Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування пред'явлених позовних вимог посилається на те, що 10.08.2012 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] Від шлюбу у них є діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які мешкають з нею та знаходяться на її утриманні. Остаточно шлюбні-сімейні відносини між нею та відповідачем припинені 5 листопада 2017року, мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дітей. Відповідач є молодою, здоровою, працездатною людиною, яка спроможна надавати дітям допомогу. Крім того, у звязку з народженням дитини вона не може працювати, оскільки доглядає за другою дочкою до досягнення нею трьох років. Просить розірвати шлюб, прізвище після розірвання шлюбу залишити без змін, стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, до досягнення ними повноліття та стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1500грн. щомісяця до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трьох років. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити, з підстав викладених вище. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково. Так, [PERSON] просив розірвати шлюб між ним та позивачем, та не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Крім того, не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання дружини у розмірі 500грн. щомісяця. Суд, заслухавши позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10.08.2012 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис №902 /а.с.4/. Від шлюбу сторони мають дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] /а.с.5,6/. Відповідно до довідки ОЖК «Контакт» від 05.01.2018року, [PERSON] разом з донькою [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] /а.с.8/. Як вбачається з акту про проживання від 06.01.2018року, дитина [PERSON] проживає разом з матірю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] /а.с.7/ Судом було встановлено, що сторони разом не проживають, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Згідно зі ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст.109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Таким чином, зважаючи, на те, що сторони сімейних стосунків не підтримують, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому суд вважає, що шлюб підлягає розірванню. Крім того, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, а також, враховуючи, що право позивачки на матеріальне утримання дітей з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов в частині стягнення аліментів підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. При встановленні розміру аліментів, суд відповідно до ст. 182 СК України враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України (частина друга статті 182 Сімейного кодексу України із змінами згідно Закону України № 2037-VIII від 17.05.2017 року) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі наведеного, враховуючи зміни щодо розміру аліментів на дитину згідно Закону України № 2037-VIII від 17.05.2017 року, суд бере до уваги інтереси дітей, вважає розмір аліментів, які просить стягнути позивач обґрунтованим, в звязку з чим задовольняє позов та стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.01.2018 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Крім того, згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Отже, матеріальне становище дружини, з якою проживає дитина, правового значення не має, а вирішальним є наявність у чоловіка - батька дитини надавати матеріальну допомогу дружині. Як убачається із наданої відповідачем довідки від 23.02.2018року, [PERSON] працює в ПП «Дружба» на посаді менеджер з окладом згідно штатного розкладу 3800, 00 грн., у зв'язку з чим суд дійшов висновку про те, що за умови сплати ним аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, він має можливість надавати матеріальну допомогу дружині у розмірі 500 грн. щомісячно. Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 704 гривень 80 копійок підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial