Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності, поділ майна подружжя, в якій зазначає, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, під час спільного проживання було придбано ряд об'єктів нерухомого та рухомого майна, які він просить поділити порівну між сторонами, а також в судовому порядку встановити факт спільного проживання сторін без реєстрації шлюбу. З урахуванням поданих під час розгляду справи змін та уточнень позивач загалом просив наступне: - встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] з червня 2004 року по червень 2016 року; - визнати спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON] наступне майно: житловий будинок готовністю 100 %, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] приблизною вартістю 3 157 500 грн.; автомобіль «Chery Jaggi», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 47 200 грн.; грошові кошти в сумі 40 965 грн. 12 коп., внесені на підставі договору на придбання автомобіля від 05 серпня 2010 року, укладеним з ТОВ «Автоклуб»; комп'ютер «Asus» вартістю 8953 грн.; ноутбук «Lenovo-G580» вартістю 3 777 грн.; ноутбук «Lenovo-8590G» вартістю 4 888 грн.; морозильна камера «Zanussi» вартістю 7 669 грн.; шафа вартістю 1693 грн.; стіл робочий вартістю 598 грн.; тумба вартістю 920 грн.; ліжко вартістю 1 619 грн.; матрац «Моніка» вартістю 870 грн.; стіл вартістю 720 грн.; стіл вартістю 810 грн.; кухонний куточок «Стандарт» вартістю 2 270 грн.; спальня «Еліс» вартістю 5 625 грн.; стелаж вартістю 450 грн.; вітрина вартістю 545 грн.; підставка-60 вартістю 295 грн.; підставка-90 вартістю 390 грн.; шафа «Борис» вартістю 755 грн.; стелаж-TV вартістю 420 грн.; підставка-60 вартістю 275 грн.; підставка-90 вартістю 365 грн.; стільці 8 штук вартістю 490 грн. кожен загальною вартістю 1 960 грн.; стіл вартістю 2 995 грн.; комод вартістю 275 грн.; комод вартістю 365 грн.; матрац «Джой» вартістю 2 030 грн.; ліжко «Франциска» 1,8х2,0 вартістю 5 010 грн.; тумба приліжкова в кількості 2 шт. вартістю 880 грн.; столик туалетний вартістю 2600 грн.; пуф «Франциска» вартістю 590 грн.; куточок «Паола-2» вартістю 9 320 грн.; кухонні меблі на суму 5 380 грн.; генератор вартістю 5 800 грн.; кухня вартістю 16 065 грн.; кухонні меблі вартістю 6 500 грн. та 5 000 грн.; телевізор «LG» вартістю 8 000 грн.; телевізор «Samsung» вартістю 4 000 грн.; телевізор «Сітронікс» вартістю 3 500 грн.; холодильник «Zanussi» вартістю 7 000 грн.; холодильник «Індезіт» вартістю 8 000 грн.; пральна машина «Індезіт» вартістю 2 800 грн.; пральна машина «LG» вартістю 3 600 грн.; бензокоса вартістю 1 760 грн.; газонокосилка вартістю 2 010 грн.; морозильна камера вартістю 2 600 грн.; морозильна камера вартістю 4 000 грн.; мікрохвильова піч «Скарлет» вартістю 550 грн.; пилосос «LG» вартістю 1 400 грн.; витяжка вартістю 602 грн.; - в порядку поділу спільного сумісного майна [PERSON] та [PERSON] виділити [PERSON] ? частину житлового будинку готовністю 100 %, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] приблизною вартістю 3 157 500 грн.; автомобіль «Chery Jaggi», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 47 200 грн.; грошові кошти в сумі 40 965 грн. 12 коп., внесені на підставі договору на придбання автомобіля від 05 серпня 2010 року, укладеним з ТОВ «Автоклуб»; комп'ютер «Asus» вартістю 8953 грн.; ноутбук «Lenovo-G580» вартістю 3 777 грн.; ноутбук «Lenovo-8590G» вартістю 4 888 грн.; морозильна камера «Zanussi» вартістю 7 669 грн.; шафа вартістю 1693 грн.; стіл робочий вартістю 598 грн.; тумба вартістю 920 грн.; ліжко вартістю 1 619 грн.; матрац «Моніка» вартістю 870 грн.; стіл вартістю 720 грн.; стіл вартістю 810 грн.; кухонний куточок «Стандарт» вартістю 2 270 грн.; спальня «Еліс» вартістю 5 625 грн.; стелаж вартістю 450 грн.; вітрина вартістю 545 грн.; підставка-60 вартістю 295 грн.; підставка-90 вартістю 390 грн.; шафа «Борис» вартістю 755 грн.; стелаж-TV вартістю 420 грн.; підставка-60 вартістю 275 грн.; підставка-90 вартістю 365 грн.; стільці 8 штук вартістю 490 грн. кожен загальною вартістю 1 960 грн.; стіл вартістю 2 995 грн.; комод вартістю 275 грн.; комод вартістю 365 грн.; матрац «Джой» вартістю 2 030 грн.; ліжко «Франциска» 1,8х2,0 вартістю 5 010 грн.; тумба приліжкова в кількості 2 шт. вартістю 880 грн.; столик туалетний вартістю 2600 грн.; пуф «Франциска» вартістю 590 грн.; куточок «Паола-2» вартістю 9 320 грн.; кухонні меблі на суму 5 380 грн.; генератор вартістю 5 800 грн.; кухня вартістю 16 065 грн.; кухонні меблі вартістю 6 500 грн. та 5 000 грн.; телевізор «LG» вартістю 8 000 грн.; телевізор «Samsung» вартістю 4 000 грн.; телевізор «Сітронікс» вартістю 3 500 грн.; холодильник «Zanussi» вартістю 7 000 грн.; холодильник «Індезіт» вартістю 8 000 грн.; пральна машина «Індезіт» вартістю 2 800 грн.; пральна машина «LG» вартістю 3 600 грн.; бензокоса вартістю 1 760 грн.; газонокосилка вартістю 2 010 грн.; морозильна камера вартістю 2 600 грн.; морозильна камера вартістю 4 000 грн.; мікрохвильова піч «Скарлет» вартістю 550 грн.; пилосос «LG» вартістю 1 400 грн.; витяжка вартістю 602 грн.; - визнати за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку готовністю 100 %, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] приблизною вартістю 3 157 500 грн.; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості його частки у спільному майні в розмірі 122 597 грн. 06 коп. - визнати за [PERSON] право власності на ? частку земельної ділянки площею 0,25 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, В судовому засіданні позивач [PERSON] позов з урахуванням уточнень підтримав в повному обсязі, посилаючись на те, що із 2004 року по червень 2014 року він проживав однією сім'єю із відповідачем, шлюб вони не реєстрували, сторони мають спільну дитину, відносно якої у 2016 році він звертався до суду із позовом про оспорення батьківства, однак він виховував і утримував дитину, в 2004 році відповідач приватизувала земельну ділянку, на якій з 2006 по 2008 рік вони спільно здійснювали будівництво, у 2008 році сторони стали проживати у житловому будинку, фактично всі будівельні роботи закінчені, весь будинок обладнаний меблями, технікою та всім необхідним для проживання, будівництво та придбання речей повністю здійснювалось за його власні кошти, оскільки відповідач мала невеликий дохід, із сім'єю у Польщі він фактично не проживає із 1992 року, коли переїхав до України. Представники позивача [PERSON], [PERSON] підтримали позовні вимоги з урахуванням уточнень в повному обсязі, посилаючись на придбання спірного майна в період незареєстрованого шлюбу, будівництво будинку та придбання всього спірного майна фактично здійснювалось за кошти позивача, ухилення відповідача від державної реєстрації права власності на будинок. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечив повністю, посилаючись на відсутність сімейних відносин між сторонами, наявність зареєстрованого шлюбу позивача у Польщі, наявність дитини спільної із іншою жінкою, періодичне проживання позивача у будинку відповідача, придбання будматеріалів та спірного майна за рахунок власних коштів відповідача, в тому числі за рахунок запозичених у борг коштів, приватизацію земельної ділянки відповідачем. Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні показали, що сторони проживали як одна сім'я приблизно з 2006 року по липень 2014 року у будинку відповідача, будинок сторони будували разом, позивач купував матеріали та речі, вони неодноразово бували у гостях на сімейних святах у сторін, які вели спільне господарство. Свідки [PERSON], [PERSON] показали, що вони позичали відповідачеві кошти для будівництва будинку, борг досі не повернутий. Вислухавши позивача, представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 18 грудня 2008 року по 01 червня 2014 року проживали спільно однією сім'єю без реєстрації шлюбу, при цьому в цей час вони у шлюбних відносинах із іншими особами не перебували, що підтверджується паспортами, актом про встановлення факту проживання, довідкою сільради, свідоцтвом про народження, фотознімками, записом акту про шлюб, іншими письмовими доказами, а також показами свідків. Факт перебування сторін у шлюбних стосунках у інший період час суд вважає недоведеним з огляду на наступне. Згідно ч.1 ст.39 СК України недійсним є шлюб, зареєстрований з особою, яка одночасно перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі. Як вбачається із запису акту шлюбу, який надійшов до суду в порядку виконання судового доручення з Республіки Польща позивач [PERSON] з 25.10.1980 року по 17.12.2008 року перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], від якого вони мали спільних дітей, що підтверджується записом акту про шлюб, листів дітей, довідок суду Республіки Польща. За таких обставин, перебування позивача у зареєстрованому шлюбі із іншою жінкою та фактичні шлюбні стосунки із відповідачем в один і той же період часу суперечать моральним засадам суспільства та чинному законодавству України, тому відповідні позовні вимоги в цій частині суперечать закону. Позивач не конкретизував дати, коли між сторонами тривали фактичні шлюбні стосунки, однак із матеріалів справи вбачається, що щонайменше з початку червня 2014 року сторони припинили проживати спільно, між ними виникали сварки з приводу не допуску позивача до будинку, які стали предметом перевірки органами міліції, тому суд вважає доведеним факт спільного проживання сторін лише до 01 червня 2014 року, що підтверджується матеріалами перевірки заяв про злочин, довідками, показами свідків. Крім того, слід також прийняти до уваги, що позивач має спільну із ще однією іншою жінкою - [PERSON] дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, позовною заявою, а також визнається сторонами. За таких обставин, відповідні доводи позивача не в повній мірі є переконливими. Заперечення відповідача про те, що відносини між сторонами не в повній мірі відповідали характеру сімейних спростовуються зазначеними вище доказами, є непереконливими і залишились недоведеними. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, аналізуючи положення чинного на час виникнення правовідносин та на час розгляду справи сімейного законодавства, постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд приходить до висновку про недоведеність посилань позову на те, що в період до 18 грудня 2008 року та після 01 червня 2014 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] проживали спільно однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Таким чином, факт проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу протягом певного періоду відповідно до ст. 256 ЦПК України суд вважає доведеним. Згідно ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В період фактичного проживання сторін однією сім'єю на ім'я відповідача було придбано легковий автомобіль «Chery Jaggi», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], а також сплачено грошові кошти в розмірі 4 942 грн. 08 коп. на користь ТОВ «Автоклуб» в якості внеску за придбання іншого автомобіля, що підтверджується квитанціями, договорами, свідоцтвом про реєстрацію та іншими доказами. Вказане вище майно набуто сторонами під час проживання сторін однією сім'єю, тому є об'єктом спільної сумісної власності сторін, відтак може бути поділено між сторонами в судовому порядку. Доводи позивача про іншу суму коштів, які сплачувались на користь ТОВ «Автоклуб» в якості внеску за придбання іншого автомобіля, не підтверджуються належними і допустимими доказами, тому є непереконливими, а платіж після припинення спільного проживання не є об'єктом спільної сумісної власності, тому не підлягає врахуванню при розподілі. Визначені позовом інші рухомі речі згідно квитанцій, чеків та інших наявних у справі доказів придбані до 18 грудня 2008 року, тому не є об'єктом спільної сумісної власності сторін і не підлягають розподілу між сторонами в межах вирішення цієї справи. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] внаслідок приватизації поза межами періоду спільного проживання сторін в якості чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу стала власником земельної ділянки площею 0,25 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 28.11.2014 року, витягом та інформаційними довідками з державних реєстрів та іншими матеріалами справи. Згідно п.п. „а","б" ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Згідно ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, що підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.7 ст.3 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" зареєстровані речові права та їх обмеження мають пріоритет над незареєстрованими в разі спору щодо нерухомого майна. Право особистої приватної власності [PERSON] на спірну земельну ділянку підтверджується належними правовстановлюючими документами, зареєстровано у встановленому законодавством порядку, не оспорювалось, тому судом вважається набутим правомірно. Враховуючи викладене, земельна ділянка не підлягає поділу між сторонами, оскільки не є об'єктом спільної сумісної власності. Матеріалами справи, зокрема технічним паспортом, висновком експертизи, накладними, чеками, фотознімками, актами, листами, іншими письмовими доказами, показами свідків підтверджується те, що на належній відповідачеві [PERSON] земельній ділянці було розпочато будівництво житлового будинку, однак станом на час вирішення цієї справи не встановлено наявність належного дозволу на початок будівництва, будинок не введено в експлуатацію, право власності на цей будинок ні за ким не зареєстровано, тому в силі ст.376 ЦК України він може вважатись самочинним будівництвом і не є об'єктом права власності, який би підлягав поділу в судовому порядку. При цьому позовних вимог про компенсацію витрачених для будівництва коштів позивач не пред'являв. Крім того, всі надані докази придбання будівельних матеріалів містять відомості про те, що таке придбання здійснювалось протягом періоду до 18 грудня 2008 року, як стверджував сам позивач в судовому засіданні будівельні роботи були закінчені до 2008 року, тому відповідні будівельні матеріали не є об'єктом спільної сумісної власності сторін і не підлягають розподілу між сторонами в межах вирішення цієї справи. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд не вбачає достатніх і передбачених законом підстав для порушення прав відповідача як власника майна у частині всіх визначених позовом об'єктів рухомого і нерухомого майна, які перебувають у приватній власності позивача, окрім автомобіля та частини внеску за придбання іншого автомобіля, які є об'єктами спільної сумісної влансості сторін. Посилання позивача на докази щодо рівня доходів сторін у період спільного проживання не можуть прийматись до уваги судом при визначенні порядку поділу майна, оскільки в силу ч.1 ст.70 СК України при поділі майна суд виходить із рівності часток кожної із сторін, тому розмір доходу не має правового значення для вирішення справи. Заперечення відповідача в частині набуття спірного майна лише за власні, в тому числі запозичені, кошти суд вважає непереконливими і недоведеними, оскільки такі доводи спростовуються сукупність належних і допустимих доказів, які зазначені вище і були прийняті до уваги судом при вирішенні справи. Зокрема, покази свідків та розписки щодо отримання позик відповідачем суд оцінює критично і не приймає до уваги, оскільки не було доведено витрачання позичених коштів саме для створення чи придбання спірного по цій справі майна, крім того, відповідні свідки перебувають у родинних та дружніх стосунках із відповідачем. Підсумовуючи викладене, суд вважає доведеними позовні вимоги щодо встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 18 грудня 2008 року по 01 червня 2016 року, визнання спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON] легкового автомобіля «Chery Jaggi», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], та грошових коштів в розмірі 4 942 грн. 08 коп., сплачених на користь ТОВ «Автоклуб» в якості внеску за придбання автомобіля. Суд вважає достатнім, ґрунтується на законі і таким, що відновлює порушені права позивача спосіб захисту, за яким в порядку поділу спільного сумісного майна [PERSON] та [PERSON] слід виділити легковий автомобіль «Chery Jaggi», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON], визнавши за нею право особистої приватної власності на цей автомобіль, а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості його частки у спільному майні в розмірі 26 071 грн. 04 коп. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи викладене, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги доведені належними і допустимими доказами лише частково, заперечення відповідача також лише частково ґрунтуються на законі та зібраних у справі доказах, тому позов слід задовольнити в частині доведених позовних вимог. Судові витрати слід стягнути з відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам на підставі ст.88 ЦПК України. До вступу рішення в законну силу суд вважає недоцільним скасування заходів забезпечення позову, вжитих в межах розгляду цієї справи ухвалою суду від 16 червня 2015 року.

Outcome: partial