Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона починаючи з 2004 року стала проживати у фактичному шлюбі разом з [PERSON] по [ADDRESS] до 05.01.2020 року, що підтверджується довідкою №305 від 18.02.2021 року. Протягом вказаного часу [PERSON] та [PERSON] вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Однак, [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на його майно, а саме на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Встановлення факту проживання однією сім`єю необхідне позивачу для оформлення спадщини після смерті [PERSON] . Позивач має намір успадкувати майно, оскільки являється спадкоємцем четвертої черги за законом, в зв`язку з чим звернулася до суду з даним позовом та прохає: встановити факт її проживання однією сім`єю без шлюбу з [PERSON] в період з 2004 року по [INFO] , тобто більше п`яти років до часу відкриття спадщини та визнати за нею право приватної власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та прохала їх задовольнити. Представник відповідача - Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області в судове засідання не з`явився, однак надав заяву про розгляд справи за його відсутності, при розгляді справи покладався на розсуд суду. Суд, заслухавши позивача та свідків, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пункт 5 ч. 1. ст. 315 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно до п. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні взаємні права та обов`язки. Відповідно до п. 1 ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Як вбачається з матеріалів справи, а саме акту від 18.02.2021 року, завіреного депутатом Краснокутської селищної ради [PERSON] в присутності сусідів, то позивач [PERSON] проживала з гр. [PERSON] в цивільному шлюбі з 2004 року. Вони проживали за однією адресою, разом вели спільне господарство. Однак, [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 08.01.2020 року Краснокутським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Відповідно до постанови №5 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Пункт 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" передбачає, що якщо постійне проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Факт проживання однією сім`єю як чоловік і дружина позивача [PERSON] підтверджується також і поясненнями свідків, здобутими в судовому засіданні, а саме: [PERSON] та [PERSON] , які зазначили, що дійсно [PERSON] проживала з [PERSON] в одному будинку як чоловік та дружина, вони вели спільне господарство та мали спільний бюджет та були пов`язані спільним побутом з 2004 року та по день смерті [PERSON] . У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Таким чином, суд, проаналізувавши все в сукупності, прийшов до висновку, що в судовому засіданні встановлено факт проживання [PERSON] однією сім`єю як чоловік та жінка без шлюбу із спадкодавцем [PERSON] в [ADDRESS] з 2004 року по 05 січня 2020 року, тобто не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Встановлення даного факту має для позивача юридичне значення і встановити його іншим шляхом неможливо. Факт, про встановлення якого просить позивач, має для неї юридичне значення, оскільки надає право оформити спадкове майно. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловік та жінка без шлюбу обґрунтовані і підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку в порядку спадкування за законом слід зазначити наступне. Судом встановлено, що після смерті [INFO] [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається із Ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , а саме: приміщення І тамбур площею 2,30 кв.м., 1-1 кухня площею 9,90 кв.м., 1-2 передпокій площею 6,80 кв.м., 1-3 жила кімната площею 15,40 кв.м. та господарські будівлі: сарай - Ж, ворота - №15, огорожа - №17, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 01 квітня 2006 року, договором про порядок володіння та користування житловим будинком, що є спільною частковою власністю від 17 квітня 2007 року, Витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10548459 від 04.05.2006 року та №14351928 від 24.04.2007 року. Також згідно п.5 договору про порядок володіння та користування житловим будинком, що є спільною частковою власністю від 17 квітня 2007 року вбачається, що він є невід`ємною частиною правовстановлюючих документів. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до вимог ст.ст.1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування одержують особи, зазначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу. Як вбачається з копії спадкової справи №24/2020 року, заведеної до майна померлого [INFO] гр. [PERSON] , спадщину шляхом подання заяви прийняла лише [PERSON] . Однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, про що свідчить постанова Краснокутської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24 лютого 2021 року. Згідно ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Згідно п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Ця вимога закону поширюється щодо осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім`єю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини. Наведене вище на думку суду відноситься до позовних вимог [PERSON] , бо позивач, проживали разом із [PERSON] в період з 2004 року по 05.01.2020 року однією сім`єю як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, а також спільний бюджет. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України N 5 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття. Згідно ч.3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, а тому враховуючи вищевикладене, позивач вважається таким, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] . Згідно п.4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Зазначене підтверджує ту обставину, що позивач не має змоги оформити свої спадкові права в позасудовому порядку. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. В судовому засіданні встановлено, що позивач є спадкоємцем за законом після померлого [PERSON] , до складу спадкового майна входить Ѕ частина житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться на території Краснокутської селищної ради. Іншого шляху, ніж визнання права власності на дану Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями в судовому порядку, у позивача немає. Отже, враховуючи, що позивач [PERSON] набула права та обов`язки спадкодавця [PERSON] , то спадщина після смерті останнього належить позивачу, а тому позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями в порядку спадкування за законом підлягають задоволенню. Також з матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] являється інвалідом І групи безстроково (довідка до акту огляду медико - соціальною експертною комісією) серії 10 ААВ №632848), а тому відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» вона звільнена від сплати судового збору, а тому відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір за подання позову підлягає стягненню з відповідача Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області в розмірі 2879,85 грн., оскільки позовні вимоги [PERSON] складаються з однієї вимоги з окремого провадження, за яку судовий збір становить 454 грн. 00 коп., та одну вимогу майнового характеру, ціна позову - 242582 грн., від якого судовий збір складає - 2425,85 грн.

Outcome: approved