Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

АТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду з вищевказаним позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.06.2017 року, що утворилася станом на 29.09.2021 року, загальною сумою 80070,42 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 68199,94 грн., в тому числі 45560,01 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; заборгованості за простроченим тілом кредиту -22639,93 грн.; заборгованості за нарахованими відсотками - 4092 грн.; заборгованості за простроченими відсотками - 7778,48 грн.; 0,00 грн.- заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії. На обґрунтування вимог у заяві зазначено, що на підставі вказаного договору відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. У подальшому ліміт було збільшено до 65 000 грн. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. У подальшому відповідач, ознайомившись з умовами обслуговування кредитних карток та підписавши паспорт споживчого кредиту від 30.04.2020 року, отримав картку типу преміальна Platinum (кредитний ліміт до 100 000 грн). Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту, то банк керується п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Оскільки, взятих на себе зобов`язань по поверненню тіла кредиту та відсотків відповідач не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість, яку добровільно не погашає, то, з посиланням на норми ст.ст. 610, 634, 1066, 1069, 1050, 1054 ЦК України, просять стягнути заборгованість примусово. При цьому у позові вказано, що в редакції Умов та Правил, що почали діяти з 01.03.2019 року, згідно до п. 2.1.1.2.12. сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 74,4% - для преміальних карток, зокрема Platinum. Представник позивача за довіреністю Гребенюк О.С. просить розглядати справу за відсутності їх представника, вимоги підтримують, про що подав відповідну заяву (а.с. 7). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, судові документи, направлені за місцем його реєстрації повернуті з відміткою про невручення "адресат відсутній за вказаною адресою". З огляду на положення ч. 7, 8 ст.128, ч. 4 ст. 130 ЦПК України, вважається, що про місце розгляду справи особа повідомлена належним чином. За таких обставин неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи і винесенню судового рішення. Суд, дослідивши матеріали справи дійшов наступного висновку. Із представлених доказів вбачається, що 13.06.2017 року ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, уклало кредитний договір з [PERSON] за умовами якого останньому відкрито кредитний рахунок, та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі , що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. У подальшому ліміт було збільшено до 65 000 грн. Крім того, у анкеті-заяві вказано, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку. Так, у наведеній анкеті-заяві, містяться лише анкетні дані [PERSON] . При цьому відсутні: тип картки, умови договору про встановлення кредитного ліміту, розмір відсотків, відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на [PERSON] кредитний ліміт з 24.10.2019 року збільшився до 65000 грн. (а.с.17). Згідно довідки була видана картка № [NUMBER] , яка неодноразово перевипускалася, останнього разу 30.04.2020 за № 521857222176541 із терміном дії до 04/23 року (а.с. 18). За представленим Банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за наведеним кредитним договором, станом на 29.09.2021 року, становить 80070,42 грн, яка, як вказано в цьому документі, складається із: заборгованості за кредитом - 68199,94 грн., в тому числі 45560,01 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; заборгованості за простроченим тілом кредиту -22639,93 грн.; заборгованості за нарахованими відсотками - 4092 грн.; заборгованості за простроченими відсотками - 7778,48 грн.; 0,00 грн.- заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії (а.с.12-16). Частиною 1 статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 статті 625 ЦК передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться Відповідно до чч. 1,2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України) Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Аналіз зазначених норм дає підстави дійти до висновку про те, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений, при цьому умови договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За положеннями ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши вищевказані докази, суд приходить до висновку, що відсутність підпису відповідача на Умовах та Правилах надання банківських послуг, фактично надає можливість банку вказувати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем, а зазначення в анкеті-заяві про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк. З наданої до позовної заяви інформації про тип кредитного продукту (паспорт споживчого кредиту), яка підписана відповідачем лише 30.04.2020 року, вбачається інформація про типи кредитного продукту, проте, відомостей яку саме картку бажав отримати відповідач, та відповідно яку картку банк видав відповідачу матеріали справи не містять. У розрахунку заборгованості банком вказані наступні процентні ставки: 3,1 %; 6,2%; 74,4%. Проте доказів на підтвердження погодження відповідача із зазначеними процентними ставками матеріали справи також не містять. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже, вимоги банку про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами за період з 13.06.2017 року по 30.04.2020 року є безпідставними. Зі місту підписаного сторонами 30.04.2020 року паспорту споживчого кредиту, слідує, що він є тією інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма), викладений у формі відповідно до Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування». Закон України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10.06.2017 та діяв на час підписання відповідачем та позивачем паспорту споживчого кредиту, визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. Згідно із п. 1 ч. 1 Закон України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит це вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Стаття 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначає інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті ( ч. 2ст. 9 Закону). Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначено інформацію, що надається кредитодавець споживачу, також і в разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку . Отже, зважаючи на наявність підписаного сторонами 30.04.2021 паспорту споживчого кредиту, який відповідає формі та змісту, визначеного для нього Додатком 1 Закону України «Про споживче кредитування», АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] мали намір укласти договір споживчого кредитування. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції, чинній на час підписання [PERSON] та позивачем паспорту споживчого кредиту, договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Статтею 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено умови договору про споживчий кредит. Однак, матеріали справи не містять договору про споживчий кредит, укладеного між сторонами в даній справі після підписання паспорту споживчого кредиту, а додана позивачем до позову Анкета-заява, підписана відповідачем, та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умов та правил надання банківських послуг не є договором про споживчий кредит в розумінні Закону України «Про споживче кредитування». Отже, паспорт споживчого кредиту відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» є інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, який повинен відповідати формі, визначеній ст.13 цього Закону. Включення позивачем паспорту споживчого кредиту в Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Також, суд зазначає, що в розділах 4 паспорту споживчого кредиту дано визначення, що загальна вартість кредиту є орієнтовною, реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення. В розділі 7 вказаного паспорту зазначається, що ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 15.05.2020 року. З наданого позивачем витягу з Тарифів обслуговування преміальних карток неможливо встановити який саме тариф передбачений для картки та, відповідно, на яких умовах укладався кредитний договір, оскільки в наданому витягу наведено 5 різновидів тарифів. Оскільки між сторонами не було погоджено розмір процентів, то здійснення зарахування позивачем частини коштів, які проплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості за кредитом та відсотками не грyнтуються на вимогах закону та домовленості сторін. Відтак наданий позивачем розрахунок не є достатнім доказом на підтвердження заявлених вимог. Обґрунтовуючи вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed