Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 18 квітня 2007 року між ПАТ КБ „Приватбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №ROD0GA00000899. Згідно п.7.1. договору Відповідач, в особі ПАТ КБ „Приватбанк" зобов'язувався надати Позичальнику кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 18.04.2007 по 17.04.2017 включно, у вигляді не відновлювальної кредитної лінії у розмірі 30 000 дол. США зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92 % на місяць (11,04% річних) на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20 % щомісяця в період сплати та 1,5% від суми кредиту на момент надання кредиту, відсотків на дострокове погашення кредиту згідно п.3.11 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного Договору. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позивач повинен надавати грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором відсоткова ставка по сплаті за користування кредитом з 18.04.2007 до 05.11.2008 складала 11,04 % річних, натомість, вже з 10.11.2008 і по даний час така відсоткова ставка складає 13,08%. А відтак, з вище наведеного слідує, що було внесено зміни в існуючі кредитні зобов'язання, зокрема щодо фіксованого щомісячного платежу. Відповідно до ст.ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно з рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. У відповідності до п. 7.1 Договору кредит надався на наступні цілі: споживчий під заставу рухомості. Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Згідно ч.4 в кредитному договорі повинно зазначатися - сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. Згідно п.3.4 розділу 3 Правил, Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках. З п.3.2 розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року (далі - Правила), вбачається, що кредитний договір має містити графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користуванням кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до Правил. У графіку платежів також має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. З Кредитного договору №RОD0GA00000899 від 18.04.2007 вбачається, що у ньому не має відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, не має умов, які п.п.3.2, 3.4 розділу 3 Правил, визнані обов'язковими. Також, банком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача, не вказано повної орієнтовної вартості кредиту, розрахунок проведений поверхово та не зрозуміло для споживача. Детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача відповідач не надавав. Отже, в порушення п.2 4.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач не надав позивачу, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також, орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного закону. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів укладених із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення оспорюваного договору. Відповідно до п. 3.6 постанови НБУ № 168 від 10.07.2007 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршання становища споживача. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. В судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали позовні вимоги, з наведених в позові підстав. В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. З підстав, викладених у письмових запереченнях (а.с.53-55). Заслухавши учасників судового засідання та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 квітня 2007 року між ПАТ КБ „Приватбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №ROD0GA00000899. Згідно п.7.1. договору підповідач, в особі ПАТ КБ „Приватбанк" зобов'язувався надати позичальнику кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 18.04.2007 по 17.04.2017 включно, у вигляді не відновлювальної кредитної лінії у розмірі 30 000 дол. США зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92 % на місяць (11,04% річних) на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20 % щомісяця в період сплати та 1,5% від суми кредиту на момент надання кредиту, відсотків на дострокове погашення кредиту згідно п.3.11 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного Договору. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позивач повинен надавати грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору (а.с.6-8, 9). В судовому засіданні було призначено судово-економічну експертизу, висновок експерта за №2111 від 09.02.2018 (а.с.95-136). Проте, зі змісту вказаного висновку, вбачається, що на розгляд експерту були поставлені питання щодо відповідності сум заборгованості та відповідність їх умовам кредитного договору. Проте, дані обставини не є предметом доказування в межах заявлених позивних вимог, тому за таких обставин не беруться судом до уваги. Відповідно до п. 23 ч.1\~ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. У відповідності до\~ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до положень\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6\~ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Як вбачається із кредитного договору №ROD0GA00000899 від 18 квітня 2007 року, позивач був ознайомлений з умовами договору, погодився із ними, підписавши договір без зауважень. Статтею 81 ЦПК України\~встановлено обов'язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на викладене, позивач мав довести ті обставини, за якими законодавець передбачає визнання кредитного договору недійсним. Як вбачається з матеріалів справи, позивач був ознайомлений з умовами кредитного договору, всіма істотними обставинами та наслідками його підписання, що підтверджується його особистим підписом. Договір укладений сторонами з дотриманням вимог закону, необхідних для чинності правочину, а належних і допустимих доказі протилежного позивачем не надано. Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б давали підстави вважати спірний договір несправедливим, оскільки при підписанні зазначеного договору позивач ознайомився та погодився з його умовами. Як вбачається з матеріалів справи при укладанні спірного договору сторони погодили усі умови договору без будь-яких зауважень. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання спірного договору недійсним у зв'язку із порушенням прав споживача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають,. На підставі та

Outcome: dismissed