Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, про відшкодування моральних збитків. Ухвалою суду від 18.12.2015 року до участі у справі у якості співвідповідача залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 10 липня 2015 року на засіданні Запорізького окружного адміністративного суду, представниками відповідача [PERSON], [PERSON] надано лист від 26.06.2015 року за підписами працівників управління ПФУ в Пологівському районі Запорізької області, адресований Начальнику ГУ ПФУ в Запорізькій області, в якому викладено ряд звинувачень на адресу позивача, як колишнього керівника територіального органу державної виконавчої влади, з винесенням питання щодо неможливості працювати з позивачем, як начальником Управління з обставин, викладених у листі. Позивач зазначає, що викладена у листі інформація є недостовірною, неправдивою, у листі позивача звинувачують в порушенні законодавства України, прав і свобод працівників управління, зловживанні службовим становищем без наведення будь-яких фактів, які б могли підтвердити останнє. Відповідачами в суді розповсюджена недостовірна інформація, що негативно вплинуло на честь, гідність, ділову репутацію позивача та завдало моральних збитків, фізичних, душевних страждань. Позивач просить суд визнати дії відповідачів незаконними, розповсюджену інформацію недостовірною, неправдивою, такою, що порочить честь, гідність, ділову репутацію, зобовязати відповідачів навести спростування недостовірної інформації, довести спростування інформації до відома працівників управління на загальних зборах трудового колективу, стягнути з відповідачів компенсацію за моральну шкоду в розмірі 30\~000 грн. в рівних частках. У судове засідання позивач не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Згідно раніше наданих пояснень, позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, на підставах, викладених у позовній заяві, просить позов задовольнити. Представник відповідача ГУ ПФУ України в Запорізькій області до судового засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на підставі наданих письмових заперечень. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наданих раніше письмових заперечень, відповідно до змісту яких просять в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У звязку з цим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог та заперечень на позовну заяву, суд приходить до наступного висновку. Згідно до положень\~ст.10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Відповідно до вимог\~статті 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цивільно-процесуального кодексу, в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За правилами\~статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємних зв'язок доказів в їх сукупності. Судом встановлено, що у судовому засіданні по справі за адміністративним позовом [PERSON] до Пенсійного фонду України та УПФУ в Пологівському районі Запорізької області про визнання незаконними та скасування наказів, працівниками ГУ ПФУ в Запорізькій області [PERSON] та [PERSON] було надано засвічену копію колективного листа працівників управління Пенсійного фонду України в Пологівському районі Запорізької області від 26.06.2015 року, адресованого Начальнику ГУ ПФУ в Запорізькій області. З копії даного листа вбачається, що вона засвідчена Начальником відділу загального діловодства та звернень громадян ГУПФУ в Запорізькій області [PERSON] Відповідно до ч.4 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Позивач предявив позов до [PERSON], [PERSON], [PERSON], як до фізичних осіб. З матеріалів справи встановлено, що відповідачі є працівниками ГУ ПФУ України в Запорізькій області. Згідно розяснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи від 27.02.2009 року, відповідачем у випадку поширення інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, зокрема при підписанні характеристики тощо, є юридична особа, в якій вона працює. Враховуючи, що розгляд справи може вплинути на права та обов'язки цієї особи, остання може бути залучена до участі у справі в порядку, передбаченому\~статтею 36 ЦПК України. У разі поширення такої інформації посадовою чи службовою особою для визначення належного відповідача судам необхідно з'ясовувати, від імені кого ця особа виступає. Якщо посадова чи службова особа виступає не від імені юридичної особи і не при виконанні посадових (службових) обов'язків, то належним відповідачем є саме вона. Під час розгляду справи встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON] під час надання листа та [PERSON] при засвідченні копії, діяли від імені юридичної особи. У судовому засіданні не встановлено обставин, що відповідачі діяли не від імені юридичної особи, а від власного імені; доказів на підтвердження даних обставин позивачем не надано. Враховуючи, що під час розгляду справи не встановлено, що [PERSON], [PERSON], при наданні листа суду та [PERSON] під час засвідчення копії листа, діяли не від імені юридичної особи, належним відповідачем у даній справі є саме ГУ ПФУ України в Запорізькій області, а позовні вимоги, заявлені до [PERSON], [PERSON], та [PERSON] задоволенню не підлягають. При вирішенні позовних вимог до ГУ ПФУ України в Запорізькій області, суд виходить з наступного. Як роз'яснено у п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи від 27.02.2009 року, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що інформація, викладена у листі від 26.06.2015 року, була розповсюджена працівниками ГУПФУ в Запорізькій області шляхом надання листа на засіданні Запорізького окружного адміністративного суду по справі за адміністративним позовом [PERSON] про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення. Відповідно до ст. ст.\~3,\~32,\~34 Конституції України\~людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і\~кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Згідно зі\~ст. 277 ЦК України\~фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації; спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію; фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом; спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила; спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до \~ст. 297 ЦК України\~кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканними, фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі \~ст. 299 ЦК України\~фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації і може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. У п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~ зазначено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно з розясненнями, викладеними у п.п. 16, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи ", відповідно до\~статті 40 Конституції України\~усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. У випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого\~статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом. Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі. Окрім того, однією з необхідних підстав для задоволення позову є поширення неправдивої інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб, і як зазначено в\~постанові Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи"\~саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Як встановлено в ході розгляду справи, вказаний лист від 26.06.2015 року, адресований Начальнику ГУ ПФУ в Запорізькій області від імені працівників управління Пенсійного фонду України в Пологівському районі Запорізької області, був наданий працівниками ГУ ПФУ в Запорізькій області в ході розгляду справи в суді та був залучений до справи в якості доказу. З цих підстав, враховуючи, що позивачем не доведено розповсюдження відповідачем недостовірної інформації, оскільки лист від 26.06.2015 року був наданий суду в якості доказу та залучений до справи, суд приходить до висновку, що не підлягають задоволенню вимоги позивача про визнання інформації недостовірною та про зобовязання спростувати недостовірну інформацію. Оскільки судом відмовлено в задоволенні вимог про визнання інформації недостовірною та зобовязання спростувати недостовірну інформацію, а інші вимоги є похідними від первісних, вони також задоволенню не підлягають. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: dismissed