Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

Позивач 16.06.2021 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення вартості необлікованої електричної енергії у розмірі 45 925,11 грн., 3% річних у розмірі 222,71 грн., інфляційні витрати у розмірі 321,48 грн. та витрати по оплаті судового збору у розмірі 2270 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач постачає електроенергію за адресою: [ADDRESS] , споживачем є [PERSON] , котрий також є власником квартири. 02.03.2021 року під час перевірки уповноваженим представником АТ «ДТЕК Одеські електромережі» дотримання споживачами Правил роздрібного ринку електричної енергії було виявлено порушення, а саме самовільне підключення електроустановок та електропроводки до електричної мережі, що не є власністю АТ «ДТЕК Одеське Електромережі» з порушенням схеми обліку. Самовільне підключення виконано кабелем з розриву ввідного кабелю приховано в стіні до електропроводки, виявити яке при контрольному огляді неможливо. Для виявлення місця підключення було використано індикатор прихованої проводки та частковий демонтаж оздоблювальних матеріалів (багет). При включенні навантаження електроенергія споживається, приладом обліку не враховується. Акт про порушення складено у присутності вітчима споживача [PERSON] 11.03.2021 комісія в присутності матері споживача провела засідання та прийняла рішення провести розрахунок обсягу та вартості необлікованої електроенергії за 12 календарних місяців по допустимому тривалому струму проводу мідь 2*6 мм.кв. за тарифами, які діяли протягом розрахункового періоду. Розрахунок склав 45 925,11 грн. Однак, рахунок-фактура по акту про порушення відповідачем не сплачені. Індекс інфляції та 3% річних розраховані виходячи зі ст.625 ЦК України. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05.07.2021 року провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 19.07.2021 року. До суду 16.07.2021 року надійшов відзив від представника [PERSON] - [PERSON] , відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву вказано, що відповідач не погоджується з періодом нарахування необлікованої електроенергії. Місце підключення не було прихованим та виявлено за допомогою візуального огляду. Ніякого демонтажу багету позивачем не проводилося, ніякі спеціальні технічні засоби не використовувалися. Тому, період розрахунку має бути з 02.10.2020 року по 02.03.2021 року. За підрахунком відповідача він має сплатити 20 153,59 грн. Розрахування 3% річних та інфляційних витрат має проводитися з 263.06.2021 року, коли відповідач отримав останнє рішення позивача, за результатом оскарження протоколу. У судовому засіданні 19.07.2021 року було відкладено розгляд справи у зв`язку з задоволенням однойменного клопотання представника позивача, з метою підготовки відповіді на відзиву. Наступне засідання призначено на 16.08.2021 року. До суду 13.08.2021 року надійшли письмові пояснення АТ «ДТЕК Одеські електромережі», відповідно до яких позивач вказує, що підключення було приховане, адже виявлено за допомогою спеціального технічного засобу - індикатор прихованої проводки, токовимірювальні клещі. Підключення буде прихованим, якщо для його виявлення використовується спеціальний технічний засіб або демонтаж оздоблювальних матеріалів. Таке підключення не могло бути виявлено під час проведення контрольного огляду, тому нарахування за пів року є безпідставним. У судовому засіданні 16.08.2021 року представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив задовольнити. Представник відповідача - [PERSON] заперечував проти позову у повному обсязі. Також у судовому засідання було заслухано пояснення свідка [PERSON] , який пояснив, що демонтажу багету працівники позивача не здійснювали. Також свідок відзначив, що він показав працівникам всю квартиру, відповідав на їх питання, потім один покликав свідка та вказав, що виявив місце самовільного підключення, на що свідок зазначив, що він нічого про це не знає. Також вказав, що в нього стрибнув тиск і частину розмови він не пам`ятає. На запитання представника позивача свідок вказав, що був період коли один з представників перебував без нагляду свідка, адже їх було троє і вони всі ходили по різним кімнатам. Лічильник знаходиться в коридорі, побачити бойлер, де виявлено підключення біля лічильника було неможливо. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ «ДТЕК Одеські електромережі», з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина 7 ст. 81 ЦПК України передбачає, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] , що вбачається з інформаційної довідки №259313767 від 01.06.2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. 02.03.2021 року під час перевірки уповноваженими представниками АТ «ДТЕК Одеські електромережі» дотримання споживачами Правил роздрібного ринку електричної енергії було виявлено порушення з адресою: [ADDRESS] , а саме самовільне підключення електроустановок та електропроводки до електричної мережі, що не є власністю АТ «ДТЕК Одеське Електромережі» з порушенням схеми обліку. Самовільне підключення виконано кабелем з розриву ввідного кабелю приховано в стіні до електропроводки, виявити яке при контрольному огляді неможливо. Для виявлення місця підключення було використано індикатор прихованої проводки та частковий демонтаж оздоблювальних матеріалів (багет). При включенні навантаження електроенергія споживається, приладом обліку не враховується. Порушення продемонстровано споживачу, що підтверджується Актом №8001196 від 02.03.2021 року, який було складено та порушення було виявлено в присутності [PERSON] . [PERSON] , який надавав пояснення як свідок вказав, що не перебував кожну хвилину з усіма працівниками, тому його показання не можуть спростувати факт того, що уповноваженим представником позивача було використано індикатор прихованої проводки. Втім, свідок відзначив, що багет був знятий ще до того як прийшли уповноважені представники. Виявити незаконне підключення без огляду ванної кімнати, де знаходився бойлер біля якого було виявлено порушення ПРЕЕ, при огляді лічильника було неможливо на що вказує сам свідок. Крім того, суд звертає увагу, що встановити який період часу даний багет був знятий встановити не можливо, тому посилання відповідача на те, що уповноважені представники позивача могли виявити підключення при попередньому огляді лічильника є безпідставним. Незважаючи на те, хто зняв частину багету, все ж демонтаж оздоблювального шару за допомогою якого було виявлено порушення ПРРЕЕ відбувся. Прихована електропроводка - електрична проводка, яка приєднана до електричної мережі поза розрахунковим засобом комерційного обліку, яку представник оператора системи без використання спеціальних технічних засобів або часткового демонтажу будівельних конструкцій, оздоблювальних матеріалів під час попереднього контрольного огляду засобу комерційного обліку або технічної перевірки не мав можливості виявити (Постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» надалі ПРРЕЕ). Згідно пп.3 п.8.4.8. ПРРЕЕ, якщо споживач здійснив самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електричної мережі, що не є власністю оператора системи, з порушенням схеми обліку, вчинив інші дії, що призвели до споживання необлікованої електричної енергії, виявити які представники оператора системи під час проведення контрольного огляду засобу комерційного обліку не мали можливості, або установив пристрій, що занижує покази лічильника електричної енергії (використання фазозсувного трансформатора, постійних магнітів (у разі невстановлення на/в лічильник індикаторів), пристрою випромінювання електромагнітних полів тощо), - з дня останньої технічної перевірки або допуску електроустановки споживача в експлуатацію, або набуття права власності чи користування на об`єкт (якщо технічну перевірку у період з дати допуску електроустановки споживача в експлуатацію або набуття ним права власності (користування) на об`єкт до дати виявлення порушення не було проведено) до дня виявлення порушення, але не більше загальної кількості робочих днів у дванадцяти календарних місяцях, що передували дню виявлення порушення. Тож, суд вважає доведеним, що незаконне підключення не можна було виявити за інших обставин, тому нарахування заборгованості саме за 12 місяців є правомірним. На засідання комісії по розгляду акта про порушення №8001196 від 02.03.2021 року, за участі [PERSON] (мати), було прийнято рішення, провести нарахування згідно з пунктом №8.4.2.7 та за формолую №8.4.12 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою від 14.03.2018 №312 зі змінами і доповненнями, тривалість роботи струмоприймачів протягом доби - 8 годин, період нарахування з 02.03.2020 року по 02.03.2021 року. Всього до сплати 45 925,11 грн. за 14454кВи*годин, що вбачається з протоколу №440 від 11.03.2021 року. Відповідно до п.8.2.6. ПРРЕЕ, на підставі акта про порушення уповноваженими представниками оператора системи під час засідань комісії з розгляду актів про порушення визначаються обсяг необлікованої електричної енергії та сума завданих споживачем збитків. Рішення комісії оформлюється протоколом, копія якого видається споживачу. У разі причетності споживача до порушення цих Правил у протоколі зазначаються відомості щодо обсягу та вартості необлікованої електричної енергії. В такому разі разом з протоколом споживачу надаються розрахунок обсягу та вартості необлікованої електричної енергії з посиланням на відповідні пункти глави 8.4 цього розділу та розрахункові документи для оплати необлікованої електричної енергії та/або збитків. З рахунку-фактури вбачається, що ПДВ з загальної суми 45 925,11 грн. становить 7654,19 грн. Даний рахунок-фактуру отримала [PERSON] 11.03.2021 року. [PERSON] 24.03.2021 року звертався до АТ «ДТЕК Одеські електромережі» з заявою, якою просив повторно розглянути акт про порушення та розрахувати заборгованість за 6 місяців. 23.04.2021 року позивач відповів про неможливість проведення перерахунку, адже нарахування здійснено вірно. Рекомендовано оплатити отриманий рахунок. [PERSON] повторно звертався до позивача з тотожними вимогами листом віл 31.05.2021 року. Відповідь позивачем надана в листі №101/26/03-3541 від 23.06.2021 року. Згідно зі ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Відповідно до ч.1 та п.4 ч.2 ст.77 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку, які порушили нормативно-правові акти, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, несуть відповідальність згідно із законом. Правопорушеннями на ринку електричної енергії є крадіжка електричної енергії, самовільне підключення до об`єктів електроенергетики, споживання електричної енергії без приладів обліку. Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Окрім того, частиною 4 ст. 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Зміст положення частини 4 ст. 319 ЦК України про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тому, з огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення вартості необлікованої електричної енергії у розмірі 45 925,11 грн. за 12-місячний період є обґрунтованими, адже місце порушення було прихованим, тому дані позовні вимоги підлягають задоволенню. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому застосування положень частини другої названої статті не передбачає наявність вини боржника, оскільки згідно частини першої цієї ж статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Слід зазначити, що виходячи з положень ст. 625 ЦК України, право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат не залежить від моменту пред`явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов`язання. Таким чином, право кредитора на стягнення 3% річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством. Наразі слід зазначити, що згідно положень ЦК три проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі. Між сторонами такий розмір процентів не визначався. Так, аналізуючи положення глави 47 ЦК України, можна зробити висновок, що грошовим зобов`язанням є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів. У постановах Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15 та Верховного Суду від 26.04.2018 р. у справі № 910/10156/17 зроблено висновок, що стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення. Згідно роз`яснень, наведених в п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" № 14 від 17.12.2013 р., інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. В листі Верховного Суду України від 03.04.97р. № 62-97 р. також наведені відповідні рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ Верховного Суду України. В протоколі №440 від 11.03.2021 року вказано, що нарахована сума повинна бути сплачена протягом 30 календарних днів з дня отримання рахунку. З матеріалів справи день отримання рахунку саме [PERSON] встановити неможливо. З яких підстав позивач здійснює нарахування з 10.04.2021 року встановити неможливо. Крім того, позивач здійснюючи розрахунок рахує сукупний індекс інфляції, не враховуючи кожен період окремо. Тож, за таких обставин, враховуючи відсутність підтвердження отримання [PERSON] рахунку фактури, встановити період нарахування 3% річних та інфляційних витрат неможливо, тому суд відмовляє у задоволені вимог про стягнення коштів за ст. 625 ЦК України. Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»). Інші доводи наведені у відзиві не спростовують висновків суду про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача вартості необлікованої електричної енергії на користь позивача у розмірі обрахованому за 12 місяців. У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволені на 98,8% процентів, тому сума судового збору підлягає стягненню з відповідача у розмірі 2242,76 грн., що складає 98,8% від повної вартості сплаченого судового збору.

Outcome: partial