overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] 09.11.2015 року звернулась в суд з позовом, в якому просить постановити рішення про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], щомісячно, в розмірі 1/2 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 09.11.2015 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Свій позов позивач обґрунтовує наступним. Шлюб між сторонами на даний час розірвано. За час спільного життя у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Відповідач працює на ТзОВ "Хліб-Трейд". Відповідач не має інших дітей, які б знаходилися на його утриманні. В утриманні та вихованні дітей відповідач участі не бере. В судовому засіданні сторона позивача позов підтримала та просила суд такий задоволити у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. Шлюб між сторонами розірвано. Сторони є батьками дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які на даний час проживають разом з позивачем. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що відповідач є працездатним, працює в ТзОВ "Хліб-Трейд". При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей та відповідача. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. З відповідача слід стягнути судовий збір по справі в розмірі 487 гривень 20 копійок в дохід держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] 09.12.2013 року звернулась до суду із вищезазначеним позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Вищезазначений позов підтримала і пояснила, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який 15.10.2013 року розірвано. Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей сина: [PERSON] [INFO], дочку - [PERSON] [INFO], які проживають з нею і знаходиться на її повному утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Позивач просила стягнути з відповідача на її користь : аліменти на неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до досягнення старшою дитиною повноліття, починаючи з дня подачі позову до суду. Просила позов задовольнити. Відповідач перебуває в місцях позбавлення волі, згідно його заяви не має можливості сплачувати аліменти. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дані відносини відносяться до сімейних правовідносин і регулюються нормами Сімейного Кодексу: ст.ст. 180-184 СК України; п.15-17 Постанови ПВС України від 15.05.2006 р. №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", відповідно до яких батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані і вважає можливим стягнути з відповідача кошти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до досягнення старшою дитиною повноліття, починаючи з дня подачі позову до суду . Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним віднести на рахунок відповідача і стягнути з нього 243,60 гривень судового збору. На підставі зазначеного, ст.ст. 180-184 СК України; п.15-17 Постанови ПВС України від 15.05.2006 р. №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

позивач [PERSON] 09 лютого 2015 р. звернувся до Дружківського міського суду з позовною заявою до Територіальної громади Дружківського міськвиконкому визнання права власності . Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтував тим, що 28 листопаду 2013 року він придбав будинок, який розташовано за адресою: [ADDRESS]. Продавець будинку [PERSON] отримав за будинок гроші у повному обсязі, про що ним була дана розписка, в якій він вказав, що зобов"язується укласти нотаріальний договір купівлі-продажу після отримання кадастрового номера на земельну ділянку. В грудні 2013 року, позивач зареєструвався у спірному будинку, а [PERSON] видав довіреність на ім"я позивача на право розпорядженя жилим будинком. З листопаду 2013 року він мешкав постійно у будинку, займався його ремонтом, підтримував його в належному стані, але так і не отримав кадастровий номер на земельну ділянку і не уклав договір купівлі-продажу на земельну ділянку. В травні 2014 року [PERSON] помер. В наступний час він не має можливості зареєструвати будинок на своє ім"я. Позивач просить визнати за ним право власності на будинок [ADDRESS]. Позивач [PERSON] з'явився у судове засідання, позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав заяву з клопотанням розглядати справу у їх відсутності, про час та місце розгляду справи їх повідомлено належним чином. З позовними вимогами погодився. Відповідно до ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідачів, на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Суд, дослідивши докази, які є в матеріалах справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Судом встановлено, що 28 листопаду 2013 року [PERSON] придбав у [PERSON] будинок [ADDRESS] , що підтверджується розпискою (а.с. 17 ,) Позивач передав відповідачу гроші, вселився у будинок та зареєструвався, але сторони не встигли угоду посвідчити нотаріально, оскільки продавець будинку помер. Згідно позовних вимог, позивач ставить питання про визнання за ним права власності на будинок [ADDRESS] Позивач сплатив [PERSON] гроші за будинок, але договір купівлі-продажу не було нотаріально посвідчено у зв"язку зі смертю продавця. Таким чином, у суду не має підстав для відмови у задоволені позову. На підставі ст. 10,11,58,59,60,88,212-215,218 ЦПК України (в редакції 2004 року), на підставі ст. 334 ЦК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 11.02.2014 року звернулася до суду із вищезазначеним позовом, вказуючи на те, що [INFO] померла її з відповідачем матір- [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 5,00 га, розташовану на території Новопокровської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області. Цеправо посвідчене державним актом на право власності на земельну ділянку серії ХС №068408. На момент смерті матері з нею разом проживав та був прописаний їхній батько- [PERSON], який помер [INFO], документально спадщину не оформивши. В позовній заяві позивач посилається на ч.3 ст.1268 ЦК України, згідно якої спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже вважається її батько таким, що спадщину після смерті матері прийняв. Після смерті батька вона через свою юридичну неграмотність своєчасно заяву про прийняття спадщини не надала, відповідач також дану заяву не подав. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала і просить визначити їй додатковий строк в 1 місяць для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її батька [PERSON].. Відповідач у судове засідання не з»явився, належним чином про час і місце розгляду справи повідомлений. Надіслав до суду заяву, в якій проти задоволення позовних вимог не заперечує. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Предметом спору є пропущений [PERSON] строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON]. яка є спадкоємницею за законом і пропустила строк для прийняття спадщини з поважної причини. Суд визнає причину пропуску строку поважною. Відповідно до ст. 1272 ЦК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008 року, якщо строк для прийняття спадщини пропущений з поважної причини, то суд може визначити додатковий строк необхідний для подання нею заяви про прийняття спадщини. Отже, є підстави для задоволення позовної заяви. На підставі зазначеного, ст. 1234, 1258, 1272 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008 року і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] , 15.04.2014 року звернулася до суду із вищезазначеним позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому вказує, що 24 вересня 2004 вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Новотроїцького районного управління юстиції Херсонської області, актовий запис №48 Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] [INFO]. На даний час вони з відповідачем разом не проживають, відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання доньки не надає, тому вона бажає, що б він сплачував аліменти за рішенням суду. Просить стягнути з відповідача на її користь : аліменти на неповнолітню дитину в розмірі 1/4 частини зі всіх видів доходу але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до досягнення дитиною повноліття Позивач у відкритому судовому засіданні позов підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач у відкритому судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував. Вислухавши пояснення позивача, відповідача , дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дані відносини відносяться до сімейних правовідносин і регулюються нормами Сімейного Кодексу: ст.ст. 180-184 СК України; п.15-17 Постанови ПВС України від 15.05.2006 р. №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", відповідно до яких батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані і вважає можливим стягнути з відповідача кошти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним віднести на рахунок відповідача і стягнути з нього 243.60 гривень судового збору. На підставі зазначеного, ст.ст. 180-184 СК України; п.15-17 Постанови ПВС України від 15.05.2006 р. №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON], 15.04.2014 року звернулася до суду із вищезазначеним позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому вказує, що вона на даний час розлучена з відповідачем . Їх шлюб розірвано згідно рішення суду від 24.12.2013 року. На даний час після розлучення вони мешкають в одній квартирі, відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Їхня неповнолітня донька проживає разом з ними і знаходиться на її повному утриманні. Відповідач у добровільному порядку матеріально допомоги на утримання доньки не надає, а виховання дитини потребує великих витрат, тому вона бажає стягнути аліменти у судовому порядку. Просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь : аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подачі позову до суду. Позивач у відкритому судовому засіданні позов підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач у відкритому судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував. Вислухавши пояснення позивача, відповідача , дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дані відносини відносяться до сімейних правовідносин і регулюються нормами Сімейного Кодексу: ст.ст. 180-184 СК України; п.15-17 Постанови ПВС України від 15.05.2006 р. №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", відповідно до яких батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані і вважає можливим стягнути з відповідача кошти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним віднести на рахунок відповідача і стягнути з нього 243.60 гривень судового збору. На підставі зазначеного, ст.ст. 180-184 СК України; п.15-17 Постанови ПВС України від 15.05.2006 р. №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 15 вересня 2014 р. звернулась до Дружківського міського суду з позовною заявою до Підприємства 'Добробут' громадської організації 'Дружківська міська незалежна громадська організація інвалідів 'Родина' про стягнення заробітної плати. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтувала тим, що з 02 жовтня 2012 року по 01 жовтня 2013 року працювала на посаді бухгалтера підприємства. За весь час роботи заробітна плата виплачувалась із затримками та на час її звільнення залишилась заборгованість у сумі 9453,83 гривні. Які не сплачені до наступного часу. Просить стягнути на її користь заробітну плату у розмірі 9453,83 гривні . Позивач [PERSON] не з'явилась у судове засідання, надала заяву з клопотанням розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи їх було повідомлено належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяву про відкладення розгляду справи не надали. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивача [PERSON] було прийнято на підприємство "Добробут" ГО ДМНГЩІ "Родина" на посаду бухгалтера 02 жовтня 2012 року, згідно наказу № 10-к (а.с. 9 ) 01 жовтня 2013 року [PERSON] було звільнено за ст. 38 КЗпП (а.с. 9 ). Позивач [PERSON] в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона працювала у відповідача і той не сплатив їй заробітну плату у розмірі 9453,83 грн., яку і просить стягнути на її користь. Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог або заперечень. На підтвердження позовних вимог позивачкою надано довідку про наявність заборгованості відповідача перед нею у сумі 9453,83 гривні. Але дана довідка не може бути визнана доказом у підтвердження наявності заборгованості відповідача перед [PERSON], так як на ній немає дати видання, печатка підприємства, з якою не вибачається, якого підприємства це печатка. Дана довідка підписана [PERSON] , але документів, які б підтвердили його повноваження на дані обов'язки у відповідача суду не надано. Не має взагалі свідчень того, що він працював у відповідача (а.с.10). Оскільки позивач не довів своїх позовних вимог, то вони не підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі ст. 10,11,58,59,60,88,212-215,218,224 ЦПК України (в редакції 2004 року), суд

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] 16 грудня 2014 року звернулася до Іванівського районного суду Херсонської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свою вимогу тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому 21 грудня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Іванівського РУЮ Херсонської області шлюбі, актовий запис № 13, від шлюбних відносин має неповнолітнього сина [PERSON] [INFO]. Одруження виявилося невдалим, через несумісність характерів, втрату почуттів любові та поваги один до одного з березня 2014 року шлюбні відносини припинено. Сторони проживають окремо. На думку позивача за таких умов подальше збереження шлюбу є недоцільним, суперечить інтересам сторін, прохає шлюб розірвати. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала, посилаючись на викладені у позовній заяві мотиви, прохала шлюб розірвати, Сімейне життя не склалося через різні погляди на повсякденне життя, несумісність характерів, частих сварок. Подружні відносини припинені з березня 2013 року. Позивач стверджує, що ні при яких обставинах не бажає відновлення шлюбних відносин з відповідачем. Прохала шлюб розірвати, спору про місце перебування дитини відсутній, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище "[PERSON]". Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав у повному обсязі, не надав заперечень проти позову, вважає, що відновити подружні відносини не має можливості, згоден на розірвання шлюбу Судом встановлені слідуючи факти та відповідні їм правовідносини. З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] [INFO], та [PERSON] [INFO] зареєстрували шлюб 21 грудня 2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Іванівського РУЮ Херсонської області, актовий запис № 13 (а.с. 8). Після одруження прізвище дружини "[PERSON]". Позивач повідомила, що подружні відносини з відповідачем припинені в березня 2013 року. Сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] [INFO] (а.с. 3). Позивач повідомила, не має наміру відновлювати шлюбні відносини ні при яких обставинах. Відповідач позов визнав, згоден на розірвання шлюбу, на час розгляду позову майновий спір між сторонами відсутній. Дитина проживає разом з позивачем, спір про місце проживання дитини відсутній. Суд приходить до висновку, що оскільки сторони виключають можливість відновлення шлюбних відносин, вважають, що збереження шлюбу, та подальше спільне життя при викладених обставинах не відповідає їх інтересам, вказані обставини мають істотне значення при вирішенні позову. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Оскільки сторони не бажають відновлення подружніх стосунків, ця обставина визнається судом істотною при прийнятті рішення, тому при викладених обставинах в інтересах та сторін позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] 16 лютого 2017 року пред"явив до суду позов до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу, покликаючись на те, що шлюб зареєстровано 18 травня 2002 року, про що зроблено актовий запис № 482 відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України. Від шлюбу дітей немає. Причина розірвання шлюбу у тому , що він та відповідачка припинили подружні стосунки, перестали вести спільне господарство та разом не проживають . За таких обставин просить шлюб розірвати, проти примирення категорично заперечує, оскільки перебування у шлюбі суперечить його інтересам, що мають істотне значення. У судове засідання від позивача [PERSON] надійшла заява , згідно із якою він заявлені позовні вимоги підтримує та просить задоволити у повному обсязі, з мотивів викладених у позовній заяві, заслухавши справу за його відсутності , також, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення . Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи - через оголошення у пресі - газеті "Свобода" № 32(3172) від 26 квітня 2017 року , до суду не з'явилася, не повідомивши про причини неявки. Заяви про розгляд справи за її відсутності не подавала. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів . Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив такі факти: Сторони вступили у зареєстрований шлюб 18 травня 2002 року, про що зроблено актовий запис № 482 відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України та 18 травня 2002 року - видане Свідоцтво про одруження серії [NUMBER] Від шлюбу сторін дітей немає . Упродовж тривалого періоду часу сторони разом не проживають , не підтримують подружніх стосунків , не ведуть спільного господарство , що свідчить про те, що сім"я сторін розпалася та шлюб має формальний характер . Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Натомість позивачем зазначено , що перебування у шлюбі суперечить його інтересам , що мають істотне значення , через що проти примирення подружніх стосунків він категорично заперечує. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За вказаних обставин суд вважає що сім'я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Таким чином, судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам позивача , що мають істотне значення, тому відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання.

Outcome: approved