Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

В серпні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом після смерті померлого 24 лютого 2004 року батька [PERSON] на 1/2 частину домоволодіння №216 по вулиці Харківська у місті Підгородне Дніпровського (колишній Дніпропетровський) району Дніпропетровської області. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не зявився, надав суду заяву в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] надала суду заяву в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову. Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. У судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 12 травня 1967 року зареєстрованого в реєстровій книзі за №3490-24 домоволодіння №216 по вулиці Харківська у місті Підгородне Дніпровського (колишній Дніпропетровський) району Дніпропетровської області належало [PERSON]. [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 1956 року по 1980 рік. У шлюбі [PERSON] та [PERSON] народилося двоє дітей - [PERSON] (після укладення шлюбу [PERSON]) [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження [PERSON] (після укладення шлюбу [PERSON] ) [PERSON] та [PERSON]. У 1980 році [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 1978 року за [PERSON], як за дружиною [PERSON], визнано право власності на 1/2 частину домоволодіння №216 по вулиці Харківська у місті Підгородне Дніпровського (колишній Дніпропетровський) району Дніпропетровської області та поділено вказане домоволодіння в натурі. 24 лютого 2004 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-КИ №549379, виданого 24 лютого 2004 року виконкомом Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Таким чином, після смерті [PERSON] відрилася спадщина за законом на належну йому на праві власності 1/2 домоволодіння №216 по вулиці Харківська у місті Підгородне Дніпровського (колишній Дніпропетровський) району Дніпропетровської області. Єдиними спадкоємцям після смерті [PERSON] є його діти [PERSON] (після укладення шлюбу [PERSON]) [PERSON] та [PERSON]. У визначений ст. 1270 ЦК України строк [PERSON] та [PERSON] подали до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON]. [PERSON] відмовляється від спадщини на користь [PERSON], однак оформити дану відмову у нотаріуса не моє можливості, оскільки він вже написав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.\~ Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або законність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п.11 ст.346 ЦК України право власності фізичної особи припиняється з моменту його смерті. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Суд також погоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", згідно якої у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, встановлено можливість визнання за позивачем права власності на ? частину домоволодіння у порядку спадкування за законом, який знаходиться за адресою: Харківська №216, м.Підгородне Дніпровського району Дніпропетровської області, яка включає житловий будинок загальною площею 58,2 кв.м., господарські будівлі та споруди. Частиною 1 ст.88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, враховуючи, що у позовній заяві [PERSON] не зазначає про стягнення сплаченого судового збору з відповідача, суд приходить до висновку, що судові витрати у справі відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved