Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

Позивач 27.01.2015 року звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача коштів в розмірі 5065,32 грн. та моральної шкоди в розмірі 1000 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 26.09.2014 року з його карткового рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк» [NUMBER] безпідставно знято 5065,32 грн., що підтверджується свідоцтвом клієнта ПАТ КБ «ПриватБанк» про недозволене використання карткового рахунку від 29.09.2014 року. Також зазначає, що з боку відповідача йому заподіяна моральна шкода, яка виражається у його моральних переживаннях, остаточній втраті довіри до Банку, оскільки протягом чотирьох місяців він змушений неодноразово звертатись із проханням повернути незаконно зняті кошти, проте ніяких дій ПАТ КБ «ПриватБанк» для цього не вчинив. В судовому засіданні позивач позов підтримав, покликаючись на мотиви такого та доповнив, що близько 21.00 год. 26.09.2014 р. на його мобільний телефон надійшли з інтервалом приблизно 2-3 хв. чотири смс-повідомлення про зняття коштів з платіжної картки MC Platinum [NUMBER] на загальну суму 5065,32 грн. Оскільки ним в той час не здійснювалось жодних операцій по вказаному картковому рахунку, він відразу зателефонував до Колцентру ПАТ КБ «ПриватБанку» з метою заблокування картки, проте додзвонитись не зміг. Відтак, він зателефонував працівниці банку [PERSON], яка була закріплена банком за ним як за VIP-клієнтом, та повідомив про дану подію і попросив допомоги у заблокуванні картки. З метою запобігання подальшого зняття коштів з його рахунку [NUMBER], він через Приват-24 перевів залишок коштів на інший свій картковий рахунок. Після чого йому зателефонувала [PERSON] та повідомила про блокування платіжної картки MC Platinum, а також пояснила, що в понеділок 29.09.2015 р. йому необхідно написати в банк заяву про недозволене використання карткового рахунку, що ним і було зроблено. В подальшому він погасив заборгованість по даному картковому рахунку і закрив картку MC Platinum. Ствердив, що нікому своєї картки не давав, ПІН-коду та іншої інформації картки не розголошував. Згідно Умов та Правили він, як клієнт, дав свою згоду на те, що за замовчуванням Банк блокує можливість використання картки в мережі Інтернет, а також при здійсненні ризикових операцій у країні і за кордоном. Згоду на розблокування картки для оплати товарів/послуг в мережі Інтернет він не давав, а отже рахунок повинен був бути заблокований. Окрім цього, ним через Приват-24 був встановлений ліміт для оплати товарів/послуг в мережі Інтернет в розмірі 100 грн. Вважає, що банк без його відома розблокував рахунок і без його згоди збільшив ліміт, чим порушив Умови та Правила надання банківських послуг клієнтові, а тому вважає, що в даній ситуації незаконне зняття коштів відбулось з вини відповідача. Просить позов задовольнити та стягнути з відповідача кошти в розмірі 5065,32 грн. та 1000 грн. моральної шкоди. Представник відповідача проти позову заперечив та зазначив, що 14.10.2013 року між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір № SAMDN03000113550455 про відкриття картрахунку і обслуговування платіжної картки. Згідно даного договору ПАТ «КБ «Приватбанк» відкрив позивачу рахунок та видав платіжну картку MC Platinum [NUMBER] з кредитним лімітом у сумі 20000 грн. Згідно виписки по карті [NUMBER] [PERSON] по ній дійсно 26.09.2014 р. проведено 4 операції із описом: «WARGAMING RIGA LV» купівлю товарів (оплата за послуги) в сумах: 795,6 грн., 1591, 2 грн., 2652 грн. та 26,52 грн. Після звернення позивача на консьєрж-сервіс 26.09.2014 р. оператор відразу ж заблокував його карту. Перевіркою служби безпеки ПАТ КБ «Приватабанк» встановлено, що оспорювані транзакції проведені на інтернет-сайті http://ru.wargaming.net/ та були направлені на поповнення аккаунта гри World of Tanks. Ствердив, що проведення оспорюваних транзакцій було можливе лише за умови знання персональних даних клієнта та даних картки, при цьому позивач стверджує, що платіжна картка ним не втрачалась, в свою чергу це не виключає можливості користування карткою сторонньою особою з дозволу позивача. Оспорювані перекази коштів здійснені з коректним введенням даних - номера картки, терміну її дії та CVV - коду, за збереження яких відповідальність несе сам клієнт, відповідно позивачем порушені «Вимоги безпеки» передбачені п. 2.1.4.5. «Умов та Правил надання банківських послуг». В порушення Умов та Правил позивач не повідомив негайно банк про несанкціоновані транзакції по його рахунку. Між тим, позивач не оспорює вказаних транзакцій і ним погашено заборгованість по вказаній платіжній картці. Позивачем не доведено факту завдання йому будь-яких збитків, не надано жодних доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральних страждань, що пов'язані з діями ПАТ КБ «ПриватБанк», а тому просить в позові відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до статті 1067 ЦК України, договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Пунктом 1.5. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492 передбачено, що особливості функціонування рахунку мають бути передбачені в договорі, що укладається між банком і його клієнтом. Позивачем особисто при укладанні договору підписані Правила, які розміщені на офіційному сайті ПриватБанку. Згідно із статтею 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцю рахунку), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Частиною першою статті 1068 ЦК України визначено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки. Правовідносини у сфері функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, проведення переказу коштів у межах України, відповідальності суб'єктів переказу, а також загального порядку здійснення нагляду за платіжними системами регулюються Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Згідно п.1.27 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжна картка - це електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, тримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Відповідно до статті 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка. Згідно п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 12.04.1996 року споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є лише громадянин (фізична особа), котрий придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва. Відповідно ч. 1 ст. 15 Закону України "Про захист прав споживачів" - споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (товару). Відповідно до ч. 7 цього Закону - у разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію спричинило придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих збитків. З матеріалів справи встановлено, що 14.10.2013 року між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Філії «Зіхідного головного регіонального управління» ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір № SAMDN03000113550455 про відкриття картрахунку і обслуговування платіжної картки. Згідно даного договору ПАТ «КБ «Приватбанк» відкрив [PERSON] рахунок та видав платіжну картку MC Platinum [NUMBER] з кредитним лімітом у сумі 20000 грн. /а.с. 5/. Відповідно до п. 5 договору позивач ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною картко, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді. З п. 2 даного договору вбачається, що [PERSON], як клієнт погодився, що здійснює за допомогою карток операції за картрахунками, передбачені чинним законодавством і відповідно до Умов і Правил надання банківських послуг, правил користування платіжними картками, які є невід'ємною частиною цього Договору /а.с. 5/. Згідно Умов та Правил надання банківських послуг передбачено: 2.1.1.2.6. Карта може бути використана Держателем для оплати товарів і послуг, отримання / внесення готівкових грошових коштів у банківських установах і через банкомати, з метою інших банківських операцій, передбачених Договором. З використанням Картки Клієнт отримує можливість здійснювати операції через віддалені канали обслуговування (п. 2.7. Умов та Правил); 2.1.1.2.20. Клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з карткового рахунку третіми особами; 2.1.1.5.10. Клієнт повинен вживати заходів щодо запобігання втрати (розкрадання) Карток, ПІНа (персонального ідентифікаційного номера) або інформації, нанесеної на карту і магнітну смугу, або їх незаконного використання; 2.1.1.7.4. Держатель Карти несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на карті даних, до моменту повернення Власника Карти в банк та блокування Карти і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки Картки в СТОП-ЛИСТ Платіжною системою; 2.1.1.9.5. Держатель зобов'язується: - не повідомляти ПІН, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію, - не передавати Картку (її реквізити) для здійснення операцій іншими особами, вживати необхідних заходів для запобігання втрати, пошкодження, розкрадання Карти, - нести відповідальність за операціями, здійсненими з використанням ПІНа, постійного пароля, одноразових паролів, операціями по зміні ПІНу …/а.с. 71-83/. 2.1.1.10.10. Клієнт дає свою згоду на те, що за замовчуванням Банк блокує можливість використання картки в мережі Інтернет, а також при здійсненні ризикових операцій у країні і за кордоном. Встановлено, що 26.09.2014 року з карткового рахунку за платіжною карткою [NUMBER], що видана [PERSON] Філією «Зіхідного головного регіонального управління» ПАТ КБ «Приватбанк» у м. Рига (Латвія) було здійснено транзакції у вигляді зняття грошових коштів: 795, 60 грн., 1591,20 грн., 2652 грн. та 26,52 грн. /а.с. 4/. Спірні транзакції були проведені через мережу Інтернет. Банківська система ПАТ КБ «ПриватБанк» проінформувала [PERSON] про проведені транзакції і, отримавши банківські повідомлення у вигляді смс, позивач відразу зателефонував до Колцентру ПАТ КБ «ПриватБанку» з метою заблокування картки, проте не зміг додзвонитись. Відтак, позивач зателефонував працівниці банку [PERSON], яка була закріплена банком за ним як за VIP-клієнтом, та повідомив про дану подію і попросив допомоги у заблокуванні картки. З метою запобігання подальшого зняття коштів позивач через Приват-24 перевів залишок коштів з його рахунку [NUMBER] на інший картковий рахунок ПАТ КБ „ПриватБанку". За деякий час [PERSON] повідомила позивачу про блокування платіжної картки MC Platinum, та пояснила про необхідність негайного повідомлення в Колнцентр ПАТ КБ «ПриватБанку» або через Приват-24 про несанкціоноване зняття коштів, а також про написання протягом 3-ох робочих днів відповідної заяви в банк. В подальшому позивачу передзвонив працівник Колцентру ПАТ КБ «ПриватБанку» та став з'ясовувати причину його дзвінка, на що [PERSON] повідомив, що хотів заблокувати картку, проте така вже заблокована, при цьому інших питань чи прохань з боку [PERSON] до працівника Колцентру не було. 29.09.2014 р. [PERSON] у відділенні ПАТ КБ „ПриватБанк" написав заяву про недозволене використання карткового рахунку /а.с. 3/. За зверненнями позивача відповідачем була проведена перевірка інформації стосовно спірних транзакцій. Перевіркою було встановлено, що спірні транзакції були проведені 26.09.2014р. через мережу Інтернет «WARGAMING RIGA LV» для купівлі товарів (оплата за послуги) /а.с. 4/. Для проведення платіжних операцій в мережі Інтернет, достатньо знати тільки реквізити платіжної картки (сама картка може бути відсутня в особи, що виконує платіж в мережі Інтернет). Для успішного проведення зазначених транзакцій у системі Інтернет необхідно знати конфіденційні дані, які нанесені на платіжну картку, а саме: номер картки, термін її дії, код CVV2 - 3-х значний код безпеки, який надрукований на зворотній стороні картки, на смузі для підпису і використовується як додатковий захист картки при проведенні транзакцій в мережі Інтернет. Номер CVV2 є підписом Клієнта, та прирівнюється до ПІН-коду при певних типах транзакцій. З тим, що зазначені реквізити у своїй сукупності є підтвердженням для замовлення товарів та послуг у мережі Інтернет, а також, що зазначені відомості не підлягають розголошенню - позивач ознайомлений згідно п.2. Договору від 14.10.2013 року, який позивач власноручно підписав. Конфіденційні дані відомі виключно держателю платіжної картки, він зобов'язаний застосувати всі необхідні заходи безпеки власної платіжної картки та її реквізитів. Відповідно до пункту 10.8 глави 10 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30.04.2010 № 223 (попередня редакція - Постанова Правління НБУ від 19.04.2005 № 137, пункт 7.3.), контроль за рухом і цільовим використанням спеціальних платіжних засобів здійснюється власниками цих рахунків. Згідно до п. 6.2. Положення емітент зобов'язаний не розкривати іншим особам, крім держателя, ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням спеціального платіжного засобу. Відповідно до п. п. 6.7, 6.8 Положення емітент у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Листом від 01.07.2015 р. ПАТ КБ «ПриватБанку» [PERSON] було рекомендовано звернутись до правоохоронних органів із відповідною заявою /а.с. 91/, проте в судовому засіданні позивач зазначив, що він не вважає за необхідне звертатись у правоохоронні органи із заявою щодо несанкціонованого зняття коштів з його карткового рахунку. Коштами на зазначеному рахунку [PERSON] розпоряджався, в тому числі, за допомогою електронної системи Приват-24. При цьому, робота у системі «Приват-24» має відповідні особливості, а саме здійснюються за допомогою дистанційних розпоряджень, тобто розпорядження банку здійснити певну операцію, яке передається клієнтом через систему Інтернет, без відвідування банку, при цьому передача дистанційного розпорядження та реєстрація його банком здійснюється за обумовленим каналом доступу в автоматичному режимі. Дистанційне розпорядження вважається переданим клієнтом і прийнятим банком до виконання, якщо клієнт: для доступу в систему ввів правильні логін і пароль; увів всі параметри, які запитує система; підтвердив дистанційне розпорядження правильним введенням динамічним паролем, якщо клієнт не підтвердив дистанційне розпорядження, то банк не повинен виконувати операцію, про що в свою чергу інформує клієнта. Позивач не скористався своїм правом через Приват-24 виконати дії, необхідні для блокування картки та повідомити про несанкціоноване зняття коштів з його карткового рахунку. Суд не приймає до уваги покликання позивача на те, що ним не розблоковувалась можливість використання картки в мережі Інтернет і був встановлений ліміт в розмірі 100 грн. на здійснення операцій в мережі Інтернет, оскільки таке спростовується показаннями представника відповідача, за якими позивач розблокував використання картки в мережі Інтернет і жодних лімітів на здійснення цих операцій банком не встановлювалось, а також випискою з особової картки [PERSON] в період з 01.01.2014 р. по 03.04.2015 р., згідно якої в січні 2014р. [PERSON] через мережу Інтернет оплачував залізничні квитки на суму 146,63 грн., а в липні 2014 р. - на суму 406, 21 грн. За загальним правилом зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Таким, чином, суд вважає, що позивачем не доведені позовні вимоги щодо безпідставності списання грошових коштів з його рахунку. Відповідно до положень ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити за безпідставністю. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed