Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

Направленим позовом, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог (а.с.92) представник позивача просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за Договором про іпотечний кредит у сумі 630 568,82 гривень, оскільки як позичальник так і поручителі добровільному порядку належним чином не виконують взяті на себе зобов'язання по поверненню отриманих коштів. Враховуючи положення ст. 274 ЦПК України розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Оцінка доводам представника позивача про необхідність проведення розгляду справи за правилами загального позовного провадження надана судом в окремому судовому рішенні. Крім цього, у ході розгляду справи відповідач [PERSON] (далі відповідач 1) клопотав про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, оскільки позивачем пропущений строк звернення до суду з даним позовом, адже боргові відносини склались між сторонами у липні 2008 року. Дослідив матеріали справи судом встановлені наступні її фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. 15 липня 2008 року між ВАТ "Державний ощадний банк України", назву якого з 7 червня 2011 року змінено на ПАТ "Державний ощадний банк України", та відповідачем 1 укладено Договір про іпотечний кредит № 438 (а.с.7-9) відповідно до умов якого позивач зобов'язувався надати даному відповідачеві кредит на суму 804 366,00 гривень зі сплатою 18% річних та терміном повернення до 14 липня 2025 року. Виконання зобов'язань відповідача 1 перед позивачем за вищевказаним договором забезпечено договором поруки № 885 від 15 липня 2008 року, укладеного між позивачем та [PERSON] (а.с.12) (далі відповідач 2), та договором поруки № 886 від 15 липня 2017 року, укладеного між позивачем та [PERSON] (а.с.13) (далі відповідач 3). Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 19 листопада 2012 року, що набрало законної сили 30 листопада 2012 року (а.с.64-65), серед іншого, вищевказаний кредитний договір розірвано. Відповідач 1 припинив належним чином виконувати взяті на себе зобовязання по поверненню отриманого кредиту у звязку з чим виникла заборгованість, яка станом на 5 жовтня 2017 року склала 1 108 646,64 гривень. Згодом, як зазначив представник позивача, а саме 9 лютого 2018 року, на погашення заборгованості по вищевказаному договору надійшло 766 487,21 гривень. Відтак, за кінцевим розрахунком позивача (а.с.95), з урахуванням частини погашеного боргу, станом на 12 лютого 2018 року залишок заборгованості складає 630 568,82 гривень, з яких: 503 478,43 гривень залишок непогашеного кредиту; 127 090,39 гривень залишок нарахованої і несплаченої пені. Зазначені правовідносини врегульовані та відповідають наступним нормам матеріального права. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України.) Кредитний договір за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. ч. 1-2 ст. 554 ЦК України). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про повне задоволення позову з наступних підстав. Позивач з метою захисту своїх порушених прав, що знайшли своє відображення у неналежному виконанні відповідачем 1 умов укладеного з позивачем договору та взятих на себе зобов'язань, звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, як одним із способів та видів такого захисту. Судом встановлено, що тривале порушення боргових зобов'язань в причинно-наслідковому зв'язку потягнуло за собою появу заборгованості. В свою чергу, відповідачі 1-2, як поручителі, відповідно до закону відповідають перед позивачем у тому ж обсязі, що і відповідач 1, а відтак є солідарними боржниками. Також, враховуючи те, що укладений між позивачем та відповідачем 1 правочин був розірваний за судовим рішенням, суд вважає за доцільне зазначити наступне. Відповідно до статті 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з частинами третьою, четвертою ст. 653 ЦК України якщо договір змінюється або розривається в судовому порядку, зобовязання змінюється або припиняється з моменту набрання рішення суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобовязанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальним правилом розірвання договору припиняє його дію на майбутнє, але не скасовує сам факт укладення та дії договору включно до моменту його розірвання, а також залишає в дії окремі його умови щодо зобовязань сторін, спеціально передбачених для застосування на випадок порушення зобовязань і після розірвання договору, з огляду на характер цього договору, за яким кредитор повністю виконав умови договору до його розірвання. Отже, аналіз зазначених норм кореспондує, що припинення зобовязання можливе за умови його належного виконання, яке проведено належним чином, і розірвання кредитного договору не може слугувати підставою для зворотного. Аналогічну праву позицію висловив ВСУ 9 вересня 2015 року при розгляді справи № 6-939цс15. Також, не підлягає до задоволення в даному випадку і клопотання відповідача 1 про застосування строку позовної давності, оскільки, як убачається з досліджених судом доказів, зокрема, розрахунку заборгованості від 5 жовтня 2017 року (а.с.6), позичальником 26 червня 2017 року було здійснено платіж в рахунок погашення кредитної заборгованості на суму 284 409,39 гривень, що свідчить про те, що позивач станом на дату звернення до суду з даним позовом строк позовної давності не пропустив. Оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення, на підставі приписів ст. 141 ЦПК України, з відповідачів у дольовому порядку на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені судові витрати за розгляд даної справи, які складаються із судового збору в сумі 16 629,70 гривень, тобто по 5 543,24 гривні з кожного із відповідачів. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved