Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] \~пред`явила до\~суду позов\~до відповідача Великоберезовицької селищної ради, Тернопільського району, Тернопільської області, у якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, який знаходиться по [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] . В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина в тому числі на належну їй 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, який знаходиться по [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок станом на 15 квітня 1991 року належав до суспільної групи «колгоспний двір», головою якого була [PERSON] та членом двору була вона ( [PERSON] ). За життя [PERSON] склала заповіт, згідно якого заповіла своє майно в рівних частках [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте, згодом подав заяву про відкликання заяви про прийняття спадщини та про відмову від спадщини в користь [PERSON] . З метою отримання свідоцтва про право на спадщину після померлої матері, вона звернулася до приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Чопик І.Я. Однак, постановою приватного нотаріуса №761/02-31 від 23 лютого 2019 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок, який знаходиться по [ADDRESS] . За вказаних обставин позивачка позбавлена можливості оформити спадкове майно у нотаріальному поряду, у зв`язку із чим просить позов задовольнити. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 січня 2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Позивачка [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій вказала , що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задоволити. Від відповідача Великоберезовицької селищної ради, Тернопільського району, Тернопільської області до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника селищної ради, вказано, що Великоберезовицька селищна не заперечує проти задоволення позову [PERSON] . Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом установлено: Згідно інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна №269 виданої 18 грудня 2020 року фізичною особою-підприємцем [PERSON] станом на 18 грудня 2020 року, будинковолодіння по [ADDRESS] рахується за [PERSON] , [PERSON] . Станом на 01 квітня 2013 року за [PERSON] державна реєстрація права власності не проведена. Відповідно до Інформаційної довідки №476, виданої 04 квітня 2019 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, за матеріалами бюро станом на 01 січня 2013 року державна реєстрація права власності на житловий будинок по [ADDRESS] за [PERSON] в бюро не проведена. [PERSON] померла [INFO] , про що складено актовий запис №04 Виконавчого комітету Настасівської сільської ради, Тернопільського району, Тернопільської області, яким 21 січня 2019 року видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Згідно довідки №1549 виданої 17 грудня 2020 року Великоберезовицькою селищною радою Тернопільського району Тернопільської області, будинковолодіння, яке знаходиться в [ADDRESS] рахується за [PERSON] станом на 15 квітня 1991 року двір колгоспний, голова двору [PERSON] , 1936 року народження; дочка [PERSON] , 1974 року народження. Земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку та надвірних будівель та споруд становить 0,25 га приватизована. Відповідно до довідки №369 виданої 01 квітня 2019 року Виконавчим комітетом Настасівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, станом на день смерті [PERSON] разом із нею у житловому будинку по [ADDRESS] були зареєстровані і проживали: [PERSON] дочка; [PERSON] син. Згідно заповіту, складеного 20 травня 2008 року [PERSON] у с. Настасів, Тернопільського району, Тернопільської області, [PERSON] заповіла належний їй житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] заповіла [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. Вказаний заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Настасівської сільської ради, Тернопільського району, Тернопільської області Зозуляк Марією Іванівною та зареєстровано в реєстрі за №157. Як убачається із наданих на запит суду Державним нотаріальним архівом Тернопільської області матеріалів спадкової справи №46/2019, заведеної приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Чопик Іриною Ярославівною до майна померлої [PERSON] , у квітні 2019 року позивачка [PERSON] звернулася у Тернопільську районну державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] . Також у\~травня 2019\~року [PERSON] \~звернувся у Тернопільську районну державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] . 06 липня 2019 року [PERSON] подав у Тернопільську районну державну нотаріальну контору заяву, згідно якої відкликав раніше подану ним заяву про прийняття спадщини та відмовився від спадщини за заповітом після померлої [PERSON] в користь [PERSON] . 23 липня 2019 року позивачка [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Чопик І.Я. із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину після померлої [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Чопик І.Я. від 23 липня 2019 року за №761/02-31 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON] , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок. 12 березня 2018 року ФОП [PERSON] виготовлено технічний паспорт на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] . Як убачається із характеристики будинку, господарських будівель та споруд вказане будинковолодіння складається із: А житловий будинок, 1978 року побудови; а прибудова, 1978 року побудови; сх сходи, 1978 року побудови; Пд підвал, 1978 року побудови; Б літня кухня, 1975 року побудови; б тамбур, 1980 року побудови; В хлів, 1975 року побудови; Г вбиральня, 1980 року побудови; Д стодола, 1980 року побудови; с септик; 1 огорожа; 2 ворота; 3 хвіртка. Згідно експлікації приміщень до плану житлового будинку під літ. А, загальна площа житлового будинку становить 75,4\~кв.м., житлова площа 51,0 кв.м. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] станом на 15 квітня 1991 року належав до суспільної групи «колгоспний двір». Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Так, у відповідності до чинного на той час законодавства, зокрема положень Цивільного кодексу Української РСР 1963 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно з ст. 13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином, записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади / публічних актів /, що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. На час виникнення спірних правовідносин, порядок введення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів / далі - Вказівки /, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР /далі - Держкомстат СРСР / від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР № 69 від 25 травня 1990 р. Відповідно до п. 20 Вказівок суспільна група господарства встановлюється в залежності від роду занять голови господарства /сім`ї/. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 14.01.2014 року у справі №6-145цс13 та від 18 листопада 2015 року № 6-350цс15. Таким чином, право на частку у колгоспному дворі мають всі члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на таку частку. Станом на 15 квітня 1991 року головою колгоспного двору, що знаходиться по [ADDRESS] була [PERSON] , членом колгоспного двору була [PERSON] . Таким чином, їм належить по 1/2 частині вказаного будинковолодіння. Відповідно до ст. 1216-1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У ст.1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Таким чином, оскільки спадкоємець за заповітом [PERSON] у встановлений законом строк подав нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини за заповітом після померлої [PERSON] в користь позивачки [PERSON] , отже позивачка є єдиною спадкоємицею за заповітом після померлої [PERSON] та набула права на спадкування належної [PERSON] 1/2 частки у житловому будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, який знаходиться по [ADDRESS] . Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, беручи до уваги визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону та не порушує прав та інтересів інших осіб, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved