Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася 24 лютого 2016 року до Оржицького районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON], третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору вказана приватний нотаріус [PERSON], про тлумачення заповіту. З позовної заяви [PERSON] вбачається, що 19.04.2015 року помер батько позивача [PERSON], останнім місцем проживання якого було с. Горошине Семенівського району Полтавської області. В склад спадщини [PERSON], яка відкрилася після його смерті, входить, зокрема, земельна ділянка, площею 3,05 га. Позивач вказує, що вона як спадкоємець за заповітом для отримання спадкових документів звернулася до приватного нотаріуса [PERSON], однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом по причині того, що права на земельну частку (пай), на яке спадкодавець склав заповіт не існує, а вищевказана земельна ділянка, належна спадкодавцю, заповітом не охоплена. Як зазначає позивач, на момент складання заповіту у [PERSON] було право на земельну частку (пай), підтверджене сертифікатом. Однак пізніше, коли спадкодавець отримав на підставі сертифікату державний акт на земельну ділянку, він не вніс до заповіту відповідних змін. \~ \~ \~ \~ Посилаючись на вищевикладені обставини та на те, що нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про тлумачення заповіту. Позивач просить здійснити тлумачення заповіту, складеного 23.07.2002 року [PERSON], щодо встановлення факту спадкування, земельної ділянки, що належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 05.01.2005 року з кадастровим номером 5323681300:00:004:0117, дочкою [PERSON]. Судові витрати просила покласти на відповідача. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали в повному обсязі, в своїх проясненнях представник позивача посилалася на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні в повному обсязі, вказала, що у заповіті [PERSON] йдеться про земельну ділянку, розміром 3,17 га, а згідно Державного акта про право власності на земельну ділянку, у його власності була земельна ділянка, розміром 3,05 га, тому, вважає представник відповідача, у заповіті йдеться про іншу земельну ділянку. Третя особа, приватний нотаріус Семенівського районного нотаріального округу [PERSON], в судове засідання не зявилася, до суду направила лист про розгляд справи у її відсутність. \~ \~ \~ \~ Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши докази у справі і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов [PERSON] про тлумачення заповіту не підлягає\~до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] помер 19.04.2015 року, про що видане відповідне свідоцтво про смерть (а.с.8). На час смерті [PERSON] проживав в [INFO]. За цією адресою на день смерті спадкодавця та протягом шести місяців\~ потому проживала і проживає на даний час його дружина [PERSON] (а.с. 34). З матеріалів справи вбачається, що до складу спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] входить, зокрема, земельна ділянка площею 3,05 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Зарізької сільської ради Оржицького району Полтавської області. Згідно заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Горошинської сільської ради [PERSON] 23 липня 2002 року, [PERSON] належну йому земельну частку (пай) розміром 3,17 га, розташовану в с. Заріг Оржицького району Полтавської області заповів дочці [PERSON] (а.с. 6, 55). З Інформаційної довідки із Спадкового реєстру вбачається, що після померлого 19.04.2015 року [PERSON] заведена спадкова справа. Інформація про видані свідоцтва відсутня (а.с. 54). З матеріалів справи вбачається, що спадщину після смерті [PERSON] шляхом подачі заяв про прийняття спадщини до нотаріальної контори прийняли позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с. 37-53). Донька спадкодавця [PERSON] відмовилася від своєї частини спадщини на користь позивача [PERSON] (а.с. 48-49). В довідці № 610 від 17.04.2000 року, виданої головою Оржицької районної державної адміністрації, зазначено, що члену колгоспу ім. Леніна (с. Заріг Оржицького району Полтавської області) [PERSON], місце проживання: [INFO], на підставі розпорядження Оржицької районної державної адміністрації від 23.10.1996 року належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колгоспу ім. Леніна, розміром 3,17 в умовних кадастрових гектарах (а.с. 9). Як вбачається із державного акта на право власності на земельну ділянку Серія ПЛ № 039413, виданого 05 січня 2005 року, [PERSON], згідно розпорядження голови Оржицької районної державної адміністрації № 335 від 21.07.2004 року, належить земельна ділянка площею 3,05 га, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Зарізької сільської ради Оржицького району Полтавської області. Кадастровий номер земельної ділянки - 5323681300:00:004:0117 (а.с. 7). Приватний нотаріус Семенівського районного нотаріального округу [PERSON] відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 3,05 га, що розташована на території Зарізької сільської ради Оржицького району Полтавської області, кадастровий номер 5323681300:00:004:0117, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належну спадкодавцеві [PERSON] на підставі Державного акта ПЛ № 039413, виданого 05.01.2005 року Оржицькою районною державною адміністрацією. Відмова приватного нотаріуса мотивована тим, що заповіт складено на земельну частку (пай), розміром 3,17 га у землі, яка розташована в с. Заріг Оржицького району Полтавської області, а спадковим майном є земельна ділянка, площею 3,05 га, що розташована на території Зарізької сільської ради Оржицького району Полтавської області, кадастровий номер 5323681300:00:004:0117, цільове призначення «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», належне спадкодавцю на підставі Державного акта ПЛ № 039413, виданого 05.01.2005 року Оржицькою районною державною адміністрацією, тому, зазначила приватний нотаріус, вважати, що заповіт складено саме на цю земельну ділянку, не можна. У постанові приватного нотаріуса зазначено, зокрема, що майно, а саме: право на земельну частку (пай), на яке спадкодавець склав заповіт не існує, а зазначена вище належна спадкодавцю земельна ділянка заповітом не охоплена (а.с. 10). Відповідно до\~ст. 1233 ЦК України\~заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті у відповідності до ч. 1\~ст. 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. Відповідно до\~статті 1256 ЦК України, тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями, згідно частини 2 вказаної статті у разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до\~статті 213 цього Кодексу. Згідно ч. 2\~ст. 213 ЦК України, на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Пункт 3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними"\~вказує, що при розгляді спору суд може ухвалити рішення про тлумачення змісту правочину лише на вимогу однієї або обох сторін правочину чи їх правонаступників, - в порядку позовного провадження. Відповідно до\~статті 2 ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 5 червня 2003 року № 899-ІУ\~основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. На підставі\~статті 12 вказаного Закону\~оформлення державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв) здійснюється після виконання землевпорядних робіт, щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Відповідно до п. 17\~розділу 10 Земельного Кодексу України\~сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. У відповідності до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. За положеннями ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на вищевикладене суд приходить до висновку про те, що стороною позивача не доведено належними та допустимими доказами, що [PERSON] у своєму заповіті від 23.07.2002 року заповів своїй доньці [PERSON] право саме на ту земельну частку (пай), на підставі права на яку, він пізніше набув право власності на земельну ділянку, площею 3,05 га, що розташовану на території Зарізької сільської ради Оржицького району Полтавської області, кадастровий номер 5323681300:00:004:0117 (Державний акт на право власності на земельний акт серія ПЛ № 039413, виданий 05.01.2005 року). Суд також приймає до уваги те, що особа може мати право на кілька земельних часток (паїв), зокрема, у разі успадкування такого права, крім того, особа може мати у власності кілька земельних ділянок, призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. При таких обставинах суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення за недоведеністю. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed