Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

В червні 2020 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про поновлення строку для прийняття спадщини, усунені від спадкування та просив суд поновити йому, строк для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та усунути від спадкування спадкового майна після смерті [PERSON] , яка помела [INFO] [PERSON] . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що [INFO] померла бабуся позивача [PERSON] , про що складено 10 квітня 2014 року відповідний актовий запис №332. 13 червня 2006 року [PERSON] склала заповіт та заповіла належну їй квартиру за адресою: [ADDRESS] [PERSON] та його сестрі [PERSON] (після укладення шлюбу змінила прізвище на [PERSON] ). Позивач у позові зазначив, що на момент складання заповіту він був неповнолітнім та на момент смерті бабусі він мешкав за межами міста та країни, а саме перебував на заробітках у Російській Федерації. Коли бабуся померла він приїхав на її похорон та потім одразу повернулася на роботу, тобто виїхав з держави. У лютому 2016 року позивач повернувся в країну та 02 березня 2016 року він разом з сестрою [PERSON] звернулись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Нотаріусом було відмовлено позивачу в отримання свідоцтва про право на спадщину, оскільки ним було пропущено строк для звернення з вказаною заявою. Позивач також у позові вказав, що він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак після смерті бабусі та свого повернення до м. Кривого Рогу він проживав у квартирі, яка за життя належала його бабусі, а саме за адресою: [ADDRESS] , сплачував комунальні платежі за вказаною адресою та зробив там косметичний ремонт. Крім того, позивач зазначив, що у нього маються підстави для усунення відповідача від спадкування, оскільки вона не опікувалась спадкодавцем, не надавала їй необхідної допомоги. Бабуся померла у віці 77 років, враховуючи її вік вона потребувала допомоги, позивач не міг надати їй таку допомогу, оскільки перебував за межами міста. Відповідачка перебуваючи у місті самоусунулась від надання допомоги, у зв`язку з чим позивач посилаючись на вимоги ст. ст. 1224, 1272 ЦК України просив суд задовольнити його позов у повному обсязі. Ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від\~10\~липня 2020\~року позовну\~заяву прийнято\~до розгляду\~та відкрито\~провадження у\~справі з\~призначенням підготовчого\~засідання. (а.с.24) Ухвалою суду від 24 вересня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. (а.с.56) У судовому засіданні 09 квітня 2021 року представник позивача [PERSON] адвокат Сілкіна М.В. заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та посилаючись на обґрунтування наведенні в позовній заяві просила суд позов задовольнити. Крім того, представник позивача просила суд допитати в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] . Присутня у судовому засіданні 09 квітня 2021 року відповідач [PERSON] заявлені позовні вимоги визнала у повному обсязі та зазначила, що дійсно бабусі вона не допомагала всі витрати по утриманні за життя та після смерті [PERSON] та її квартири брав на себе [PERSON] . Допитана у судовому засіданні 09 квітня 2021 року свідок [PERSON] зазначила, вона за проханням [PERSON] приходила стригти [PERSON] , кошти за вказану послугу сплачував завжди [PERSON] . Крім того свідок зазначила, що за бабусею доглядала соціальний працівник послуги якої також сплачував [PERSON] . Допитана у судовому засіданні 09 квітня 2021 року свідок [PERSON] суду зазначила, що за проханням [PERSON] вона здійснювала догляд за тіткою [PERSON] на протязі трьох років. Кожного дня вона приходила до тітки [PERSON] двічі на день, до її обов`язків входило прибирання в квартирі та повний догляд за бабусею. Свідок зазначила, що [PERSON] часто телефонував до неї щоб дізнатися про стан здоров`я своєї бабусі та надсилав кошти на її карту для сплати її послуг та на певні додаткові витрати. Також свідок зазначила, що коли [PERSON] був в місті він постійно проживав у своєї бабусі [PERSON] . У судовому засіданні 11 травня 2021 року за клопотанням представника позивача [PERSON] - адвоката Силкіної М.В. було допитано свідка [PERSON] , яка суду пояснила, що вона є родичкою позивача та відповідача по справі та знала бабусю [PERSON] . Догляд за бабусею здійснював [PERSON] він наймав соціального працівника, оскільки сам перебував на заробітках в Російській Федерації. У квартирі бабусі [PERSON] , [PERSON] зробив ремонт за власні кошти та розпоряджався майном бабусі, також [PERSON] пересилав їй кошти для сплати комунальних послуг в квартирі [ADDRESS] . В судовому засіданні 24 травня 2021 позивач [PERSON] присутній не був, поза межами судового засідання, 11 травня 2021 року від представника позивача [PERSON] [PERSON] до суду надійшла заява, в якій остання просила суд проводити розгляд справи без її участі та без участі позивача по справі. Крім того, зазначила, що на позовних вимогах вони наполягають, всі обставини на які посилається позивач у позові підтверджуються наявними в матеріалах справи документами та наданими в судовому засіданні поясненнями свідків. Враховуючи позицію відповідача, яка у судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнала в повному обсязі та подала відповідну заяву, просила суд позовні вимоги позивача [PERSON] задовольнити у повному обсязі.(а.с.80) Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак поза межами судового засідання 09 квітня 2021 року подала до суду заяву, в якій просила суд проводити розгляд справи без її участі та зазначила, що позов підтримує у повному обсязі. (а.с.73) Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши наявні матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 30 червня 2006 року [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Ситнік О.О. за реєстром №1-2817. Відповідно до змісту вказаного заповіту [PERSON] заповіла належну їй квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , 1984 року народження та [PERSON] , 1991 року народження, в рівних частинах кожному. (а.с.7) [INFO] померла [PERSON] , про що Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області 10 квітня 2014 року складно відповідний актовий запис №332, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 10 квітня 2014 року. (а.с.8) 02 березня 2016 року [PERSON] звернувся до Третьої Криворізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . (а.с.10) Ухвалою суду від 10 серпня 2020 року за клопотанням позивача [PERSON] витребувано з Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області належним чином засвідчену копію спадкову справу, номер у спадковому реєстрі № 58657769, яка відкрита після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . (а.с.32) 08 вересня 2020 року на адресу суду надійшла належним чином засвідчена копія спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . (а.с.41-52) З копії вказаної спадкової справи №52/2016 вбачається, що [PERSON] 02 березня 2016 року звернулась до Третьої Криворізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом. (а.с.42) Відомості про отримання Свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] матеріали спадкової справи не містять. Відповідно до ст.1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В силу ст.ст.\~1216-1218\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 1220-1221, 1223\~ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Саме спадкування може відбуватися за\~заповітом або\~за законом. Згідно із ст. ст.1268-1270\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30. 05. 2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30\~травня 2008\~року №7\~"про\~судову практику\~у справах\~про спадкування" роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Окрім того, суд зазначає, що позивач в іншому порядку, ніж судовий, не може захистити свої права на прийняття спадщини, а завданням судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд та вирішення цивільної справи з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів фізичних осіб. Постановлення рішення про задоволення позову є забезпеченням права позивача на справедливий суд відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , що гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Правила частини третьої статті 1272\~ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 серпня 2017 року у справі № 1320цс17. Суд зазначає, що значний часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та подачею позовної заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини був допущений позивачем у зв`язку з перебуванням за межами України, а саме роботою в Російській Федерації та юридичною необізнаністю позивача. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Вищенаведене узгоджується з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 6 вересня 2017 року у справі №6-496цс17. Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 1224\~ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Для задоволення вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224\~ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Правила частини п`ятої статті 1224\~ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15-ц (провадження № 61-8023св18), від 04 березня 2019 року у справі №321/1573/17-ц (провадження № 61-45879св18) та від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц (провадження № 61-25032св19), від 30 травня 2008 року N 7. Крім того, у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св 18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження №61-15926св18) зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. У пункті 6 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30\~травня 2008\~року №\~7\~"Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування" судам роз`яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224\~ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Відповідно до Акту від 30 січня 2020 року складеного головою правління ОСББ (Костенка б. 25) [PERSON] який підтверджено підписами сусідів будинку [ADDRESS] , а саме [PERSON] , [PERSON] зазначено, що за адресою: [ADDRESS] проживала [PERSON] . Допомогу по догляду за нею забезпечував онук [PERSON] , [INFO] , який найняв їй помічницю, яка доглядала за бабусею, купувала продукти харчування, готувала їжу, прала речі. Надавав кошти на оплату необхідних платежів та комунальних послуг. Коли [PERSON] померла у 2014 році, онук приїздив на її похорони, оплатив всі витрати на поховання, поминальні обіди. Після похорон він виїхав дол. Місця роботи у Росію м. Хабаровськ, та повернувся до м. Кривий Ріг у лютому 2016 року. Після повернення до м. Кривий Ріг він робив ремонт у квартирі, порядку не порушував. (а.с.14) Крім того, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підтвердили вказані обставини, що [PERSON] повністю утримував свою бабусю [PERSON] . Згідно з ч. 4 ст.\~206\~ЦПК України у\~разі визнання\~відповідачем позову\~суд за\~наявності для\~того законних\~підстав ухвалює\~рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від\~12\~червня 2009\~року №\~2\~«Про застосування\~норм цивільного\~процесуального законодавства\~при розгляді\~справ у\~суді першої\~інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. В судовому засіданні відповідачем [PERSON] визнано заявлені позовні вимоги в повному обсязі, крім того встановлено, що позивач надавав кошти для догляду бабусі, яка була особою похилого віку, що підтверджується показами свідків та долученим до матеріалів справи Актом від 30.01.2020 року. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст.\~81\~ЦПК України докази в їх сукупності, оскільки позивач пропустив строк прийняття спадщини, в зв`язку з перебуванням за межами України та юридичною необізнаністю, враховуючи, також визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає за можливе визнати причини пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини спадкоємцем поважними, позов задовольнити та визначити йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини та усунути відповідача [PERSON] від спадкування спадкового майна після смерті [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved