Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

Позивач [PERSON] Акціонерне Товариство [PERSON] «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обгрунтування своїх позовних вимог вказав, що відповідно до укладеного договору б/н від 28.12.2007 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 6000грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Внаслідок порушення умов договору станом на 31.01.2017 року у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 44991,11 грн., яка складається з : заборгованості за кредитом- 4650,55 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 34910,03 грн.; заборгованість за комісією- 3050,00грн. штраф 250 грн.(фіксована частина), 2130,53грн. (процентна складова). Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 44991,11 грн. за кредитним договором б/н від 28.12.2007 року та понесений судовий збір. В судове засідання представник позивача надав заяву, в якій підтримує позовні вимоги у повному обсязі, просить розглядати справу без їх участі (а.с.38). Відповідач в судове засідання не з»явився повторно, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Суд на підставі ст. 224 ЦПК України виносить заочне рішення по справі, оскільки проти цього не заперечує позивач, а належним чином повідомлений відповідач про день і час слухання справи не повідомив причини своєї неявки в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 60 ЦПК України кожна із сторін зобов»язанна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх докзазами, приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 28.12.2007 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 6000грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. (а.с.7-10) Станом на 31.01.2017 року у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 44991,11 грн., яка складається з : заборгованості за кредитом- 4650,55 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 34910,03 грн.; заборгованість за комісією- 3050,00грн. штраф 250 грн.(фіксована частина), 2130,53грн. (процентна складова) (а.с.5-6). Відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів за любим із грошових зобов»язань, передбачених договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобов»язаний сплатити банку штраф в розмірі 500грн. + 5% від суми позову. Відповідно до п.5.5.1 Правил користування платіжною картою за несвоєчасне виконання боргових зобов»язань удержувач карти сплачує відсотки за підвищеною ставкою та додаткову комісію, розміри яких визначаються тарифами. Відповідно до ст. 525,526,530 ЦК України зобов»язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від зобов»язання не допускається. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 525,526,530 ЦК України зобов»язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від зобов»язання не допускається. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року № 11 «Про судове рішення» судове рішення є найважливішим актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією принципу верховенства права. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. 14 жовтня 2014 року набрав чинності Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в ст.2 якого зазначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, до проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. У п.5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону \~\~зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014, у період із 14 квітня 2014 року до її закінчення. На виконання вимог цього закону КМУ \~\~прийняв розпорядження№1053-р від 30 жовтня 2014 року, яким затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до цього розпорядження до зазначених населених пунктів належить і село Гришине Покровського району Донецької області. В подальшому\~розпорядженням КМУ від 05.11.2014 року № 1079-р дію розпорядження КМУ від 30.10.2014 року зупинено. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом» \~\~район проведення антитерористичної операції - це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. За наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07 жовтня 2014 року №33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень) Розпорядженням КМУ від 02.12.2015 року № 1275-р \~затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження КМУ від 30.10.2014 року № 1053р та розпорядження КМУ від 05.11.2014 року № 1079-р. Згідно із додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить і село Гришине Покровського району Донецької області. Відповідно до ст. 5 ЦК України \~\~акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Відповідно до ст. 58 Конституції України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли пом'якшує або скасовує у цивільну відповідальність особи. Зворотна дія в часі закону чи іншого нормативно-правового акта полягає в тому, що його юридична обов»язковість поширюється на факти, які виникли до набрання ним чинності, причому саме з моменту їх виникнення. При такій дії відбувається перегляд, корекція попередніх рішень щодо таких фактів вже відповідно до нового закону чи іншого нового нормативно-правового акта. Проте, не можуть мати зворотної дії юридичні норми, які встановлюють нові права й обов»язки чи заборони, оскільки порушення таких прав, невиконання таких обов»язків, недотримання таких заборон завжди буде новим видом, новим складом правопорушень. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Розпорядження\~\~Кабінету\~\~Міністрів\~\~ є\~\~підзаконним\~\~нормативно-правовим актом. У\~\~даному\~\~випадку\~\~розпорядження містять вторинні (похідні) норми, що розкривають\~\~і\~\~конкретизують\~\~первинні норми, приймаються на їх підставі, спрямовані на їх виконання.\~\~ Отже, норми підзаконного правового акта - розпорядження КМУ від 05.11.2014 року розповсюджувались на правовідносини, які виникли до вступу цього розпорядження в силу, та регулювались нормами вищезазначених діючих законодавчих актів. Оскільки на теперішній час село Гришине Покровського району Донецької області,згідно затвердженого переліку, є територією де проводилася антитерористична операція, штрафні санкції та пеня були нараховані банком станом на 31.01.2017 року, після набрання чинності Закону України від 2 вересня 2014 року "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", та в момент чинності вищезазначених нормативно-правових актів, то визначені Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» \~ тимчасові заходи для забезпечення підтримки осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції, з урахуванням положень\~ ст. 5 ЦК України та ст. 58 Конституції України, розповсюджуються на відповідача звільняють останнього від обов'язку по оплаті на користь позивача всієї суми штрафних санкцій. Такі самі положення містяться в Постанові ВСУ від 13.03.2017 року у справі №6-2879цс16, правові позиції якої, відповідно до ст.360-7 ЦПК України, є обов»язковими для усіх судів України. За таких підстав суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, зокрема в сумі 42610,58 грн., яка складається з : заборгованості за кредитом- 4650,55 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 34910,03 грн., заборгованість за комісією- 3050,00грн.; за вирахуванням штрафних санкцій: 250 грн.(фіксована частина), 2130,53грн. (процентна складова), враховуючи норми Закону України від 2 вересня 2014 року "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", та не зазначення в розрахунку періоду та часу нарахування штрафних санкцій, приймаючи до уваги той факт, що сам розрахунок заборгованості був зроблений станом на 31.01.2017 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати судовий збір, пропорційно задоволеним вимогам, у розмірі 1515,36 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial