Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

ПАТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнення курсової різниці. Позовні вимоги обгрунтовані посиланням на те, що 20.05.2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №068-2008-1212, відповідно до умов якого банк надає відповідачу кредит в сумі 75700,00 доларів США, строком користування до 10.05.2024 року зі сплатою 12,45% річних. 10 березня 2009 року, 27 березня 2009 року, 24 липня 2012 року між позивачем та [PERSON] укладалися додаткові угоди до кредитного договору, якими змінювався розмір плати за користування кредитом: з 10.03.2009 року по 09.03.2010 року встановлювалася ставка за користування кредитом на рівні 5,72% річних; з 10.03.2010 року по 09.03.2010 року - 13,80% річних; з 10.03.2015 року - 12,45% річних. Позивач свої зобов'язання виконав, надав відповідачу кредитні кошти шляхом зарахування на поточний рахунок відповідача. Для забезпечення виконання зобов'язання позичальником за кредитним договором, 20 травня 2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки №068-2008-1212-Р. 27.03.2009 року та 24.07.2012 року між позивачем та [PERSON] укладалися угоди, якими узгоджувалася зміна розміру плати за користування кредитом. Відповідач зобов'язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші свої зобов'язання згідно кредитного договору. Однак, в порушення умов кредитного договору та чинного законодавства України, [PERSON] не виконує взяті на себе зобов'язання. ПАТ «Універсал Банк» просило стягнути, солідарно, на свою користь з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором №068-2008-1212 від 20.05.2008 року, яка виникла станом на 20.10.2015 року в сумі 14413,70 дол США, суму курсової різниці в розмірі 1006483,97 грн. та судові витрати. [PERSON] також звернувся до суду з позовом до ПАТ «Універсал Банк» про визнання недійними умов кредитного договору. Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що 20.05.2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №068-2008-1212. Зазначив, що кредитний договір містить несправедливі умови, ціну продукції визначено неналежним чином, оскільки валюта договору та платежів - долар США, що суперечить українському законодавству. Позивач [PERSON] просив визнати недійсними умови п.1.1 та п. 1.5 кредитного договору згідно з якими зобов'язання за договором виражене в доларах США та погашення платежів здійснюється позичальником у валюті кредиту. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 15.06.2015 року було об'єднано в одне провадження справу №758/583/15-ц за позовом ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором зі справою № 758/4833/15-ц за позовом [PERSON] до ПАТ «Універсал Банк» про визнання недійсними умов кредитного договору. У судове засідання представник ПАТ «Універсал Банк» не з'явився. До початку судового засідання подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги за позовом ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підтримав та просив задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] та його представник не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені відповідно до вимог ЦПК України. Відповідач [PERSON] направив до суду письмові заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки фактично кредитний договір було розірвано в момент звернення ПАТ «Універсал Банк» з вимогою про повернення кредитних коштів в повному обсязі. Також зазначив, що стягнення курсової різниці не передбачено чинним законодавством. До початку судового засідання відповідач [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за позовом ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором без її участі. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази, прийшов до висновку про часткове задоволення позову ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та відмову у задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «Універсал Банк» про визнання недійними умов кредитного договору, виходячи з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, 20.05.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» (а.с. 91) та [PERSON] було укладено кредитний договір №068-2008-1212 (а.с.6-16), відповідно до умов якого [PERSON] отримав від банку кредит в сумі 75700,00 дол. США, строком користування до 10.05.2024 року зі сплатою 12,45% річних. Цільове призначення кредиту - на придбання майна, а саме: садовий будинок СТ «Верстатозавод» та земельна ділянка, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 10 березня 2009 року (а.с. 17-18), 27 березня 2009 року (а.с. 19-35), 24 липня 2012 року (а.с. 36-55) між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладалися додаткові угоди до кредитного договору, якими змінювався розмір плати за користування кредитом: з 10.03.2009 року по 09.03.2010 року встановлювалася ставка за користування кредитом на рівні 5,72% річних; з 10.03.2010 року по 09.03.2010 року - 13,80% річних; з 10.03.2015 року - 12,45% річних. Для забезпечення виконання зобов'язання позичальником за кредитним договором, 20 травня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки №068-2008-1212-Р ( а.с.56-58). 27.03.2009 року (а.с. 59-62) та 24.07.2012 року (а.с. 63-69) між між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладалися угоди, якими узгоджувалася зміна розміру плати за користування кредитом. Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2014 року позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено та стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість станом на 27.03.2014р. за кредитним договором в сумі 81684,34 дол. США (а.с. 77-79). Зазначене рішення суду набрало законної сили. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, факт укладання кредитного договору №068-2008-1212 між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON], факт укладання договору поруки №068-2008-1212-Р між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON], факт порушення умов кредитного договору №068-2008-1212 - не підлягають доказуванню. Сума заборгованості за кредитним договором відповідно до розрахунку заборгованості станом на 20.10.2015 року складає 14413,70 дол. США (а.с. 178), з яких: - відсотки - 13480,97 дол. США; - підвищені відсотки - 932,73 дол. США. Причиною спору стала відмова відповідачів [PERSON], [PERSON] у добровільному порядку виконати умови кредитного договору щодо сплати заборгованості. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України та кредитним договором. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. П. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Крім того, ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ч.1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Ч.2 ст. 554 ЦК України визначає, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України). Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини,- стягнути грошову суму в іноземній валюті. Така правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі №6-145цс14, яка відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Крім того, пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного суду від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Судом встановлено, що позивачем ПАТ «Універсал Банк» правомірно було надано кредит відповідачу [PERSON] у іноземній валюті. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна вимога ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 14413,70 дол. США підлягає задоволенню. Разом з тим, суд вважає, що вимога ПАТ «Універсал Банк» про стягнення з [PERSON], [PERSON] суму курсової різниці у розмірі 1006483,97 грн. задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національний банк України» офіційний валютний курс - курс валюти, офіційно встановлений Національним банком України, як уповноваженим органом держави. Частиною 1 статті 36 цього ж Закону передбачено, що Національний банк України встановлює офіційний курс гривні до іноземних валют та оприлюднює його. Отже, офіційний курс гривні до іноземних валют в різні періоди часу може змінюватися (зростати або падати), однак дана обставина не дає підстав стороні у зобов'язанні, спір щодо якого вже вирішений судом, пред'являти після цього до іншої сторони додаткові вимоги про стягнення курсової різниці. Діючим законодавством України, а також кредитним договором стягнення суми курсової різниці не передбачене, представник позивача у судовому засіданні не навів норм закону, якими передбачена можливість такого стягнення. Рішення Подільського районного суду м. Києва від 17.10.2014 року набрало законної сили, у ньому наведені розрахунки, проведені з врахуванням курсового співвідношення доларів США та гривні станом на дату розрахунку. Крім того, суд вважає, що позов [PERSON] до ПАТ «Універсал Банк» про визнання умов кредитного договору недійсними задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства. Згідно з положенням ч.2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання у іноземній валюті. Таким чином, згадана норма права не вимагає зазначення ціни договору в гривні та її еквівалент у іноземній валюті, разом з тим, надає право сторонам визначати грошовий еквівалент зобов'язання у іноземній валюті, де валюта є розрахунковою одиницею визначення ціни під час виконання зобов'язання. Відповідно до ч.2 ст.198 ЦК України виконання зобов'язань, виражених у національній валюті, здійснюється відповідно до закону. Пунктом 1 ч.2 ст.92 Конституції України статус національної валюти та статус іноземних валют на території України встановлюється виключно законами України. Положеннями ч.1 ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України № 15-93 від 19.02.1993р. «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань. Отже, чинні законодавчі акти передбачають обов'язковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, проте не містять заборони встановлення грошових зобов'язань у іноземній валюті. Відповідно до ст. 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснення таких банківських операцій, як розміщення коштів, залучених від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Коштами, відповідно до даного закону, є гроші в національній або іноземній валютах чи їх еквівалент. Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» №15-93 від 19.02.1993 року передбачено, що Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Відповідно до пп. "в", "г" ч. 4 ст. 5 Декрету індивідуальної ліцензії потребують, в тому числі, операції щодо: - надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; - використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави. Водночас, відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого Постановою Правління НБУ від 14.10.2004 року № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється: якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк. Виходячи з наведеного, укладання кредитного договору та його виконання в іноземній валюті за кредитним договором не суперечить чинному законодавству. Окрім цього, відповідно до листа Національного Банку України від 07.12.2009р. № 13 -210/7871 - 22612 «Щодо вимог підпункту в ч. 4 ст. 5 Декрету», відповідно до якого Національний Банк повідомив, що на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання/одержання кредитів в іноземній валюті, а тому операція з надання банками кредитів у іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків. За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Статтею 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому, згідно статті 627 Цивільного кодексу України та відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Враховуючи наведене, безпідставними є доводи позивача [PERSON] щодо невідповідності кредитного договору Закону України «Про захист прав споживачів» стосовно використання Банком іноземної валюти, що є, на його думку, несправедливою умовою договору. Також слід зазначити, що доводи [PERSON] щодо збільшення курсу долару на час виконання зобов'язання, що порушує дисбаланс прав і обов'язків сторін кредитного договору, є необгрунтованими. Питання стабільності таких курсів законодавчо не врегульовано, а фактична зміна курсу долара США по відношенню до національної грошової одиниці України є валютним ризиком, який у даному випадку несуть обидві сторони договору, у тому числі і позивач за зустрічним позовом. Такі валютні ризики самі по собі не є підставою для визнання недійсним укладеного договору в іноземній валюті. З урахуванням викладеного вище, суд і приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «Універсал Банк» про визнання умов кредитного договору недійсними. Відповідно до ст. 79, 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] та [PERSON] судовий збір у сумі 3654,00 грн., по 1827,00 грн. з кожного (а.с. 1). На підставі викладеного, ст.ст. 525, 526, 530, 553, 554, 625, 1048, 1054 ЦК України,

Outcome: partial