Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] у грудні 2013 року звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі-ТОВ) «АЛЛО» про визнання договору купівлі-продажу недійсним та застосування реституції. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12.12.2013 від своєї двоюрідної сестри [PERSON] він дізнався про те, що його 13- річна дочка [PERSON] в магазині «Мобілочка» мережі магазинів «АЛЛО», що знаходиться на пл. Незалежності,11 м. Пирятина придбала телефон Nokia Lumia-720 вартістю 2843 грн. Кошти на придбання мобільного телефону він їй не давав. В цей же день йому стало відомо, що придбаний дочкою телефон перестав працювати і вона з цією проблемою звернулася до своєї тітки. Керівник магазину відмовився повертати кошти за неналежно проданий телефон, який мав приховані дефекти, не вмикався наступного ж дня після продажу дочці, що є істотним недоліком. Про належну якість товару продавець повинен був надати документ (сертифікат відповідності), але не зробив цього, користуючись малолітством покупця, яка не може в повні й мірі захисти свої права, переслідуючи мету незаконної наживи. Просив визнати договір купівлі-продажу мобільного телефону Nokia Lumia-720, укладеного 04.12.2013 ТОВ «АЛЛО» з неповнолітньою [PERSON]- недійсним, таким, що виходить за межі дрібного побутового та стягнути з відповідача на свою користь кошти в сумі 2843 грн, моральну шкоду в сумі 2000 грн та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила задовольнити з тих підстав, що даний правочин, укладений малолітньою [PERSON] без згоди її батька. Гроші на його придбання вона взяла у нього без дозволу. Купівлю телефону дочкою батько не схвалював, тому і зверталася його сестра до відповідача з претензіями про продаж телефону неповнолітній, до того ж неналежної якості. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Пояснив, що малолітня [PERSON] 04.12.2013 заходила сама до магазину, маючи намір придбати телефон, проте їй роз'яснили, що товари неповнолітнім дітям не продаються, нехай звертається з батьками. Після цього вона прийшла з дорослою жінкою у магазин і та придбала телефон, на який попередньо вказувала дівчинка. Продавець продала телефон повнолітній жінці, адже перевіряти для чого купується телефон та хто ця жінка є для дівчинки не входить до її повноважень. Через декілька днів до магазину звернулася тітка дівчинки, яка повідомила, що проданий телефон не вмикається та просила повернути їй кошти за проданий телефон. Їй було запропоновано безоплатно усунути недоліки для чого попередньо звернутися до сервісного центру з метою проведення діагностики та обслуговування. [PERSON] відмовилася від даної пропозиції. Додав, що оскільки на протязі місяця з дня придбання телефону батько не заявив претензій з приводу продажу телефону неповнолітній, угода ним вважається схваленою. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що до неї звернулася її малолітня племінниця [PERSON], яка зізналася їй, що 04.12.2012 сама придбала у магазині «Мобілочка» мобільний телефон за 2 843 грн. Проте, телефон виявився несправним - 06.12.2013 він розрядився та більше не вмикався. Вона звернулася до магазину з вимогою повернути гроші за телефон, та їй було запропоновано відремонтувати його, а на період ремонту надати в користуванні інший телефон - іншої моделі та іншої цінової категорії, на що вона відповіла відмовою. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона працює продавцем магазину «Мобілочка» у м. Пирятині, майдан Незалежності, 11. 04.12.2013 неповнолітня [PERSON] заходила сама до магазину, щоб придбати телефон. Проте, їй роз'яснили, що телефон може бути придбаний повнолітньою особою. Через деякий час вона зайшла до магазину з дорослою жінкою і та придбала той телефон, яким цікавилася дівчинка. Для кого був придбаний телефон продавець не цікавилися, як і тим хто є ця жінка. Хто давав гроші та розписувався у документах ( гарантійному талоні та чекові ) вона не бачила, так як оформляла угоду. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Як зазначено у ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено: Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Стаття 658 ЦК України передбачає, що за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов'язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов'язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його. 04 грудня 2013 року [PERSON], яка станом на вказану дату не досягла чотирнадцятирічного віку (а.с.5) в магазині «Мобілочка» мережі магазинів «АЛЛО», що знаходиться на пл. Незалежності,11 м. Пирятина придбала телефон Nokia Lumia-720 вартістю 2843 грн (а.с.9). Телефон був придбаний нею без згоди та відома її батька [PERSON], якого про даний факт 12.12.2013 повідомила його сестра [PERSON] За правилами п.1 ч.1 ст.31 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років(малолітня особа), має право самостійно вчиняти дрібні побутові правочини. Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість. Згідно ст.221 ЦК України правочин, який вчинено малолітньою особою за межами її цивільної дієздатності, може бути згодом схвалений її батьками (усиновлювачами) або одним із них, з ким вона проживає, або опікуном. Правочин вважається схваленим, якщо ці особи, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензій другій стороні. У разі відсутності схвалення правочину він є нікчемним. В п.п.5,7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлено як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Згідно зі ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Та обставина, що спірний телефон був придбаний малолітньою [PERSON] без відому її батька підтверджується показаннями свідка [PERSON], яка пояснила суду, що її племінниця [PERSON], придбавши телефон у магазині відповідача, звернулася до неї, оскільки придбаний нею телефон був несправний, а придбала його вона без дозволу батька. Продавець магазину [PERSON] пояснила суду, що не бачила, хто розраховувався за придбаний телефон та підписувався в гарантійному талані та чекові про оплату. При візуальному огляді в судовому засіданні вільних зразків підписів малолітньої [PERSON] (а.с.35-37) та співставленні їх з підписами у гарантійному талоні та чекові за придбання телефону Nokia Lumia-720, представник відповідача не заперечував, що ці підписи можуть належати дівчинці. У своїх письмових поясненнях дочка позивача зазначила, що 04.12.2013 вона сама купувала спірний телефон у магазині «Мобілочка», особисто за нього розрахувалася та поставила підпис на чекові та гарантійному талоні (а.с.38). Сестра позивача звернулася до відповідача із заявою (а.с.7) про повернення коштів за придбаний телефон та їй було відмовлено, на усні звернення відповідач також не реагував, після чого позивач звернувся 12.12.2013 до суду з позовом про визнання правочину купівлі-продажу недійсним. Наведені обставини свідчать про відсутність схвалення батьком правочину, укладеного малолітньою [PERSON] щодо придбання зазначеного телефону, що вчинений останньою правочин виходить за межі її цивільної дієздатності та поняття "дрібний побутовий правочин" та що позивач [PERSON], батько малолітньої, претензії продавцю з приводу укладеного правочину заявив в межах строку, передбаченого ст.221 ЦК України. Доводи відповідача про те, що позивач на протязі місяця після укладення угоди не звертався безпосередньо до нього з письмовою претензією з приводу укладення угоди малолітньою, що свідчить про її схвалення, суд не приймає до уваги, оскільки у даному випадку закон не вимагає обов'язкової письмової форми претензії. Таким чином, суд прийшов до висновку, що правочин, укладений 04 грудня 2013 року між малолітньою [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "АЛЛО" є нікчемним, у зв'язку з чим до вказаного правочину необхідно застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину. За правилами ч.2 ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За таких обставин, суд не вважає за необхідне визнавати спірний правочин недійсним. Разом з тим, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди, оскільки згідно абз.2 п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У судовому засіданні факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань не знайшов свого підтвердження, тому суд приходить до висновку, що позов у частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв'язку з викладеним, на користь позивача повинні бути присуджені понесені ним судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: partial