Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON] в листопаді 2016 року звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Відділу приватизації житлового фонду УЖКГ Голосіївської районної у м. Києві Державної адміністрації адміністрації про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії. При розгляді справи 11.04.2017 року відповідач Відділ приватизації житлового фонду УЖКГ Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації був замінений на належного відповідача - Управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації. Позивач просить суд зобов'язати Управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації вчинити дії по приватизації квартири [ADDRESS] за [PERSON]. На мотивування позовних вимог вказує, що Виконавчим комітетом міської ради депутатів трудящихся 16 серпня 1974 року [PERSON] було видано Ордер № Г 239240 на житлове приміщення, площею 30,93 кв.м., на сім`ю у складі трьох чоловік у складі: наймача - [PERSON], дружини [PERSON], сина [PERSON], на право зайняття двох кімнат у квартирі [ADDRESS]. 07.04.1994 року у вказаній квартирі зареєструвала своє місце проживання донька [PERSON] та [PERSON] -[PERSON]. 16.07.1994 року [PERSON] уклала шлюб зі [PERSON], та взяла прізвище чоловіка - [PERSON]. Від шлюбу у подружжя народився син - він, позивач [PERSON] [INFO], який до 9-ти річного віку ніде не був зареєстрований. У 2003 році [PERSON] помер, а [INFO] померла його мати [PERSON]. 11 листопада 2004 року, у квартирі [ADDRESS], було зареєстровано його місце проживання. У 2008 році померла [PERSON], а [INFO] помер [PERSON]. Будучи єдиним зареєстрованим мешканцем у квартирі, він звернувся до Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації з заявою про зміну договору найму житла та зміну власника особового рахунку. Протоколом від 07.04.2016 року Голосіївською районною державною адміністрацією були проведені відповідні зміни, згідно з якими наймачам квартири є він - [PERSON]. Користуючись своїм правом, наданим Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», 13 вересня 2016 року Позивач звернувся до Відділу приватизації житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної у м. Києві Державної адміністрації з заявою про оформлення та передачі йому у власність квартири [ADDRESS], та надав необхідний перелік документів, але у приватизації житлового приміщення йому було відмовлено. В судовому засіданні представник позивача позов підтримує та просить позов задовольнити з викладених у позовній заяві підстав. Представник відповідача позов не визнала, пояснивши, що позиція відповідача в тому що для здійснення приватизації немає достатніх підтверджень тому що позивач раніше не використовув своє право на приватизацію інших житлових приміщень. Про це позивачу надавалась письмова відповідь наявна в матеріалах справи. Свідок [PERSON], батько позивача, посянив в судовому засіданні що не він, не його син-позивач у справі, ніколи раніше не використовували права на приватизацію будь якого житла. Його син - позивач 1995 р.н. до досягнення 9 річного віку взагалі ні в якому житловому приміщенні не реєструвався, вперше був зареєстрований у квартирі [ADDRESS], - 11 листопада 2004 року. і це є його першим місцем реєстрації. Суд, на перевірку поясненнь свідка дослідив його паспорт, відмітки в якому про постійну реєстрацію свідка, відсутність відомостей про отримання приватизаційних сертифікатів співпадають з поясненнями наданими цим свідком. Вислухавши представника позивача, представника відповідача, пояснення свідка, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено що Виконавчим комітетом міської ради депутатів трудящихся 16 серпня 1974 року [PERSON] було видано Ордер № Г 239240 на житлове приміщення, площею 30,93 кв.м., на сім`ю у складі трьох чоловік у складі: наймача - [PERSON], дружини [PERSON], сина [PERSON], на право зайняття двох кімнат у квартирі [ADDRESS]. 07.04.1994 року у вказаній квартирі зареєструвала своє місце проживання донька [PERSON] та [PERSON] -[PERSON]. 16.07.1994 року [PERSON] уклала шлюб зі [PERSON], та взяла прізвище чоловіка - [PERSON]. Від шлюбу у подружжя народився син - позивач [PERSON] [INFO], який до 9-ти річного віку не був зареєстрований ні за місцем мешкання матері ні за місцем мешкання батька. У 2003 році [PERSON] помер. [INFO] померла мати позивача - [PERSON]. 11 листопада 2004 року, у квартирі [ADDRESS], було зареєстровано місце проживання Позивача у справі. У 2008 році померла [PERSON], а [INFO] помер [PERSON]. Будучи єдиним зареєстрованим мешканцем у квартирі, Позивач звернувся до Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації з заявою про зміну договору найму житла та зміну власника особового рахунку. Протоколом від 07.04.2016 року Голосіївською районною державною адміністрацією були проведені відповідні зміни, згідно з якими наймачам квартири є [PERSON]. Користуючись своїм правом, наданим Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», 13 вересня 2016 року Позивач звернувся до Відділу приватизації житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної у м. Києві Державної адміністрації з заявою про оформлення та передачі йому у власність квартири [ADDRESS], та надав необхідний перелік документів. Розглянувши заяву, Відповідачем була надана письмова відмова у видачі свідоцтва про право власності у зв'язку з тим, що заявником не подано довідки про реєстрацію, про участь у приватизації та про невикористання житлових чеків за період з 15.06.1995р. по 11.11.2004рр.Таким документом є довідка з попередніх місць проживання (після 1992 року) про невикористання права на приватизацію державного житлового фонду. А оскільки така довідка за вказаний період не надана, рекомендовано надати відповідну довідку. Як вбачається з матеріалів справи, Позивач подав до органу приватизації Довідку від 14 липня 2016 року, видану Відкритим акціонерним товариством «Державний Ощадний Банк України», про те, що [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS], не використав право приватизації державного житла по житловому чеку, за даною адресою, в зв'язку з відсутністю в списках. Згідно з відміткою у паспорті, місце проживання Позивача було зареєстровано за адресою: [ADDRESS], 11 листопада 2004 року, коли він був дитиною та йому йому було дев'ять років. Також, Позивачем була надана довідка Форми № 3, про зареєстрованих осіб у квартирі, за адресою: [ADDRESS], з якої вбачається, що єдиним, зареєстрованим мешканцем у квартирі є Позивач. Згідно з Довідками, виданими ТОВ «ЖЕК-108», [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були зняті з реєстрації у зв'язку із смертю. У відповідності до листа Комунального концерну «Центр комунального сервісу», наданого на запит адвоката, [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS], була зареєстрована з 07.04.1994р. по 19.08.2004 р. Згідно з Довідкою Форми № 3 про склад зареєстрованих осіб, за адресою: : [ADDRESS], батько Позивача зареєстрований за вказаною адресою з 1979р. і з реєстрації не знімався. Після смерті матері, був зареєстрований у квартирі [ADDRESS], де і проживає на сьогоднішній день. Свідок пояснив, що Позивач не брав участі у приватизації державного житлового фонду. Також, в судовому засідання був оглянутий паспорт [PERSON], з якого вбачається, що він дійсно зареєстрований за місцем свого проживання з 1979р. Із відповіді, на звернення Позивача, надана Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Департамент систем життєзабезпечення та житлової політики, роз'яснено, що довідку з попередніх місць проживання щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду можна отримати в органі приватизації, який створений на території попередніх місць проживання, а також за зверненням до установи Ощадного банку України (або до центрального апарату Банку) отримати довідку Банку, яка може бути тим документом, що підтверджує невикористання/використання громадянином житлових чеків для приватизації житлового фонду. Статтею 9 Житлового кодексу УРСР передбачено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду. Приватизація державного житлового фонду в Україні здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон) та Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян (далі - Положення), затвердженого наказом Міністерства з питань житлово - комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, зареєстрованим в Мін'юсті 29.01.2010 за № 109/17404. Відповідно до статті 8 Закону та пункту 13 Положення приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами (далі - органи приватизації). створеними місцевою державноюадміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Статтею 5 Закону установлено, що кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Житлові чеки - це приватизаційні папери, які можуть одержати всі громадяни України і використати для одержання у власність займаного державного житла (стаття 4 Закону). Відповідно до пункту 17 Положення громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації., де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Згідно з пунктом 18 Положення громадянином до органу приватизації подається, серед іншого документ, що підтверджує невикористання нимжитлових чеків для приватизації державного житлового фонду. Документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідка з попередніхмісць проживання (після 1992 року) щодо невикористання права наприватизацію державного житлового фонду (пункт 20 Положення). Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 26.04.1993 № 305 «Про випуск в обіг приватизаційних житлових чеків» Кабінет Міністрів України постановив, що Ощадному банку України необхідно забезпечити відкриття громадянам України іменних приватизаційних депозитних рахунків на повну вартість житлового за умови надання громадянином України приватизаційних платіжних доручень, виданих органами приватизації, що свідчать про набуття громадянином статусу потенційного покупця об'єктів приватизації; списання частки або всієї вартості житлового чека за поданням органу приватизації державного житлового фонду. Згідно з пунктом 2 Положення про порядок відкриття приватизаційних депозитних рахунків за житловими чеками та здійснення з них платежів, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 27.04.2000 № 179, зареєстрованою в Мін'юсті 03.07.2000 за № 378/4599, для використання коштів приватизаційних депозитних рахунків громадянин України звертається до установи Ощадного банку України (далі - установа банку) за місцем проживання, де знаходяться списки громадян, які складаються місцевими радами. Установи банку відкривають депозитний рахунок за номінальною вартістю житлового чека за наявності приватизаційного платіжного доручення, яке виписується органом приватизації. Приватизаційне платіжне доручення - це документ, який підтверджує, що громадянин України або особа, яка має на це повноваження, доручає установі банку здійснити переказ належної суми зі свого депозитного рахунку на позабалансовий рахунок відповідного позабюджетного фонду приватизації. Водночас, згідно з пунктом 38 Статуту публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2003 р. № 261 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 р. № 31) організаційна структура Банку будується за принципом централізації з вертикальним підпорядкуванням і складається з: центрального апарату; філій Банку, що виділені на окремий баланс; територіально відокремлених безбалансових відділень; представництв. Філії, територіально відокремлені безбалансові відділення та представництва Банку не є юридичними особами і діють від імені Банку на підставі положень, якими визначаються їх компетенція, функції, інші питання діяльності та підпорядкування. При цьому, пунктами 36, 37 Статуту публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» у редакції до 26.01.2016 було визначено, що єдину систему Банку становлять його центральний апарат, філії, територіально відокремлені безбалансові відділення і представництва. Структура Банку будується за принципом централізації звертикальним підпорядкуванням. Враховуючи вищевикладене, центральний апарат Банку володіє інформацією щодо використання/невикористання коштів за житловими чеками громадян. Таким чином, довідку з попередніх місць проживання щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду можна отримати в органі приватизації, який створений на території попередніх місць проживання, а також за зверненням до установи Ощадного банку України (або до центрального апарату Банку) отримати довідку Банку, яка може бути тим документом, що підтверджує невикористання/використання громадянином житлових чеків для приватизації житлового фонду. Згідно пункту 11 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. Суд вважає, що вимоги Позивача підлягають задоволенню, оскільки в ході розгляду справи було встановлено факт невикористання позивачем житлових чеків за період з 15.06.1995р по 11.11.2004 р. Також, наданими доказами підтверджується, що Позивач з моменту свого народження ні де не був зареєстрований та проживав за адресами реєстрації його батьків, що доводить неможливість прийняття участі у приватизації держаного житлового фонду за вказаний період. Відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Таким чином, дитину віком до 10 років не можна зареєструвати в іншому місці, за умови, що жоден з батьків дитини там не зареєстрований. Стаття 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» визначає, що громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону. Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом. Відповідно до вимог ст. 2 Закону до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. А відповідно до ст. 3 Закону, приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир з розрахунку санітарної норми 21 кв. м загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 кв. м на сім'ю. Стаття 8 Закону регламентує, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» свобода пересування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час, за винятком обмежень, які встановлюються законом; місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; особа - фізична особа; реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації; довідка про реєстрацію місця проживання або місця перебування - документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи. Відповідно до ст. 2 відповідного Закону громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Представник відповідача не довів в судовому засіданні достовірності своїх припущень про те що позивач будь коли, будь-яким способом використовува своє правво на приватизацію житлового приміщення. Позовні вимоги позивача суд вважає законними та обгрунтованими. На підставі викладеного,

Outcome: approved