Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

В провадженні Ужгородського міськрайонного суду знаходиться цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на боці позивача - Служба у справах дітей Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позивач обґрунтовує позовну заяву тим, що 03 вересня 1994 року між ним та [PERSON] було укладено та зареєстровано шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгород реєстраційної служби Ужгородською міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області складено відповідний актовий запис № 572. В шлюбі у них народилось та виховується двоє дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Однак, спільне життя у сторін не склалося, і за час перебування у шлюбі через різні погляди на життя, у них виникали постійні непорозуміння та сварки, котрі повторювалися регулярно, сумісне життя і збереження сім`ї стало неможливим. Через ці обставини та кардинально протилежні погляди па вирішення життєвих проблем, позивач прийшов до переконання, що їх спільне проживання як подружжя є неможливим. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 26.11.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгород реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, про що складено відповідний актовий запис № 572 було розірвано. Згідно Висновку Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області від 08.08.2018 року за №500/30-31, з врахуванням рішення комісії з питань захисту прав дитини від 31.07.2017 року за №8/01-15 орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити [PERSON] [INFO] батьківських прав щодо її неповнолітніх дітей [PERSON] . [INFO] га [PERSON] , [INFO] . Враховуючи вищенаведене, позивач просить суд позбавити [PERSON] , батьківських прав щодо її неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] , та стягувати з неї аліменти на його користь на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000,00 гривень щомісячно, але не менше як 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаю з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття та відповідно вказаний розмір аліментів підлягає індексації. Ухвалою судді від 05.03.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів надіслано учасникам справи. Ухвалою суду від 07.05.2019 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за даною позовною заявою до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, при цьому подав заяву, згідно з якою просить розглянути справу без його участі, зазначивши, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення у даній справі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки не повідомлено, відзив на позовну заяву не подала та клопотань про відкладення справи до суду не надходило. Представник органу опіки та піклування - виконавчого комітету Ужгородської міської ради у судове засіданні не з`явився, при цьому подав до суду заяву, згідно з якою просить розглянути справу без їх участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримуються в межах їх висновку. Суд констатує, що відповідач жодного разу не з`явився в судове засідання, не подавав до суду заперечень, відзиву на позов чи заяв про відкладення , а тому відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує позивач та представник третьої особи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. 03 вересня 1994 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено та зареєстровано шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгород реєстраційної служби Ужгородською міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області складено відповідний актовий запис № 572. В шлюбі у них народилось двоє дітей [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) та [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 26.11.2015 року, яке набрало законної сили 16 грудня 2015 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгород реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, про що складено відповідний актовий запис № 572 було розірвано. Згідно Висновку Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області від 08.08.2018 року за №500/30-31, з врахуванням рішення комісії з питань захисту прав дитини від 31.07.2017 року за №8/01-15 орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити [PERSON] [INFO] батьківських прав щодо її неповнолітніх дітей [PERSON] . [INFO] га [PERSON] , [INFO] . Згідно п. 2 ч. 1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 р. позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п. 16 постанови особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК, зокрема як ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зі змісту висновку Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області від 08.08.2018 року за №500/30-31, з врахуванням рішення комісії з питань захисту прав дитини від 31.07.2017 року за №8/01-15 орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити [PERSON] [INFO] батьківських прав щодо її неповнолітніх дітей [PERSON] . [INFO] га [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що вона зловживає алкогольними напоями та веде асоціальний спосіб життя, а за результатами обстеження умов проживання за адресою [ADDRESS] , з`ясовано, що по місцю проживання [PERSON] відсутні електропостачання та газопостачання, теплопостачання, наявні в хаті меблі пошкоджені (зламані), для дітей не створено належних умов проживання. Таким чином, суд вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей є доцільним та таким, що не суперечить вимогам сімейного законодавства України. За змістом ч. 4 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", ч. 2 ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. За змістом абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII встановлено, що прожитковий мінімум у 2019 році на одну дитину віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня - 2027 грн., з 1 липня - 2118 грн., з 1 грудня - 2218 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно із ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У ч. 1 ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивач [PERSON] заявив вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] у розмірі 3000 грн., на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Аналізуючи зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, за відсутності обґрунтованих заперечень та доказів протилежного, суд доходить висновку, що розмір аліментів, який заявлений позивачем, буде достатнім та розумним для забезпечення гармонійного розвитку неповнолітніх дітей, тому з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти на утримання дітей у сумі 3 000,00 грн., на кожну дитину щомісячно, до досягнення старшою дитиною повноліття. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позов в частині стягнення аліментів слід задовольнити, стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000,00 грн., на кожну дитину, починаючи з дня подання позову та до досягнення старшою дитиною18-річного віку, з подальшою індексацією відповідно до закону. За таких обставин суд приходить до переконання, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved