Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

Заявниця, [PERSON], звернулася в Зіньківський районний суд Полтавської області із заявою про встановлення факту родинних відносин. В судове засідання заявник, [PERSON], не з»явилася, направивши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання вимог. Представник заінтересованої особи Високівська сільська рада Зіньківського району Полтавської області, в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву, в якій вимоги визнав в повному обсязі і просив розгляд справи провести без їх участі. Суд вирішив за можливе розглядати справу у відсутності сторін та свідків [PERSON] та [PERSON], які написали пояснення та завірили відповідно до чинного законодавства на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням норм ст.197 ЦПК України. Відповідно до ч. 4\~ ст. 174 ЦПК України\~ у разі визнання заінтересованою особою Високівською сільською радою Зіньківського району Полтавської області суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення вимог заявника. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги і вони знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні, суд приймає вказане визнання позову, оскільки такі дії відповідача не суперечать закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, тому, відповідно до вимог ч. 4\~ ст. 174 ЦПК України, суд вважає, що вказані позовні вимоги є цілком доведеними, обґрунтованими і підлягають задоволенню у вказаному обсязі. У відповідності до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України. Відповідно ст. 213 ЦПК України, - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 Про судове рішення у цивільній справі, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. В судовому засіданні було встановлено, що 28 серпня 1935 року в селі Високе, Зіньківського району, Полтавської області народилася [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ЯВ № 032844, повторно виданим Решетилівським районним Загсом м.Решетилівка, Полтавської області про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 20 червня 1952 року зроблено відповідний актовий запис за № 896. У зазначеному документі, свідоцтві про народження серії ЯВ № 032844, прізвище [PERSON], вказано як [PERSON], імя та по батькові [PERSON] (а.с.9). У паспорті громадянина [PERSON] Федерації, згідно перекладу, вказано прізвище [PERSON], імя та по батькові [PERSON]. Прізвище [PERSON] записано і у трудовій книжці (а.с. 5-8, 15-15). [PERSON] не звертала уваги на правильність перекладу та написання свого прізвища до подання клопотання про надання дозволу на імміграцію в Україну та отримання 20.10.2017 року листа із Зіньківського районного сектору УДМС України в Полтавській області про відмову в наданні дозволу на імміграцію в України, на підставі пункту 3 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію» від 07.06.2001 року, в звязку з невідповідністю запису прізвища та по батькові в її свідоцтві про народження виданого Решетилівським РАГСом 20.06.1952 року ([PERSON] [PERSON]) з перекладом її паспорта громадянина [PERSON] Федерації ([PERSON]) (а.с.16). Згідно з вимогами ч.1 ст.256 Цивільного кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, та по батькові, місце і час народження якої, що зазначені у документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. На підставі наведеного, різниця у написанні прізвища заявника у одну літеру, є наслідком довільного перекладу прізвища [PERSON] [PERSON] з української мови, якою був складений правовстановлюючий документ, свідоцтво про народження серії ЯВ № 032844 за часів СРСР, на російську мову, з боку осіб, які заповнювали та видавали документи. Таким чином, з метою надання дозволу на імміграцію в Україну, необхідно встановити факт, що правовстановлюючий документ - свідоцтво про народження серії ЯВ № 032844, яке повторно видане Решетилівським районним загсом Решетилівського району Полтавської області, [PERSON] [PERSON], про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 20 червня 1952 року зроблено відповідний актовий запис за № 896, належить [PERSON]. На підставі викладеного та

Outcome: approved