивача покладений обовязок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог і відповідно, що є підстави для застосування до спірних правовідносин відповідних положень чинного законодавства України. Тобто, відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України - позивачі та представник позивача повинні були довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 ЦПК України, зазначені ними обставини. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, які оцінені за вимогами ст. 212 ЦПК України, суд дійшов висновку про те, що позивачами та представником позивача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що права позивачів порушені, тобто позивачі та представник позивача [PERSON] не довели позовних вимог, що є їх процесуальним обовязком (ст.ст. 10,60 ЦПК України). Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі , ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 208, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed