Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

В липні 2020 року позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до відповідачів , в якій просить суд стягнути з відповідачів на користь позивача вартість матеріалів та ремонтних робіт квартири [ADDRESS] , по 40 453,43 грн. з кожного та стягнути з відповідачів в солідарному порядку судові витрати. В обґрунтування вимог посилається на те, що позивачеві та відповідачам на праві спільної сумісної власності належить кваритра [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 03.12.1993 року, технічним паспортом на спільну квартиру та рішеннями судів. На сьогоднішній день позивач разом із своєю сім єю проживає у спільній квартирі, відповідачі у даній квартирі не проживають. 05.02.2016 року з вини ТОВ "ЖЕК Забота" відбулося затоплення спільної квартири. Рішеннями Центрального районного суду м.Миколаєва від 26.10.2016 року та 07.04.2017 року з ТОВ "ЖЕК Забота" на користь позивача та відповідачів стягнуто шкоду, завдану затопленням спільної квартири у розмірі 12 709 грн. Окрім затоплення, спільна квартира знаходилась у занедбаному стані, оскільки відповідачі в ній не проживали. Позивач за власний рахунок відновив пошкодження спільної квартири, спричинені затопленням, та здійснив інші ремонтні роботи, що підтверджується квитанціями та договорами. Ремонтні роботи було здійснено на загальну суму 161 813,71 грн. Відповідачі не бажають відшкодовувати позивачеві частину проведеного ремонту, спільної квартири, у зв язку із чим позивач був вимушений звернутися з позовом до суду. 25.08.2020 року відповідачами був наданий відзив на позовну заяву, в якому вони просили відмовити в позові в повному обсязі. В обгрунтування своїх заперечень посилаються на те, що позивач з 2003 року , а з 2015 року разом зі своєю сім єю проживає у спірній квартирі. Відповідачі в даній квартирі фактично не проживають, позивач сам володіє та користується нею одноособово зі своєю сім єю. Позивач не узгоджував з ним и проведення ремонтних робіт, та повинен нести тягар утримання житла в належному стані відповідно до ст. 156 ЖК України. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.07.2020 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А. Ухвалою від 14.07.2020 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою суд від 02.11.2020 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі. Пояснив суду, що позивач зробив ремонт у спільній квартирі за власні кошти, між ним та відповідачами ніякої домовленості щодо її ремонту не було, оскільки відповідачі проживають окремо. Ремонт в квартирі був необхідний, оскільки відбулося затоплення квартири та квартира перебувала в занедбаному стані. Представники відповідачів [PERSON] та відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнають в повному обсязі та просили в задоволенні позову відмовити, позов вважають необгрунтованим, і таким, що не підлягає до задоволення, свої заперечення виклали у відзиві долученому до матеріалів справи. Звернули увагу суду на те, що позивач жодним чином не узгоджував з ними обсяг , вартість та необхідність ремонтних робіт. робив ремонт на власний розсуд і виключно у тих кімнатах, в яких сам проживав на той час разом зі своєю родиною. Відповідачка [PERSON] , проживає в києві і цією квартирою не коритсувалася взагалі, а батьки позивача проживали у іншій належні їм квартирі і цією квратирою на той час користувавіся син за їх домовленістю. Ремонт після затоплення потрібен був незначний, за що вони отримали компенсацію від ЖЕКу в повному обсязі. Всі інші ремонтні роботи позивач робив на власний розсуд. Представник відповідача також зазначив про необхідність врахування вимог ст. 156 ЖК України, оскільки позивач зробив поточний, а не капітальний ремонт , що є прямим обов`язком його та членів його смі`ї, які проживали та користувалися вказаним житлом. Відповіда також окремо зазначив, що спірна квратира є їх сіпільною сумісною, а не частковою власністю, отже не зрозуміло, чому позивач визначає розмір своєї частки у проведенні ремонту лише як 1/4. Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Станом на 28.12.2012 р. право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.12.1993 р. та зареєстроване в ММБТІ 23.02.1996 року за реєстраційним № 16899. Відповідно до копії технічного паспорту від 03.06.2020 року, квартира [ADDRESS] складається з 3-х кімнат, житловою площею 49,0 кв.м., у тому числі: кімнати № 6 - 14,4 кв.м., кімнати № 7 - 22,0 кв.м., кімнати № 8 - 12,6 кв.м., коридору №1 - 6,9 кв.м., коридору № 2 - 1,5 кв.м., кухні - 6,4 кв.м., ванної - 4,1 кв.м, вбиральні - 1,3 кв.м, балкону - 0,7 кв.м. Загальна площа квартири 69,9 кв.м. Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 26.10.2016 року позов [PERSON] до ТОВ «ЖЕК`Забота», треті особи - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про відшкодування шкоди завданої затопленням квартири задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «ЖЕК «Забота» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 4 377 грн., а також стягнуто витрати на проведення дослідження в сумі 300 грн., та судовий збір в сумі 138 грн. Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєві від 07.04.2017 року позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ,, [PERSON] до ТОВ «ЖЕК`Забота» про відшкодування шкоди, завданої затопленням квартири задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «ЖЕК «Забота» на користь [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] кожному в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі по 3177,25 грн. та витрат на проведення дослідження в сумі по 300 грн. Стягнуто з ТОВ «ЖЕК «Забота» моральну шкоду на користь [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 1000 грн. кожному. У задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди на користь [PERSON] відмовлено. Відповідно до доданих товарних чеків та рахунків позивач відновив пошкодження спільної квартири, спричинені затопленням, та здійснив інші ремонтні роботи, а саме провів заміно вкон на вироби з ПВХ. замінив міжкімнатні двері, встановив натяжну стел., провів оздоблювальні роботи в житлових кімнатах. Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 11.03.2021 року позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою задоволено в повному обсязі. Виділено у користування [PERSON] , [PERSON] житлову кімнату площею 22,0 кв.м., зазначену в технічному паспорті під [ADDRESS] . Виділено у користування [PERSON] житлову кімнату площею 12,6 кв.м., зазначену в технічному паспорті під №8 з балконом площею 0,7 кв.м., зазначеного в технічному паспорті під № 9, що розташований поряд з житловою кімнатою [ADDRESS] . Виділено у користування [PERSON] житлову кімнату площею 14,4 кв.м., зазначену в технічному паспорті під №6 у квартирі [ADDRESS] . Місця загального користування: коридор №1 площею 6,9 кв.м., коридор № 2 площею1,5 кв.м., кухню площею 6,4 кв.м., ванну кімнату площею 4,1 кв.м, вбиральню площею 1,3 кв.му квартирі [ADDRESS] залишити в спільному користуванні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Положеннями ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування у справі. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності квартиру користуються нею для особистого проживання і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Згідно ч.3 ст.156 ЖК УРСР члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 316, ч.1,2 ст.317 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст.355, 358 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ст. 369 ЦПК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. В матеріалах справи відсутні докази того, що позивач звертався до відповідачів щодо необхідності проведення ремонту спірної квартири. Отже, у зв`язку з тим, що кожному учаснику спільної власності належить обмежене право власності на спільну річ, змістом внутрішніх правовідносин спільної власності є право і обов`язок кожного співвласника узгоджувати свою поведінку щодо володіння, користування і розпорядження спільним майном з іншими власниками. Так як позивач не отримав згоди інших співвласників -відповідачів на покращення (поліпшення) спільного майна - квартири, а здійснив даний ремонт на свій ризик, не навів доказів, що квартира потребувала поліпшення, з метою недопущення її руйнації або неможливістю проживання, користування та інше, то він не має права вимоги від іншого співвласника на відшкодування частини понесених ним витрат на ремонт домоволодіння. Ураховуючи, що кожному учаснику спільної власності належить обмежене право власності на спільну річ, змістом внутрішніх правовідносин спільної власності є право і обов`язок кожного співвласника узгоджувати свою поведінку щодо володіння, користування і розпорядження спільним майном з іншими власниками. Крім того, товарні чеки, приєднані до матеріалів справи також не є належними доказами понесених затрат позивачем саме на утримання чи збереження спільного майна. Зазначені документи лише містять перелік придбаних будівельних матеріалів, які можливо використовувати для ремонтних робіт, в т.ч. і для поліпшення майна. Крім того, надані позивачем розписки від [PERSON] про те, що він отримував в різні періоди від [PERSON] грошові кошти за виконані роботи в приміщеннях вказаної квратири - суд не може прийняти за допустимі та належні докази виконаних робіт з ремонту квартири, тим більше з наданих розписок неможливо встановити обсяг та якість проведених робіт. За таких обставин вбачається, що позивач , який проживав і проживає в даній квартирі і повністю користується нею, проводив ремонтні роботи з метою поліпшення умов свого проживання без згоди інших співвласників і твердження позивача про те, що ремонт квартири було проведено з терміновою необхідністю для збереження спільного майна ,є безпідставними. Також суд враховує, що законодавчо встановлений обов`язок користувача житла ( в даному випадку - позивача) дбати про обєкт нерухомості, який належить йому на праві сумісної власності, тримати його в належному технічному та санітарному стані. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необгрунтованими і не доведені належними та допустимими доказами. Ремонт позивач здійснював без попереднього узгодження з іншими співвласниками спільної квартири - відповідачами у справі. Позивач з своєю родиною проживав на час проведення ремонту в квартирі , нею користувався повністю та фактично поліпшував свої житлові умови для , на його думку , належного проживання. Судом враховано, що між сторонами не було домовленості щодо володіння та користування спірною квартирою , позивач на свій розсуд визначив порядок та обсяг поліпшення спільного майна у період, коли відповідачі не корситувалися квартирою . За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд приходить висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову, у зв`язку з не доведенням факт звернення до відповідача з пропозиціями щодо ремонту квартири. Крім того, суд зауважує, що під час розгляду справи позивач не довів необхідність проведення ремонтних робіт та придбання будівельних матеріалів у визначеному обсязі, не визначена вартість ремонтних робіт, відсутній акт приймання виконаних робіт та відсутня згода співвласників майна щодо ремонту квартири та подальшої компенсації понесених позивачем витрат на ремонт. З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача витрат на ремонт квартири не підлягають задоволенню. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року ). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)» Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати стягненню з відповідачів на користь позиваач не підлягають.

Outcome: dismissed