Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

Позивач [PERSON] 04 травня 2017 року пред"явила до суду позов до\~\~відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO] , в розмірі по 1500 гривень, щомісячно, до досягнення ним повноліття. В обґрунтування вимог позивачка вказала, що\~упродовж 2012-2013 років перебувала із відповідачем у фактичних шлюбних стосунках. 25 червня 2013 року народився син [PERSON] , який проживає разом із нею та перебуває повністю на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку не виконує свій батьківський обовязок по утриманню неповнолітнього сина, хоча будучи здоровим та працездатним , має на це змогу, оскільки інших неповнолітніх дітей та утриманців не має . При цьому її , позивачки , матеріальний стан не дозволяє їй самостійно надати малолітньому [PERSON] належне матеріальне забезпечення. Посилаючись на наведене, просить позов задовольнити. \~У судове засідання від позивачки [PERSON] поступила заява про розгляд справи за її відсутності , у якій вона просить позов задовольнити у повному обсязі, зсилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення . Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду до суду не з"явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи Суд, розглянувши матеріали справи, вважає за необхідне, проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. \~Судом установлено, що позивачка та відповідач упродовж 2012-2013 років проживали однією сім»єю без реєстрації шлюбу . Сторони є батьками дитини [PERSON], [INFO] , що стверджується актовим записом № 1479 від 09 липня 2013 року відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, яким 24 липня 2013 року видане Свідоцтво про народження (повторно) серії 1-ИД № 183171 . [PERSON] [PERSON] проживає та зареєстрований разом із позивачкою по вулиці Є. Коновальця , 16/57 у м. Тернополі відповідно із довідкою № 1677/28-03 від 02 березня 2017 року Відділу реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради. Відповідно із довідкою № 60 від 14 червня 2017 року - малолітній син сторін [PERSON] відвідує дошкільний навчальний заклад № 30 у м. Тернополі, з 01 грудня 2016 року по 31 травня 2017 року позивач сплатила 1375 гривень оплати за харчування сина. Як убачається із Податкової Декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця від 04 травня 2017 року - загальна сума доходу позивачки [PERSON] за перший квартал 2017 року становить 32042,82 гривень . Відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає [INFO] згідно із відомостями наданими відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Тернопільській області від 15 травня 2017 року. Установлено , що неповнолітній син сторін [PERSON] повністю перебуває на утриманні матері - позивачки [PERSON] Натомість відповідач [PERSON], будучи здоровою , працездатною особою, маючи змогу , коштів на матеріальне утримання неповнолітнього сина не надає. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із вимогами ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник податків має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмірі аліментів у твердій грошовій сумі. За змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Натомість позивачка у повному обсязі надає матеріальне утримання неповнолітньому сину [PERSON], і фактично одноособово несе батьківські обов"язки обох сторін . При цьому матеріальний стан позивачки не дозволяє їй самостійно надати малолітньому сину належне матеріальне утримання . Встановлено, що відповідач маючи задовільний стан здоров»я , є працездатною особою, окрім [PERSON] , не має інших неповнолітніх дітей та інших утриманців. В силу вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідачем не представлено суду жодних доказів про те, що він за своїм станом здоровя чи матеріальним становищем, не може виконувати своїх обовязків по утриманню неповнолітнього [PERSON] та сплачувати аліменти у розмірі визначеному судом . Відповідно із ст. 182 СК України , суд також при визначенні розміру аліментів враховує матеріальне становище та стан здоровя дитини, на яку призначаються аліменти та можливість її матеріального утримання матірю , так само й стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.\~\~ При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Враховуючи в сукупності вищезазначене, суд вважає, що розмір аліментів, які підлягають до стягнення з відповідача в користь позивачки на неповнолітнього сина [PERSON] , слід визначити у розмірі 1500 гривень, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягувати з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved