Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

В серпні 2015 рокупозивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] про вселення в квартиру [ADDRESS]. На обґрунтування своїх вимог позивачі зазначили, що у грудні 2015 року [PERSON] подарував своїй на той час дружині [PERSON] квартиру [ADDRESS], якою він володів на підставі договору міни від 03.12.1998 року. У 2012 році [PERSON] продала вказану квартиру відповідачу. Рішенням суду від 12.11.2013 року договір дарування від 20.12.2005 року, укладений між позивачем та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] було визнано недійсним, рішення набрало законної сили 17.01.2014 року. Заочним рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 13.08.2014 року позивачу було відмовлено у задоволенні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON], та витребування майна від добросовісного набувача. Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 24.11.2014 року було скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] та зобов'язано останнього повернути позивачу вказану квартиру. [PERSON] зареєструвався у вказаній квартирі, та зареєстрував в ній свою громадянську дружину [PERSON] з малолітнім сином [PERSON], [INFO]. Позивачі зареєстровані в квартирі, державна реєстрація права власності за [PERSON] на спірну квартиру ніким не скасована, відповідач не відчиняє двері та не впускає його з родиною до квартири. Посилаючись на вказані обставини, позивачі просять вселити їх з малолітньою дитиною у квартиру [ADDRESS]. В зустрічній позовній заяві[PERSON] просив скасувати запис державного реєстратора про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS]; скасувати реєстрацію місця проживання [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO], у квартирі [ADDRESS], посилаючись на положення ст.391 ЦК України. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав на те, що судовими рішеннями, які набрали законної сили, підтверджено право власності [PERSON] на спірний об'єкт нерухомого майна, однак Державний реєстр речових прав на нерухоме майно містить запис від 05.03.2015 року про реєстрацію права власності за [PERSON],що порушує права позивача на вільне володіння, користування та розпорядження своїм нерухомим майном. [PERSON] не має жодних майнових прав на оспорювану квартиру та зареєстрував своє місце проживання та місце проживання [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON], [INFO], у квартирі [ADDRESS] на підставі судового рішення, яке згодом було скасовано та без згоди всіх зареєстрованих за місцем проживання повнолітніх осіб. В судовому засіданні представник позивача по первісному позову [PERSON] - [PERSON] позов підтримав, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Пояснив, що на даний час [PERSON] є власником майна, право власності було зареєстровано на підставі договору міни; зняття з державної реєстрації місця проживання є передчасними позовними вимогами, лише коли буде зареєстроване право власності за відповідачем, у нього буде право звернення про зняття з реєстрації місця проживання сім'ї Гулак. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні первісного позову, зустрічний позов задовольнити у повному обсязі. Пояснив, що на даний момент договір дарування, купівлі-продажу квартири дійсні; його права власника порушуються відповідачами; на даний час у його квартирі зареєстрована ще одна малолітня дитина [PERSON], [INFO] і він не розуміє як чужі люди можуть вселитися до них в квартиру. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні первісного позову, зустрічний позов задовольнити повністю. Пояснив, що [PERSON] є добросовісним набувачем, всі рішення скасовані, але не застосовано право реституції; підстав для вселення позивачів до квартири відповідача немає, очевидно, що у них є житло, яким вони до цього часу користуються і жодного відношення до квартири [PERSON] не мають. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином. Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради - Красносвободцева А.С. в судовому засіданні просила винести рішення в інтересах неповнолітньої дитини. Представник третьої особи Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Полтавській області до суду не з'явився, третя особа надіслала пояснення по справі, просила справу розглянути у відсутність свого представника. Заслухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає первісний позов таким, що не підлягає задоволенню, зустрічний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 47 Конституції України гарантовано, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В силу ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами судового захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у своїй позовній заяві вказали на непорушність права власності та послалися на положення ст.ст.317, 319, 321 ЦК України, відповідно до яких власнику належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном і він реалізує їх на власний розсуд, та положення ст.150 ЖК України, згідно яких власник квартири має право користуватися помешканням для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Судом встановлено, що на підставі договору міни від 03.12.1998 року [PERSON]отримав у власність квартиру [ADDRESS]. У грудні 2005 року між [PERSON]та [PERSON] укладено договір дарування, за умовами якого [PERSON]подарував зазначену квартиру [PERSON] У свою чергу, [PERSON] 02.08.2012 року уклала договір купівлі-продажу з [PERSON], за умовами якого останній придбав означену квартиру. Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 12.11.2013 року задоволено позовні вимоги [PERSON]до [PERSON], визнано недійсним договір дарування від 20.12.2005 року, укладений між [PERSON]та [PERSON], на квартиру [ADDRESS] (а.с.10-11). Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 13.08.2014 року в задоволенні позову [PERSON]до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна від добросовісного набувача відмовлено (а.с.12). Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 24.11.2014 року апеляційну скаргу [PERSON]задоволено частково. Заочне рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 13.08.2014 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON]до [PERSON] про скасування державної реєстрації права власності на квартиру та зобов'язання повернути квартиру. Позов [PERSON]до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна від добросовісного набувача задоволено частково. Скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS]. Зобов'язано [PERSON] повернути [PERSON]квартиру [ADDRESS] (а.с.13-14). Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 11.03.2015 року скасовано заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12.11.2013 року, яке було підставою для ухвалення рішення апеляційного суду Полтавської області від 24.11.2014 року (а.с.15-16). Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 13.08.2015 року рішення апеляційного суду Полтавської області від 24.11.2014 року скасовано. Апеляційну скаргу [PERSON] відхилено. Заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13.08.2014 року залишено без змін (а.с.40-42). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.12.2015 року відхилено касаційну скаргу [PERSON], а ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 13.08.2015 року залишено без змін (а.с.258-259). Отже, судовими рішеннями підтверджено правомірність договору дарування від 20.12.2005 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], а також договору купівлі-продажу від 02.08.2012 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] Право власності [PERSON] на спірний об'єкт нерухомого майна зареєстроване 21.08.2012 року, згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.39 - зворот). Таким чином, обставини, на які посилаються позивачі в обґрунтування своїх вимог відсутні, [PERSON] не є власником спірної квартири і відповідно це його право не підлягає захисту судом, оскільки відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України звернутися до суду з вимогою про вчинення іншою особою дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, може тільки власник, який має підстави передбачати можливість порушення його права власності іншою особою. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивачам по первісному позову, суд виходить також із того, що позивачі не довели суду, що вони набули право користування квартирою №136 по вул.Петровського,29 в м.Полтаві, провівши лише реєстрацію місця проживання, в квартирі не жили, не володіли нею, а тому не мають права вимагати вселення до спірної квартири. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про вселення [PERSON] та [PERSON] з малолітньою дитиною у квартиру [ADDRESS]. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON], суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до заяви [PERSON] від 04.03.2015 року державним реєстратором реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції Полтавської області Безмаль В.В. на підставі дубліката договору міни, виданого взамін договору міни від 03.12.1998 року №1-2762, прийнято рішення від 05.03.2015 року №19824314 про державну реєстрацію права приватної власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (а.с.17). Згідно ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 19.04.2016 року (а.с.77-79), зі змісту пояснень державного реєстратора встановлено, що підставою для реєстрації права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] було рішення апеляційного суду Полтавської області від 24.11.2014 року, яким скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] Крім того, відповідно зазначеної ухвали, оскільки предметом спору у даній справі є право власності позивача на об'єкт нерухомого майна - квартиру у багатоквартирному житловому будинку, що на дату розгляду справи у суді зареєстровано за третьою особою [PERSON] на підставі судового рішення, що скасовано ухвалою суду в іншій справі та втратило чинність, провадження в адміністративній справі за позовом [PERSON] було закрито. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном. Матеріалами справи підтверджується, що спірні правовідносини виникли у зв'язку із цивільним спором про право власності на вищезгадану квартиру між [PERSON] та [PERSON] за наслідками виконання рішення апеляційного суду Полтавської області від 24.11.2014 року, яким скасовано державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за [PERSON] та зобов'язано його повернути цю квартиру [PERSON] та на підставі якого останнім здійснено реєстрацію права власності за собою. Однак, після скасування даного рішення у зв'язку із його переглядом за нововиявленими обставинами не було застосовано процедуру повороту його виконання. Частиною 4 статті 334 Цивільного кодексу України встановлено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно з частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В силу положень частини першої статті 317 названого Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. З урахуванням викладеного, на підставі ст.ст.15,16 ЦК України, суд дійшов висновку, що право власності [PERSON] підлягає захисту судом, шляхом скасування запису державного реєстратора про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Щодо позовних вимог [PERSON] про скасування реєстрації місця проживання [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO], у квартирі [ADDRESS],суд приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно постанови Верховного Суду України від 16.01.2012 року у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог. Згідно ст.ст.317,319,391 ЦК України власник має право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном та не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Також має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися належною йому власністю на власний розсуд. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесення відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Виходячи з того, що Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання. Саме таку правову позицію висловила колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у рішенні від 31 січня 2011 року. Враховуючи викладене, суд вважає, задовольнити зустрічний позов [PERSON] і в цій частині, та скасувати реєстрацію місця проживання [PERSON], [PERSON], [PERSON],[INFO], у квартирі [ADDRESS]. Посилання представника позивача по первісному позову на безпідставність, передчасність заявлених зустрічних позовних вимог є необґрунтованими та юридично неспроможними, з огляду на вищезазначені докази, досліджені в судовому засіданні. Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved