Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом і просить, з врахуванням збільшених позовних вимог, встановити факт належності на праві спільної власності як подружжю [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] , (по 1/2 частині) житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] ; встановити факт його фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном після смерті [PERSON] в шестимісячний строк дня її смерті; визнати в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] , право власності на 1/4 частину житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] . Посилається на те, що [INFO] померла його мама [PERSON] , яка з 11 листопада 1960 року і до дня смерті перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . За час перебування батьків у зареєстрованому шлюбі, в період із 1970 року по 1973 роки, ними був побудований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] , тому він є спільним майном батьків як подружжя, хоча право власності і було зареєстровано лише на батька. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/2 частину вищезазначеного будинковолодіння, що належала їй на праві спільної сумісної власності подружжя. Протягом шестимісячного строку відповідач [PERSON] , яка є рідною сестрою позивача, не вчинила ніяких дій по прийняттю спадщини після смерті матері, як це передбачено ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року). Позивач та його батько [PERSON] прийняли спадщину, фактично вступивши в управління та користування спадковим майном, а батько ще й заяву подав до нотаріуса. 08 липня 2002 року було заведено спадкову справу після померлої [PERSON] [INFO] помер батько сторін по справі [PERSON] . Нотаріус відмовив позивачу в оформленні спадкового майна після смерті матері в зв`язку із ненаданням ним документів, що підтверджують право власності [PERSON] на вищезазначене майно. До суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, відповідно до якого вона просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначає, що посилання позивача на те, що він фактично прийняв спадщину шляхом вступу в управління та користування спадковим майном, не відповідають дійсності. Факт реєстрації позивача у спірному будинку не може бути підставою для встановлення факту управління чи володіння спадковим майном. Крім того, позивач посилається на те, що 08 липня 2002 року Переяслав-Хмельницькою міською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 160 після померлої [INFO] [PERSON] . Але, як відомо їй, після смерті матері ніхто до нотаріальної контори по питанню спадщини не звертався. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити. Позивач зазначив, що народився та проживав у спірному будинку весь час. Після смерті матері вони з батьком вступили у спадщину. Проживали разом, він здійснював ремонт будинку, доглядав господарство, сплачував половину вартості комунальних послуг, хоча квитанції по сплаті комунальних послуг дійсно на ім`я батька. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги не визнали. Відповідач зазначила, що до 1995 року проживала у спірному будинку. В даний момент зареєстрована та проживає по [ADDRESS]. Будинок її розташований по [ADDRESS] . Свій будинок побудувала за власні кошти. Вона також доглядала за матір`ю і за господарством. Всі рахунки по сплаті комунальних послуг були оформлені на батька, а не на матір чи позивача. Судом встановлено наступне. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03 лютого 1971 року Переяслав-Хмельницьким бюро ЗАГС Київської області, позивач [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Батьки позивача перебували у шлюбі, зареєстрованому 11 листопада 1961 року Григорівською сільською радою Переяслав-Хмельницького району Київської області (копія свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 11 листопада 1961 року (а.с.8)). За час перебування у зареєстрованому шлюбі батьками позивача був побудований будинок з господарським будівлями та спорудами, розташований [ADDRESS] . Свідоцтво про право власності на даний будинок було видане на ім`я батька позивача [PERSON] (а.с.9-10) [INFO] в м. Переяслав-Хмельницькому Київської області померла [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 26 березня 1996 року Переяслав-Хмельницьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Київської області (а.с.6). З оригіналу будинкової книги, яка була досліджена в судовому засіданні, вбачається, що позивач зареєстрований по [ADDRESS] з 19 грудня 1979 року, за 1987 та 2016 роки маються записи про реєстрацію в зв`язку із зміною паспорту. Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 65274923 від 22 червня 2021 року Переяслав-Хмельницькою міською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 160 від 05 січня 2003 рокупісля померлої [INFO] [PERSON] (а.с.19). Як вбачається із копії спадкової справи, заведеної після померлої [PERSON] (а.с.53-65), із заявами про прийняття спадщини зверталися її чоловік [PERSON] (а.с.54) та син [PERSON] (а.с.58). На ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину на грошові вклади. Листом № 405/01-16 від 22 червня 2021 року (а.с.22) завідувач Переяславської міської державної нотаріальної контори Київської області Ткаченко О.А. відмовив позивачу в отриманні свідоцтва про право на спадщину на його ім`я після померлої [INFO] [PERSON] в зв`язку з відсутністю у спадкоємця документів, що посвідчують право власності на спадкове майно. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 02 січня 2021 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Переяславу та Переяслав-Хмельницькому району Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), [INFO] помер [PERSON] (а.с.20). Після його смерті до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулися [PERSON] та [PERSON] (а.с.37, 45). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових № 10 від 30 серпня 2021 року, складеного депутатом Томенко Л.М. , (а.с.78) [PERSON] зареєстрований та проживає по [ADDRESS] із 1979 року по день складення акту. Разом з ним проживали його батьки: [PERSON] (померла [INFO] ) та батько [PERSON] (помер [INFO] ). Після смерті матері [PERSON] проживав та фактично управляв вищезазначеним будинком з 25 березня 1996 року по 25 вересня 1996 року. Дані обставини підтверджені сусідами: [PERSON] [PERSON] , [PERSON] . Свідок [PERSON] показала, що є депутатом Переяславської міської ради. Складала акт в присутності сусідів [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , які підтвердили викладені в ньому обставини. Свідок [PERSON] показала, що будинки, де проживають позивач та відповідач, будували їх батьки. [PERSON] весь час проживав у спірному будинку, допомагав батькам, ремонтував будинок. Після смерті матері він і його батько користувалися будинком, платили за нього комунальні платежі. Свідок [PERSON] показав, що є сусідом позивача. [PERSON] проживав у будинку, ремонтував його, платив комунальні послуги, доглядав за матір`ю. Похорон і поминки після смерті матері та батька відбував, в основному, позивач, хоча і відповідач також допомагала. Свідок [PERSON] показала, що знає [PERSON] із 1980 року, [PERSON] робив колодязь, декоративну штукатурку на будинок. Після смерті матері відповідачка допомагала батьку обробляти його частині земельної ділянки, [PERSON] обробляв свою. Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Оскільки батьки позивача перебували у шлюбі із 1960 по день смерті [PERSON] ( [INFO] ), спадкове майно було побудоване у період із 1970 року по 1973 рік, спадщина після померлої [PERSON] відкрилася [INFO] , то до спірних правовідносин слід застосовувати положення КпШС України та Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року). Крім того, до спірних правовідносин слід застосувати положення ЦК України (в редакції 2004 року). Відповідно до ст.524 ЦК України (в редакції 1963 року)спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу (ст.525 ЦК України (в редакції 1963 року). Згідно ч.1 ст.529 ЦК України (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв (ч.1 ст.548 ЦК України (в редакції 1963 року). Відповідно до ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплаті податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Така правова позиція викладена і в Постанові ВС від 25.03.2020 у справі № 305/235/17. Судом було встановлено на підставі досліджених доказів в їх сукупності, що позивач [PERSON] постійно проживав у спірному будинку як на момент смерті матері у 1996 році, так і на зараз, оплачував частину комунальних послуг, проводив ремонті роботи, обробляв земельну ділянку (дані будинкової книги, довідка виконавчого комітету Переяславської міської ради, показання свідків, штамп у паспорті щодо місця реєстрації). Безпосередньо і відповідач даного факту не заперечувала. Таким чином, суд вважає, що позивачем надані належні, допустимі, достовірні та достатні докази прийняття ним спадщини після смерті у 1996 році матері у відповідності до ст. 549 ЦК України (в ред. 1963 р.). При цьому ті обставини, що фіксація оплати коштів за комунальні послуги за будинок відбувалося на ім`я померлого батька позивача та відповідача, та що відповідач також допомагала по господарству батьку та матері, не впливає на вищезазначений факт. Оскільки відповідач не визнає такого факту, він підлягає встановленню в судовому порядку. Згідно зі ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно жд ост. 16 закону України «Про власність», майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України В силу ст. 23 КпШС України, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Отже, зважаючи на вищезазначені норми КпШС України та Закону України «Про власність», відсутності доказів належності спірного будинку до роздільного майна подружжя, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що будинок [ADDRESS] , є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . Згідно ч.1 ст.529 ЦК України (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Чинним законодавством для оформлення свого права на спадщину не передбачено вимоги про наявність рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Розглядаючи спір, суд повинен з`ясувати усі обставини справи відповідно до обґрунтування позову, зміст позовних вимог та зв`язок між обґрунтуванням, вимогою та вибраним способом захисту. Відповідно до частини першої статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. У відповідності до правової позиції, викладеної у постанові ВС від 28.07.2021 у справі № 148/2418/15, вбачається наступне. За змістом статті 8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Пунктом 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснено, що для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом з тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Крім того, згідно з вимогами статей 48, 49 ЦПК України така особа (померла) не може бути стороною в цивільному процесі, так як у неї відсутня цивільна процесуальна правосуб`єктність. Вказані обставини повинні бути встановлені та зазначені у мотивувальній частині судового рішення. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19), від 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19 (провадження № 61-16257св20), зроблено висновок про те, що визначення судом частки подружжя у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно за померлими не узгоджуються з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не є стороною процесу та у зв`язку зі смертю не має цивільної процесуальної правоздатності і дієздатності. Крім того, з правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові від 16 червня 2021 року по справі № 570/997/19, також вбачається, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18. Пункт 5постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.95 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" передбачає що частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Враховуючи, що на момент ухвалення рішення батьки позивача померли, їх цивільна правоздатність припинилася, що свідчить про неможливість встановлення факту їм належності на праві спільної власності (по 1/2 частині) житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] . Тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Разом з тим, оскільки судом встановлено, що спірний будинок є об`єктом права спільної сумісної власності батьків сторін по справі як подружжя, позивач має право на спадщину як спадкоємець першої черги після померлої [INFO] [PERSON] на рівні із батьком, спадщину після смерті матері прийняв, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, що підтверджено відповідними доказами, нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в зв`язку із відсутність правоустановлюючих документів, позов в частині визнання за позивачем права власності на частину спадкового будинку підлягає задоволенню. В силу ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають частковому стягненню із відповідача. На підставі викладеного, ст.ст. 22, 23, 28 КпШС України, ст.ст.60, 61 СК України, ст.ст.9, 524, 525, 529, 548, 549 ЦК України (в редакції 1963 року), ст.25 ЦК України (в редакції 2004 року) та

Outcome: partial