Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщеням в зв"язку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин. Позов мотивував тим , що йому на праві приватної власності у відповідності до свідоцтва про право приватної № 192 від 22.03.2007 року належить домоволодіння [ADDRESS]. В даному домоволодінні крім позивача зареєстровані його члени сім"ї та відповідач [PERSON] В 2006 році [PERSON] продала своє домоволодіння та попросила позивача прописати її , в його домоволодінні за адресою [ADDRESS] на деякий період щоб отримувати пенсію . З часу прописки до даного часу [PERSON] не проживала в вище зазначеному домоволодінні оскільки проживає в своєму домоволодінні в [ADDRESS]. В даний час в позивача виникла необхідність продати вище заначений будинок який йому належить на праві приватної власності але він немає можливості скористатись своїм правом так як в даному будинку зареєстрована [PERSON] Позивач просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняти її з реєстрації місця проживання за вищевказаною адресою. Позивач у судове засідання не з'явився. Направив до суду заяву в якій просить розглянути справу у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явилася. Направила до суду заяву в якій просить розглянути справу у її відсутності. Суд дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи позивачу на праві приватної власності у відповідності до свідоцтва про право приватної № 192 від 22.03.2007 року належить домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 11). Матеріалами справи підтверджено що у даному будинку зареєстрована відповідач, проте з 13.04.2007 року не проживає (а.с. 8, 10). Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші незаборонені законом угоди. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Наявність реєстрації відповідача [PERSON] в будинку [ADDRESS] порушує право приватної власності позивача і перешкоджає вільно розпоряджатися, володіти та користуватися своєю власністю. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 167 ЖК України встановлено, що у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірванимрозірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Питання реєстрації фізичних осіб за місцем проживання врегульовано Тимчасовим порядком реєстрації фізичних осіб за місцем проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003р. №35 із змінами, відповідно до якого реєстрацію та зняття з реєстрації фізичних осіб за місцем проживання здійснюють територіальні підрозділи, а у разі необхідності територіальні органи Державного департаменту у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб. При цьому, відповідно до п.14 вказаного Тимчасового порядку зняття з реєстраційного обліку здійснюється на підставі заяви фізичної особи, запиту уповноваженого органу за новим місцем проживання особи, рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Оскільки реєстрація місця проживання відповідача перешкоджає позивачу у здійсненні ним свого права користування та розпорядження своїм майном, позов слід задовольнити в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою. Позовні вимоги в частині зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання задоволенню не підлягають, як такі, що зайво заявлені, оскільки судове рішення, відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибірвибір місця проживання в Україні" є підставою для зняття відповідача з реєстрації.

Outcome: partial