Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

В грудні 2015 року [PERSON] (Позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Національного музею історії України (Відповідач) про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ № 195 від 08.06.2015р.в частині оголошення догани [PERSON] Свої вимоги обґрунтовує тим, що 02.08.2004р. на підставі наказу № 51-К Позивача було прийнято на посаду головного інженера Національного музе історії України. 08.06.2015р. Наказом № 195 заступника Генерального директора музею з наукової роботи на Позивача було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани за несумлінне та легковажне ставлення до своїх обов'язків. Позивач вважає, що накладення на нього стягнення є незаконним та безпідставним, обумовлено неприязними стосунками, що склалися між ним та заступником генерального директора з розвитку та утримання [PERSON], окрім того, застосування стягнення здійснено з порушенням встановленого КЗпП України порядку. Підстави до застосування дисциплінарного стягнення до Позивача є надуманими, інформація не відповідає дійсності, відсутнє жодне посилання на будь-який документ, який би підтверджував невиконання позивачем посадових обов'язків. Наказ, всупереч ч. 4 ст. 149 КЗпП України, було лише зачитано Позивачу на нараді [PERSON] зі словами: Це ініціатива Генерального директора, з текстом наказу Позивача у визначений строк не було ознайомлено під розписку. Лише листом від 16.10.2015р. Позивачем на свій запит про надання інформації, було отримано копія наказу № 195, при ознайомленні з яким йому стало відомо, що наказ підписано не Генеральним директором, а заступником Генерального директора музею з наукової роботи [PERSON], а отже, саме 18.10.2015р. є днем, коли Позивач дізнався про порушення свого права (накладення на нього догани не уповноваженою особою), та з якого починається перебіг тримісячного строку звернення до суду у порядку ст. 233 КЗпП України. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08.12.2015р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні (а.с.10). Відповідач подав суду письмові пояснення на позовну заяву (а.с.62-64), в яких зазначив, що у Відповідача були всі підстави для застосування дисциплінарного стягнення до Позивача, оскільки із-за безвідповідальної діяльності голови тендерного комітету [PERSON] з 29 травня до 03 червня 2015 року Національному музеї історії України було відключено електроенергію, музей залишився без охоронної сигналізації, більше ста співробітників не змогли виконувати свої посадові обов'язки. Окрім того, з відома Позивача було приховано чотири кімнати на орендованих площах за адресою провулок Десятинний, 7, де знаходилась якась «підпільна лабораторія». Окрім того, [PERSON] було пропущено строк позовної давності без поважних на те причин, так Позивач сам підтверджує, що на нараді 08.06.2015р. йому було зачитано текст Наказу від 08.06.2015р., а тому про догану Позивач дізнався у день її винесення, проте не вчиняв жодних дій по отриманню копії зазначеного наказу, хоча на нараді заступник генерального директора [PERSON] запропонував Позивачу отримати копію Наказу в адміністрації. Сам Наказ підписано повноважною особою, що підтверджує Наказ № 173-а від 28.05.2015р. «Про тимчасове право підпису», де зазначено, що заступнику генерального директора з наукової роботи Музею [PERSON] надати право підпису внутрішніх документів Музею в період з 1 червня до 11 червня 2015 року. [PERSON] не підписав Наказ № 195, оскільки взагалі не підписував жодних документів, що підтверджують протоколи нарад з інженерними співробітниками НМІУ. Протокольною ухвалою суду від 18.01.2016р. судом було витребувано у Відповідача реєстраційну книгу наказів (а.с.55-56). Вимоги суду щодо надання документів Відповідачем виконано не було, в судовому засіданні 02.02.2016р. представник Відповідача - [PERSON] пояснив, що ним на виконання протокольної ухвали суду було зроблено запит про надання інформації до певного відділу Музею, проте відповіді йому так і не надали, просив прийняти суд до уваги, що він вживав заходів для отримання витребуваних судом документів та з незалежних від нього причин такі документи відсутні. Проте дана обставина не спростовує наявність наказу №173-а «Про тимчасове право підпису». В судовому засіданні Позивач та його представник - [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Позивач пояснив, що Відповідач перед накладенням дисциплінарного стягнення не зажадав від нього письмових пояснень, наказ про догану дійсно оголосили на нараді, проте примірник наказу Позивачу не видали. Про те, що наказ про догану підписаний не Генеральним директором музею а іншою особою, як вказує Позивач, він дізнався тільки в жовтні 2015 року, коли отримав копію відповідного наказу. Коли наказ оголошували на нараді 08.06.2015р., то зазначалось, що він підписаний саме Генеральним директором [PERSON] Вважає, що на час оголошення наказу він взагалі не був підписаний і саме тому його не вручили під розписку, а в подальшому наказ було підписано іншою особою та додатково заднім числом видано наказ №173-а «Про тимчасове право підпису». Представник Відповідача - [PERSON] проти позову заперечив та просив відмовити в його задоволенні, зазначив, що Позивачем було пропущено строк позовної давності на звернення до суду без поважних причин, клопотання про поновлення строку [PERSON] не заявляв, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення Позивача та представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 08 червня 2015 року Наказом Національного музею історії України № 195 «Про надання недостовірної інформації та приховування орендованих площ, а також незадовільну роботу комітету з конкурсних торгів» визначено, що на протязі останніх місяців (березень-травень) роботи музею одним з найболючіших питань було питання нестачі вільних робочих площ для підрозділів музею. З цієї необхідності були розміщені додаткові робочі місця в науково-освітньому відділі, читальному залі бібліотеки, відділі кадрів. В той же час головний інженер [PERSON] маючи всі документи на орендовані приміщення не розібрався та не доповів керівництву музею про приховані кімнати в кількості чотирьох на орендованих площах за адресою: [ADDRESS]. Призначений головою комітету з конкурсних торгів незадовільно та легковажно підійшов до вирішення питань енергозабезпечення музею, вчасно не доформував комітет та не налагодив його роботу. Ігноруючи попередження про відключення будівлі музею від міської електромережі, не прийняв достатніх заходів для запобігання відключення, що призвело до відключення системи електроживлення музею з 29 травня до 3 червня 2015 року, самоусунувся від активних дій по забезпеченню роботи системи охорони музею в цей аварійний період. Враховуючи вищезазначене як несумлінне та легковажне ставлення до своїх обов'язків головному інженеру музею [PERSON] оголошено догану (а.с.3). Наказом від 13.07.2015р. № 255 головного інженера Національного музею історії України [PERSON] звільнено з посади по п.3 ст. 40 КЗпП України в зв'язку з систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором (а.с.34). Відповідно до п.п.5.1., 5.2. Статуту Національного музею історії України, затвердженого Наказом Міністерства культури і туризму України від 29.10.2008р. № 1170/0/16-0 та погодженого Загальними зборами членів трудового колективу Національного музею історії України протокол від 27.08.2008р. № 9, музей очолює Генеральний директор, який, зокрема створює умови для високопродуктивної праці співробітників, використовуючи засоби матеріального та іншого заохочення, накладає стягнення в межах трудового законодавства України, видає доручення, засвідчує документи, розпоряджається коштами. У разі тимчасової відсутності Генеральний директор має право відповідним рішенням (наказом) передавати окремі повноваження своїм заступникам (а.с.17-19). При цьому за відсутності в матеріалах справи будь-яких документів про тимчасову відсутність 08.06.2015р. Генерального директора музею на роботі, судом встановлено, що Наказ від 08.06.2015р. № 195, яким накладено дисциплінарне стягнення на [PERSON], підписаний заступником генерального директора з наукової роботи [PERSON] З даного приводу представник Відповідача зазначив, що право підпису Генеральним директором тимчасово було надано заступникам у зв'язку з виробничою необхідністю. Так, на підставі Наказу Національного музею історії України від 28.05.2015р. № 173-а «Про тимчасове право підпису» в зв'язку з виробничою необхідністю надано тимчасово з 1 червня до 11 червня 2015 року право підпису документації по внутрішній діяльності музею заступнику генерального директора з наукової роботи [PERSON] та заступнику генерального директора з розвитку та утримання [PERSON] (а.с.33). В судовому засіданні 02.02.2016р. представником Позивача було надано суду копію наказу від 04.06.2015р. № 187 «Про питання охорони та протипожежної безпеки музею» за підписом Генерального директора [PERSON] (а.с.58), на підтвердження того, що генеральний директор Музею у період зазначений в наказі від 28.05.2015р. № 173-а була присутня на робочому місці, а відтак не мала права передавати окремі повноваження визначені Статутом Музею зокрема щодо накладення стягнень в межах трудового законодавства своїм заступникам. Водночас, представником Відповідача не було надано на запит суду журналу реєстрації наказів Національного музею історії України, а відтак наказ від 28.05.2015р. № 173-а «Про тимчасове право підпису» суд оцінює критично, оскільки належних та достовірних, в розумінні ст.ст. 58-59 ЦПК України, доказів на підтвердження видання вказаного наказу до моменту видання наказу про дисциплінарне стягнення [PERSON] від 08.06.2015р. № 195 Відповідачем не надано. Серед іншого, судом встановлено, що Наказ № 195 від 08.06.2015р. було зачитано Позивачу [PERSON] на технічній нараді інженерної служби НМІУ, що підтверджується протоколом № 4 від 08.06.2015р. (а.с.25,30) та не заперечувалось сторонами. При цьому, змістом акту від 08.06.2015р., складеного комісією у складі: [PERSON] заступника генерального директора, [PERSON] провідного інженера, [PERSON] провідного інженера, [PERSON] інженера І категорії, підтверджується, що заступник генерального директора з розвитку та утримання музею [PERSON] в присутності вищезазначених осіб зачитав головному інженеру [PERSON] наказ № 195 від 08.06.2015р. саме генерального директора [PERSON] «Про надання недостовірної інформації та приховування орендованих площ, а також, незадовільну роботу комітету з конкурсних торгів» (а.с.4,35). Підтвердженням того, що під час оголошення Позивачу наказу по догану зазначалось, що вказаний наказ підписаний саме генеральним директором музею [PERSON] є також і фрагмент стенограми технічної наради інженерної служби НМІУ від 08.06.2015р., який створений Головою Профспілки Музею [PERSON], котрий з власної ініціативи здійснював запис засідання (а.с.69). За таких обставин суд критично ставиться до Наказу Національного музею історії України від 28.05.2015р. № 173-а «Про тимчасове право підпису». Отже, судом встановлено, що копію наказу № 195 від 08.06.2015р. було отримано Позивачем лише у відповідь на його запит від 05.10.2015р. (а.с.5) з листом Музею від 16.10.2015р. №722 (а.с.6). Таким чином, про факт підписання зазначеного наказу неуповноваженою особою Позивач дізнався лише в жовтні 2015 року, оскільки на момент оголошення [PERSON] наказу про догану зазначалось, що такий наказ виданий та підписаний генеральним директором Музею [PERSON], а відтак, виходячи з положень ст. 233 КЗпП України, суд дійшов висновку, що строк для звернення до суду щодо вирішення трудового спору Позивачем не пропущений. При цьому слід зазначити, що у разі пропуску передбачених ст.233КЗпПУ строків звернення до суду за вирішенням трудового спору суд відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» з'ясовує не лише причини пропуску, а й усі обставини справи, права та обов'язки сторін. З наданих сторонами документів судом також встановлено, що на адресу музею у квітні 2015р. надходило попередження з ПАТ «Київенерго» про заборгованість. Так, в листі-Попередженні ПАТ «Київенерго» від 07.04.2015р. на ім'я Керівника Національного музею вказувалось про наявність заборгованості за електроенергію та необхідність її погашення інакше Київенерго буде змушене повністю припинити електропостачання (а.с.26, 40). на листі міститься резолюція Генерального директора [PERSON] «[PERSON] - «До Уваги» підпис, дата 17.04.2015р.», а далі ще одна резолюція «[PERSON] - «АПоставити на контроль» підпис, дата 20.04.2015р.(а.с. 26,40). Поряд з цим ним як Головним інженером музею, заступником голови комітету з конкурсних торгів вносилось подання від 31.03.2015р. Генеральному директору Музею [PERSON] про кандидатури членів комітету конкурсних торгів (а.с.27), а 06.04.2015 Генеральним директором було видано наказ про «Про склад комітету з конкурсних торгів» (а.с. 29), в.о. начальника відділу кадрів [PERSON], який повідомляв Генерального директора про доцільність відстрочення виконання наказу №195 в частині відсторонення головного інженера [PERSON], оскільки тривають розпочаті конкурсні процедури, а процедура із закупівлі послуг з охорони завершиться 16.06.2015 (а.с.28). Посадові обов'язки Головного інженера [PERSON] визначені посадовою інструкцією, затвердженою Головним директором музею у 2011р. (а.с.36-39). Позивач [PERSON] проходив навчання за програмою «Державні закупівлі у 2010-2011р. (а.с.42-44). Питання діяльності музею обговорювались на нарадах музею: 29.05.2015, 02.06.2015., 04.06.2015р., на яких ставились завдання і Головному інженеру музею, в тому числі на нараді 02.06.2015р. - [PERSON] доручено в першу чергу вжити заходи з поновлення постачання музею електроенергії, хоча в протоколу наради не вбачається, чи здійснювалась музеєм оплата заборгованості(а.с. 45-47). Стороною Відповідача не надано доказів, які б вказували на те, що в результаті допущених Позивачем порушень посадових обов'язків, настали наслідки, про які зазначено в наказі від 08.06.2015р. №195. Не надано суду доказів Відповідачем і про те, що вказаний наказ доведено до відома Позивача саме під розписку, та не надано Акту про відмову Позивача від підпису, тоді як Позивач у судовому засіданні наполягав, що він неодноразово на нараді та після неї просив усно надати йому копію наказу. Поряд з цим суд розглядає спір в межах заявлених позовних вимог на відповідно до підстав позову, які заявлено Позивачем і про які він дізнався саме після отримання копії наказу. Згідно ч.ч.1, 3 ст. 21 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил (ст. 142 КЗпП України). Відповідно до ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Статтею 147-1 КЗпП України передбачено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті. Статтями 148-149 КЗпП України передбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Відповідно до ухвали Верховного Суду України від 19.07.2000р. визначено, що законодавством установлено, що днем виявлення проступку є день, коли про нього дізналася посадова особа, яка має право на застосування дисциплінарного стягнення. Відповідно, перебіг зазначеного терміну розпочинається, коли проступок виявлено посадовою особою, до обов'язків якої входить контроль за додержанням трудової дисципліни, а не тільки керівником установи чи підприємства. Виявлення проступку означає не тільки виявлення факту (дії), але і встановлення працівника, який порушив трудові обов'язки, характеру порушення, шкідливих наслідків правопорушення, причинного зв'язку між правопорушенням та шкідливими наслідками, вини працівника. Поряд з цим, зважаючи на підписання наказу про винесення догани [PERSON] особою, неуповноваженою на накладення стягнень передбачених трудовим законодавством, з урахуванням того факту, що до застосування дисциплінарного стягнення генеральний директор Музею не зажадав від Позивача письмових пояснень та в подальшому не повідомив [PERSON] наказ № 195 від 08.06.2015р. під розписку, суд дійшов висновку, що винесення догани [PERSON] на підставі Наказу НМІУ від 08.06.2015р. № 195 є незаконною та такою, що порушує права працівника. Відповідно до ст.150 КЗпП України дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV цього Кодексу). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" суд має визначити чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника (п.22 Постанови Пленуму від 06.11.1992р. № 9). Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, враховуючи вищевикладене, з урахуванням порушення Відповідачем порядку накладення дисциплінарного стягнення у вигляді винесення догани [PERSON], суд вважає, що Наказ Національного музею історії України від 08.06.2015р. № 195 «Про надання недостовірної інформації та приховування орендованих площ, а також незадовільну роботу комітету з конкурсних торгів» в частині винесення догани головному інженеру музею [PERSON] є безпідставним та незаконним. Розподіляючи судові витрати відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 487,20 грн. Враховуючи вищевикладене на підставі ст.ст. 21, 142, 147, 147-1, 148, 149, 150 КЗпП України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", та

Outcome: approved