Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] за участю третіх осіб приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бойко Людмили Леонідівни, [PERSON] про визнання договору дарування недійсним. Свої вимоги мотивував тим, що 21 березня 2006 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.В., зареєстровано в реєстрі за № 714у. Згідно акту стаціонарної комісійної судово-психіатричної експертизи Київського міського центру судово-психіатричної експертизи № 269 від 13 липня 2010 року [PERSON] не спроможна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними у стані загострення хронічного психічного захворювання. 22 вересня 2016 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування 1/2 частки квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л., зареєстровано в реєстрі за № 3353. У зв'язку з чим просить визнати договір дарування 1/2 частки квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л., зареєстровано в реєстрі за № 3353 недійсним; скасувати рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. за № 31524730 від 22 вересня 2016 року про державну реєстрацію права власності [PERSON] та [PERSON] на частки квартири [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.. Представництво інтересів здійснював [PERSON] Представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги. Дав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у зв'язку із необґрунтованістю та просив у задоволенні даного позову відмовити. Підтримав спільні заперечення з відповідачем [PERSON] Додатково пояснив, що нотаріус з»ясовувала дієздатність дарувальника, яка перед укладенням договору зверталася до лікаря з приводу перевірки стану здоров'я та отримала позитивний висновок. Дарувальник не бажає проживати у квартирі, оскільки знаходиться у неприязних стосунках із сином власника другої частині приміщення, який мешкає у квартирі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. До суду надійшли спільні письмові заперечення відповідачів, в яких зазначено, що позивач звернулась із позовом до суду без належних на те правових підстав, оскільки з таким позовом має право звертатись сама особа, яка уклала договір, її опікун, або після її смерті особи, права яких порушені. Крім цього, договором дарування 1/2 частки квартири від 22 вересня 2016 року позивачу не завдано жодної шкоди, оскільки інша 1/2 частина квартири так і залишилась у власності [PERSON] Вважають, що позивачем неправильно трактовані норми закону, а тому просили постановити ухвалу про залишення позову без розгляду (а.с. 49-51). Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко Л. Л. в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. До суду надійшли письмові заперечення, в яких зазначено, що вона дійсно 22 вересня 2016 року за реєстровим № 3353 було посвідчено договір дарування частки квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS], між [PERSON] (дарувальником) та [PERSON] і [PERSON] (обдарованими). Перед цим [PERSON] декілька разів зверталась до неї за консультацією з наступних питань: посвідчення договорів, умови, наслідки, обов'язки сторін за договором дарування. Також дарувальник розповідала про причини, що спонукають її до дарування вказаної частини квартири. Також було встановлено, що вона має де жити, а особи, яким вона дарує частку квартири є для неї не чужими. Під час оформлення договору дарування [PERSON] було роз'яснено наслідки вчинення договору дарування. На момент оформлення договору нею як в нотаріусом були встановленні дійсні наміри [PERSON] та перевірено її дієздатність, жодних сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності [PERSON] не було, оскільки вона чітко усвідомлювала свої дії та керувала ними. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко Людмили Леонідівни просила розглядати справу без її участі. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог. Пояснила, що перед укладенням договору дарування консультувалася у лікаря щодо свого стану здоров»я. Після цього звернулася до нотаріуса. Квартирою вона не користується, тому оплачувати житлово-комунальні послуги не бажає. Вона має право розпорядитися свою часткою. Просила суд відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичны обставини. 21 березня 2006 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Інесою Володимирівною посвідчено договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким [PERSON] та [PERSON] придбавали у [PERSON] в рівних частках кожна квартиру [ADDRESS] (а.с. 5). 30 листопада 2007 року право власності на зазначену квартиру було зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації та записано в реєстровій книзі № 1571-15, за реєстровим № 1572 (а.с. 110). Згідно довідки № 910/1674/ від 27 липня 2011 року Київської міської клінічної психоневрологічної лікарня №1 [PERSON], [INFO], є інвалідом ІІ групи безстроково, страждає хронічним психічним захворюванням з 1976 року, неодноразово лікувалась стаціонарно. Останній раз з 03 жовтня 2009 року по 12 листопада 2009 року. Рекомендовано спостереження дільничного психіатра ПНД. Підтримуюче та протирецедивне лікування (а.с. 7). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 26 липня 2013 року державним реєстратором реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Соколянським Д.В. зареєстровано за [PERSON] право приватної власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] (а.с. 111). 22 вересня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Людмилою Леонідівною посвідчено Договір дарування частини, за яким [PERSON] передала [PERSON], [PERSON] в дар, а обдаровані безоплатно прийняли у власність 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в таких частках: [PERSON] прийняв у власність 1/6 частку квартири, а [PERSON] - 1/3 частку квартири (а.с. 8-9). Відповідно до висновків Акту стаціонарної комісійної судово-психіатричної експертизи №269 від 13 липня 2010 року [PERSON] проявляє ознаки хронічного психічного захворювання - шизофренії параноїчної, і по своєму психічному стану здатна усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, хоча неявний у неї психічний розлад істотно впливає на цю здатність (а.с. 52-59). Підставою для визнання кредитного договору недійсним позивачем зазначено, що на момент вчинення договору третя особа [PERSON] перебувала у такому психічному стані, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, оскільки подарувала нерухоме майно стороннім особам, не усвідомлюючи втрату права власності назавжди. Згідно ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Згідно ст. 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому. Згідно ст. 719 ЦК України Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Згідно із ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до ч. 2 ст. 225 ЦК України у разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може пред'явити її опікун. Згідно з п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Як роз'яснено Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ в пункті 10 Узагальнень окремих питань судової практики, що виникають при застосуванні судами рекомендаційних роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», розглядаючи спір про визнання правочину недійсним на підставі ст. 225 ЦК - укладення його особою, що не могла в момент вчинення правочину усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, суди для визначення наявності такого стану особи призначали судово-психіатричну експертизу. Право звернення до суду з позовом про визнання такого правочину недійсним належить зазначеній особі. Лише в разі її смерті позов мають право заявити інші особи, чиї права або інтереси порушені. Суд, оцінивши в сукупності правовідносини, які виникли між сторонами, вважає безпідставними вимоги позивача [PERSON] до [PERSON], [PERSON] за участю третіх осіб приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бойко Людмили Леонідівни, [PERSON] про визнання договору дарування недійсним, оскільки ст. 225 ЦК України визначено обмежене коло осіб, наділених правом звертатись із зазначеним позовом, позивач не належить до даного кола осіб. Позивач також просив скасувати рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. за № 31524730 від 22 вересня 2016 року про державну реєстрацію права власності [PERSON] та [PERSON] на частки квартири [ADDRESS]. 22 вересня 2016 року рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 31524730 від 22 вересня 2016 року за відповідачами, а саме: [PERSON] та [PERSON] зареєстровано на праві приватної власності спільну часткову власність на 1/3 та 1/6 відповідно частку квартири [ADDRESS] (а.с. 10-11). Оскільки вимоги про скасування рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. за № 31524730 від 22 вересня 2016 року про державну реєстрацію права власності є похідними, у задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed