Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області, Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про відшкодування моральної шкоди, в обгрунтування якого зазначив наступне. Позивач переїхав з тимчасово окупованої території в м. Запоріжжя, отримав статус внутрішньо переміщеної особи і став на пенсійний облік в Центральному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя. [PERSON] користується правом на отримання пенсії за віком, 1 гр. трудове каліцтво. З моменту перереєстрації позивача, пенсійні виплати сплачувались на регулярній основі. Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 628 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України», територіальний орган Пенсійного фонду України м. Запоріжжя реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. З моменту реорганізації зазначеного органу, пенсійні виплати припинено. Рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області про припинення пенсійних виплат позивач не отримував. Позивач неодноразово звертався до Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області із заявами щодо припинення протиправних дій, поновлення виплати пенсії та виплати виниклої заборгованості, проте жодних дій з боку зазначеного відповідача вчинено не було. У зв`язку із цим, позивач був вимушений звернутися до суду. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду по адміністративній справі № 0840/3920/18 від 16.01.2019 позовні вимоги [PERSON] до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання притоправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, задоволено частково. Судом було визнано протиправними дії Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо припинення виплати пенсії [PERSON] з 01.01.2018, та зобов`язано поновити виплату пенсії [PERSON] з 01.01.2018 року включно. Ухвалою третього апеляційного адміністративного суду від 27.03.2019 апеляційну скаргу Центрального об`єднаного Управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16.01.2019 у справі № 0840/3920/18 за позовом [PERSON] до Центрального об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Запорізької області про визнання бездіяльності протиправною, зобовня вчинити певні дії, повернуто. 29.05.2019 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було відкрито виконавче провадження ВП № 59225316. У подальшому державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) була прийнята постанова про повернення виконавчого листа стягувачу. Станом на сьогоднішній день рішення суду не виконано. Як підставу звернення до суду позивач зазначає, що внаслідок вказаних дій пенсійного фонду, які визнані судом в адміністративному порядку незаконними, позивачу довелось зазнати вимушених змін у житті, оскільки з травня по вересень 2018 року з вини відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області не отримував свою пенсію, яка була та є єдиним джерелом засобів його існування. Зазначена обставина призвела до постійного пошуку коштів для задоволення своїх життєвих потреб, оплати комунальних послуг, придбання їжі, одягу та іншого. Кошти для задоволення таких потреб він був змушений постійно займати у родичів. Обмеження відповідачем 1 доступу позивача до його законного джерела існування та неможливість придбання необхідних для задоволення базових потреб речей призводило до погіршення стану здоров`я, головного болю, відчуття страху за майбутнє, приниження його гідності, постійного стресу. Задля захисту своїх прав та законних інтересів позивач був змушений звертатися за допомогою до правозахисників та до органу правосуддя, проходити процедуру судового оскарження незаконного припинення та невиплати боргу з пенсії, що також викликало у позивача негативні емоції. Таким чином, позивач вважає, що бездіяльністю обох відповідачів йому заподіяно моральну шкоду, а тому вважає, що має право на її відшкодування. У зв`язку з викладеним, позивач просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь [PERSON] завдану моральну шкоду у розмірі 10\~000 грн. внаслідок протиправної бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в запорізькій області.; стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь [PERSON] завдану моральну шкоду у розмірі 10\~000 грн. внаслідок протиправної бездіяльності Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Ухвалою суду від 24.05.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. 29.06.2021 на адресу суду від представника відповідача Головного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого Управління заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів понесених ним душевних страждань, не надано розрахунку розміру моральної шкоди. Також не надано жодних доказів, які б підтверджували наявність обов`язкових елементів складу цивільного правопорушення. 09.07.2021 на адресу суду від представника відповідача Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач позов не визнав повністю та зазначив, що жодних постанов про повернення виконавчого документа стягувача або закінчення виконавчого провадження державним виконавцем не виносились, а виконавчий лист № 0840/3920/18 виданий 17.05.2019 Запорізьким окружним адміністративним судом перебуває на виконанні. Крім того, позивачем не надано доказів стосовно прийняття постанови про повернення виконавчого документа стягувачу. Представник позивача адвокат Щеголь С.К. у судовому засіданні позов підтримав, з підстав викладених у позовній заяві, просив задовольнити. Представник відповідача Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у судове засідання не з`явився, подав клопотання, відповідно до якого просив долучити до матеріалів справи письмові докази на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду № 0840/3920/18 від 16.01.2019, та проводити розгляд справи у його відсутність. У судовому засіданні клопотання було розглянуто та задоволено, копії зазначених документів долучено до матеріалів справи. Представники відповідача Головного управління пенсійного фонду України у Запорізькій області у судовому засіданні проти позову заперечували з підстав, викладених у відзиві, просили суд відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] отримує пенсію за віком, 1 гр., трудове каліцтво, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] (а.с. 8). Згідно з довідкою про взяття на облік внутрішньопереміщеної особи від 14.06.2018 № 267, [PERSON] фактично проживає/перебуває за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16.01.2019 у справі № 0840/3920/18 позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, дії Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя визнано протиправними та зобов`язано поновити виплату пенсії [PERSON] з 01.01.2018 включно. Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 27.03.2019 апеляційну скаргу Центрального об`єднаного Управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16.01.2019 у справі № 0840/3920/18, повернуто. Відповідно до виконавчого листа № 0840/3920/18, виданого Запорізьким окружним адміністративним судом від 16.01.2019, Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя зобов`язано поновити виплату пенсії [PERSON] з 01.01.2018 (а.с. 31-32). Постановою державного виконавця Косінова І.В. від 29.05.2019 на підставі виконавчого листа № 0840/3920/18 було відкрито виконавче провадження ВП 59225316 (а.с. 33-34). Відповідно до повідомлення Центрального об`єднання Управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя № 9482/11 від 12.06.2019 про закінчення виконавчого провадження № 59225316, рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16.01.2019 у справі № 0840/3920/18 виконано у добровільному порядку у квітні 2019, що підтверджується доданими до повідомлення копіями рішення № 923040804865 від 22.04.2019 та протоколу № 923040804865 про відновлення виплати пенсії стягувачу з 01.01.2018 (а.с. 35-40). Згідно з ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 23.10.2019, замінено сторону боржника у виконавчому листі №0840/3920/18, виданому Запорізьким окружним адміністративним судом 17.05.2019, з Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя на його правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (а.с. 45-46). Згідно з ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 26.12.2019, у задоволенні заяви головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Косінова І.В. про заміну способу і порядку виконання рішення від 16.01.2019 у справі № 0840/3920/18 відмовлено (а.с. 52-53). Відповідно до копії рішень про перерахунок пенсії та копії протоколу перерахунку Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, сумма заборгованості з виплати пенсії [PERSON] складає 36\~241,17 грн. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до положень статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. За змістом статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України). Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної чи моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачеві посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив та чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумарність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пункті 32 постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що "застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування". У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц (провадження № 14-261цс19) вказано, що "згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України). Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується. З огляду на зазначене Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими та справедливими висновки судів попередніх інстанцій про часткове задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено, що відповідачем протиправно не сплачувалась пенсія, на яку позивач має право на підставі судового рішення." Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 21 квітня 2021 року, справа № 227/2918/19, порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань і незручностей, зокрема через порушення принципу належного урядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди. Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди. Суд приймає до уваги той факт, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16 січня 2019 року (справа № 0840/3920/18) визнано протиправними дії суб`єкта владних повноважень - Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, що полягали у припиненні виплат пенсії позивачу; зобов`язано Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя поновити виплату пенсії [PERSON] з 01.01.2018. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення компенсації моральної шкоди, завданої [PERSON] , оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що відповідачем Головним управлінням пенсійного фонду України в Запорізькій області протиправно не виплачувалась пенсія, на яку позивач має право на підставі судового рішення, крім того, станом на теперішній час, попри поновлення пенсійних виплат у порядку виконання рішення суду, відповідачем Головним управлінням пенсійного фонду України в Запорізькій області заборгованість з невиплаченої позивачу пенсії залишається не відшкодованою. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду викладеній в Постанові від 27 травня 2020 року у справі № 554/8204\\16-ц провадження № 61-527 св 19. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Визначаючи розмір морального відшкодування, з урахуванням фактичних обставин справи, принципів розумності, співмірності та справедливості суд приходить до висновку про стягнення компенсації моральної шкоди з ГУПФ України в Запорізькій області у розмірі 8 000 грн. Щодо позовних вимог позивача про стягнення завданої моральної шкоди у розмірі 10\~000,00 грн. внаслідок протиправної бездіяльності Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вказної вимоги, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин допущення відповідачем протиправної бездіяльності, якою начебто спричинено моральну шкоду, наявності причинно-наслідкового зв`язку між, як вважає позивач, завданою моральною шкодою та допущеною з боку відповідача бездіяльності, яка це спричинила. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у цій частині, оскільки відсутні обов`язкові елементи для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди.

Outcome: partial