Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

В серпні 2012 року ДП «ЛПП України» акціонерного товариства «ЛПП» звернулось до Галицького районного суду м. Львова з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. В позові позивач вказує, що між ДП «ЛПП Україна» акціонерного товариства «ЛПП» і суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою [PERSON] 08.04.2009 року було укладено договір поставки № б/н. 08.04.2009 р. На підставі договору, постачальник зобов'язувався передати у власність покупцеві товар, окремими партіями, на суму, що зазначалась у накладних на кожну партію товару, а покупець зобов'язувався прийняти та оплатити товар. Відповідно до п. 3.2. договору поставки, розрахунки за цим договором між постачальником і покупцем, тобто між позивачем та відповідачем провадяться у формі повної передоплати вартості кожної окремої поставки шляхом перерахування покупцем коштів на розрахунковий рахунок постачальника, або внесення покупцем коштів готівкою через касу постачальника. Проте, протягом 2010 року і 2011 року покупець здійснював оплату порушуючи положення договору, а саме, не сплачував поставки товару попередньою оплатою. Станом на 15.08.2012 р. покупець не оплатив, згідно накладних за поставлений товар, грошові кошти на загальну суму 97 472 грн. Пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань складає подвійну облікову ставку НБУ за період з 17.10.2011 року по 16.04.2012 року становить 7 501,34 грн. Таким чином, позивач вказує, що борг за договірними зобов'язаннями суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи [PERSON] перед ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП» станом на 15.08.2012 р. складає 108 379, 41 грн., з них: 97 472,00 грн. - основний борг; 2 427,45 грн. - заборгованість за рахунок трьох процентів річних; 978,62 грн. - сума інфляційних втрат; 7501,34 - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань. Відповідно наявної суми заборгованості позивач направив відповідачу претензію 21.05.2012 року № 151 на суму 107 808, 84 грн. 09.07.2012 року відповідач перерахував на рахунок позивача суму в розмірі 100 грн. без зазначення призначення платежу. При цьому, 09.08.2012 року відповідачем надана відповідь на претензію, в якій зазначається, що відповідач найближчим часом прийме міри для врегулювання спірних питань. Однак на момент подання позовної заяви відповідачем будь-яких оплат на користь позивача не здійснювалось. Згодом позивачу стало відомо з ухвали Господарського суду Черкаської області від 10.08.2012 року № 5026/1188/12, що відповідач з 20.07.2012 року припинив свою діяльність як фізична особа-підприємець за власним рішенням та був позбавлений статусу підприємця про що внесено запис до Єдиного державного реєстру про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, при цьому не погасив перед позивачем своєї заборгованості. Тому позивач змушений звертатися з відповідним позовом до суду. Згідно ухвали Галицького районного суду м. Львова від 21.01.2014 року цивільна справа за ДП «ЛПП Україна» акціонерного товариства «ЛПП» до [PERSON] про стягнення грошових коштів була передана на розгляд до Уманського міськрайонного суду Черкаської області відповідно до територіальної підсудності. Згідно ухвали Уманського міськрайонного суду від 13.02.2014 року цивільна справа за позовом ДП «ЛПП Україна» акціонерного товариства «ЛПП» до [PERSON] про стягнення грошових коштів була прийнята до провадження. Представник позивача у судове засідання не з'явився. На адресу суду від представника ДП «ЛПП України» акціонерного товариства «ЛПП» надійшло клопотання в якому останній просить суд цивільну справу за позовом ДП «ЛПП України» акціонерного товариства «ЛПП» до [PERSON] про стягнення грошових коштів розглядати у відсутність представника позивача. Також у клопотання вказано, що вони підтримують позовні вимоги, що викладені в первинному позові та проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON], належним чином, відповідно до вимог чинного ЦПК України повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює судове рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно договору поставки від 08.04.2009 року постачальник ДП «ЛПП України» акціонерного товариства «ЛПП» зобов'язувався передати у власність покупцеві - ФО -підприємцю [PERSON] товар, визначений у п. 1.2. договору, а покупець зобов»язувався в порядку та на умовах визначених у цьому договорі, прийняти та оплатити товар ( а.с. 6-7). Відповідно до п. 3.2. укладеного між сторонами договору поставки , розрахунки за цим договором між постачальником і покупцем, тобто між позивачем та відповідачем провадяться у формі повної передоплати вартості кожної окремої поставки шляхом перерахування покупцем коштів на розрахунковий рахунок постачальника, або внесення покупцем коштів готівкою через касу постачальника. В п. 3.1. договору від 08 квітня 2009 року зазначено, що загальна сума договору становить суму вартості всіх поставок здійснених відповідно до нього. Відповідно до п. 5.2. договору поставки він починає свій перебіг у момент, визначений в п. 1.1. даного договору та закінчується 31.12.2010 року. Також в п. 5.4.договору поставки передбачено, що зміни у цей договір, якщо інше не передбачено чинним в Україні законодавством, можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін, яка оформляється додатковою угодою до даного договору. Відповідно до п. 4.1.1. договору поставки порушенням договору є його не виконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору. Також в п. 4.1. договору поставки вказано, що у випадках порушення зобов»язання, що виникає з цього договору, сторона несе відповідальність визначену цим договором та (або) чинним в Україні законодавством. В послідуючому сторонами було укладено дві додаткові угоди до договору поставки від 08.04.2009 року: 27.09.2010 року ( де строк дії договору було продовжено до 31.12.2011 року та внесли зміни з приводу «Місцезнаходження та реквізитів сторін», а саме постачальника), та 21 березня 2011 року ( де було знову внесли зміни з приводу «Місцезнаходження та реквізитів сторін», а саме постачальника). Доказів оплати відповідачем позивачу товару за договорами поставки в розмірі 97 472 грн. - відповідачем суду не представлено при цьому позивачем до матеріалів справи долучено акт звірки взаєморозрахунків підписаний сторонами відповідного договору. Тобто судом встановлено, що сторонами договору поставки складений акт звірки взаєморозрахунків за договором поставки від 08.04.2009 року, з якого вбачається, що сума боргу в розмірі 97 572 грн. відповідачем визнана (а.с. 10). Відповідно наявної суми заборгованості позивач направив відповідачу претензію від 21.05.2012 року № 151 ( а.с. 27-28). 09.08.2012 року відповідачем надана відповідь на претензію, в якій зазначається, що відповідач найближчим часом прийме міри для врегулювання спірних питань(.а.с. 31). Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Згідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. В ухвалі судді господарського суду Черкаської області від 10 серпня 2012 року вказано, що згідно даних Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців станом на 10.08.2012 року стан фізичної особи - підприємця є припиненим. ( а.с. 38-39). До суду загальної юрисдикції позивач подав позов 28 серпня 2012 року. При цьому відповідно до вищевказаної ухвали судді господарського суду Черкаської області від 10 серпня 2012 року за результатом розгляду матеріалів за позовом ДП «ЛПП України» акціонерного товариства «ЛПП» до фізичної особи - підприємця [PERSON] суддею було прийнято рішення про відмову у прийнятті позовної заяви. Відповідно до роз»ясень, що містяться у п. 3.3. листа Вищого арбітражного суду України від 23.10.2000 року № 01-8/556 - з моменту скасування державної реєстрації громадянина, як суб»єкта підприємницької діяльності, зокрема за його особистою заявою, спори за участю такого громадянина, у тому числі пов»язані із здійсненням ним раніше підприємницької діяльності, підвідомчі судам загальної юрисдикції. Частинами 1 та 2 ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. На виконання умов договору поставки позивач поставив, а відповідач прийняв в період з. товар на загальну суму 97 572 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними (а.с. 11-20). На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позивач належним чином виконав свої зобов»язання за договором поставки перед відповідачем. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно положень ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання за договором поставки, та про задоволення позовних вимог щодо стягнення основної заборгованості в розмірі 97 472 грн. Щодо позовних вимог в частині стягнення пені та 3% річних і суми боргу з урахуванням індексу інфліції, суд зазначає наступне. Відповідно до п. З ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. В судовому засіданні достовірно встановлено, що договором поставки сторони не погодили, що за несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов'язання з оплати вартості поставленого позивачем товару, відповідач має сплатити на користь позивача пеню. Тому позов у цій частині не підлягає до задоволення у зв»язку із недоведеністю. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд, враховуючи вищевикладене та прострочення відповідачем грошового зобов'язання (оплати вартості поставленого за договором товару), перевіривши розмір суми боргу з урахуванням індексу інфліції та 3% річних на предмет відповідності вимогам договору, чинного законодавства України, зокрема, ст.ст. 253-255, ч. 3 ст. 549, 625 ЦК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфліції та 3% річних в цілому є законними та обґрунтованими. Суд вбачає підстави для задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів: 2 427,45 грн. - заборгованості за рахунок нарахування 3% річних та 978, 62 грн. - суми інфляційних втрат. Згідно з ч. 1 ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволення яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", ст.ст. 175 ГК України, ст.ст. 526, 549, 610-612, 625, 692, 712 ЦК України та

Outcome: partial