Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог В інтересах позивача [PERSON] , звернувся його представник- адвокат Меланчук Ігор Віталійович, який просить стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області 120 000 грн. на користь позивача [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я . В обґрунтування свого позову вказав, що [PERSON] , [INFO] , станом на 28 січня 2001 року працював на посаді виконуючого обов`язки майстра Відкритого акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат". Того ж дня, виконуючи свої трудові обов`язки позивач помітив прорив трубопроводу освітленої води в районі радіального відстійника №1. Для запобігання затоплення території Позивач прийняв рішення вирити екскаватором канаву для відводу води. З цією метою необхідно було залити до радіатора екскаватора гарячу воду з камери насосів гарячого циклу №24.25. Вказані роботи було доручено здійснювати машиністу екскаватора [PERSON] та черговому слюсарю [PERSON] . При виконанні вказаних робіт, з метою залиття в радіатор екскаватора гарячої води. [PERSON] посунув кришку приймальної камери, набрав відро гарячої води та, залишив кришку відкритою, пішов до екскаватора, щоб залити туди воду. В цей момент Позивач направлявся до приймальної камери, щоб допомогти [PERSON] набрати воду, але через погану видимість в районі люку камери, у зв`язку з запарованістю робочого простору та неналежної організації робочої зони, і позивач оступився, втратив рівновагу та правою ногою попав до люку приймальної камери, яка була заповнена водою температурою 92 °С, при цьому отримавши опік правої гомілки, стегна, ступні та правої кисті. В результаті нещасного випадку Позивачу спричинено травми у вигляді: «опік правої гомілки, стегна, ступні ти правої кисті». За результатами проведеного компетентною комісією розслідування прийнято рішення визнати даний нещасний випадок таким, що пов`язаний з виробництвом. Даний факт підтверджується актом Форми Н-1 «Про нещасний випадок» та трудовою книжкою, виданого на ім`я Позивача. Згідно п.6.1 акту Форми Н-1, компетентною комісією з розслідування нещасною випадку було встановлено що видом події, який призвів до настання нещасного випадку являється вилив екстремальних температур. Відповідно до п. 7 акту Форми Н-1 причинами настання нещасного випадку являється невиконання вимог інструкцій з охорони праці з боку машиніста екскаватора [PERSON] . Згідно п. 8 акту Форми Н-1 встановлено обладнання, експлуатація якого призвела до нещасного випадку, а саме енергетичне обладнання (приймальна камера), що згідно законодавства України визнано джерелом підвищеної небезпеки. Крім того, пунктом 10 акту Форми Н-1 встановлено осіб, що допустили порушення законодавства про охорону праці: [PERSON] , машиніст екскаватора, який допустив порушення інструкції з охорони праці для машиніста екскаватора п. 1.14 Окрім того, вина Роботодавця підтверджується випискою з протоколу №28 засідання комісії з охорони праці профспілкового комітету ВАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Дзержинського» від 11.10.2001р., відповідно до якої прийнято рішення розмір одноразової допомоги Позивачу зменшити на 10% (десять відсотків), що в свою чергу, вказує на ступінь вини потерпілого у розмірі 10% (десять відсотків), тим самим встановлюючи ступінь вини Відповідача, який становить 90% (дев`яносто відсотків). Таким чином, нещасний випадок стався внаслідок невиконання вимог законодавства з охорони праці з боку працівників Роботодавця, обумовлений дією джерела підвищеної небезпеки, а також внаслідок неналежного виконання Роботодавцем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці. У зв`язку з вищезазначеним трудовим каліцтвом Позивач 23.08.2001р.. вперше пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (далі МСЕК), за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності в ступені 20%, встановлено необхідність в лікуванні у хірурга, травматолога, санаторно-курортне лікування, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги», виданою на ім`я Позивача. 01.09.2002р. Позивач повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності в ступені - 15%, встановлено необхідність в лікуванні у хірурга, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги», виданою на ім`я Позивача. 01.09.2004р. Позивач повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності в ступені - 15%, встановлено необхідність в медикаментозному лікуванні у травматолога, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у паданні медичної та соціальної допомоги», виданою на ім`я Позивача. 14.09.2005р. Позивач повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності в ступені - 15%, встановлено необхідність в медикаментозному лікуванні у травматолога, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, погреби у наданні медичної та соціальної допомоги», виданою па ім`я Позивача. 26.07.2006р. Позивач повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності в ступені - 15%, встановлено необхідність в медикаментозному лікуванні у травматолога, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, погреби у наданні медичної та соціальної допомоги», виданою на ім`я Позивача. 11.07.2008р. Позивач повторно пройшов огляд МСЕК. за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності и ступені - 15%, встановлено необхідність в медикаментозному лікуванні у комбустіолога, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги», виданою на ім`я Позивача. 18.08.2010р. Позивач повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності в ступені - 15%, встановлено необхідність в медикаментозному лікуванні у комбустіолога, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня трати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги», виданою на ім`я Позивача. 12.09.2012р. Позивач повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності в ступені - 15%, встановлено необхідність в медикаментозному лікуванні у комбустіолога, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги», виданою на ім`я Позивача. 09.09.2015р. Позивач повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності в ступені - 15% з 01.09.2015р. - БЕЗСТРОКОВО, встановлено необхідність в медикаментозному лікуванні, що підтверджується довідкою МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги», виданою на ім`я Позивача. У зв`язку з вказаним нещасним випадком, Позивачу надано первинну медичну допомогу, починаючи з 25 річного віку, назавжди порушено звичний спосіб життя позивача, тривалий час він був вимушений проходити курси медичного лікування із скаргами на біль в травмованій області. Однак, лікування мало короткочасний ефект. Не зважаючи на значний час, що минув з моменту травмування, наслідки травми переслідують позивача та завдають йому фізичні страждання і по нині. Наразі позивача турбують біль в області правої гомілки, особливо при фізичних навантаженнях, обмеження об`єму рухів в правому гомілково-ступневому суглобі та в області правої кисті, наявність шрамів на уражених ділянках тіла, внаслідок яких позивач відчуває сором. Позивач, внаслідок зазначених ушкоджень, не в змозі як слід реалізовувати себе в професійній сфері, та залежить від наслідків отриманого каліцтва. Вказане не може не завдавати йому істотного дискомфорту та страждань, що негативно відображається на його повсякденному житті та на житті його родини. Внаслідок постійних больових відчуттів, особливо в нічний час порушується сон Позивача, що не дозволяє йому нормально відпочивати, призводить до зниження уваги в денний час доби, до постійного відчуття втоми, перебування Позивача в напруженому стані, стані роздратованості. Наслідки травми призводять до постійного перенесення Позивачем больових відчуттів, до необхідності проходження систематичних лікарських спостережень та придбання лікувальних засобів, що призводить до нераціональної втрати часу та життєвої енергії. Ушкодження здоров`я стало причиною необхідності залучення додаткових зусиль для організації життя Позивача, втрата працездатності призвела до відсутності у Позивача можливості в достатній мірі реалізовувати свої наміри в професійній сфері, повноцінно працювати, обмежило можливість Позивача приділяти час своєму інтелектуальному та духовному розвитку, приділяти увагу близьким та рідним людям. Отже, вбачається беззаперечне порушення немайнового права Позивача на працю, зміст якого полягає у можливості кожної особи заробляти собі на життя працею, яку вона вільно обирає, більше того втрата професійної працездатності свідчить про фізіологічні негативні зміни в стані здоров`я позивача, що вказує на порушення належного Позивачу права на охорону здоров`я. Вказані вимушені негативні зміни призводять до зниження якості життя Позивача та зменшення благ, які Позивач мав до моменту отриманого трудового каліцтва та втрати професійної працездатності. Розуміння безстроковості зазначених негативних наслідків, викликає у Позивача негативні емоції, породжує почуття соціальної незахищеності, розпачу та тривоги. Оскільки Позивач являвся на момент спричиненим йому шкоди застрахованою особою, то відповідно до сі.сг.21,28 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області. Процесуальні дії у справі. Заяви (клопотання) учасників справи. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ст.274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 липня 2021 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.(а.с.40) 03 серпня 2021 року в.о.начальника відділення Волковий І.М надав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначено, що [PERSON] знаходиться на обліку в Кам`янському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області з 17.10.2001 тобто з часу передання справи від ВАТ «Дніпровський меткомбінат» та отримує страхові виплати в зв`язку з нещасним випадком, який стався 28.01.2001 на ВАТ «Дніпровський меткомбінат». Під час виконання трудових обов`язків виконувача обов`язки майстра, через порушення інструкцій з охорони праці машиністом екскаватора [PERSON] , та через порушення посадової інструкції самого [PERSON] внаслідок нещасного випадку отримав травму у вигляді опіку правої гомілки, стегна, ступні та правої кісті. Згідно з випискою із акту огляду в ЛТЕК від 23.08.2001 №00013404, потерпілому вперше було встановлено 20% втрати професійної працездатності строком до 01.09.2002. Зазначеною випискою визначено лікування у хірурга, санаторно-курортне лікування. При подальших оглядах потерпілому [PERSON] МСЕК зменшено відсоток втрати працездатності, а саме: згідно виписки з акту огляду в ЛТЕК від 22.02.2002 №021136 встановлено 15% втрати професійної працездатності та додатково визначено лікування у хірурга; згідно виписки з акту огляду в ЛТЕК від 22.09.2004 №033580 встановлено 15% втрати професійної працездатності та додатково визначено лікування у травматолога; згідно виписки з акту огляду МСЕК від 14.09.2005 серія ДНА-02 №021136 встановлено 15% втрати професійної працездатності та додатково визначено лікування у травматолога; згідно виписки з акту огляду МСЕК від 26.07.2006 серія ДНА-02 №012165 встановлено 15% втрати професійної працездатності та додатково визначено лікування у травматолога; згідно виписки з акту огляду МСЕК від 11.07.2008 серія ДНА-02 №026533 встановлено 15% втрати професійної працездатності та додатково визначено лікування у травматолога; згідно виписки з акту огляду МСЕК від 18.08.2010 серія 10 ААА №001642 встановлено 15% втрати професійної працездатності та додатково визначено лікування у комбустіолога; згідно виписки з акту огляду МСЕК від 12.09.2012 серія 10 ААА №084365 встановлено 15% втрати професійної працездатності та додатково визначено лікування у комбустіолога; згідно виписки з акту огляду МСЕК від 09.09.2015 серія 12 ААА №015051 встановлено 15% втрати професійної працездатності безстроково та додатково визначено медикаментозне лікування. Відповідно до Довідки про середню заробітну плату дохід Позивача становив 683,88 грн. Постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 16.05.2002 №93 «Про призначення страхової виплати» [PERSON] призначено щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 136,78 грн. Постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 29.11.2001 №10 «Про призначення страхової виплати» [PERSON] призначено одноразову страхову виплату в розмірі 5760,00 грн. За період з 17 жовтня 2001 року по 31 липня 2021 року Позивачу нараховано та виплачено страхових виплат на загальну суму 171643,22 грн. (сто сімдесят одна тисяча шістсот сорок три грн 22 коп.), за іншими видами соціальної чи медичної допомоги Позивач до відділення Фонду не звертався.(а.с.40-49 09 вересня 2021 року представник позивача - адвокат Меланчук І.В. надав до суду пояснення по справі в яких вказано, що відповідно до Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, який затверджено Наказом МОЗ України № 212 від 22.11.95, який був чинний на час первинного встановлення Позивачу втрати професійної працездатності визначено наступне: п.3.1. при встановленні ступеня втрати професійної працездатності у відсотках МСЕК у кожному конкретному випадку визначає ступінь та тяжкість порушення функцій організму, а при відсутності органу - ступінь компенсації втрачених функцій, можливість потерпілим виконувати роботу за певною професією або роботу однакову за кваліфікацією та оплатою, зокрема, можливість виконувати роботу в звичайних або спеціально створених умовах за основною професією чи близькою до неї за кваліфікацією. П. 3.2. Рішення про ступінь втрати професійної працездатності та додаткові види відшкодування МСЕК приймає на підставі огляду потерпілого, вивчення медичних документів та результатів функціональних досліджень з урахуванням соціально-трудових факторів (професії, умов праці, характеру, обсягу виконуваної роботи тощо). Відповідно до п. 13 Положення про медико-соціальну експертизу, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 1992 р. № 83, яке діяло на момент виникнення спірних правовідносин, міські, міжрайонні, районні медико-соціальні експертні комісії утворюються в складі трьох лікарів-експертів (терапевта, хірурга, невропатолога), фахівця з медико-соціальної реабілітації (лікаря-реабілітолога), психолога, представника Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань». Отже, з урахуванням вказаного вбачається, що висновки МСЕК про втрату професійної працездатності Позивача прийняті на підставі його огляду та наявних у нього медичних документів, які вказують на порушення функцій його організму, що обумовлено трудовим каліцтвом. Крім того, при вирішенні МСЕК вказаного питання, до компетентної комісії входили представники відповідача. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача Галіцина О.О. в судовому засідання позов не визнала, просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Суд, враховуючи думку сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню по наступним підставам. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , станом на 28.01.2001 р. перебував у трудових відносинах з ВАТ "Дніпровський металургійний комбінат" на посаді виконуючого обов`язки майстра. 28 січня 2001 року на робочому місці стався нещасний випадок, за наслідками якого [PERSON] отримано тілесні ушкодження у виді: «опік правої гомілки, стегна, ступні ти правої кисті», щопідтверджується актом № 4 форми Н-1 «Про нещасний випадок на виробництві» від 29.01.2001 року.(а.с.20-23) Згідно з випискою із акту огляду в ЛТЕК від 23.08.2001 №00013404, потерпілому вперше було встановлено 20% втрати професійної працездатності строком до 01.09.2002. Зазначеною випискою визначено лікування у хірурга, санаторно-курортне лікування.(а.с.10) Згідно виписки з акту огляду в ЛТЕК від 22.02.2002 №021136 встановлено 15% втрати професійної працездатності та додатково визначено лікування у хірурга.(а.с.11) Згідно виписки з акту огляду в ЛТЕК від 22.09.2004 №033580 встановлено 15% втрати професійної працездатності та додатково визначено лікування у травматолога.(а.с.12) Згідно виписки з акту огляду МСЕК від 14.09.2005 серія ДНА-02 №021136 встановлено 15% втрати професійної працездатності та додатково визначено лікування у травматолога.(а.с.13) Згідно виписки з акту огляду МСЕК від 26.07.2006 серія ДНА-02 №012165 встановлено 15% втрати професійної працездатності та додатково визначено лікування у травматолога.(а.с.14) Згідно виписки з акту огляду МСЕК від 11.07.2008 серія ДНА-02 №026533 встановлено 15% втрати професійної працездатності та додатково визначено лікування у травматолога.(а.с.15) Згідно виписки з акту огляду МСЕК від 18.08.2010 серія 10 ААА №001642 встановлено 15% втрати професійної працездатності та додатково визначено лікування у комбустіолога.(а.с.16) Згідно виписки з акту огляду МСЕК від 12.09.2012 серія 10 ААА №084365 встановлено 15% втрати професійної працездатності та додатково визначено лікування у комбустіолога.(а.с.17) Згідно виписки з акту огляду МСЕК від 09.09.2015 серія 12 ААА №015051 встановлено 15% втрати професійної працездатності безстроково та додатково визначено медикаментозне лікування.(а.с.18-19) Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Так, ст.46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Згідно зі ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду по захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України встановлюють, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є одним із видів загальнообов`язкового державного соціального страхування (ст.4 Закону України від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР «Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»), правове регулювання якого здійснювалося, зокрема Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року, який набрав чинності з 01 квітня 2001 року. Норми вказаного Закону від 23 вересня 1999 року в редакції, чинній з моменту прийняття цього Закону і до внесення змін Законом України від 23 лютого 2007 року №717-V, передбачали, що: відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей є завданням страхування від нещасного випадку (абзац 4 ст.1); у разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому (підпункт «е» п.1 ч.1 ст.21); за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому Фондом провадиться страхова виплата за моральну шкоду (ч.3 ст.28); моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат (ч.3 ст.34). З огляду на положення ст.ст.21, 28, 30, 34, 35 Закону України від 23 вересня 1999 року, право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами та доповненнями) надано роз`яснення про те, що, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відтак, спори щодо відшкодування шкоди на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» повинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача [PERSON] з дня первинного встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, тобто з 28.01.2001 р. Частинами 1, 3 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції, чинній на час встановлення висновком МСЕК, визначено, що страховими виплатами є грошові суми, які згідно зі ст.21 цього Закону Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. За наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду. Відповідно до ст.13 зазначеного Закону страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у ст.14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг. Відповідно до абз.4 ст.1, підпункту «е» п.1 ч.1 ст.21, ч.3 ст.34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» завданнями страхування від нещасного випадку є, зокрема відшкодування матеріальної та моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей. У разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, зокрема, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку. Пунктом 27 статті 77 Закону України від 20 грудня 2005 року «Про Державний бюджет України на 2006 рік» та пунктом 22 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» зупинено дію абзацу 4 статті 1, підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 21, частини третьої статті 28 та частини третьої статті 34 Закону № 1105-XIV, якими обов`язок відшкодування моральної шкоди було покладено на Фонд. Крім того, Законом України від 23 лютого 2007 року № 717-V «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», що набрав чинності 20 березня 2007 року, виключено ч.3 ст.34 Закону №1105-XIV, що передбачала право потерпілого на відшкодування моральної шкоди. Пунктом 2 частини 44 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» пункт 3 розділу ХІ «;Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату непрацездатності» доповнено абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 1 січня 2008 року». Конституційний Суд України у рішенні від 08 жовтня 2008 року №20-рп/2008 у справі № 1-32/2008 зазначені зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визнав такими, що відповідають Конституції України (є конституційними) з огляду на те, що право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Законом України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» викладено у новій редакції Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», в тому числі змінено його назву на Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» набрав чинності 01 січня 2015 року. Відповідно до ч.8 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та КЗпП України. Проте, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (ст.5 ЦК України). Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Зокрема, у рішеннях від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012 Конституційний Суду України зазначив, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Отже, у світлі рішення Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року №20-рп/2008 у справі № 1-32/2008, Закон України від 23 лютого 2007 року № 717-V «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», що набрав чинності 20 березня 2007 року, не встановлював ретроспективно обов`язок роботодавця з відшкодування моральної шкоди, оскільки щодо юридичної відповідальності, зокрема й цивільно-правової, новий закон застосовується лише тоді, коли він пом`якшує або скасовує відповідальність особи. З урахуванням вищезазначеного, застраховані громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, мали право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду з моменту набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», тобто з 01 квітня 2001 року до 01 січня 2006 року. Визначальною в цьому випадку для особи є дата встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Вищевикладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 210/2104/16-ц (провадження № 14-597цс18) та від 20 листопада 2019 року у справі №210/3177/17 (провадження № 14-288цс19). Як вбачається з матеріалів справи, на час встановлення позивачеві втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням обов`язок відшкодування моральної шкоди покладався саме на Фонд соціального страхування, що узгоджується із Законом України №1105-XIV. За даних обставин, доведеність факту стійкої втрати професійної працездатності [PERSON] на 20% при первинному огляді МСЕК та встановлення стійкої втрати ним працездатності на 10% безстроково з точки зору погіршення здоров`я, зміни життєвого укладу, що вимагає додаткових зусиль для організації життя, необхідності періодичного проходження лікування (свідченням чому є виписні епікризи, виписки з історій хвороб та медичних карток), приводять суд до переконання поза розумним сумнівом про наявність моральної шкоди, а відтак спростовують доводи представника відповідача щодо недоведеності позивачем факту заподіяння такої шкоди. Відповідно до ст.ст.16, 23 ЦК України, відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п.4.1 рішення Конституційного Суду України № 1-9/2004 від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує, що нещасний випадок стався внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку працівника роботодавця, глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності безстроково, що свідчить про неможливість відновлення попереднього фізичного стану та безумовно тягне за собою незворотність змін у буденному житті позивача. Позивач періодично проходить лікування у зв`язку з ускладненнями від травми. Виходячи з цих обставин, засад розумності, виваженості та справедливості, а також з урахуванням конституційної значущості здоров`я як невідчужуваного та непорушного блага, що належить людині від народження і охороняється державою, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність і довготривалість моральних страждань позивача, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди дещо завищений, а тому визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 60 000 грн. У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає за необхідне зазначити, що розмір моральної шкоди у 60 000 грн. як такої, що заподіяна позивачеві внаслідок ушкодження йому здоров`я, необхідно стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області б без утриманням податку та обов`язкових платежів. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно зі ст.141 ЦПК України, суд враховує звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», та характер позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я, визначеної у грошовому вимірі, яка є майновою. У зв`язку з цим суд вважає за необхідне судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп. стягнути з відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України.

Outcome: partial