Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

В травні 2016 року [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] звернулась до суду із зазначеним позовом та просить вселити її та її неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в квартиру [ADDRESS]. Вимоги позову обґрунтовує тим, що 25.02.2005 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від вказаного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивачка зареєстрована в квартирі [ADDRESS] 27.06.2002 року. Власником вказаної квартири є [PERSON] Неповнолітні діти були зареєстровані в зазначеній квартирі з моменту їх народження. Весь цей час позивачка з дітьми проживали разом з відповідачем за місцем реєстрації. Комунальні платежі сплачувались із сімейного бюджету. Після того, як в спірну квартиру переїхала проживати мати відповідача, відносини між подружжям стали стрімко погіршуватись. Відповідач зі своєю мамою став створювати для позивачки і дітей нестерпні умови для проживання. Постійно вчиняв скандали, бійки в присутності дітей. При дітях змушував позивачку знятись разом з дітьми з реєстрації в спірній квартирі. 16.09.2011 року рішенням Деснянського районного суд м. Києва шлюб між сторонами було розірвано. З того моменту відносини позивачки з колишнім чоловіком ще більш погіршились, він почав перешкоджати їй та дітям в проживанні в спірній квартирі. Змінив в квартирі вхідні замки. Не віддав особисті речі позивачки й дітей. В зв'язку з тим, що позивачка не могла потрапити в квартиру, де знаходяться їхні з дітьми речі, вона була змушена неодноразово звертатись з заявами до правоохоронних органів. На даний час, саме з неправомірних дій відповідача та його матері, позивачка змушена винаймати собі житло, на яке витрачає багато коштів. Іншого житла у неї немає. З вищевказаних підстав, позивачка, діючи в своїх інтересах та інтересах своїх малолітніх дітей, звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням. В той же час, відповідач, [PERSON], звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16.04.2015 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням задоволено в повному обсязі. Зобов'язано відповідача не чинити перешкоди в користуванні житлової площі квартири [ADDRESS] [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON], та передати ключі від квартири [ADDRESS]. В задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21.10.2015 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16.04.2016 року залишено без змін. Але, відповідач й досі чинить перешкоди позивачці разом з дітьми у користуванні та проживанні в спірній квартирі. Державна виконавча служба Деснянського районного правління юстиції в м. Києві відмовляється організувати своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішення, так як даним рішенням не зобов'язано вселити позивачку разом з дітьми в квартиру [ADDRESS]. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених в ньому та просила його задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та пояснив, що не заперечує проти того, щоб неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживали в квартирі [ADDRESS], однак категорично заперечує проти того щоб в квартирі проживала його колишня дружина [PERSON] Таке рішення обґрунтував тим, що позивачка постійно вчиняє сварки з його матір'ю, застосовує відносно неї фізичну силу. Третя особа: [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що колишня невістка постійно вчиняє сварки та застосовує фізичну силу по відношенню до неї. На її зауваження позивачка не реагує та веде себе зухвало. Вважає неможливим проживання позивачки в спірній квартирі, оскільки мала місце сварка, під час якої позивачка нанесла їх тілесні ушкодження. Третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної в судове засідання свого представника не направила, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлялись належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не надали, причини неявки не повідомили. Третя особа: Відділ державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві в судове засідання свого представника не направила, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлялись належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не надали, причини неявки не повідомили. Суд, вислухавши представника позивачки, відповідача, третю особу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що з 25.02.2005 року по 16.09.2011 року позивачка [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію шлюбу (а.с.10). Рішенням Деснянського районного суду від 16.09.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 25.02.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 198, було розірвано (а.с.13). За період шлюбу у сторін народилося двоє дітей:[PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження дітей (а.с.8,9). Власником спірної квартири є відповідач по справі [PERSON], що не заперечувалось в судовому засіданні представником позивачки. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], зареєстровані у квартирі [ADDRESS], власником особового рахунку житлоплощі є [PERSON], що підтверджується довідкою Житлово-будівельного кооперативу «Автотранспортник-10» (а.с.11). Відповідно до довідки Житлово-будівельного кооперативу «Автотранспортник-10», [PERSON] разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають в квартирі [ADDRESS] (а.с.12). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 03.03.2014 року було визначено місце проживання малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з матір'ю - [PERSON] (а.с.14,15). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.05.2014 року вищезазначене рішення було залишено без змін та набрало законної сили (а.с.16,17). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 03.03.2014 року було встановлено, що між батьками дітей після розірвання шлюбу склалися напружені стосунки між собою, та що під час розгляду вищезазначеної цивільної справи, неповнолітні діти проживають разом зі своєю матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] Відповідно до Акту обстеження житлово-будівельних умов від 27.02.2014 року [PERSON] орендує цю квартиру, для малолітніх дітей створено всі умови для їх навчання та відпочинку (а.с.14- зворот). Апеляційний суд м. Києва ухвалою від 14.05.2014 року встановив, що з моменту розірвання шлюбу, неповнолітні діти проживають разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS], зазначивши, що відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до зміни рішення суду, оскільки позивач може змінити місце проживання, та разом з тим вона правомірно скористалась своїм правом на звернення до суду з цим позовом незалежно від місця її проживання (а.с.16,17). Вказана ухвала суду набрала законної сили 14.05.2014 року. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16.04.2015 року позовну заяву [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON], про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням задоволено. Зобов'язано [PERSON] не чинити перешкоди в користуванні житлової площі квартири [ADDRESS], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON], та передати ключі від дверей квартири [ADDRESS]. У задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та зняття її з реєстраційного обліку відмовлено (а.с.18-20). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21.10.2015 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 1.04.2015 року залишено без змін (а.с.21-22). Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Не потребують доказуванню обставини, установлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Преюдиційні обставини є обов'язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Наявність неприязних стосунків між позивачкою та третьою особою по справі [PERSON] підтверджується висновком про проведену перевірку по заяві [PERSON] затвердженим начальником Деснянського РУ ГУМВС України в м. Києві, постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 11.01.2012 року, затвердженою начальником Деснянського РУ ГУМВС України в м. Києві, копією постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 10.05.2015 року, затвердженою начальником Деснянського РУ ГУМВС України в м. Києві, листом начальника відділу служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 20.09.2013 року, листом начальника Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 26.12.2013 року (а.с.94-98,100). Відповідно до актів державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції в м. Києві від 14.04.2016 року та 28.04.2016 року при вчиненні виконавчих дій по виконавчому провадженню ВП №49972887 при примусовому виконанні виконавчого листа №2-2-1751/2015 виданого Деснянський районним судом м. Києва встановлено, що за виходом державного виконавця за місцем знаходження квартири [ADDRESS] виконати вищезазначене рішення не виявилось можливим. Двері квартири ніхто не відчиняє. Боржник [PERSON] про місце та час проведення виконавчих дій був попереджений належним чином (а.с.23,24). Отже, вищевикладене свідчить про те, що відповідач [PERSON] і досі чинить перешкоди позивачці разом з дітьми у користуванні та проживанні в спірній квартирі, що унеможливлює позивачці та дітям мати вільний доступ до вселення в спірну квартиру. У судовому засіданні відповідач підтвердив, що дійсно не бажає щоб [PERSON] проживала в його квартирі, проте не заперечує щоб діти проживали в цій квартирі, але без матері. Не заперечував проти того, що сам особисто за власною ініціативою зареєстрував [PERSON] в спірній квартирі. Також стверджував, що оскільки закінчився строк дії договору оренди квартири від 25.07.2002 року (а.с.92), що був укладений між ним та [PERSON] та оскільки він був укладений з [PERSON] але позивачка змінила прізвище на [PERSON], то відповідно позивачка не має права користуватися квартирою [ADDRESS]. Наголошував на тому, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 03.03.2014 року було визначено місце проживання малолітніх дітей за іншою адресою. Однак, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Деснянського районного суду від 03.03.2014 року місце проживання малолітніх дітей визначено разом з матір'ю без зазначення конкретної адреси, разом з тим, ухвалою Апеляційного суду міста Києва зазначено, що позивач може змінити місце проживання. Згідно ч.1 ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Частиною третьої цієї статті передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 310 ЦК України, фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Згідно ч.4 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у порядку користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно зі статтею 18 Закону України "Про охорону дитинства" діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Держава охороняє і захищає право користування та інтереси дітей, тому, неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень (стаття 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей"). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 176 СК України батьки зобов'язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. Права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюються законом. Відповідно до ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Відповідно до ч. 5 ст. 9 ЖК України житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно із ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч.1. ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 156 Житлового Кодексу України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. На підставі наведеного вище чинного законодавства, державою встановлено, що відповідач зобовязаний як власник квартири утриматися від дій, які порушують право його колишньої дружини та дітей на користування його квартирою. Оскільки позивачка [PERSON] вселилася у спірну квартиру за згодою відповідача [PERSON], про що свідчить її реєстрація в спірній квартирі, її вселення, а вподальшому і проживання було обумовлене наявністю сімейних відносин між нею та відповідачем, у встановленому законом порядку не позбавлена права користування квартирою, її право на проживання та користування житлом підлягає судовому захисту шляхом вселення [PERSON] та її неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в квартиру [ADDRESS]. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved