Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

Заявник звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт належності їй правовстановлюючого документу, а саме: трудової книжки [NUMBER] , виданої російською мовою на ім`я « [PERSON] » за період роботи з 24.04.1980 року по 20.04.1989 року. Встановлення факту необхідно заявнику для підтвердження стажу роботи та призначення пенсії. 16.09.2019 року заявником було уточнено заяву, у зв`язку з реорганізацією заінтересованої особи. Враховуючи уточнену заяву заінтересовану особу було замінено з "Лозівське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Харківській області" на "Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області". Заявник у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні заяви наполягала. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання був повідомлений належним чином, про причини не явки не повідомив. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд встановив такі факти. За змістом п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно паспорту громадянина України, заявник [PERSON] народилася [INFO] (а.с.3). В трудовій книжці [NUMBER] російською мовою зазначено ім`я « [PERSON] »(по батькові особи виправлено на «[PERSON]», дата народження вказана - [INFO] (а.с.6-7). З Витягу з Державного реєстру (а.с.11) вбачається, що громадянка [PERSON] 29.03.2011 року уклала шлюб з [PERSON] та взяла прізвище чоловіка. 23.10.1987 року шлюб між мовою оригіналу « [PERSON] » та « [PERSON] » було розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу. 14.05.1992 року мовою оригіналу « [PERSON] » та « [PERSON] » уклали шлюб, дружина взяла прізвище чоловіка, що підтверджуються свідоцтвом про укладення шлюбу(а.с.9). Згідно відповіді Пенсійного фонду від 16.07.2019 року(а.с.12), [PERSON] було відмовлено у зарахуванні стажу через виправлення у «по батькові». Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст. 76, ч. 1 ст. 81, ст. 90 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підставі п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження цивільні справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», коли установи, які видали документи не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України громадяни мають право звернутись до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не саме одержання документа, а оформлення особистих чи майнових прав, які випливають з цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючий. Встановлення даного факту необхідно заявнику для підтвердження трудового стажу. Враховуючи вище викладене, зважаючи на надані заявником документи, суд знаходить заяву такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved