Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, мотивуючи свої вимоги тим, що вони останнім часом однією сім"єю не проживають, оскільки у них виникають сварки та конфлікти, у них різні погляди на сімейне життя, відповідачка постійно спричиняє позивачу та їх спільним дітям душевні страждання. Позивач вважає їх подальше спільне життя та збереження сім′ї неможливим, у зв"язку з чим звертається до суду з даним позовом, в якому просить шлюб між сторонами розірвати та визначити місце проживання дітей разом з ним. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06.03.2018 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей залишено без розгляду. У судовому засіданні позивач повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю, при цьому подала відзив, в якому зазначила інші причини розірвання шлюбу, які просила врахувати при постановленні судового рішення. Представник відповідачки у судовому засіданні підтримала пояснення відповідачки, просила позов задовольнити. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 09 серпня 2008 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 752. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з′ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюбі, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім′ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з′ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 Сімейного Кодексу України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Аналізуючи зібрані та досліджені судом докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами підлягає розірванню, а позов [PERSON] задоволенню, так як сторони однією сім′єю не проживають, спільне господарство не ведуть, мають різні інтереси та погляди, втратили почуття любові та поваги один до одного, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб повинен бути розірваний. На підставі викладеного,

Outcome: approved