Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-31 00:00:00

в обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстроване місце проживання її сина, [PERSON] . Однак, останній з березня 1997 року фактично не проживає в даному будинку, оскільки виїхав до США, він не бере участі у витратах по утриманню цього житла, не сплачує комунальних послуг, що свідчить про те, що він втратив будь-який інтерес до вказаного житла. В добровільному порядку зняти з реєстрації місце проживання відповідача не можливо, оскільки він проживає за межами України, а з 2013 року припинив будь-яке спілкування з позивачем. Факт такої реєстрації порушує право позивача на розпорядження та користування майном, позбавляє можливості оформлення субсидії, змушує нести всі витрати по утриманню будинку власними коштами. Тому позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування зазначеним будинком. Позивач в судове засідання не з`явилася, 10.01.2020 року її представник [PERSON] подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати в її відсутності (а.с. 41). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи був двічі повідомлений належним чином. Причин своїх неявок він суду не повідомив, не звернувся із заявою про розгляд справи в його відсутності і не подав відзив на позов. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч. 4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності, виданого 03.12.2010 року виконавчим комітетом Товмачицької сільської ради, та даних витягу № 28279218 про державну реєстрацію прав, виданого 08.12.2010 року ОКП «Коломийське МБТІ», позивачу на праві приватної власності належить спірний житловий будинок (а. с. 5,6). Даними довідки № 262, виданої 01.11.2019 року управлінням надання адміністративних послуг Коломийської міської ради Івано-Франківської області, стверджується, що місце проживання відповідача зареєстроване в зазначеному будинку (а. с. 13). Актом №186/01.2.7/2-05 обстеження фактичного місця проживання від 01.11.2019 року підтверджено, що відповідач в даному будинку не проживає, його особистих речей в будинку немає (а.с. 14). Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з вимогами ч.1 ст.6 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні " громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. На підставі досліджених доказів суд приходить до висновку, що відповідача слід визнати таким, що втратив право на користування вказаним житловим приміщенням, оскільки він більше року там не проживає. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі наведеного, ст.ст. 317, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та,

Outcome: approved