Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

В серпні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до ТзОВ «Ізі кредит» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору. В обґрунтування позову позивач вказала, що 29.02.2020року між ТОВ «Ізі кредит» та нею було укладено кредитний договір №1100026941. Відповідно до п.п.2.1., 2.4. Кредитного договору за цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти в кредит Позичальникові у сумі 4000 грн. на умовах, визначених цим Договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Поряд з цим згідно з п.2.2. Кредитного договору Кредит надається Позичальнику на умовах кредитного продукту Кредитодавця: Продукт Lucky Start. Строк кредиту за цим Договором складає 14 днів. Кредит надається на строк з 29.02.2020р. по 14.03.2020р. Поряд з цим згідно з п.2.5. Кредитного договору Процентна ставка за користування кредитом за цим Договором є фіксованою та становить 1.65 % на день. Згідно п.2.6 Кредитного договору реальна (ефективна) річна процентна ставка за кредитом складає 594%. Вона вважає, що при укладанні вищевказаного Кредитного договору порушені її права як споживача, згідно з нормами Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про захист персональних даних», у зв`язку з чим, нею у досудовому порядку неодноразово направлялись листи про припинення порушень з боку відповідача, проте, такі вимоги були залишені без задоволення. Порушення своїх споживчих прав вбачає в наступному. Так, перед укладенням договору про надання кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про обставини, зазначені в ч.2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів». У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Відповідно до п.10.1.3. Кредитного договору, підписуючи даний Договір, вона начебто засвідчує, що повідомлена про свої права та обов`язки відповідно до Цивільного кодексу України, Закону України «Про захист персональних даних» та Закону України «Про захист прав споживачів». Проте будь який окремий документ, що містив би інформацію зокрема про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, їй не надавали і ні де про це вона не ставила свій підпис. Вважає, що відповідач, скориставшись її необізнаністю, навмисно не дотримав та грубо порушив імперативні вимоги діючого законодавства України, які визначені та встановлені Законом, що є істотними і необхідними для даного виду договорів. Зокрема відповідач не надав їй повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту. Не дивлячись на той факт, що відповідно до п. 10.1.2. Кредитного договору вона начебто підтверджує, що в чіткій та зрозумілій формі отримала інформацію від Товариства, шо вказана в ч.2 ст. 12 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», та підтверджує, що надана інформація є повною та достатньою для правильного розуміння суті фінансової послуги, що надається Кредитодавцем. Проте їй, як споживачу, не була надана ця інформації, яка стосується суті наданих відповідачем фінансових послуг, а отже відсутнє і будь яке письмове підтвердження про ознайомлення її з вищенаведеною інформацією та взагалі з усіма умовами кредитного договору. На її думку, відповідач проігнорував вимоги законодавства, що є однією з підстав визнання договору недійсним, адже згідно з ч.2 п.2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Так відповідно до п.2.5. Кредитного договору, процентна ставка за користування кредитом за цим Договором є фіксованою та становить 1,65 % на день. Поряд з цим п. 2.6. Кредитного договору Реальна (ефективна) річна процентна ставка за кредитом складає 594 %. Отже встановлена п.2.6. Кредитного договору реальна (ефективна) річна процентна ставка за кредитом на рівні 594% є невірною та вводить позичальника в оману, адже вона на справді становить (1,65х365)=602,25%. Також забороняється як такі, що вводять в оману, зокрема: з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення та позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення. Вона не мала можливості детально ознайомитися з внутрішніми правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариства перед укладанням Кредитного договору. Тому вважає, що Кредитний договір не відповідає вимогам встановленим ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» для Договорів про надання фінансових послуг, адже права та обов`язки сторін самим договором повністю не визначені. Як виявилося пізніше у Кредитному договорі міститься безліч умов, що регулюються законодавством, з якими вона ніколи в житті не зустрічалась та який укладений не на вигідних для неї умовах. Вона здійснюючи оформлення кредиту за 10 хвилинний проміжок часу, не мала можливості об`єктивно оцінити та осмислити умови кредитування, виявити їх недоліки та оцінити всі ризики та збитки, які отримає в результаті укладання даної угоди. Отже, недотримання та невиконання відповідачем імперативних вимог Закону, встановлених ч.2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» є підставою згідно ст. 215 ЦК України, для визнання даного Кредитного Договору недійсним, в зв`язку з недотриманням відповідачем норм законодавства, щодо істотних умов договору, які є необхідними для його укладення. Також відповідачем порушено норми п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідно до п.2.4, 2.5 Кредитного договору за користування кредитом Клієнт сплачує Товариству відсотки в розрахунку 1,65% (процентів) за кожний день користування кредитом. Тобто за користування 4000 грн. за 14 календарних днів вона сплачує Товариству 1980 грн. (4000х(1,65х365)% /365х30 = 1980 грн.). Згідно з ч. 5 п.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови Договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції (послуг) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Відповідно до умов п. 8.5. Кредитного договору, у випадку прострочення повернення кредиту та сплати нарахованих процентів (несплата належної суми грошових коштів в дату закінчення Строку кредиту), на наступний календарний день після належної дати платежу Кредитодавець нараховує, а Позичальник зобов`язується сплатити Кредитодавцю неустойку у сумі 80 грн. за кожен день такого прострочення. Сукупна сума нарахованої неустойки не може перевищувати половини суми кредиту. Тобто фактично, якщо вона не повертає вчасно суму кредиту 4000 грн, то відповідно до п.8.5. сплачує суму компенсації з розрахунку 80 грн. за кожний день прострочення платежу і яка за 14 днів становить 1120 грн. з розрахунку: 80х14 = 1120, а отже, сума компенсації становить більше 50%, що відповідно є несправедливою умовою. Посиланя у п.8.5.Кредитного договору про те, що начебто сукупна сума нарахованої неустойки не може перевищувати половини суми кредиту також не відповідає нормам ч.5 п.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», адже в законі йдеться про вартість продукції (послуг), тобто в даному випадку про відсотки за оплату кредиту, а не про тіло кредиту. Також не зрозуміло в якому розмірі і за який період позичальник буде нараховувати неустойку, адже це буде здійснюватись за його власним бажанням. Таким чином вона вважає, несправедливими умови п.8.5. Кредитного договору так як в ньому встановлено вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції (послуг) у разі невиконання нею зобов`язань за цим договором, а тому зазначений пункт повинен бути визнаний недійсним. Крім того, відповідачем порушено норми, встановлені в абз.5, 11 п.2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних». Так відповідно до підпункту 10.1.4. Кредитного договору вона начебто надала кредитодавцю згоду на збір, обробку, накопичення, зберігання, оновлення та використання її персональних даних, в тому числі на їх обробку з метою оцінки її фінансового стану. Поряд з цим, згідно підпункту 10.1.6. Кредитного договору вона начебто надала згоду на те, що у разі невиконання чи неналежного виконання нею зобов`язань, Кредитодавець має право передати інформацію про таке невиконання або неналежне виконання нею зобов`язань та її персональні дані третім особам. Проте, відповідач їй абсолютно не повідомляв про умови та строки обробки її персональних даних. З аналізу умов Кредитного договору вбачається, що надана нею згода на обробку персональних даних є безстроковою та безвідкличною. Вважає, що вищевказані підпункти 10.1.4 та 10.1.6 Кредитного договору є незаконними та суперечать абз. 5,11 п.2 ст. 8 ЗУ «Про захист персональних даних». Відсутність у кредитному договорі права відізвати свою згоду на обробку персональних даних, є порушенням закону та підставою для визнання підпунктів 10.1.4 та 10.1.6 Кредитного договору, щодо обробки персональних даних недійсними. На підставі викладеного позивач просить визнати недійсним Кредитний договір №1100026941 від 28.02.2020року. В судове засідання позивач не з`явилась, в позовній заяві просила розглядати справу за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав до суду відзив-заперечення на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову, розгляд справи просить проводити без його участі. Також зазначив, що кредитодавцем не було порушено норми загального законодавства та було повідомлено позивача про всі істотні умови, які передують укладенню Кредитного договору, а тому Кредитний договір не може бути визнаний недійсним на підставі ч.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», яка, крім того, була виключена, на підставі ч.2 ст.12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та Закону України «Про захист персональних даних», оскільки дані Закони не визначають підстав/вимог для визнання правочину/електронного договору недійсним, а визначають умови, які передують укладенню Кредитного договору. Крім того, позивачем неодноразово акцептувалися умови Кредитного договору шляхом здійснення збільшення строку кредиту (пролонгації) та внесенням відповідних платежів, а саме процентів - відповідно до умов, визначених в п.2.11. Кредитного договору, що фактично унеможливлює визнання Кредитного договору недійсним, оскільки він повністю відповідає ст.203 Цивільного кодексу України, тобто не має підстав для того, щоб вважати правочин/Кредитний договір недійсним. Позивач просить визнати недійсним Кредитний договір, посилаючись на те, що умови Кредитного договору є нерівними та несправедливими, проте не зазначає в позовній заяві в чому саме полягає нерівність та які саме умови є несправедливими, виходячи із положень законодавства України, хибно тлумачить чинні норми законодавства. Окрім наведеного зазначили, що відповідно до п.7 Закону України №533-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (надалі - Закон), який набрав чинності 17 березня 2020 року (із змінами та доповненнями), «У разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по 31 жовтня 2020 року виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по 31 жовтня 2020 року виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором». Враховуючи це, ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» проведено Позичальнику повне списання неустойки за Кредитним договором на підставі Закону. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під\~час придбання,\~замовлення або\~використання продукції,\~яка реалізується\~на території\~України,\~для задоволення\~своїх особистих\~потреб мають\~право серед\~іншого на:\~ захист своїх прав державою; належну якість\~продукції та\~обслуговування; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Судом встановлено, що 29.02.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІЗІ КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1100026941, відповідно до якого відповідач на умовах строкового повернення та сплати відсотків за договором надає грошові кошти в розмірі 4000 грн., а позивачка зобов`язується повернути відповідачу надані кредитні кошти до 14.03.2020 року, сплативши проценти за користування кредитом: 1,65% - фіксована ставка за користування кредитом на день та 594% - реальна річна ставка за кредитом. Згідно пп. 2.4, 2.11, 2.12 строк дії договору 14 днів (не може бути більшим за 30 днів). Кредит надається на строк з 29.02.2020 року по 14.03.2020 року. Строк кредиту, встановлений в п. 2.4 цього Договору може бути продовжений за бажанням позичальника та за умови оплати позичальником процентів, нарахованих на фактичний залишок заборгованості за кредитом станом на дату, коли відбувається продовження строку кредиту. Процентна ставка за користування кредитом з дати, коли відбувається продовження строку кредиту, становить 1,65% на день. Строк кредиту може бути продовжений за бажанням Позичальника в Особистому кабінеті па період в 7, 14 або 30 календарних днів, починаючи із дати, наступної за датою закінчення Строку кредиту, визначеного п.2.4. цього Договору. Право на продовження Строку кредиту у Позичальника виникає не раніше ніж за 6 календарних днів до дати закінчення Строку кредиту, визначеного п.2.4 цього Договору. Загальна кількість Пролонгація (продовження Строку кредиту) не може перевищувати 12 разів. Строк дії цього Договору визначається з урахуванням того, що цей Договір набирає чинності з дати його підписання обома Сторонами та діє відповідно до умов цього Договору, але в будь-якому випадку зобов`язання Позичальника за цим Договором припиняються шляхом їх повного виконання. Згідно п.8.5 Договору, у випадку прострочення повернення кредиту та сплати нарахованих процентів (несплата належної суми грошових коштів в дату закінчення строку кредиту), на наступний календарний день після належної дати платежу кредитодавець нараховує, а позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю неустойку в сумі 80 грн. за кожен день такого прострочення. Сукупна сума нарахованої неустойки не може перевищувати половину суми кредиту. У розділі договору «Юридична адреса, реквізити та підписи сторін» вказано прізвище, ім`я та по-батькові позивачки, а також зазначено, що договір ними підписано електронно-цифровим підписом. Як вбачається із вищезазначеного договору, між позивачкою та відповідачем було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. Даним договором чітко визначені зобов`язання сторін. Згідно ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як передбачено ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, правочин завжди дійсний, але він може бути дійсним умовно. Заінтересована особа може його оспорити, і тоді він втратить силу за рішенням суду. Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції, яка була чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. В п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів". Позивач на обґрунтування своїх вимог посилається на положення ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», разом з тим на час виникнення спірних правовідносин вказана стаття мала наступну редакцію «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України\~"Про споживче кредитування"». За змістом\~ч.ч.\~1-3\~ст.18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів,\~продавець (виконавець,\~виробник)\~не повинен\~включати у\~договори із\~споживачем умови,\~які є\~несправедливими.\~ Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: 1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров`я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); 2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); 3) встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; 4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору; 5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором; 6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; 7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); 8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; 9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; 10) установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; 12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; 13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; 14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; 15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей; 16) встановлення обов`язку споживача виконати всі зобов`язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; 17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов`язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди. Відповідно до ч.2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», перед укладенням договору про надання фінансових послуг фінансова установа чи інший суб`єкт господарювання, що надає фінансові послуги, зобов`язані повідомити клієнта у письмовій або електронній формі, у тому числі шляхом надання клієнту доступу до такої інформації на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, про: 1) особу, яка надає фінансові послуги: а) найменування (для фізичної особи - підприємця: прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові), місцезнаходження, контактний телефон і адреса електронної пошти особи, яка надає фінансові послуги, адреса, за якою приймаються скарги споживачів фінансових послуг; б) найменування особи, яка надає посередницькі послуги (за наявності); в) відомості про державну реєстрацію особи, яка надає фінансові послуги; г) інформацію щодо включення фінансової установи до відповідного державного реєстру фінансових установ або Державного реєстру банків; ґ) інформацію щодо наявності в особи, яка надає фінансові послуги, права на надання відповідної фінансової послуги; д) контактну інформацію органу, який здійснює державне регулювання щодо діяльності особи, яка надає фінансові послуги; 2) фінансову послугу - загальну суму зборів, платежів та інших витрат, які повинен сплатити клієнт, включно з податками, або якщо конкретний розмір не може бути визначений - порядок визначення таких витрат; 3) договір про надання фінансових послуг: а) наявність у клієнта права на відмову від договору про надання фінансових послуг; б) строк, протягом якого клієнтом може бути використано право на відмову від договору, а також інші умови використання права на відмову від договору; в) мінімальний строк дії договору (якщо застосовується); г) наявність у клієнта права розірвати чи припинити договір, права дострокового виконання договору, а також наслідки таких дій; ґ) порядок внесення змін та доповнень до договору; д) неможливість збільшення фіксованої процентної ставки за договором без письмової згоди споживача фінансової послуги; 4) механізми захисту прав споживачів фінансових послуг: а) можливість та порядок позасудового розгляду скарг споживачів фінансових послуг; б) наявність гарантійних фондів чи компенсаційних схем, що застосовуються відповідно до законодавства. Проаналізувавши зміст укладеного сторонами спірного договору, судом встановлено, що відповідно до пп.10.1.2, 10.1.5 кредитного договору підписанням цього договору позивачка підтвердила, що інформація, зазначена в ч.2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» їй надана, вона повністю розуміє предмет та зміст цього договору, при цьому, зазначено, надана кредитодавцем інформація, забезпечує правильне розуміння позивачкою суті фінансової послуги без нав`язування її придбання та користування нею. Крім того, спірний кредитний договір містить інформацію, як про суму кредиту, так і про детальний розпис його сукупної вартості, дату укладення правочину та процентну ставку, окрім того містить всі істотні умови передбачені законодавством України, позивачка була ознайомлена зі всіма істотними умовами кредитного договору, що підтверджується її підписом в договорі. Правила надання грошових коштів у кредит Товариством з обмеженою відповідальністю «Ізі КРЕДИТ», перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті товариства про, що вказано в заяві на укладення кредитного договору (додаток 1 до Договору). Посилання позивачки на порушення вимог ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних» є необґрунтованими з огляду на таке. Згідно ст. 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Згідно ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних» згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди. У сфері електронної комерції згода суб`єкта персональних даних може бути надана під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції шляхом проставлення відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, за умови, що така система не створює можливостей для обробки персональних даних до моменту проставлення відмітки. Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження (ст. 11 Закону України «Про інформацію»). Згідно п.п.10.1.4 та 10.1.6 позивач надала кредитодавцю згоду на збір, обробку, накопичення, зберігання, оновлення та використання своїх персональних даних, в тому числі на їх обробку з метою оцінки фінансового стану позичальника та його спроможності виконувати зобов`язання за цим договором. Вона надає згоду на те, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань як позичальника за цим договором, кредитодавець має право передати інформацію про таке невиконання або неналежне виконання позичальником зобов`язань та персональні дані позичальника третім особам (включаючи, але не обмежуючись, бюро кредитних історій), зокрема звертатися до третіх осіб для захисту своїх законних прав та інтересів, організації стягнення заборгованості за цим договором, та вдаватись до інших способів захисту своїх прав та інтересів, а також укласти договір про відступлення прав вимоги за цим договором, за яким до третіх осіб переходить право вимоги до позичальника щодо сплати заборгованості за цим договором. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. В силу ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При укладенні кредитного договору сторонами додержано вимог, необхідних для чинності цього правочину і передбачених Цивільним кодексом України та Законом України «Про захист персональних даних». Крім того, позивачка як на підставу задоволення позовних вимог посилається на несправедливі умови договору, а саме: в порушення вимог п.5 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими умови Договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційної суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції (послуг) у разі невиконання зобов`язань за договором. За користування спірним кредитом у розмірі 4000 грн. за 14 днів сплаті підлягає 1980 грн.. Відповідно до п.п. 2.5,2.6 договору, процентна ставка за користування кредитом на день становить 1,65%; річна процентна ставка 594%. Згідно п 2.10 загальна вартість кредиту на дату укладення становить 4924грн. У випадку несвоєчасного повернення кредиту позичальник зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі 80 грн. за кожній день прострочення. Неустойка не може перевищувати половину суми кредиту. Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, дослідивши умови кредитного договору, судом встановлено відсутність умов щодо сплати споживачем непропорційної суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції (послуг) у разі невиконання зобов`язань за договором. В договорі визначено, що неустойка не може перевищувати половину суми кредиту. Крім того, відповідачем проведено позивачу повне списання неустойки за кредитним договором на підставі Закону України «№533-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 17.03.2020 року. Враховуючи наведене, а також те, що при підписанні спірного кредитного договору позивачка погодилась з його умовами, факт отримання кредитних коштів нею не заперечується, що свідчить про виконання з боку відповідача зобов`язань по кредитному договору, обставин невідповідності положень кредитного договору вимогам законодавства встановлено не було, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] до ТзОВ «Ізі кредит» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, слід відмовити.

Outcome: dismissed