Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

В жовтні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, в якому зазначив, що 06.03.2008 року уклав шлюб з [PERSON], який зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції про що зроблено запис №274. Від даного шлюбу мають двох дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Позов мотивував тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на шлюб та сім"ю, шлюб між ними фактично розпався, проживають окремо з 2013 року, шлюбних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть. Зазначив, що ним створені усі належні умови для проживання та розвитку дітей. На підставі вищезазначеного позивач просив розірвати шлюб та залишити дітей на подальше проживання з ним. Позивач в судове засідання не з"явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з"явилася, через канцелярію суду подала заява про розгляд справи за її відсутності, пред"явлений позов визнала, проти його задоволення не заперечувала. Між сторонами склалися сімейні правовідносини щодо припинення шлюбу та визначення місця проживання дитини, які врегульовуються ст.ст. 104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1, 112, 160 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що 06.03.2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, за актовим записом №274, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 06.03.2008 р. (а.с. 13). Від вказаного шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають дітей двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 04.03.2011 р. та серії [NUMBER] від 06.02.2009 р. (а.с. 14, 15). Згідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. З матеріалів справи та обставин, викладених у позові вбачається, що спільне життя у сторін не склалося, подальше існування їхньої сім'ї неможливе, шлюбні стосунки між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться, діти проживають разом з батьком та перебувають на його утриманні. Вказані обставини відповідачем у заяві про визнання позову не заперечувались. Враховуючи визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб, беручи до уваги, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, суд вважає, що укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України, а дітей для подальшого проживання залишити разом з батьком [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved