Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], у якому з урахуванням уточнених позовних просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по відсоткам за кредитним договором №\~DNL0RK11194170 від 15.09.2004р. у розмірі 7\~820,35 грн., нарахованих на прострочену заборгованість за кредитом за період з 25.09.2012р. по 25.09.2015р. Позовна заява мотивована тим, що відповідно до вказаного договору відповідач отримав кредит у розмірі 5\~200,00\~грн. зі сплатою відсотків за користування ним у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, однак відповідач порушує взяті на себе зобовязання щодо повернення кредитних коштів позивачу. Відповідач надав суду заперечення, в яких вказав, що матеріали справи не містять належних доказів отримання ним грошових коштів, оскільки він не отримував від позивача кредит у розмірі 5\~200,00 грн. Просив суд застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач та його представнику судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. Відповідно до п.1.1 наявного в матеріалах справи кредитного договору №\~DNL0RK11194170 від 15.09.2004р. (далі Кредитний договір) ПАТ КБ «ПриватБанк» зобовязалось надати [PERSON] кредитні кошти шляхом перерахування на відкритий у позивача рахунок №\~26053050600422 ЧП\~[PERSON] на строк по 15.09.2006р. включно, у вигляді строкового кредиту у розмірі 5\~200,00 грн. (далі Кредит) на наступні цілі: купівля ТНС, зі сплатою за користування Кредитом і комісії в розмірі 1,00\~% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати плюс сума, яка розрахована відповідно до п.3.10 даного договору. Погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку: починаючи з першого місяця, наступного за датою надання кредиту, щомісяця в період сплати, за який приймається період з 3 по 10 число кожного місяця позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 312,23 грн. для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією. Для виконання даного договору банк відкриває відповідачу наступні рахунки: -рахунок № 29095050630480 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості; -кредитний рахунок № 22052050694693; -рахунок по відсотках № 22087050630796; -рахунок для обліку комісії № 35788050633108. 17.09.2004р. [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з завою про надання кредиту у сумі 5200,00 грн. строком на 24 місяці. Вказані обставини сторонами не заперечувались. Судом встановлено, що на виконання вказаного Кредитного договору банк 17.09.2004р. зарахував на кредитний рахунок відповідача № 22052050694693 5200,00 грн. та цього ж дня списав ці кошти з вказаного рахунку і перерахував їх на рахунок №\~26053050600422 ЧП\~[PERSON], що підтверджується випискою по рахунку № 22052050694693 за 17.09.2004р. та меморіальним ордером від 17.09.2004р., залученими до матеріалів справи. Суд не бере до уваги твердження відповідача про недоведеність банком факту надання відповідачу кредитних коштів з посиланням на ненадання належним чином оформленого касового документу з підписом [PERSON] з огляду на наступне. Відповідно до п. 3.1 Кредитного договору за користування Кредитом у період з дати списання коштів із кредитного рахунку відповідача до дати погашення Кредиту Позичальник щомісяця у період сплати сплачує відсотки в розмірі, визначеному в п.1.1 даного Договору. З системного аналізу п.п. 1.1, 3.1 Кредитного договору видно, що сторони погодили надання кредитних коштів шляхом безготівкової операції (зарахування кредитних коштів на кредитний рахунок позичальника та списання цих коштів на рахунок ЧП\~[PERSON]Н.), а не шляхом видачі позичальнику готівки через касу банку, а відтак положення Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 01.06.2011р. № 174, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 25.06.2011р. за №\~790/19528, не поширюються на спірні правовідносини. При цьому, за змістом п. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004р. №\~22, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 29.03.2004р. за № 377/8976 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі Інструкція про безготівкові розрахунки) ордер меморіальний (далі - меморіальний ордер) розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій зі списання коштів з рахунку платника, внутрішньобанківських операцій відповідно до нормативно-правових актів Національного банку. Відповідно до абз.абз. 1-3 п.6.7 Інструкції про безготівкові розрахунки фізичні та юридичні особи в договорах з банками про розрахунково-касове обслуговування або інших договорах про надання банківських послуг можуть передбачати доручення банку на договірне списання з їх рахунків коштів на користь третіх осіб. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника. Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору про розрахунково-касове обслуговування або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний документ, у реквізиті "Призначення платежу" якого зазначає інформацію про платіж і номер, дату та пункт договору, за яким передбачено можливість застосування договірного списання. При цьому Додаток 1 до Інструкції про безготівкові розрахунки, яким затверджено зразок меморіального ордеру, не містить такого реквізиту, як підпис платника. Таким чином, оскільки Кредитним договором було передбачено доручення банку на договірне списання коштів з кредитного рахунку [PERSON] № 22052050694693 на користь ЧП\~[PERSON], а також враховуючи, що меморіальний ордер від 17.09.2004р. на виконання п.6.7 Інструкції про безготівкові розрахунки містить посилання на такий Кредитний договір у реквізиті "Призначення платежу", суд доходить висновку, що позивачем доведено факт надання відповідачу кредитних коштів у розмірі 5200,00 грн. у порядку, встановленому Кредитним договором. Згідно з ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. На підставі ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Всупереч вищевикладеним положенням, відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого у нього виникла заборгованість зі сплати відсотків за кредитним договором №\~DNL0RK11194170 від 15.09.2004р., нарахованих на прострочену заборгованість за кредитом за період з 25.09.2012р. по 25.09.2015р., яка відповідно до розрахунку станом на 25.09.2015р. становить 7\~820,35\~грн. Доказів зворотного суду не надано. Суд не бере до уваги посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності як на підставу для відмови у задоволенні позову з огляду на наступне. За змістом п. 3.1 Кредитного договору відповідач взяв на себе зобовязання щомісяця сплачувати відсотки за користування кредитом до дати погашення кредиту, а не до дати кінцевого терміну повернення кредиту, визначеної п. 1.1 Кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Враховуючи, що згідно з наданим позивачем розрахунком за відповідачем обліковується заборгованість за тілом кредиту у розмірі 3570,94 грн., суд доходить висновку, що у відповідача і після закінчення визначеного п. 1.1 Кредитного договору кінцевого терміну повернення кредиту, тобто після 15.09.2006р., щомісяця виникав обовязок зі сплати відсотків на суму заборгованості за тілом кредиту. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналізуючи норми статей 261, 530, 631 ЦК України, слід дійти висновку про те, що в разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до закінчення строку виконання останнього зобовязання має право заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими відсотками, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з відсотками) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись залежно від закінчення строку сплати кожного зі щомісячних платежів. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постановах Верховного Суду України від 19.03.2014р. №6-20цс14 та від 03.06.2015р. № 6-31цс15, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч. 1 ст. 3607 ЦПК України. Таким чином, оскільки відповідач на підставі п. 3.1 Кредитного договору щомісяця зобовязаний сплачувати відсотки на суму заборгованості за тілом кредиту, враховуючи, що позовні вимоги про стягнення заборгованості зі сплати відсотків за Кредитним договором заявлено за період з 25.09.2012р. по 25.09.2015р., тобто за три роки до моменту звернення банку до суду, суд доходить висновку про дотримання позивачем визначеного ст. 257 ЦК України строку позовної давності. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved