Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

Виклад позиції позивача. [PERSON] , в особі представника [PERSON] , звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати право на земельну частку (пай), без визначення її меж в натурі (на місцевості), із складу земель КСП «КІМ», розташованих на території Кегичівської селищної ради Харківської області. Згідно з викладеними в позовній заяві обставинами, на території Кегичівської селищної ради Харківської області діяло КСП «КІМ». У 1994 році, на підставі рішення правління колективного сільськогосподарського підприємства «КІМ» було затверджене прийняття на роботу [PERSON] з одночасним прийняття останнього в члени зазначеного вище КСП. З 01 вересня 1994 року по 16 травня 1997 року будучи членом КСП «КІМ», за направленням від КСП проходив навчання у ПТУ №60, за спеціальністю: тракторист-машиніст широкого профілю, слюсар ремонтник, водій автомобіля категорії «В,С». 17 травня 1995 року після закінчення навчання, член КСП «КІМ» [PERSON] повернувся до КСП та продовжив працювати. На момент перебування [PERSON] на навчанні в ПТУ № 60, рішенням Андріївської сільської ради Кегичівського району Харківської області (на теперішній час - Кегичівська селищна рада Харківської області) від 10 березня 1995 року передано КСП «КІМ» у колективну власність землі загальною площею 3670,2 гектарів, розташовані на території Андріївської сільської ради Кегичівського району Харківської області. В подальшому, КСП «КІМ» видано державний акт на право колективної власності на землю Серія ХР - 15-00-000458 від 29 листопада 1995 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №8 із додатком №1 до Державного акта у вигляді списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства. Розпаювання земель КСП «КІМ» між його членами проводилось згідно Державного акту на право колективної власності на землю серія ХР - 15-00-000458 від 29 листопада 1995 року. Під час організації проведення розпаювання земель КСП «КІМ» розпорядженням голови Кегичівської РДА Харківської області від 27 червня 1996 року №218 визначено, зокрема, кількість осіб, які мають право на земельну частку (пай). Перелік (список) таких громадян затверджено райдержадміністрацією згідно Державного акту та додатками до нього. Станом на дату видачі Державного акту 29 листопада 1995 року [PERSON] являвся членом КСП «КІМ» та за направленням КСП проходив навчання в ПТУ №60. З урахуванням наданих Андріївської сільською радою Кегичівського району Харківської області відомостей, [PERSON] у період часу з 1994 по 1996 роки був членом та працівником КСП «КІМ», заяву про вихід із членів КСП «КІМ» не писав, та являвся його членом, рішення про його виключення із членів КСП «КІМ» відносно [PERSON] відсутні. [PERSON] помилково не був включений до списку громадян-членів КСП «КІМ» що додаються до Державного акту Серія ХР - 15-00-000458, а також на його ім`я не видавався сертифікат на право на земельну частку (пай). Таким чином, [PERSON] гарантовану державою та Конституцією України земельну частку (пай) КСП «КІМ» не отримав. Про порушення своїх прав та законних інтересів щодо реалізації права на земельну частку (пай) позивач дізнався лише в квітні 2020 року. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. 16 липня 2021 року представник позивача звернувся до суду з позовом. Ухвалою суду від 19 липня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 16 серпня 2021 року. 21 липня 2021 року представник позивача подав клопотання про виключення зі складу третіх осіб. Ухвалою суду від 16 серпня 2021 року клопотання задоволено. Учасники справи у судове засідання не з`явились, належно повідомлені про його місце, дату і час, натомість надали заяви з проханням розглядати справу у їх відсутність, окрім того: - представник позивача - про підтримання позову та залишення за позивачем судових витрат; - представник відповідача - не заперечує проти задоволення позову за наявності підстав визначених чинним законодавством. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. За змістом ч.1 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Як передбачено 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Судом встановлено, що [PERSON] працював та був членом КСП «КІМ» у період з 1993 року по 1996 рік (орієнтовно), що підтверджується листом Андріївської сільської ради Кегичівського району Харківської області від 13 травня 2020 року №02-24/178 (копія, а.с. 9) Відповідно до відповіді ПТУ №60 від 24 червня 2020 року №215 та згідно з копії наказу по професійно-технічному училищі №60 від 16 травня 1997 з 01 вересня 1994 року по 16 травня 1997 року [PERSON] проходив навчання у ПТУ №60 (копія, а.с. 10-12). Встановлено, що КСП «КІМ» видано державний акт на право колективної власності на землю Серія ХР - 15-00-000458 від 29 листопада 1995 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №8 із додатком №1 до Державного акта у вигляді списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства (копія, а.с.13-24). Під час організації проведення розпаювання земель КСП «КІМ» розпорядженням голови Кегичівської РДА Харківської області від 27 червня 1996 року №218 визначено, зокрема, кількість осіб, які мають право на земельну частку (пай). Перелік (список) таких громадян затверджено райдержадміністрацією згідно державного акту та додатку до нього (копія, а.с.25). Крім того, у судовому засіданні досліджені наступні письмові докази: копії паспорта та картки платника податків [PERSON] (а.с. 7-8), лист Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про те, що [PERSON] не включено до вищезгаданого списку (копія, а.с.26), лист Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про те, що заробітна плата упродовж 1999-2003 року [PERSON] нараховувалась (копія, а.с.27), лист Кегичівської селищної ради від 24 травня 2021 року №04-09/1698 (копія, а.с.29). Відповідно до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Разом з тим, відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Згідно із п.2 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08 серпня 1995 року право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Відповідно до положень п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Таким чином, законодавством передбачено дві умови, що дають право на земельну частку (пай): перебування членом колективного сільськогосподарського підприємства та включення до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Право на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта конкретному сільськогосподарському підприємству, членом якого є особа. Отже, на момент передачі державного акта на право колективної власності на землю позивач був членом колгоспу та мав право на отримання земельної частки (паю), але помилково не був включений в списки громадян - членів КСП, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю та не отримав сертифікат про право на земельну частку (пай). Відповідно до абз. 3 п. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Стаття 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, відмова у даному позові фактично позбавить [PERSON] права на земельну частку (пай), яка належить йому на законних підставах, хоча останній і не отримував відповідного сертифікату, і тим самим порушить зазначені вище положення Першого протоколу, що у правовій державі, якою згідно ст.1 Конституції України являється Україна, є неприпустимим. Частина 1 ст. 55 Конституції України, яка передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. Згідно з ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.24 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши наведені докази, суд доходить висновку, що позивачем надано достатньо доказів для визнання за ним права на земельну частку (пай). Позивач заявив, що вимоги про розподіл чи відшкодування судових витрат не заявляє та залишає їх за собою, тому підстав для їх розподілу суд не вбачає. Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Outcome: approved