Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачки [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги мотивовано тим, що 15.09.1984 року позивач уклав шлюб з відповідачем. Заочним рішенням Виноградівського районного суду від 28.12.2016 року по справі № 299/2998/16-ц шлюб між ними розірвано. Питання про поділ майна подружжя в зазначеній справі не ставилось. За період шлюбу за спільні кошти вони з відповідачкою на підставі договору купівлі-продажу від 18 січня 1996 року набули спільне майно - житловий будинок, що розташований в [ADDRESS], вартість якого станом на 23.06.2017 року згідно довідки КП "Виноградівське РБТІ" №401 становить 131 255,00 грн. У зв'язку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить виділити у власність йому і відповідачці по 1/2 частині вказаного житлового будинку; визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку та стягнути з відповідачки судові витрати. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилися, однак позивач подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність та підтримання позовних вимог. Відповідачка [PERSON] будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи в судове засідання також не з'явилася, заяв, клопотань про відкладення судового розгляду від неї не надійшло. Відтак, у відповідності до порядку, встановленого ст.ст. 169, 224, 225 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 1 ст. 61 СК України визначено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до частин 1, 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Також згідно частин 3, 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Виходячи з положень частин 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяься в постанові від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені, між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що з 15.09.1984 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Заочним рішенням Виноградівського районного суду від 28.12.2016 року по справі № 299/2998/16-ц шлюб між сторонами розірвано. Питання про поділ майна подружжя в зазначеній справі не ставилось. Житловий будинок з надвірними спорудами, розташований у [ADDRESS] є об'єктом спільної сумісної власності сторін, як подружжя, право власності на яке, згідно Договору купівлі-продажу від 18.01.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори за реєстровим № 40, зареєстроване за відповідачкою [PERSON] за час перебування у шлюбі з позивачем. Вартість житлового будинку станом на 23.06.2017 року згідно довідки КП "Виноградівське РБТІ" №401 становить 131 255,00 грн. Враховуючи, що зазначений житловий будинок є спільною сумісною власністю сторін, виходячи з принципу рівності часток у вказаному майні, вимоги позивача підлягають до задоволення. Судові витрати понесені позивачем по сплаті судового збору в сумі 656,28 грн. на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved