Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-15 00:00:00

Позивач, [PERSON] , з урахуванням уточнень до позовної заяви звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по сплаті аліментів на утримання спільної неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі 48 736.50 гривень та неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів за період з грудня 2018 року по січень 2020 року у розмірі 102 850,23 гривень. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 17 травня 2019 року набрало законної сили рішення Дніпровського районного суду м. Києва, яким стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] , на утримання спільної дитини [PERSON] у розмірі ј усіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку починаючи з 31 жовтня 2018 року в до досягнення повноліття. На підставі виконавчого листа, державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС м. Києва було відкрито виконавче провадження. Однак, з дня відкриття провадження, боржник рішення суду в добровільному порядку не виконує і станом на 01 серпня 2019 року має заборгованість, що підтверджується розрахунком, наданим державним виконавцем. Також, відповідно до ст. 196 СК України, позивач з урахуванням заборгованості просить стягнути неустойку (пеню) з відповідача. Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримала в повному обсязі та наполягала на її задоволенні з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі та пояснив, що державним виконавцем не вірно було нараховано суму заборгованості, яка зазначена в довідці, а також ним не було враховано всі платежі, які відповідач сплачував на утримання дитини та розписки складені позивачем про факт отримання коштів у якості аліментів. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09 серпня 2019 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 27 серпня 2019 року на виконання вимог ухвали суду від 09 серпня 2019 року позивачем було усунуто недоліки. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 серпня 2019 року відкрито провадження про справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 21 січня 2020 року позивачем було подано уточнення до позовної заяви. 06 березня 2020 року клопотання відповідача про долучення доказів до матеріалів справи було задоволено. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно проаналізувавши всі наявні письмові докази, приходить до наступного висновку. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 22.08.2008 року, який розрізано рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23.12.2016 року. Від цього шлюбу у них народилась дитини - дочка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Ст. 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03.04.2019 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 31.10.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. 29.05.2019 року Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист на виконання згаданого судового рішення. Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Урбаном Д.Д. від 10.06.2019 року відкрито виконавче провадження №59306844 з виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від листопада 2009 року у справі №2-6088/09 (а. с. 13). Згідно з ч. 3 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У ч. 8 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" зазначено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Судом встановлено, що відповідач не у повному обсязі не сплачував аліменти. Згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментах Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 11.01.2020 року заборгованість по аліментах на утримання доньки [PERSON] за період з 01 листопада 2018 року по 01 січня 2020 року становить 48736 грн. 50 коп. (а. с. 74-75). Оскільки вимога про стягнення аліментів з [PERSON] вирішена шляхом ухвалення судового рішення, то повторне стягнення аліментів, якими є і заборгованість з їх сплати, не допускається. Отже, суд вважає, що заборгованість [PERSON] за аліментами у виконавчому провадженні №59306844 підлягає стягненню в порядку виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03.04.2019 року у справі № 755/16584/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, а не шляхом ухвалення нового рішення. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову [PERSON] в частині стягнення заборгованості за аліментами. Заперечуючи проти позові відповідача наголосив на тому, що по-перше, оскільки він не працює, державний виконавець повинен був вираховувати розмір аліментів виходячи з 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця. А по-друге, державним виконавцем не враховані суми, які він сплачував за цей період. В судовому засіданні позивач визнала, що вона отримала від відповідача, в якості сплати по аліментах, суми, які визначені в розписках наданих відповідачем. Таким чином, суд, вважає за необхідне зменшити суму заборгованості по аліментах з врахуванням розписок на загальну суму 4850 грн. Так, загальна сума заборгованості становить 43886 грн. 50 коп. Відповідно до ч. 2 ст. 195 СК України, заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Таким чином, державний виконавець правомірно визначив заборгованість виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, а не з 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця. Відповідно до ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У ст. 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: E = (A1 х 1% х Q1) + (A2 х 1% х Q2) +……….(An х 1% х Qn), де: E - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму (такий механізм нарахування пені наведений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц, від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц; постановах Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі №646/165/16-ц, від 19 вересня 2018 року у справі №695/2808/14-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі №239/306/17 від 05 грудня 2018 року у справі №372/264/15-ц. При цьому суд звертає увагу позивача на те, що заборгованість зі сплати аліментів за певний місяць виникає у перший день місяця, який є наступним за цим місяцем. Позивачем [PERSON] заявлено до стягнення пеню за прострочення сплати аліментів за період з грудня 2018 року по січень 2020 року у сумі 102850 грн. 23 коп. Розрахунок пені здійснено позивачем неправильно. Так, пеня за прострочення [PERSON] сплати аліментів за період з грудня 2018 року по 01 січня 2020 року включно становить: 104342 грн. 76 коп. (7610 грн х 1% х 31) + (11040,25 грн х 1% х 31) + (14668,50 грн х 1% х 28) + (17720,25 грн х 1% х 31) + (21689,25 грн х 1% х 30) + (22478,50 грн х 1% х 31) + (24894 грн х 1% х 30) + (28956,25 грн х 1% х 31) + (32879,75 грн х 1% х 31) + (36786,25 грн х 1% х 30) + (38951,25 грн х 1% х 31) + (40444,75 грн х 1% х 30) + (43888,25 грн х 1% х 31) = 104342,76 грн. При цьому в даній сумі заборгованості враховано сплачені відповідачем аліменти, які він передав позивачці за розписками в жовтні, листопаді та грудні 2019 року, оскільки позивач дану обставину визнала. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держані та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки, позивачем під час здійснення розрахунку пені за прострочення сплати аліментів позивач допустилася помилки, суд вважає за необхідне, не виходячи за межі позовних вимог стягнути з відповідача на корить позивача пеню за прострочення сплати аліментів за період з грудня 2018 року по січень 2020 року у сумі 104342,76 грн. Згідно ст. 141 ЦПК України суд не вирішує питання розподілу судових витрат. На підстави викладеного,

Outcome: partial