Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

Орган опіки і піклування Уманської райдержадміністрації в інтересах малолітньої [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обгрунтування позовної заяви вказав, що до органу опіки і піклування Уманської райдержадміністрації надійшли матеріали щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , як такого, який злісно ухиляється від виконання батьківських обов?язків. Із документів установлено, що мати малолітньої [PERSON] та [PERSON] перебували у цивільному шлюбі з початку 2018 року, від якого в них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Проте, подружні стосунки між ними не склалися. Після чергової суперечки [PERSON] пішов здому, а [PERSON] покінчила життя самогубством. З моменту смерті матері малолітня [PERSON] проживає у родині своєї бабусі [PERSON] , [INFO] . З її пояснень з?ясовано, що батько [PERSON] не піклується про доньку, про її стан здоров?я та духовний розвиток, не проявляє батьківської турботи та не допомагає матеріально. З довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Жашківської міської ради» установлено, що батьки дитини не приділяли її здоров?ю належної уваги, на огляд до педіатра не приводили, профілактичних щеплень дитині не робили. Із пояснень сусідів установлено, що [PERSON] жодним чином не цікавиться життям доньки, не надавав і не надає матеріальної підтримки, за місцем проживання доньки жодного разу його не бачили. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За вказаних обставин позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки: [PERSON] , [INFO] , та стягнути з нього на утримання малолітньої доньки аліменти в сумі 1006,50 грн. щомісячно і до досягнення нею повноліття. Ухвалою суду від 20.05.2021р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. У судове засідання представник позивача - органу опіки і піклування Уманської райдержадміністрації не з`явився. При цьому подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити та проводити розгляд справи без його участі. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, при цьому подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - служби у справах дітей Жашківської районної адміністрації не з`явився. При цьому подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу в його відсутності, щодо задоволення позовних вимог не заперечував. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно частин 1, 2 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. У відповідності до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ч.1 ст.19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Жашківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області вбачається, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] . З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що мати малолітньої [PERSON] - [PERSON] [INFO] померла. 16 березня 2020 року органом опіки і піклування Уманської райдержадміністрації було прийнято рішення, яким затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно його малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , у судовому порядку. З довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Жашківської міської ради» установлено, що батьки дитини не приділяли її здоров?ю належної уваги, на огляд до педіатра не приводили, профілактичних щеплень дитині не робили. Із письмового пояснення [PERSON] , [INFO] , вбачається, що малолітня [PERSON] являється її внучкою та проживає в її родині. Батько [PERSON] не піклується про доньку, про її стан здоров?я та духовний розвиток, не проявляє батьківської турботи та не допомагає матеріально. Із пояснень громадян, які проживають по сусідству з [PERSON] по [ADDRESS] , установлено, що [PERSON] жодним чином не цікавиться життям доньки, не надавав і не надає матеріальної підтримки, за місцем проживання доньки жодного разу його не бачили. З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання малолітньої [PERSON] від 12.03.2021р. вбачається, що малолітня [PERSON] проживає у родині бабусі [PERSON] , де створені належні умови для проживання та розвитку дитини. У відповідності до нотаріально посвідченої заяви від 25.03.2021р. [PERSON] дав згоду на позбавлення його батьківських прав відносно його малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , та не заперечує проти розгляду справи у його відсутність. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001р. передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. У відповідності до п.2 ч.1 ст.164 СК України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини (справа "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага (ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20.07.2016 № 760/18209/15-ц та від 14.09.2016 № 216/2914/14-ц). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ч.1 ст.80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Положенням ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України). Згідно із ч.ч.1, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що [PERSON] дійсно не виконує свої батьківські обов`язки, передбачені ст.150 СК України, не дбає про духовний і моральний розвиток дитини, матеріально її не забезпечує, а тому погоджується з висновком органу опіки і піклування Уманської райдержадміністрації щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959р.), «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Ч.2 ст.6 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. У відповідності до ч.1 ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Положенням ч.2 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У відповідності до вимог ч.ч.2,3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. З огляду на вищевказані обставини, приймаючи до уваги те, що відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , враховуючи перш за все інтереси дитини, суд приходить до висновку про небажання батька брати участь у вихованні доньки та вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, оскільки позбавлення батьківських прав у даному випадку є доцільним. Статтею 141 ЦПК України встановлено порядок розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача задоволено повністю, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved