Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Дніпропетровського районного суду з позовом до [PERSON] , 3-тя особа: служба у справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон, про надання дозволу на виготовлення проїзного документу для виїзду неповнолітньої дитини за кордон, надання дозволу на отримання візи для виїзду неповнолітньої дитини за кордон. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, у шлюбі [INFO] народився син - [PERSON] . Відповідач будь-якого допомоги на утримання сина не надає. Крім того, вона має намір вивезти сина за кордон з метою стабілізування його психологічного стану, оскільки син був свідком бойових дій в Луганську. Відповідач у добровільному порядку згоду на вивіз сина за кордон не надає, що змушує її звернутися до суду. Позивач надала письмову заяву, згідно якої просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Згідно супровідного листа відповідачу відправлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення ухвалу суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами. Відповідно до ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Враховуючи вимоги ст.128 ЦПК України, відповідач є таким, що належним чином повідомлений про слухання справи, та у наданий судом строк та станом на 13.08.2019 року відзив на позов не подав, заперечення щодо розгляду справи в спрощеному порядку подано не було, будь-яких клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч.8 ст.178 та ч.5 ст.279, зі згоди позивача, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України. Представник 3-ї особи у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень Цивільного процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, дійшов до наступного. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи. Судом встановлено, що 30 липня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено актовий запис №48, Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управляння юстиції. Свідоцтво про розірвання шлюбу серія [NUMBER] . Від спільного подружнього життя у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Як встановлено судом, з моменту припинення фактичних шлюбних відносин і до тепер дитина перебуває на особистому моєму утриманні та вихованні. Відповідач не проявляє жодного інтересу до дитини, не займається її вихованням, не приймає участі в її утриманні, матеріально не допомагає, добровільно не сплачує аліменти та не відвідує дитину, але при цьому обмежує її права. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Разом з тим, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів, який набрав чинності 08 липня 2017 року, до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України внесено зміни, згідно яких розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач фізично здоровий, працездатний, інших утриманців не має, а тому враховуючи матеріальний стан сторін, а також, те що відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача у цій частині, стягнувши аліменти з відповідача на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення [PERSON] , [INFO] повноліття, починаючи стягнення з дня подачі позову - 19 липня 2019 року. Позивач має намір вивезти сина - [PERSON] на відпочинок за кордон з метою його загального розвитку, розширення кругозору, також з метою відволікти дитину та покращити їх психологічний стан, оскільки він був свідком жахливих подій, які відбувалися у м.Луганську під час обстрілів, але всі її прохання дати згоду для виготовлення проїзного документа дитині та оформлення візи для виїзду за кордон та надати дозвіл на виїзд дитини за кордон відповідач ігнорував та ніяк не коментував. Позивач неодноразово намагалася звернутися до відповідача із проханням надати згоду на виготовлення проїзних документів дитині для виїзду за кордон, оскільки вважає, що сина за межі України відповідає його інтересам та є доцільним з точки зору його виховання та розвитку, а часом навіть вкрай необхідним з огляду на потребу постійного оздоровлення та психологічного розвантаження. Раніше відповідач надав дозвіл на тимчасовий виїзд, однак, не зрозумілих причин, відповідач на даний час такого дозволу не надає, у зв`язку із чим, син позбавлений права на розвиток, оздоровлення та знайомство зі світом. Відповідач живе у м.Луганську на тимчасово окупованій території та немає наміру переїхати на постійне проживання до м.Дніпра, а також не має наміру допомагати у вихованні спільної дитини. Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України). Частинами 1, 2 ст. З Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Досягти забезпечення всіх основних принципів та умов захисту прав та інтересів дитини, задекларованих Конвенцією про права дитини, можливо лише за умови, коли дитина оточена любов`ю, піклуванням, розумінням та яким батьки можуть сприяти і забезпечити фізичний, розумовий, моральний, духовний та соціальний розвиток, а тому тимчасовий виїзд за межі України в повній мірі відповідає саме інтересам неповнолітньої дитини. На даний час позивач має достатній дохід, завжди приділяла достатню увагу своєму сину, і може забезпечити його регулярні поїздки та відвідування ним, у її супроводі різних країн світу з метою оздоровлення, відпочинку та пізнання світу. Також, суд бере до уваги, що неповнолітній [PERSON] активно і професійно займається спортом, є вихованцем комунального навчального закладу «ДЮСШ з технічних та прикладних видів спорту» Дніпровської міської ради, членом громадської організації «Спортивний клуб» ОЛІМП ТКД» м.Дніпро, членом збірної команди України з тхеквондо ВТФ, є постійним учасником різноманітних змагань, конкурсів, універсіад та інших заходів які в свою чергу проходять під егідою Міністерства молоді та спорту України, Федерації тхеквондо ВТФ України (ШТ), ВП ГО «Федерація Тхеквондо ВТФ України» у Дніпропетровській області. Крім того, [PERSON] є неодноразовим призером відповідних змагань, багаторазовий чемпіон України, призер міжнародних змагань, фіналіст чемпіонату Європи з тхеквондо ВТФ у розділі ПУМСЕ, що дає йому право і можливість для виступу і захисту честі українських кольорів на міжнародній арені. Для участі у міжнародних змаганнях, котрі проводяться за межами України заявки повинні бути направлені у федерацію інших країн через відповідний Виконком, або при розміщені он-лайн реєстрації для участі у змаганнях за кордоном на сайті закордонної федерації чи на сайті організатора турніру за кордоном, спортсмен з дозволу керівника клубу проводить реєстрацію на такому сайті в режимі он-лайн. Одночасно з цим керівник клубу зобов`язаний направити у виконком «Заявку для участі у змаганнях за кордоном» відповідної форми, тому неможливо заздалегідь визначитися з переліком країн. Відповідно до ч.3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Пунктом 2 ст. З Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" передбачено, що правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. В ч. 1 п. 22 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою КМУ від 27 січня 1995 р. N57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у випадках, визначених цими Правилами, або у разі пред`явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ст. 150 СК України на батьків покладено обов`язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до сім`ї, своєї Батьківщини, також покладено обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані поважати дитину, забезпечити здобуття дитиною загальної освіти, готувати дитину до самостійного життя Згідно вимог ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Згідно до ч.2 ст. 154 Сімейного Кодексу України, батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Згідно ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ч. 1. ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України, зокрема дитини, під час перебування за її межами, є проїзний документ дитини. Оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається органами внутрішніх справ за місцем проживання. У відповідності до п. 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, оформлення паспорта /проїзного документа/ здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей). За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З наведених норм витікає, що судове рішення про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди батька є підставою для звернення до відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб для виготовлення проїзного документу та до консульської установи для отримання відповідного дозволу на виїзд за кордон. У зв`язку із вищезазначеним, позивач вимушена звернутися до суду в інтересах сина [PERSON] , [INFO] , з позовною заявою про надання дозволу на виготовлення проїзних документів дітям для виїзду за кордон, отримання віз, у разі необхідності та дозволу на виїзд дітям за кордон без згоди та супроводу другого з батьків до досягнення ним 16 років. Згідно ч.1 ст.110 ЦПК України позови про стягнення аліментів, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. Враховуючи викладене вище, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а відтак підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України з [PERSON] на користь держави необхідно стягнути судовий збір, пропорційно задоволеним позовним вимогам, у сумі 3 842 грн. ( по 768 грн. 40 коп. за кожну вимогу).

Outcome: approved