Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-27 00:00:00

АТ КБ "ПриватБанк" звернулося 03.10.2019 р. до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. За позовом, посилаючись на ст..ст.526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України та умови договору № DN80FІ00000067 від 04.05.2007 р. та договору поруки, просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість в сумі 19373,16 доларів США, з яких: заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 19373,16 долари США. Ухвалою від 15.11.2019 р. відкрито провадження і справа призначена до розгляду на 21.01.2020 р. 21.01.2020 р. розгляд справи відкладено на 04.03.2020 р. на підставі ч.4 ст.223 ЦПК України для повторного виклику відповідачів. 04.03.2020 р. розгляд справи відкладено на 27.05.2020 р. через зайнятість судді в іншому провадженні. 27.05.2020 р. розгляд справи відкладено на 10.08.2020 р. у зв`язку з відпусткою судді. 10.08.2020 р. розгляд справи відкладено на 18.11.2020 р. на підставі п.4 ч.2 ст.223 ЦПК України. 18.11.2020 р. розгляд справи відкладено на 27.01.2021 р. через перебування судді в нарадчій кімнаті. 27.01.2021 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 19.02.2021 р. на підставі ч.2 ст.240 ЦПК України. 19.02.2021 р. розгляд справи відкладено на 28.05.2021 р. за клопотанням представника позивача на підставі ч.1 ст.240, п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує, просить задовольнити. В процесі розгляду справи було подано відповідь на відзив (а.с.131-133). Представник відповідача [PERSON] подала заяву про продовження розгляду справи без її участі та без участі відповідача, просить відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позов (а.с.106-108). Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідач [PERSON] до суду не з`явилась, про день час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов не подавала. Суд розглянув справу за відсутності відповідача на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України. В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу 28.05.2021 р. за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію представника позивача та представника відповідача [PERSON] , суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 04.05.2007 р. АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали договір № DN80FІ00000067 відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит на суму 35 000 доларів США на наступні цілі: придбання нерухомості, а також у розмірі 2450 доларів США на сплату одноразової комісії, а також у розмірі 6405 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,83% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,3% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п.3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору (а.с.12-14). У рахунок забезпечення виконання зобов`язань за даним договором кредиту, 04.05.2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № DN80FІ00000067 ( а.с.15), за умовами якого відповідач поручилась за виконання [PERSON] умов кредитного договору. У рахунок забезпечення виконання зобов`язань за даним договором кредиту, 04.05.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки квартири, предметом якого є квартира [ADDRESS] (а.с.60-62). Взяті на себе згідно кредитного договору зобов`язання з погашення заборгованості по тілу кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами [PERSON] порушив. 30.08.2013 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомості - квартири [ADDRESS] (а.с.57-59). Згідно повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» № 2 від 29.08.2013 р. (а.с.95), у зв`язку з повним виконанням зобов`язань за договором про іпотечний кредит № DN80FІ00000067 від 04.05.2007 р., а також на підставі п.9 ст.16 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», просить реєстраційну службу ЗМУЮ припинити іпотеку за кредитним договором № DN80FІ00000067 від 04.05.2007 р. та нотаріальну заборону за суб`єктом [PERSON] на об`єкт нерухомого майна, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , що було накладене приватним нотаріусом ЗМНО Капшуровою Ю.В., згідно Іпотечного договору № DN80FІ00000067 від 04.05.2007 р. за реєстровим номером 1957. Згідно наданого банком розрахунку, станом на 16.07.2019 р. за відповідачем рахується заборгованість в сумі 183628,06 доларів США, з яких позивач просить стягнути 19373,16 долари США, як заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 26.12.2014 р. по 16.07.2019 р. Згідно з ч.1 ст.509, ст.526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Так, за змістом ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Окремим видом застави є іпотека (ст.575 ЦК України). Згідно з п.2 ч.1 ст.1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За змістом ст.3 ЗУ «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно з ч.1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до ч.1 ст.36 ЗУ «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Ч.3 ст.36 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 ЗУ «Про іпотеку». Згідно з ч.4 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» (в редакції, чинній на дату реєстрації права власності за позивачем на предмет іпотеки) після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними. Наведена вище норма права передбачає спеціальні підстави припинення зобов`язань щодо виконання основного (кредитного) зобов`язання, яке було забезпечене іпотечним договором. Отже, позивач задовольнив свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом позасудового врегулювання спору на підставі Договору іпотеки квартири, а звідси, правові підстави для стягнення суми заборгованості за кредитним договором, яка залишалася після реалізації предмета іпотеки, відсутні, оскільки такі вимоги в силу припису ч.4 ст.36 ЗУ «Про іпотеку» (чинної на час позасудового задоволення вимог) є недійсними. За таких обставин, суд не встановив підстав для задоволення вимог банку. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, суд не стягує з відповідачів на користь позивача судовий збір.

Outcome: dismissed