Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

Перший заступник голови Липовецької районної державної адміністрації [PERSON], як представник органу опіки та піклування, звернулась до суду в інтересах малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] із вищевказаним позовом до відповідача, обґрунтовуючи підставність позову тим, що [PERSON], є батьком: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Батько дітей, відповідач по справі, не приймаює участі у їх вихованні, не цікавиться станом їх здоров'я, не дбає про їх утримання, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з ними, не проявляє будь-якої батьківської турботи, тобто ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей та не виявляє щодо них батьківського піклування. У зв'язку з цим, орган, якому надано право на звернення до суду в інтересах неповнолітніх дітей просить суд позбавити батька батьківських прав стосовно його неповнолітніх дітей та стягнути з нього аліменти на їх утримання у твердій грошовій сумі по 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі заяви і до досягнення дітьми повноліття. Відповідач у визначений судом строк не надав до суду відзиву. У підготовче судове засідання представник позивача не з'явився, однак надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, клопотання про виклик свідків залишити без розгляду, а розгляд справи проводити за відсутності їх представника. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак в матеріалах справи наявна його заява засвідчена в установленому законом порядку, відповідно до якої йому відомо, що на розгляді суду перебуває цивільна справа про позбавлення його батьківських прав стосовно його малолітніх дітей, проти задоволення якої він не заперечує, розгляд справи просив проводити за його відсутності. За встановлених обставин, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному підготовчому судовому засіданні, за відсутності сторін, на підставі зібраних у справі матеріалів та доказів, при цьому не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив із матеріалів справи, що [PERSON] та [PERSON] є батьками: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 10-15). [PERSON] померла [INFO] в підтвердження чому є свідоцтво про смерть серії [NUMBER], (а.с.16). Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов проживання дітей складеного 29.01.2018 комісією у складі сільського голови [PERSON], інспектора по соціальному захисту населення [PERSON], інспектора землевпорядника [PERSON] та затвердженого головою Вінницько - Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 29.01.2018, та довідки №206 від 30.01.2018, встановлено, що [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та їх повнолітні сестри [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], проживають в [INFO], в приміщенні громади християн віри євангельської - п'ятидесятників "Пилиргім" з жовтня 2015 року по даний час без реєстрації. Батько дітей, [PERSON] разом з дітьми не проживає, не відвідує їх та не бере участі у їх вихованні (а.с.17, 18). Відповідно до довідки, виданої Вінницько-Хутірською амбулаторією загальної практики-сімейної медицини від 19.12.2017, [PERSON] не звертався до медичного закладу стосовно своїх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON], до Вінницько-Хутірської АЗПСМ жодного разу (а.с.21). Довідкою №15 від 13.03.2018 виданих Славнянською загальноосвітньою школою І-ІІ ст. констатовано, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] відвідували школу з 01.09.2012 по 03.11.2015, за час навчання дітей в школі їх батько [PERSON] вихованням та навчанням дітей не цікавився (а.с.20). Згідно листа Липовецького відділення поліції Немирівського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області від 18.01.2018 за №233/229/01-2018, гр. [PERSON] протягом тривалого часу не проживає на території Липовецького району. У Липовецькому відділенні поліції відсутні інформація про можливе місце проживання гр. [PERSON], під час проживання сім'ї [PERSON] на території Липовецького району, гр. [PERSON] не брав участі у вихованні своїх дітей (а.с.25). Питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дітей: [PERSON], [PERSON], [PERSON], було предметом розгляду Липовецькою райдержадміністрацією, за наслідками якого було складено висновок від 05.04.2018 за №01-19/837, відповідно до якого визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно його неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 29). В матеріалах справи наявна заява відповідача, відповідно до якої він надав згоду на позбавлення його батьківських прав стосовно його неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Зі змісту ст. 164 ч.1 п.2 СК України слідує, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені ст. 150 СК України, відповідно до якої батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, тощо. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (пункт 16), особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Аналізуючи зібрані у справі докази судом встановлено неналежне виконання відповідачем покладених на них законодавцем батьківських обов'язків, свідоме нехтування ними, що свідчить про протиправність поведінки батька по відношенню до своїх неповнолітніх дітей та вказує на винну його поведінку. При цьому, відповідач не заперечував вказаного та надав особисто згоду на позбавлення його батьківських прав стосовно дітей, батьком яких його записано. За таких обставин, таку винну поведінку відповідача суд розцінює як ухилення від виховання дітей та покладених на нього законодавством обов'язків, а отже позов в цій частині обґрунтований, тому підлягає до задоволення. Вирішуючи вимоги щодо стягнення аліментів суд виходить з такого. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину (ч. 2 ст. 166 СК України). Зі змісту ст.180 СК України вбачається, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен врахувати обставини визначені частиною 1 статті 182 СК України. Відповідно до частини 2 ст.182 СК України, передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Визначаючись із розміром аліментів, які слід присудити із відповідачів на користь дітей, суд виходить із якнайкращого для забезпечення їх гармонійного розвитку з урахуванням обставин, передбачених ст..182 СК України та обставин встановлених у судовому засіданні. Відповідач не надав жодних заперечень проти обставин зазначених у позові, не навів обставин, які слід враховувати при визначенні розміру аліментів. Ураховуючи встановлені судом обставини, а також приймаючи до уваги розмір прожиткового мінімуму на дитину визначений законодавцем, суд дійшов висновку, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання своїх дітей у спосіб, що обраний позивачем у твердій грошовій сумі у розмірі по 930 гривень щомісячно на кожну дитину але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.180, 191 СК України аліменти за рішенням суду присуджуються від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. З огляду на викладене, суд задовольняє позов у повному обсязі. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до Глави 8 ЦПК України.

Outcome: approved