Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

Лікар - психіатр Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні [PERSON] звернувся в Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], жителя с. Романівка Тернопільського району, у примусовому порядку в психіатричний заклад без його згоди. В обґрунтування поданої заяви посилається на те, що [PERSON] страждає на психічний розлад, 02 серпня 2017 року був госпіталізований на стаціонарне обстеження та лікування в психіатричне відділення ТОККПНЛ, каретою швидкої допомоги в супроводі працівників поліції, інспектора ТРВП ТВП ГУНП в Тернопільській області з приводу діагнозу: легку розумову відсталість. Тому він потребує стаціонарного обстеження та лікування у зв'язку із наявністю у нього психічного захворювання, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих, його безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби. У судовому засіданні представник Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні лікар-психіатр [PERSON] заяву підтримав і просить її задовольнити. Прокурор Добрянська Н.М. в судовому засіданні підтримала заяву про госпіталізацію [PERSON] у примусовому порядку в Тернопільську обласну комунальну клінічну психоневрологічну лікарню без його згоди. В судовому засіданні законний представник особи відносно якої подано заяву Лапіна [PERSON] не заперечила щодо примусової госпіталізації [PERSON]. у психіатричний заклад для проходження лікування стаціонарно, та пояснила, що вона є опікуном [PERSON], останнім часом він не втримується вдома, конфліктує з перехожими, псує майно людям, б'є вікна. Судом встановлено, що [PERSON] поступив на стаціонарне обстеження та лікування в Тернопільську обласну комунальну клінічну психоневрологічну лікарню 02.08.2017 року, з приводу - діагноз: легка розумова відсталість. Висновком комісії лікарів - психіатрів Тернопільської ОККПНЛ, встановлено, що гр. [PERSON] родом із селянської родини, де виховувалось 2-є дітей. Ріс та розвивався в задовільних матеріально-побутових умовах. Пологи та вагітність у матері проходили важко з ускладненням, під час пологів отримав травму, тому з раннього дитинства відставав у психічному та фізичному розвитку. Ходити почав в 2 роки, а розмовляти в 4 роки. З 8-ми років почав відвідувати допоміжну школу-інтернат. Вчився погано, навчання давалося важко, був плаксивим, неспокійним, формально був переведений з класу в клас і так закінчив 9 класів і в подальшому більше ніде не вчився, освіти не здобув. Був в дома під опікою батьків. До лав армії призваний не був. Ніде не працював і не працює. У зв'язку з даним захворюванням являється інвалідом І групи. Одружений не був, сім'ї немає, проживає з сестрою, яка являється його опікуном та її сім'єю. В дитинстві перехворів гепатитом В. Tbc, ЧМТ, венеричні та інфекційні захворювання заперечує. Шкідливі звички відсутні. Хворіє даним захворюванням з раннього дитинства з приводу чого вже неодноразово лікувався в умовах ТОККПНЛ. Амбулаторно отримує Аміназин. Поступає повторно у зв'язку з погіршенням психічного стану - напередодні став неспокійним, конфліктним, безцільно ходив по-селі. Соматичний стан: середнього зросту, задовільного живлення. Шкірні покриви та слизові оболонки блідо-рожевого кольору, чисті. Cor діяльність ритмічна, тони звучні. Пульс-78 уд./хв., АТ-130/80 мм.рт.ст. На всьому протязі легень дихання везикулярне. Симпотом Пастернацького негативний з обох сторін, периферичні набряки відсутні, ШКТ - без особливостей. Фізіологічні відправлення в нормі. ЦНС- Зіниці округлі, fl=S, симптом акомодації та конвергенції не порушені, сухожилкові рефлекси жваві. Педикульоз (-), короста (-), t-36.9°C, ріст- 174см, вага- 97кг. Психічний стан: в свідомості, орієнтований в повному об'ємі. Метушливий, неспокійний, відповіді на поставлені запитання вибіркові, не завжди по-суті, не завжди витримує дистанцію. Увага не стійка, швидко виснажується. Судження прості. Коло інтересів сформоване власними потребами. Мова погано виразна. Словниковий запас обмежений, свою думку до кінця висловити не може. Настрій знижений. Емоційно не стійкий. Вольові та адаптаційні процеси ослаблені. Пам'ять знижена. Продуктивна симптоматика відсутня. Соціально небезпечні чи суїцидальні думки не виказує. Мислення не послідовне з переважанням конкретно-образне, абстрагування недостатнє. Інтелектуально-мнестичні функції на низькому рівні. Читати та писати не вміє, на пальцях рахує в межах «4». Таблички множення та ділення не знає. Прислів'я, приказки чи метафори пояснити не може, підказку не використовує. Усіх кольорів не знає, різницю між живим і не живим пояснити не може. Навиків самообслуговування не дотримується. До власного стану не критичний. Діагноз: легка розумова відсталість. Відповідно до вимог ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" від 22.02.2000 року, особа, яка страждає на психічний розлад може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди, якщо її обстеження або лікування можливе лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до вимог ст. 282 ЦПК України залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. Рішенням Конституційного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 1-1/2016, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року № 1489-ІП з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Відповідно до частини другої статті 70 Закону України «Про Конституційний Суд України», Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Закон України «Про психіатричну допомогу» виходить із презумпції психічного здоров'я особи і таких принципів надання психіатричної допомоги, як законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями. Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п."е" цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану. Так, у ст.5 Конвенції встановлено, які вимоги повинні бути дотримані, при затриманні особи, як душевнохворої а саме: необхідно довести стан психічного розладу; розлад повинен бути таким і такої інтенсивності, щоб було виправданим поміщення особи до лікарні; знаходження в лікарні не може продовжуватися при припиненні такого розладу. Ці ж принципи повинні бути дотримані і при вирішенні питання про госпіталізацію особи в психіатричний заклад в примусовому порядку. Надані суду пояснення лікаря-психіатра та опікуна, зокрема, про те, що [PERSON] вже неодноразово лікувався в умовах ТОККПНЛ, а також те, що останній визнаний недієздатним, він не утримується вдома, робить шкоду людям, б'є вікна псує інше майно, суд вважає доказами по справі, які свідчать про його небезпеку для себе та оточуючих, його безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби, підтверджуючими необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Таким чином, враховуючи подану опікуном [PERSON] заяву, за наявності висновку комісії лікарів-психіатрів з якого вбачається, що госпіталізація [PERSON] до психіатричного закладу є доцільною та відповідає його інтересам, оскільки внаслідок захворювання [PERSON] становить небезпеку для себе і оточуючих, що унеможливлює самостійно задовольняти його основні життєві потреби, а тому на думку суду наявні всі підстави для його госпіталізації у психіатричну лікарню в примусовому порядку без його згоди, а тому заяву представника Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні слід задовольнити. На підставі наведеного,

Outcome: approved