Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради відповідно до якого просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі за адресою: [ADDRESS] , шляхом зняття [PERSON] з реєстраційного обліку у квартирі [ADDRESS] ; зобов`язати Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради зняти з реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] , у квартирі [ADDRESS] . В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що позивачу та членам її сім`ї - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло належить по 1/3 квартири [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї виданої Управлінням «Центр надання адміністративних послуг у м. Харкові» Харківської міської ради від 10.12.2020 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані громадяни: [PERSON] : мати [INFO] , зареєстрована з 14.02.1981; [PERSON] : донька [INFO] , зареєстрована інформація відсутня; [PERSON] : син [INFO] , зареєстрований інформація відсутня; [PERSON] : племінниця [INFO] , зареєстрована з 29.04.2010. Однак, [PERSON] не проживає в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин, про що складено Акт про фактичне не проживання осіб в квартирі [ADDRESS] від 26.11.2020 підписаний сусідами. Відповідач 1 не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою вона не цікавиться, мешкає за територією України. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні інші члени сім`ї відповідачу 1 не чинили. Вказує, що факт реєстрації відповідача 1 порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, він позбавлений можливості оформити субсидію та сплачує додатково комунальні послуги. 28.09.2012 [PERSON] , [INFO] зареєструвала шлюб з [PERSON] та взяла його прізвище. 06.11.2020 позивачем до Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради було подано заяву про зняття з реєстрації місця проживання, на яку було втримано відповідь, що у зняті з реєстрації відмовлено, так як особа подала документи, що містять недостовірні відомості. Виходячи з викладеного, позивач вважає, що [PERSON] , [INFO] втратила право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] у зв`язку з тривалою, понад один рік без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації, крім того не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по його утриманню житлового приміщення, а тому позивач - [PERSON] , як власник житла вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідач створює їй перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном, у зв`язку з чим позивач звернуласб до суду з даним позовом для захисту свого права. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.12.2020 справу передано для розгляду судді Колесник С.А. На виконання вимог ч.6 ст.187 ЦПК України судом 20.12.2020 сформовано запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - відповідача у справі та отримано відповідну довідку. Відповідно до вимог ч. 2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. За умов ч.6 ст. 19 ЦПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. Оскільки предмет позовних вимог не підпадає під обмеження, які визначені ч. 4 ст. 274 ЦПК України, вказана справа може бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 28.12.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.20). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. При відкритті провадження у справі судом було встановлено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що у зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Копія ухвали про відкриття провадження у справі від 28.12.2020 разом із примірником позовної заяви та доданих до неї документів направлялась відповідачу [PERSON] за місцем реєстрації, однак поштова кореспонденція повернута до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.23). Представник Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі від 28.12.2020 разом із примірником позовної заяви та доданих до неї документів 19.01.2021 (а.с.24). Правом на подачу відзиву на позовну заяву [PERSON] не скористалась. 05.02.2021 до суду надійшов відзив представника Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради на позовну заяву (а.с.31-34). Так, представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову в частині вимог до Департаменту реєстрації Харківської міської ради, в іншій частині - вирішити спір згідно з нормами діючого законодавства. При цьому посилається на те, що Департаментом права та законні інтереси позивача не порушені, оскільки реєстрація місця проживання відповідача 1 здійснена у 2010 році, тобто до створення Департаменту реєстрації Харківської міської ради, та проводилася не його посадовими особами, тому, на думку представника, Департамент безпідставно залучений до участі у справі в якості відповідача, а може виступати в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, з метою надання пояснень з питань реєстрації та в межах компетенції. По суті позовних вимог представник відповідача вказує, що рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, подане до Департаменту є обов`язковим та не потребує додаткового зобов`язання в резолютивній частині рішення щодо відповідного суб`єкта реєстраційних дій. 08.02.2021 представником позивача подано до суду уточнену позовну заяву, відповідно до якої просить: визнати [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі за адресою: [ADDRESS] , шляхом зняття [PERSON] з реєстраційного обліку у квартирі [ADDRESS] . Представником позивача в уточненій позовній заяві також остаточно визначено коло учасників справі, де відповідачем є [PERSON] , а Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради - третя особа. Також суду надано докази відправки уточненого позову учасникам справи. У судове засідання позивач не з`явилась, до суду 14.05.2021 представником позивача - адвокатом Приблуда Є.В. подано заяву, відповідно до якої просить розглянути справу з урахуванням уточнення до позовної заяви без його участі, позов підтримує в повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, на електронну пошту суду 05.04.2021 надійшла заява [PERSON] , де вона вказує, що 28.09.2012 зареєструвалаш люб з [PERSON] та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] , згідно свідоцтва про шлюб [NUMBER] . Крім того, вона не проживає на території України більше одного року та дає згоду на зняття її з місця реєстрації: [ADDRESS] . Вказана заява посвідчена [PERSON] нотаріусом міста Отрадного Самарської області Російської Федерації (а.с.57). Представник третьої особи - Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Суд, вивчивши подані заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставини. На підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 21.05.2007 відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківського міської ради, №2А-07-283774 квартира [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частині кожному (а.с.5). Відповідно до Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 10.12.2020, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з 29.04.2010 (а.с.6). 26.11.2020 мешканцями будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , склали акт про те, що в квартирі [ADDRESS] особа [PERSON] , [INFO] , що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , не проживає за місцем реєстрації більше одного року, факт не проживання особи підтверджуєть сусіди [PERSON] , квартира [ADDRESS] , та [PERSON] , квартира [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно до копії посвідки на постійне проживання серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). 28 вересня 2012 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб та [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.9). Управлінням реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради було відмовлено [PERSON] у знятті з реєстрації місця проживання [PERSON] , оскільки заявником було надано документи, що містять недостовірну інформацію, а саме: у заяві про зняття з реєстрації зазначено прізвище особи, яке зазначено у посвідці на постійне проживання [NUMBER] , яка підлягає обміну у зв`язку зі зміною прізвища особи (а.с.10). [PERSON] , [INFO] , має у Російській Федерації вид на проживання іноземного громадянина 82№ [NUMBER] , виданий ГУ МВС Росії по Самарській області 27.02.2020, де зазначено також реєстрацію місця проживання особи: [ADDRESS] (а.с.58-60). Так, в ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] , [INFO] , відсутя за місцем реєстрації більше ніж один рік, мешкає у Російській Федеріції, у зв`язку з чим позивач, як власник житла, має перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Правова позиція Верховного суду України по справі № 6-92цс15, викладена в Постанові від 27.05.2015 року, вказує, що передбачений ст. 391 ЦПК України спосіб захисту усунення перешкод власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем. Згідно ст..150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно зі ст. 11 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, з урахуванням згоди [PERSON] на зняття її з місця реєстрації у м.Харкові та підтвердженням того, що вона дійсно не мешкає за місцем реєстрації. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 76 , ч. 1, 2 ст. 77, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами, показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а [PERSON] слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою, за адресою [ADDRESS] з наведених вище підстав. На підставі викладеного,

Outcome: approved