Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Тернопільської міської ради, третя особа Перша Тернопільська державна нотаріальна конторапро визначення частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку та визнання права власності. В обґрунтування вимог зазначає, що [INFO] помер [PERSON] , його рідний брат, після смерті якого він отримав у спадок нерухоме майно, а саме земельну ділянку, загальною площею 0,0712 га., кадастровий номер 6110100000:13:002:0091, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Проте, 04 грудня 2019 року постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, на частку земельної ділянки, яка є об`єктом права спільної сумісної власності його [PERSON] та його брата [PERSON] , у зв`язку із тим, що частки співвласників не визначені. З огляду на викладене просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою від 12 лютого 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 04 березня 2020 року. Протокольною ухвалою суду від 04 березня 2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 23 березня 2020 року. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, подавши попередньо заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності, при винесенні рішення покладається на думку суду. Представник третьої особи Першої Тернопільської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, подано заяву про розгляд справи у відсутності представника по наявних у справі документах. Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. [INFO] помер [PERSON] , що стверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 12 січня 2019 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме земельну ділянку загальною площею 0,0712 га., кадастровий номер 6110100000:13:002:0091, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. 20.08.2019 року Першою Тернопільською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №620/2019 рік, що стверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04 грудня 2019 року №4651/02-31 державним нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори Утинською З.З. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки, площею 0,0712 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 6110100000:13:002:0091, що розташована за адресою [ADDRESS] та свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку будинку [ADDRESS] . Вказана земельна ділянка належить позивачу [PERSON] та померлому [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №142861044 від 26.10.2018 року, виданого Тернопільською міською радою. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч 1 ст. 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Нормами ст.1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Згідно ст.1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Частина 2 ст.1225 ЦК України визначає, що до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Відповідно до п. «г» ч.1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.86 ЗК України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до ч.4 та ч.5 ст.89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Згідно п.5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Частиною 1 ст.131 ЗК України також передбачена можливість набуття права власності на земельну ділянку на підставі успадкування. Відповідно до п.10 ППВСУ №7 від 30.05.2008року «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що відповідно до статті 1225 ЦК ( 435-15 ) право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Згідно ч.1 ст.355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). На допустимості обраного позивачами способу захисту цивільного права наголошує Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справі у п.3.4. Інформаційного листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", де зазначає, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Власник майна як це передбачає ст. 392 ЦК України може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З приписів ч.1 ст.5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 ч. 2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Аналізуючи вищенаведені обставини, приймаючи до уваги те, що позивач не може оформити спадщину в нотаріальній конторі, його право підлягає захисту в судовому порядку, тому позовні вимоги слід задовольнити, визначивши, що частка спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] , в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 6110100000:13:002:0091 площею 0,0712 га становить 1/2 (одну другу) її частину та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку земельної ділянки, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 6110100000:13:002:0091 площею 0,0712, в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] .

Outcome: approved