Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

В листопаді 2017. [PERSON]. звернувся до суду з позовними вимогами до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди у сумі 136000 грн. та моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. у звязку з дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася 06.02.2016р. о 09.40 на перехресті вулиць Успенська та Єкатерининської в м.Одесі між автомобілями [NUMBER] під керуванням [PERSON] та Renaur Logan, д.н. [NUMBER] під керуванням позивача. В обґрунтування позову зазначає наступне: в результаті ДТП його автомобіль постраждав , зазнав механічних пошкоджень, було проведено авто-товарознавче дослідження та шкода дорівнює 136 333 грн.. Постановою Приморського районного суду м.Одеси [PERSON] визнаний винним в скоєні ДТП, що також підтверджується схемою ДТП. Моральна шкоду обґрунтовує тим, що протягом тривалого часу йому довелося самостійно шукати кошти на ремонт автомобіля, через що він нервував, доводилося користуватися громадським транспортом, витрачав кошти на таксі, і в результаті ДТП він отримав стрес. Ухвалою суду від 21.11.2017 року позовна заява була залишена без руху та заявнику надано строк для усунення недоліків. До суду 22.11.2017 року позивачем були усунені недоліки і сплачено судовий збір. Ухвалою суду від 23.11.2017 року провадження по справі було відкрито та справу призначено до попереднього судового розгляду на 20.12.2017 року. 20.12.2017р. в підготовче засідання сторони не зявились. Ухвалою суду від 20.12.2017р. вирішено розглядати справи за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні відповідно до п.9 Перехідних положень ЦПК України. Що набрали законної сили з 15.12.2017р. та призначено на 29.01.2018р. Ухвалою суду від 29.01.2018 року було розглянуто клопотання представника відповідача про витребування доказів та повернуто заявнику згідно .ч.4 ст.117 ЦПК України підготовче засідання відкладено на 05.03.2018р. 05.03.2018р. судом було задоволено клопотання представника позивача про відкладання засідання у звязку з необхідністю надання суду додаткових доказів. Засідання відкладено на 23.04.2018р. 05.03.2018р. до суду подано з боку відповідача відзив на позов (а.с.51-52). 23.04.2018р. ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача та залучено до участі у справі в якості третіх осіб на боці позивача без самостійних вимог щодо предмету спору ПАТ «Європейський страховий союз» та ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова группа» -на боці відповідача і слухання справи відкладено на 04.06.2018р. для їх належного сповіщення. Ухвалою суду від 04.06.2018р. суд задовольнив клопотання представника відповідача та витребував з ПАТ «Європейський страховий союз», Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» відомості та про виплату грошей за страховим випадком. Також ухвалою суду від 04.06.2018р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті на 09.10.2018р. 25.06.2018р. на адресу суду надійшла відповідь від Головного сервісного центру МВС України. 14.11.2018р. на виконання ухвали суду від ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова группа» надійшли копії документів та пояснення що у них був застрахований ТЗ яким позивач згідно договору від 17.11.2015р. а також що він також що ними здійснено виплату страхового відшкодування у сумі 42 221,75 грн..(а.с.118-122). 09.10.2018р. після надання пояснень позивачем, відповідачем, його представником по справі було оголошено перерву для повторного направлення третім особам ухвали суду від 04.06.2018р. При цьому в судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги з викладених підстав та пояснив суду, що власником автомобіля я ким він керував під час ДТП, є [PERSON] (його зять), який дав йому довіреність на автомобіль, який мав страховий поліс КАСКО, і отримана страховка пішла на користь банка, за кредитні кошти якого був придбаний цей автомобіль. У звязку з ДТП було порушено кримінальну справу, яка зараз розглядається в суді, і йому слідчий пояснив що кожен з водіїв буде самостійно проводити ремонт свого автомобіля. Але потім зясувалось, що [PERSON] подав на нього позов в рамках кримінальної справи, і тому він також подав цивільний позов. Винним у ДТП є [PERSON], після ДТП машину списали у тотал, оскільки був договір КАСКО , але його у нього не має. Шкода була оцінена 176 332 грн. і СК виплатила десь 40 000 грн. На питання головуючого судді повідомив, що цей автомобіль позивач сам відремонтував за власний рахунок на що ним було витрачено біля 60 000 грн., а потім [PERSON] був вже проданий 16.12.2017р. Степанову. У позивача не має письмових документів в підтвердження суми щодо витрат по відновленню автомобіля. Йому також відомо що страхова компанія перерахувала кошти у звязку зі страховим випадком на користь банка «Ідея банк». Кредит погашено і решта коштів було банком повернуто [PERSON] поте позивачу СК не виплатила шкоду. Відповідач позов не визнав, при цьому визнав свою вину у скоєнні цієї ДТП. Зазначив що його страхова компанія виплатила страхове відшкодування у сумі 40 000 грн., крім того цей автомобіль вже проданий. Представник відповідача також в судовому засіданні позов не визнав оскільки вони не згодні з тим,що вимагає позивач. Відповідальність відповідача була застрахована в ПАТ «Європейський страховий союз» і згідно їх листа ними було відшкодовано шкоду у розмірі 42 221,75 грн., таким чином вони визнають тільки суму за франшизу на 1000 грн. і то лише на користь СК, проте позивач не є належним позивачем. Позов вважають безпідставним та не згодні з наданою оцінкою шкоди. Крім того автомобіль чомусь був залишений позивачу, хоча визнаний пошкоджений, та був проданий. Власник автомобіля отримав страхове відшкодування і при цьому ними не оспорювалась визначена сума шкоди. Крім того не має доказів що автомобіль належить позивачу і щодо витрат на ремонт. 06.12.2018р. у звязку з клопотання позивача про відкладання слухання у звязку з неявкою його адвоката, суд оголосив перерву, надавши право на правову допомогу, на 28.02.2019р. В судовому засіданні позивач і його адвокат Дубровська Г.В. підтримали позовні вимоги та його представник що в період підготовки позову та підготовчого засідання їй не було відомо що власником автомобіля не є позивач. Проте суду надано оцінка шкоди яку вони просять стягнути у розмірі 13633,88 грн.. по експертизі яку проведено в рамках кримінальної справи, оскільки відповідач є винним у скоєні ДТП. Автомобіль був придбаний у кредит і його власником є [PERSON] і був застрахований власником автомобіля зі СК, цим автомобілем позивач 06.02.2016р. керував під час скоєння ДТП по довіреності , адмінпротоколом і експертизою встановлено вину обох водіїв. Саме позивач відновлював автомобіль , купував деталі та ремонтував. Також позивач в судовому засіданні назвав суму яку ним було витрачено на ремонт автомобіля вже у розмірі 55 000 грн. Судом було оглянуто надану представником позивача оригінал довіреності від імені [PERSON] на позивача від 14.12.2017р. Представник відповідача зазначив, що вони не згоді з підставами позову. Представник третіх осіб в судове засідання не зявилися, про час і місце судового засідання були сповіщені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Згідно з ч.1 ст.223 ЦПК України суд ухвалив проводити судове засідання у відсутності третіх осіб. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. До спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 1188 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України). Згідно з пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України "Про страхування" страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов'язковим. Відносини у цій сфері регулює Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон N 1961-IV). Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону N 1961-IV). Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону N 1961-IV). Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Аналіз положень статей 11, 1166 ЦК України дає підстави вважати, що підставою виникнення зобов'язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов'язання про відшкодування шкоди виникає за умов наявності шкоди, протиправної поведінки особи, яка завдала шкоду, наявності причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду та завданою шкодою, вина особи, яка завдала шкоду. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди (ч. 3 ст. 386 ЦК України). Речовими правами на чуже майно є право володіння (п. 1 ч. 1 ст. 395 ЦК України). З матеріалів справи судом встановлено, що 06.02. 2016 року 09.40 у м. Одесі [PERSON] керуючи автомобілем ВАЗ 21061, д.н. [NUMBER] по вул.. Єкатерининська здійснив проїзд перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофора, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням позивача [PERSON], який рухався на заборонений сигнал світлофору в зустрічному напрямку. Врезультаті цієї пригоди указані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 13.10.2016р. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.. 124 КУпАП, але закрито провадження та звільнено від адміністративної відповідальності у звязку з закінченням строку для його притягнення. При цьому суд враховує що відповідач свою провину у скоєні данної ДТП визнає, а тому цей доказ є належним, допустимим і достовірним згідно ст.ст.76-79 ЦПК України. Відповідно до частин 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно копії звіту №02-022 спеціаліста-автотоварознавця про оцінку вартості відновлюваного ремонту автомобіля [NUMBER], його власнику, складеного 21.02.2016р. по заявці ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова Група» від 15.02.2016р. , вартість такого ремонту пошкодженого автомобіля складає 136 333 грн.( в т.ч. ПДВ 22722,31 грн.) при умові виконання всіх робіт на СТО «Авто-Груп» м.Одесі. (а.с. 5-11). Проте як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] виданого 15.11.2014р. власником ТЗ [NUMBER], 2013р.випуску є [PERSON] (а.с.16). В поясненнях позивача та його представника вбачається що позивач має право керувати цим автомобілем згідно довіреності та згідно техпаспорт у на автомобіль. Суд з цими поясненнями погоджується. Проте не погоджується з тим, що позивач має право на відшкодовування відповідачем саме йому шкоди у звязку з пошкодженням автомобіля, яким він в той час керував, оскільки як вбачається з наданою позивачем довіреності, ця довіреність видана 21.02.2017р. , тобто після скоєння ДТП . Крім того зі слів позивача судом встановлено, що вказаний автомобіль позивач відремонтував за свій рахунок у розмірі приблизно 55 000 грн., але доказів в підтвердження сум витрат на ремонт та коли і ким саме у нього відсутні. Суду не надано будь-яких належних та допустимих письмових доказів щодо понесених позивачем витрат повязаних з ремонтом автомобіля і по вказаній в позові сумі. При цьому суд звертає увагу, що навіть і в тому висновку на який позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог, оцінювачем зазначено, що такі витрати підлягають стягненню на користь володільця автомобіля, яким не є позивач. Автомобіль під керуванням позивача був застрахований [PERSON] з ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова Группа» договір КАСКО №28-1509-15-00204 від 17.11.2015р. з відповіді суду від 14.11.2018р. вбачається що компанія здійснила виплату власнику ТЗ страхового відшкодовування в розмірі 42 221,75 грн. , що також підтверджується копією розрахунку суми страхового відшкодовування від 16.03.2016р.(а.с.118-121). Суду надано копію протоколу огляду ТЗ за участю його власника [PERSON].(а.с.73-74) та страхової компанії. Згідно листа ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова Группа» за №11/16610 від 22.09.2017р. [PERSON] вбачається, що компанія на підставі звіту №02-022 від 21.02.2016р. був складено страховий акт та розрахунок суми страхового відшкодовування. Та страхова компанія здійснила виплату страхового відшкодовування в розмірі 42 221,75 грн. , що підтверджується платіжним дорученням №4683 від 16.03.2016р. Крім того судом встановлено, що цивільно- правова відповідальність відповідача була застрахована у ПАТ «Європейський страховий союз» згідно полісу №АЕ/6174316 і від якої надійшло відшкодування 15.09.2017р. у розмірі 41 221,74 грн. на користь [PERSON] 22.09.2017р. [PERSON]І було предявлено ПАТ «СК «УСГ» регрес на вимога (а.с.53) на підставі ст..993,1191 ЦК України в розмірі 1000 грн. Згідно з відповіді головного сервісного центру МВС Укракїни від 20.06.2018р. вбачається. що автомобіль [NUMBER] 16.12.2017р. був проданий [PERSON] [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 16.12.2017р. укладеного у ТСЦ №5142 №5142/2017/753496 (а.с.108). Суд вважає що позивачем не доведено його право на стягнення шкоди, оскільки він не є власником пошкодженого майна, тобто автомобіля, крім того на той час зіткнення автомобілей у позивача не було довіреності на право розпорядження та володіння автомобілем. Крім того вказаний автомобіль було продано його власником. Враховуючи наведене суд вважає що у задоволені позову про стягнення матеріальної шкоди слід відмовити. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода підлягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням майна, у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або у інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визнанні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У звязку з тим, що моральна шкода є похідною вимогою від вимоги про стягнення матеріальної шкоди, у задоволенні якої суд відмовляє, також не підлягають задоволенню і вимога щодо стягнення моральної шкоди. З 04.03.2019р. по 07.03.2019р. судді перебувала у відпустці. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed