Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

Головний лікар МОПЛ №1 звернувся до суду із заявою про примусову госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS], для надання психіатричної допомоги в примусовому порядку. Заява мотивована тим, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад та була доставлена у МОПЛ №1 у супроводі батька [PERSON] з Центрального РВ ММУ. Останній звернувся до головного лікаря з заявою про примусову госпиталізацію, оскільки донька висловлює фізичну агресію та насильство проти матері. Представник заявника в судовому засіданні заяву про необхідність примусової госпіталізації підтримав та просив її задовольнити. Прокурор вимоги заяви підтримав в повному обсязі та просив суд її задовольнити. Законний представник в судовому засіданні просив суд задовольнити вимоги заяви. Суду пояснив, що донька хворіє останні 15 років, він з дружиною проживають разом з нею, оскільки її не можна залишати одну. Раз на два-три роки її психічне захворювання загострюється, вона проявляє агресію, застосовує фізичне насильство до нього та матері, отже вони змушеніі звертатися до психіатрічної лікарні для її госпіталізації. Хвора [PERSON] проти заяви заперечувала, заявила суду, що її сильно побив рідний брат, а вона не бажає проживати з батьками в одному будинку і прсить їх виселити з нього. Свій психічний стан оцінити не може, на питання суду по суті не відповідала. Вислухавши думку сторін, вивчивши доводи позову та матеріали справи, оглянувши медичну картку стаціонарного хворого № 2595294 , судом встановлено наступне. Статтею 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" визначено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. В силу ч.1 ст.17 Закону України «Про психіатричну допомогу» перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може бути лише на протязі часу всіх обставин, які послужили основою для проведення госпіталізації Відповідно до частини 1 статті 279 Цивільного процесуального кодексу України, за умов, визначених Законом України "Про психіатричну допомогу", заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження у примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу та заява про продовження такої госпіталізації подається до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Відповідно до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 зазначеної статті, до заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. У заключенні комісії лікарів-психіатрів вказано, що хвора [PERSON] перебуває на обліку в МОПЛ №1 з 1997 року, коли вперше звернулась в ДПВ у зв'язку з появою імперативних вербальних псевдогалюцинацій, психомоторного збудження з ауто агресією, феномену соматопсихічної деперсоналізації. Тривалий час перебувала у групі тяжкого психічного розладу, є інвалідом ІІ групи безстроково, у зв'язку з наявністю в неї психічного захворювання:»Шизофренія, параноїдна форма, епізодичний тип перебігу». 27.08.2014 року у хворої виникло раптово неконтрольоване психомоторне збудження з агресією по відношенню до матері:погрожувала її задушити. Свій вчинок пояснювала тим, що мати навмисно зламала декілька квіток, які хвора самостійно вирощувала в саду. Також, у заключенні комісії зазначено, що при огляді комісією хвора напружена, контакт здійснює формальний. Виказує маячні ідеї відношення зі сторониирідних. Негативі стична, стереотипно повторює, що вона юрист і вміє читати російською та українською мовами. А тому не буде підписувати жодної згоди на лікування. Вважає себе цілком здоровою. Впевнена, що брат і мати нанесли їй чисельні фізичні пошкодження, що не підтвердилось при огляді хворої. Згідно заключення комісії лікарів-психіатрів від 29.08.2014 р. , враховуючи психічний стан хворої, її небезпеку по відношенню до оточуючих, неконтрольовану агресивну поведінку, спрямовану на батьків та брата, потенційну соціальну небезпеку, комісія лікарів вважає за необхідне обов'язкове лікування [PERSON] у примусовому порядку у МОПЛ №1 в умовах стаціонару. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] хворіє на психічну хворобу, за своїм психічним станом не може дати згоди на добровільне стаціонарне обстеження та лікування, становить небезпеку для рідних , з якими разом проживає , а тому її лікування можливо лише у стаціонарних умовах. Враховуючи вищевикладене,суд приходить до висновку, що вимоги заяви обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved