Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін: [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить: стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць та стягнути з відповідача судові витрати по справі. Свої вимоги мотивує тим, що 19.01.1997 між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від спільного шлюбу у них народилось двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . 20.04.2010 на підставі рішення суду, шлюб між нею та відповідачем було розірвано, дітей залишено проживати разом з нею. Старша дочка [PERSON] є повнолітньою, проживає окремо від неї та не потребує утримання. Молодша дочка [PERSON] є неповнолітньою, особою з інвалідністю з дитинства, проживає разом з нею. Протягом останніх років вона сама виховує та здійснює догляд за [PERSON] , а відповідач достатньо коштів на утримання їхньої дочки не надає, хоча як батько зобов`язаний брати участь в утриманні дитини до досягнення нею повноліття. Відповідач є фізично здоровим і працездатним, офіційно працевлаштований в НГВУ «Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта», де отримує щомісячну заробітну плату. Крім неповнолітньої дочки [PERSON] у нього немає інших утриманців, стягнень по виконавчих документів з нього не проводиться, а відтак він має змогу сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частки від доходу. Оскільки в добровільному порядку відповідач не виконує батьківський обов`язок, вона змушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В судовому засіданні представник позивачки адвокат Васютин Я.В. пояснив, що позивачка позов підтримує в повному обсязі. Зазначив, що дитина [PERSON] знаходиться на утриманні позивачки, батько добровільно коштів на утримання дитини не надає, хоча працює в НГВУ "Долинанафтогаз" ПАТ "Укрнафата" та спроможний сплачувати аліменти на їхню дитину. Відповідач на утриманні інших дітей не має. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, причин неявки не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, шляхом направлення йому поштового повідомлення за адресою, вказаною у позовній заяві, про що в матеріалах справи наявні супровідні листи, інформація з офіційного сайту Укрпошти про відстеження рекомендованих відправлень (а.с. 25, 28, 32-35). Відзиву на позов та будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань суду не подавав. Спір між сторонами не вирішений. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 23.09.2021 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач відзиву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обґрунтувань позивачки суду не надав. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 04.11.1950, що набрала чинності для України 11.09.1997, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а також те, що відповідач, будучи повідомленим про місце, дату та час судового засідання, клопотань про відкладення судового засідання, як і заперечень проти позову, на адресу суду не направляв, в силу положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне здійснити судовий розгляд за його відсутності. Протокольною ухвалою суду від 09.12.2021 постановлено провести заочний розгляд даної справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 20.04.2010 шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №52 від 20.04.2010 (а.с. 5). Зі свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 11.09.1997 та серії [NUMBER] від 23.07.2007 встановлено, що за час перебування у шлюбу в сторін народилися - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 3, 4). Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] від 13.11.2017 (а.с. 8) [PERSON] 2007 року народження є дитиною з інвалідністю. Згідно з довідки ПП «Жео-житло-сервіс» від 10.09.2021 №395, за адресою [ADDRESS] проживають і приписані [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Таким чином, судом встановлено, що у сторін є неповнолітня дочка, яка є особою з інвалідністю та яка потребує матеріальної допомоги. Батько проживає окремо, працює та може надавати дитині таку допомогу. Між сторонами виник спір щодо участі батька в утриманні неповнолітньої дитини. ІV. Оцінка суду: вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Як передбачено ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В ч. 1 ст. 182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд вважає доведеними доводи позивачки про те, що їхня спільна дочка [PERSON] проживає разом з нею, відповідач проживає окремо, достатньо коштів на утримання дитини не надає, тому вона просить стягувати з нього аліменти в розмірі 1/4 частки від заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, які забезпечать регулярне щомісячне утримання дитини. На підставі вищевикладеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на неповнолітню дочку [PERSON] у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги обставини, зазначені в ч. 1 ст. 182 СК України, зокрема, наявність у відповідача постійного місця роботи та стабільного доходу і вважає, що аліменти у вказаному розмірі є гарантованими, справедливими, розумними та необхідними для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. V. Розподіл судових витрат: щодо понесених судових витрат, то згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Беручи до уваги те, що представник позивачки - адвокат Васютин Я.В. заявив про те, що розмір витрат, які позивачка понесла у зв`язку з розглядом справи буде надано після ухвалення рішення, суд на підставі п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України, вважає за необхідне у резолютивній частині вказати про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат. На підставі викладеного, ст.ст. 81, 141, 279, 430 ЦПК України, ст.ст. 6, 7, 79, 141, 182, 199, 200 СК України,

Outcome: approved