Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулися [PERSON] та [PERSON], посилаючись на те, що згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок № 12 по вулиці Чапаєва в селі Винарівка Ставищенського району Київської області, виданого 22 листопада 1991 року виконкомом Винарівської сільської ради Ставищенського району Київської області на підставі рішення виконкому Винарівської сільської ради № 5 від 20 червня 1988 року, затвердженого рішенням №105 від 26 липня 1988 року виконавчого комітету Ставищенської районної ради народних депутатів, право власності на вказаний будинок було зареєстроване Білоцерківським МБТІ за колгоспним двором, головою якого був [PERSON]. Право власності на вказаний житловий будинок було зареєстроване Білоцерківським МБТ в книзі № 1, реєстровий номер 137 за [PERSON] на підставі вказаного свідоцтва про право власності. Відповідно до погосподарських книг Винарівської сільської ради за 1986-1990, 1991-1995 роки та довідки Винарівської сільської ради членами колгоспного двору за вказаною адресою були [PERSON], [PERSON], та [PERSON], які набули 15 квітня 1991 року у відповідності до статей 120, 123 ЦК УРСР , Закону України Про власність право власності на будинок як на майно колгоспного двору . 13 лютого 1994 року в селі Винарівка помер [PERSON]. Після смерті останнього спадкоємцем за законом, яка прийняла спадщину є позивачка [PERSON]. Вказаний житловий будинок загальною площею 55,0 кв. метри, житловою площею 28,1 кв. метри. Земельна ділянка, на якій розташований будинок, не приватизована. Оригінал вищевказаного свідоцтва про право власності був втрачений. Реєстраційна служба Ставищенського районного управління юстиції Київської області на їх (позивачів) звернення про видачу дубліката свідоцтва про право власності на вищевказаний житловий будинок на імя померлого [PERSON] розяснила, що державний реєстратор не має право проводити державну реєстрацію права за померлою особою, а відтак видавати дублікат документа на імя померлої особи та рекомендувала звернутися до органу місцевого самоврядування. Листом №174 від 11 липня 2013 року Винарівська сільська рада відмовила у видачі дубліката правовстановлюючих документів на імя померлого. Ставищенська районна державна нотаріальна контора листом № 970/02-14 від 11 липня 2013 року відмовила їй (позивачці) у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний будинок через відсутність правовстановлюючого документа. Позивачі просять визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті 13 лютого 1994 року чоловіка [PERSON] на 1/3 частину житлового будинку №12 по вулиці Чапаєва в селі Винарівка Ставищенського району Київської області та право власності на 1/3 частину житлового будинку №12 по вулиці Чапаєва в селі Винарівка Ставищенського району Київської області як частку в майні колгоспного двору, загальною площею 55,0 кв. метри, житловою площею 28,1 кв. метри, вартістю 51141 гривень та Визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину житлового будинку №12 по вулиці Чапаєва в селі Винарівка Ставищенського району Київської області як частку в майні колгоспного двору, загальною площею 55,0 кв. метри, житловою площею 28,1 кв. метри, вартістю 51141 гривень. Позивачі та їх представник [PERSON] в судове засідання не прибули, до суду подали заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримують, справу просять розглядати у їх відсутність. Представник Винарівської сільської ради [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, зробивши про це усну заяву. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши представника відповідача [PERSON], яка позовні вимоги визнала, зробивши про це усну заяву та перевіривши письмові докази, вважає, що визнання представником Винарівської сільської ради позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 22 листопада 1991 року виконкомом Винарівської сільської ради Ставищенського району Київської області на підставі рішення виконкому Винарівської сільської ради №5 від 20 червня 1988 року, затвердженого рішенням №105 від 26 липня 1988 року виконавчого комітету Ставищенської районної ради народних депутатів, право власності на будинок № 12 по вулиці Чапаєва в селі Винарівка Ставищенського району Київської області було зареєстроване Білоцерківським МБТІ за [PERSON], головою колгоспного двору в книзі № 1 реєстровий номер 137. Загальна площа вказаного будинку 55,0 кв. метри, житлова площа 28,1 кв. метри. Земельна ділянка, на якій розташований будинок, не приватизована. Оригінал вищевказаного свідоцтва про право власності був втрачений. Відповідно до погосподарських книг Винарівської сільської ради Ставищенського району Київської області за 1986-1990, 1991-1995 роки та довідки Винарівської сільської ради членами колгоспного двору за вказаною адресою були: [PERSON], його дружина [PERSON] та [PERSON], які набули 15 квітня 1991 року у відповідності до статей 120, 123 ЦК УРСР , Закону України Про власність право власності на вказаний будинок як на майно колгоспного двору в рівних частках, кожен на 1/3 його частину. 13 лютого 1994 року в селі Винарівка помер [PERSON], після смерті якого спадщину за законом прийняла позивачка [PERSON] відповідно до ст. ст. 529 ч. 1, 549 ч. 1 п. 2 ЦК України (1963), подавши до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений строк. Реєстраційна служба Ставищенського районного управління юстиції Київської області на звернення позивачів про видачу дубліката свідоцтва про право власності на вищевказаний житловий будинок на імя померлого [PERSON] розяснила, що державний реєстратор не має право проводити державну реєстрацію права за померлою особою і видавати дублікат документа на імя померлої особи та рекомендувала звернутися до органу місцевого самоврядування. Листом №174 від 11 липня 2013 року Винарівська сільська рада відмовила позивачам у видачі дубліката правовстановлюючих документів на імя померлого. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК України (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом. Відповідно до ч. 5 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до статті 2 вказаного Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. З урахуванням положень ч. 1 ст.15, ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] за життя, та позивачі набули право власності на вищевказаний житловий будинок відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР (1963 р.) в рівних частках, кожен на 1/3 його частину, а позивачка [PERSON], крім того, після смерті 13.02.1994 р. [PERSON] набула право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частини будинку, і оскільки представником відповідача Винарівської сільської ради позов визнається, то він підлягає задоволенню. Оскільки Винарівська сільська рада до предявлення позову про визнання права на спадщину за законом на житловий будинок і в судовому засіданні не оспорювала цього права, відповідно до змісту ст. 88 ЦПК України на неї не може бути покладений обовязок по відшкодуванню судових витрат.

Outcome: approved