Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON]\~предявив до\~суду позов\~до відповідача\~до [PERSON]\~сільської ради\~Тернопільського району\~Тернопільської області,\~третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору\~ Тернопільська\~районна державна\~нотаріальна контора,\~у якому\~просить визнати\~за ним\~право власності\~на житловий\~будинок з\~господарськими будівлями\~і спорудами,\~що знаходиться\~за адресою:\~вул.\~І.\~Франка,\~4,\~с.\~Миролюбівка,\~Тернопільського району,\~Тернопільської області\~та в\~цілому складається\~із:\~житлового будинку\~з підвалом,\~прибудовою,\~тамбуром літ.\~«А»,\~літньої кухні\~літ.\~«Б»,\~хліва літ.\~«В»,\~вбиральні літ.\~«Г»,\~хліва літ.\~«Д»,\~огорожі 1-3,\~вимощення літ.\~«І»,\~в порядку\~спадкування за\~законом після\~померлої 23\~травня 2004\~року баби\~ [PERSON].\~ В\~обґрунтування позовних\~вимог покликається\~на те,\~що він\~([PERSON]Є.)\~є спадкоємцем\~за законом\~після померлої\~23\~травня 2004\~року [PERSON],\~після смерті\~якої \~відкрилась спадщина\~на житловий\~будинок з\~господарськими будівлями\~і спорудами,\~що знаходиться\~за адресою:\~вул.\~І.\~Франка,\~4,\~с.\~Миролюбівка,\~Тернопільського району,\~Тернопільської області,\~який належав\~померлій [PERSON]\~як голові\~колгоспного двору.\~При цьому\~вказує,\~що спадщину\~після померлої\~[PERSON] прийняв,\~оскільки на\~момент її\~смерті був\~зареєстрованим та\~проживав разом\~із нею\~за адресою:\~вул.\~І.\~Франка,\~4,\~с.\~Миролюбівка,\~Тернопільського району,\~Тернопільської області.\~Однак,\~звернувшись у\~2017\~році в\~нотаріальну контору\~із заявою\~про прийняття\~спадщини після\~померлої [PERSON],\~постановою нотаріуса\~Тернопільської районної\~державної нотаріальної\~контори йому\~відмовлено у\~видачі свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за законом\~на житловий\~будинок з\~господарськими будівлями\~і спорудами,\~що знаходиться\~за адресою:\~вул.\~І.\~Франка,\~4,\~с.\~Миролюбівка,\~Тернопільського району,\~Тернопільської області,\~у звязку\~із відсутністю\~державної реєстрації\~права власності\~на житловий\~будинок за\~[PERSON].\~Таким чином,\~позивач позбавлений\~ можливості\~в нотаріальному\~порядку реалізувати\~свої спадкові\~права після\~смерті баби,\~тому просить\~суд визнати\~за ним\~право власності\~на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: вул. І. Франка, 4, с. Миролюбівка, Тернопільського району, Тернопільської області та в цілому складається із: житлового будинку з підвалом, прибудовою, тамбуром літ. «А», літньої кухні літ. «Б», хліва літ. «В», вбиральні літ. «Г», хліва літ. «Д», огорожі 1-3, вимощення літ. «І». У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, однак, його представник [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Від відповідача [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності їх представника, позовні вимоги визнають та просять задовольнити. Від Тернопільської районної державної нотаріальної контори надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності їх представника. За вказаних обставин, відповідно до ст. 223 ЦПК України справу слід розглянути у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Судом установлено: Згідно інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна №17 виданої 16 лютого 2018 року фізичною особою-підприємцем [PERSON], станом на 16 лютого 2018 року будинковолодіння №4 по вул. І. Франка, 4, с. Миролюбівка, Тернопільського району, Тернопільської області рахується за [PERSON]. Державна реєстрація права власності житлового будинку №4 по вул. І. Франка в с. Миролюбівка, Тернопільського району, Тернопільської області за [PERSON] не проведена. 23 травня 2004 року померла [PERSON], про що складено актовий запис №16 [PERSON] сільської ради Тернопільського району, Тернопільської області, якою 24 травня 2004 року видане свідоцтво про смерть серії 1-ИД №161683. Згідно довідки №138 виданої 16 лютого 2018 року виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, житловий будинок №4 по вул. І. Франка, 4, с. Миролюбівка, Тернопільського району, Тернопільської області станом на 01 липня 1990 року колгоспний двір, членами якого були: голова двору [PERSON]. На час її смерті разом із нею були зареєстровані, проживали і проживають по даний час: онук [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON], [INFO], є сином [PERSON] та [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження серії І-ИД №224117 виданим повторно 27 жовтня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського районного управління юстиції у Тернопільській області (актовий запис №25 від 29 листопада 1969 року складений [PERSON] сільською радою Тернопільського району Тернопільської області). Згідно із Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, 12 січня 1959 року [PERSON] сільською радою Тернопільського району Тернопільської області складено актовий запис №1 про шлюб [PERSON] та [PERSON], після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «Сурма». Як убачається із матеріалів спадкової справи №468/2012 р. заведеної Тернопільською районною державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON], заповітного розпорядження на житловий будинок №4 по вул. І. Франка, 4, с. Миролюбівка, Тернопільського району, Тернопільської області [PERSON] не було складено. Відповідно до матеріалів спадкової справи №468/2012 р., 16 лютого 2016 року [PERSON] подала в Тернопільську районну державну нотаріальну контору заяву про відмову від спадщини після померлої баби [PERSON]. У вказаній заяві [PERSON] вказала, що спадщини після померлої [PERSON] не прийняла та не претендує на прийняття спадщини згідно закону та заповіту. 14 червня 2016 року від [PERSON] в інтересах якого діє [PERSON] до Тернопільської районної державної нотаріальної контори поступила заява про прийняття спадщини за законом, зокрема житлового будинку №4 з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться по вул. І. Франка в с. Миролюбівка, Тернопільського району, Тернопільської області, після смерті баби [PERSON]. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії винесеною державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори [PERSON] 28 лютого 2018 року за №576/02-14 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померло 23 травня 2004 року [PERSON], оскільки було виявлено, що державна реєстрація права власності житлового будинку по вул. І. Франка, 4, с. Миролюбівка, Тернопільського району, Тернопільської області за [PERSON] не проведена. 16\~лютого 2018\~року ФОП\~[PERSON]\~виготовлено технічний\~паспорт на\~житловий будинок\~з господарськими\~будівлями та\~спорудами №4,\~що знаходиться\~по вул. І. Франка в с. Миролюбівка, Тернопільського району, Тернопільської області. Замовником технічної інвентаризації у вказаному технічному паспорті зазначено [PERSON]. Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд, будинковолодіння №4, що знаходиться по вул. І. Франка в с. Миролюбівка, Тернопільського району, Тернопільської області складається із: А житловий будинок, до 1939 року побудови; а прибудова, 1960 року побудови; Пд підвал, до 1939 року побудови; сх. сходи; а1 тамбур, 1991 року побудови; вх.впд. вхід в підвал; Б літня кухня, 1960 року побудови; В хлів, до 1939 року побудови; Г вбиральня, 1960 року побудови; Д хлів, 1960 року побудови; 1 огорожа; 2 ворота; 3 хвіртка; І вимощення. Відповідно до експлікації приміщень до плану житлового будинку №4 під літерою «А», що знаходиться по вул. І. Франка в с. Миролюбівка, Тернопільського району, Тернопільської області, загальна площа житлового будинку становить 57,4 кв.м., житлова площа 33,8 кв.м. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що станом на 01 липня 1990 року житловий будинок №4, що знаходиться за адресою: вул. І. Франка в с. Миролюбівка, Тернопільського району, Тернопільської області належав до суспільної групи колгоспний двір, який рахувався за [PERSON] - головою колгоспного двору. Статус майна колгоспного двору був врегульований статтями 120-126 ЦК України в редакції 1963 року, які були виключені з кодексу у 1993 році (Закон від 16 грудня 1993 року № 3718-XII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, який набрав чинності з 18 січня 1994 року). Частиною 1статті 112 ЦК УРСР передбачено, що колгоспний двір - це сімейно-трудове об'єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Згідно зі ст.120 ЦК УРСР 1963 року, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, майно колгоспного двору належить всім членам двору на праві спільної сумісної власності. За змістом ст.123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено у звязку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного [PERSON] від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»судам роз'яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного [PERSON] України від 14.01.2014 року у справі №6-145цс13 та від 18 листопада 2015 року № 6-350цс15. Як установлено судом, після 15 квітня 1991 року, із вступом в силу Закону України Про власність майно вказаного колгоспного двору не змінилося. Доказів того, що спірний житловий будинок станом на 15 квітня 1991 року було переведено до іншої суспільної групи, матеріали цивільної справи не містять. Відтак, після смерті [PERSON], померлої 23 травня 2004 року відкрилась спадщина на житловий будинок №4, що знаходиться за адресою: вул. І. Франка в с. Миролюбівка, Тернопільського району, Тернопільської області. Відповідно до ст. 1216-1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У ст.1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 30 травня 2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування, спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Окрім позивача інших спадкоємців після померлої [PERSON] немає, що стверджується матеріалами спадкової справи №468/2012р., заведеної Тернопільською районною державною нотаріальною конторою після померлої 23 травня 2004 року [PERSON]. При цьому, [PERSON] вважається такою, що спадщину після померлої [PERSON] не прийняла, оскільки подала у нотаріальну контору заяву про відмову від спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відтак, позивач [PERSON] спадщину після померлої 23 травня 2004 року [PERSON] прийняв, оскільки на день смерті проживав разом із спадкодавцем за адресою: вул. І. Франка в с. Миролюбівка, Тернопільського району, Тернопільської області, що стверджується довідкою №138 виданою 16 лютого 2018 року виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. За вказаних\~обставин,\~беручи до\~уваги визнання\~позову відповідачем,\~суд приходить\~до переконання,\~що позовні\~вимоги [PERSON]\~про визнання\~за ним\~права власності\~на житловий\~будинок, загальною площею 57,4 кв.м., житловою площею 33,8 кв.м, з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: вул. І. Франка, 4, с. Миролюбівка, Тернопільського району, Тернопільської області, який складається із: житлового будинку літ. «А», підвалу літ. «Пд», прибудови літ «а», тамбура літ. «а1», літньої кухні літ. «Б», хліва літ. «В», вбиральні літ. «Г», хліва літ. «Д», огорожі 1-3, вимощення літ. «І», в порядку спадкування за законом після померлої 23 травня 2004 року [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved