Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні щляхом визначення порядку спілкування батька з дітьми. Свій позов обґрунтовує тим, що за час перебування у шлюбі з відповідачем [PERSON] у них народилось двоє спільних дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.11.2017 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу доньки стали проживати разом з відповідачем та її сестрою. Фактично з моменту розірвання шлюбу між сторонами почались непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні дітей. Відповідач [PERSON] почала створювати штучні перешкоди стосовно можливості спілкування [PERSON] з доньками. Всі намагання позивача врегулювати даний спір мирним шляхом призводять лише до конфліктів. 15.11.2017 року [PERSON] звернувся із заявою до Служби у справах дітей Луцької міської ради для визначення способу його участі у вихованні [PERSON] та [PERSON] Виконавчим комітетом Луцької міської ради було прийнято рішення № 724-1, відповідно до якого [PERSON] визначено порядок прийняття участі у спілкуванні та у вихованні з малолітніми дочками. Терміном на три місяці та зобов'язано матір дітей - [PERSON], не перешкоджати [PERSON] брати участь у вихованні дітей та завчасно попереджати про можливість та причини зміни у визначеному порядку його зустрічей. З моменту прийняття вказаного рішення відповідач ігнорувала його наявність та продовжувала чинити перешкоди спілкуванню батька з дітьми. Весь цей час [PERSON] намагався налагодити нормальний зв'язок з доньками, приймати участь у їх вихованні, утриманні, розвитку їх здібностей та забезпеченні усім необхідним. На момент звернення із позовом права позивача як батька є порушеними, він неоднократно змушений був звертатись до органів поліції через перешкоди з боку [PERSON] у його побаченнях з дітьми. [PERSON] вчасно та в повному обсязі сплачує аліменти на утримання дітей, має постійну роботу, забезпечений житлом. Враховуючи вищезазначене, позивач просить усунути перешкоди у його спілкуванні з дітьми шляхом визначення наступного порядку його систематичних побачень з ними, а саме: кожен вівторок та четвер тижня з 18:00 год по 21:00 год (без особистої присутності матері дітей); кожні 1,3,5 вихідні місяця починаючи з 19:00 год п'ятниці до 15:00 год неділі (без особистої присутності матері дітей); щорічно у період літньої та/або зимової, весняної, осінньої відпустки позивача, яка визначається та затверджується у графіку відпусток за місцем роботи [PERSON], за попереднім повідомленням [PERSON] (без особистої присутності матері дітей) протягом не більше 21 календарного дня підряд; святкові дні та дні народження близьких родичів - за попереднім повідомленням заінтересованої особи про місце та проміжок часу (який не може бути менше 3 годин) для таких побочень (без особистої присутності матері дітей). Також просить зазначити, що спілкування дітей з батьком має відбуватись на території його фактичного проживання або на його розсуд. Визначити можливість необмеженого спілкування [PERSON] з доньками особисто, засобами телефонного, поштового, електронного чи іншого зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування батька з дітьми. Зобов'язати відповідача не вивозити доньок за межі міста Луцька на період більше двох місяців без відповідного письмового погодження з [PERSON] Зобов'язати відповідача повідомляти про термін від'їзду та місце перебування доньок за межі міста Луцька, шляхом письмового або смс-повідомлення, не пізніше ніж за п'ять днів до від'їзду. Покласти на відповідача понесенні позивачем судові витрати на загальну суму 2704,80 грн. Відповідачем 30.03.2018 року подано відзив на позовну заяву, в якому [PERSON] визнає позов частково та просить визначити наступний спосіб участі батька у спілкуванні з доньками, а саме: щовівторка та щочетверга з 18:30 год до 20:00 год; з 08:30 год суботи до 20:00 год 1,3 тижня місяця; з 12:00 год неділі до 15:00 год 1,3 тижня місяця; дні народження близьких родичів за попереднім повідомленням відповідача з боку [PERSON] про місце перебування дітей та проміжок часу (який не може бути менше 3 годин, але не пізніше 20:00 год). В рішенні просить зазначити, що вона зобов'язується повідомляти позивача про термін від'їзду та місце перебування дітей, під час їх від'їзду за межі міста Луцька шляхом телефонного зв'язку не пізніше ніж за один день до від'їзду; відповідач зобов'язується не вивозити дітей за межі міста Луцька на період не більше двох місяців (крім періоду літніх канікул дітей) без телефонного попередження батька дітей. Просить також зазначити, що в разі небажання дітей спілкуватись та бачитись з батьком, не з вини [PERSON], та в разі поганого самопочуття дітей, надати їм право та можливість самостійно приймати відповідне рішення. Свою позицію обґрунтовує тим, що з моменту прийняття рішення Виконавчим комітетом Луцької міської ради намагалась вжити заходів досудового врегулювання спору та встановити оптимальний для всіх графік побачень. Між ними було обумовлено, що діти не будуть залишатись ночувати в позивача, проте години побачень в суботу та неділю було ними збільшено, в іншому графік побачень, встановлений вищеназваним порядком не змінювався. Проте, 06.01.2018 року з незрозумілих для [PERSON] причин, порушуючи рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради, завчасно не попередивши відповідача [PERSON] в суботу не привів дітей додому у визначений час та залишив їх ночувати у себе. [PERSON] була змушена самостійно іти до позивача та забирати дітей у пізній час. Відповідач заперечує можливість ночівлі дітей у позивача, оскільки він проживає в однокімнатній в квартирі, а діти жіночої статі, що унеможливлює, на її думку, дотримання правил жіночої гігієни під час таких зустрічей та може негативно позначитись на їх розвитку. До того ж зазначає, що однією з підстав розірвання шлюбу між ними була обставина зловживання комп'ютерними іграми з боку позивача, тому у [PERSON] є підстави вважати, що позивачем не буде здійснено належний контроль за графіком до якого звикли діти та це в свою чергу буде погано впливати на них. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити. Відповідач та представник відповідача позов визнали частково, просили задовольнити його з урахуванням пояснень, пропозицій та заперечень зазначених у відзиві на позовну заяву. Представник Служби у справах дітей Луцької міської ради позовні вимоги підтримав частково. Зазначив про необхідність визначення чіткої кількості днів відпустки позивача для проведення з дітьми та встановлення чітко зазначеного переліку святкових днів для зустрічей дітей з позивачем. В решті вимог просив відмовити. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.11.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 29.04.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області (актовий запис № 440) розірвано (а.с. 12- 14). За час перебування у шлюбі в позивача спільно з відповідачем народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 15,16). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 30.11.2017 року діти проживають із матір'ю [PERSON] в двокімнатній квартирі за адресою [ADDRESS], яку вона винаймає разом із своєю сестрою. Умови проживання є задовільними та відповідають усім необхідним відповідно до вікових потреб вимогам (а.с. 49). Рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради від 15.11.2017 року № 724-1 за результатами розгляду заяви [PERSON] про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] визначено наступний спосіб участі у вихованні та спілкуванні за дітьми, терміном на три місяці: щовівторка та щочетверга з 18:30 год по 20:30 год; з 08:30 год суботи до 15:00 год неділі І,ІІІ тижня місяця; спільний відпочинок з дітьми 05.12.2017 року та 01.01.2018 року. А також зобов'язано матір дітей - [PERSON] не перешкоджати [PERSON] брати участь у вихованні дітей та завчасно попереджати про можливість та причини зміни у визначеному порядку його зустрічей. [PERSON] зобов'язано чітко дотримуватись визначених годин побачень із дітьми та завчасно попереджати [PERSON] про можливість зміни у визначеному порядку його зустрічей (а.с.17). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.0.2016 року № 16 та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію власності позивач [PERSON] є власником однокімнатної квартири [ADDRESS] (а.с.23-24). Згідно довідки про доходи від 12.02.20018 року [PERSON] працює на посаді інженера служби головного енергетика в КП «Луцьке підприємство електротранспорту» та за період з серпня 2017 року по січень 2018 року загальна сума відрахувань на сплату аліментів становить 11653,54 грн (а.с.25). Відомостей про заборгованість по сплаті аліментів суду не надано. Відповідно до характеристики наданої з місця роботи, [PERSON] зарекомендував себе як старанний, дисциплінований працівник. Порушень трудової дисципліни не допускав (а.с.26). Відповідно до ч. 2 ст. 2 СК України, сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір'ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання врегульовано Сімейним кодексом України. Згідно з ч. 6 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов'язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Частиною 6 статті 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене. Згідно положень ст. 15 ЗУ "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів; батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини У відповідності до ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК України встановлено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. За змістом ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної 20.11.1959 р. Генеральною Асамблеєю ООН, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Отже, згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов'язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Статтею 27 Конвенції передбачено, що дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Зважаючи на заперечення відповідача щодо надання дозволу на ночівлю дітей під час їх зустрічей з [PERSON] у вихідні, ухвалою суду в процесі розгляду справи було зобов'язано Службу у справах дітей Луцької міської ради провести обстеження умов проживання позивача. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 15.08.2018 року, умови проживання [PERSON] є задовільними та належними для проживання дітей. Однокімнатна квартира, власником якої є позивач, обладнана всіма комунальними зручностями, наявна достатня кількість меблів для зручного розташування діте (а.с. 118). Звертаючи увагу на вищевказане та на підставі наявних у справі доказів, судом встановлено, що позивач має постійний дохід та житлові умови, достатні для проживання, виховання та розвитку дітей. При судовому розгляді справи не було встановлено жодних обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дітьми буде перешкоджати нормальному розвитку дітей, у зв'язку з чим суд приходить до переконання, що спілкування позивача з дітьми буде сприяти повноцінному вихованню дітей, їх розвитку, задоволенню життєво-важливих потреб, зростанню під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить їх виховання в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Твердження відповідача про наявність у позивача будь-яких залежностей психологічного характеру, як то комп'ютерної чи інших, не знайшли своє підтвердження в суді, тому не можуть братись до уваги. Отже, суд вважає, що безпосередня участь батька у вихованні дітей, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а насамперед, буде повністю відповідати інтересам дітей. Випадки звернення зі скаргами в органи поліції з боку обох сторін, згідно доказів наданих ними в обґрунтування позовних вимог та заперечень (відзиву), на думку суду, можуть слугувати ще одним підтвердженням факту існування певної конфліктної ситуації між позивачем та відповідачем, яку, на даному етапі, вони не можуть врегулювати самостійно. З урахуванням вищевикладеного, на підставі зібраних доказів, приймаючи до уваги те, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування батька з дітьми, а також беручи до уваги матеріальні та побутові умови сторін, ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, стан їх здоров'я і стан здоров'я дітей, їх вік, беручі до увагу що обоє батьків мають рівні права щодо спілкування з дітьми та участі у їх вихованні незалежно від того, з ким вони проживають, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову. При цьому суд враховує інтереси дітей та відповідача та встановлює графік зустрічей, який не порушує режиму дня та навчання дітей, не відриває їх від нормального, звичайного для дитини середовища та не заважає нормальному їх існуванню і при цьому не порушує принципу рівності прав батьків при участі у вихованні дітей. Так, визначаючи способи участі позивача у вихованні малолітніх дітей та визначаючи години спілкування, судом враховано рекомендації щодо режиму дня, який має забезпечувати високу працездатність дітей протягом навчального дня, тижня, року, захищати нервову систему від перевтоми, підвищувати загальну стійкість організму, створювати сприятливі умови для фізичного і психічного розвитку. Основні режимні моменти доби дітей, зокрема учнів - це навчальні заняття в школі і вдома, заняття в установах додаткової освіти, гуртках і т.д., рухливі ігри та спорт, прогулянки, допомога в сім'ї і самообслуговування, вільний час, прийом їжі і нічний сон. Враховуючи необхідний час для підготовки відходу до сну, планування наступного учбового дня, тощо суд вважає, що повернення дітей до місця їх постійного проживання - до матері, має відбуватися не пізніше 20.30 години, що відповідатиме потребам дітей та не вплине негативним чином на їх розпорядок дня. Суд вважає за можливе в якості святкових днів для зустрічей позивача з доньками обмежитись днем народження батька та днями народження близьких родичів [PERSON] та надати позивачу можливість проведення відпочинку разом з дітьми в період їх літніх канікул тривалістю не більше 14 днів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, у разі відмови - на позивача. При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір на загальну суму згідно квитанцій у розмірі 704, 80 грн. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2012 року № 4191 -VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (надалі - Закон). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Витрати позивача [PERSON] документально підтверджуються наданими до суду документами: договором про надання правової допомоги № 11-09/2 від 11.09.2017 року, калькуляцією вартості надання правової допомоги адвокатом, актом приймання-передачі виконаних робіт за вказаним договором та квитанцією до прибуткового касового ордера № 02-03/1 від 02.03.2018 року на суму 2000,00 грн. та відповідно підлягають стягненню з відповідача у разі задоволення позову.

Outcome: partial