Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства ПОЛТАВА-АВТО про захист прав споживача шляхом стягнення неустойки. В позові та доповненні до позову зазначав, що 14 листопада 2012 року в м. Новомосковськ, водій [PERSON], керуючи транспортним засобом автомобілем «Тойота», д/н [NUMBER], порушив вимоги п. 8.7.3 ПДР України та допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], під його керуванням, який належить на праві приватної власності третій особі - [PERSON], а він є законним користувачем та володільцем вказаного транспортного засобу на підставі нотаріально посвідченої довіреності. Вказував, що внаслідок вищезазначеної пригоди, автомобілю [NUMBER] було завдано механічних пошкоджень. Зазначав, що вина [PERSON], у скоєному правопорушенні та обставини вчиненого, встановлені та підтверджуються постановою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.02.2013 року, яка залишена без змін поставною Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.03.2013 року. Вказував, що згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 672 від 30.11.12 року розмір матеріального збитку завданого йому, як власнику пошкодженого з вини вказаного водія автомобіля [NUMBER], складає 38 734,28 грн. Зазначав, що у зв'язку з тим, що його автомобіль був застрахований на випадок ДТП у страховій компанії ПАТ УСК ГАРАНТ-АВТО згідно полісу № 19/0378805 від 01.08.12 року, то заявою від 15.11.2012 року ним була подана страховику відповідна заява про страховий випадок. Вказував, що вказана компанія йому наполегливо рекомендована скористатись послугами відповідача для проведення відновлювального ремонту. Зазначав, що 16.11.2012 року він передав пошкоджений автомобіль [NUMBER] для проведення ремонтних робіт, що підтверджується відповідним актом передання - прийняття ДТЗ № ЗН-0003395. Вказував, що на підставі складеного відповідачем рахунку-фактури № СЧ-0001131 від 20.11.12 року, експертного автотоварознавчого дослідження № 672 від 30.11.2012 року, страхова компанія ГАРАНТ-АВТО повністю виконала свої зобов'язання та здійснила 18.01.2013 року виплату страхового відшкодування у розмірі 31860,46 грн., шляхом перерахування вказаної суми на рахунок відповідача для проведення ремонтних робіт (п/п № 925 від 18.01.2013 року). Зазначав, що згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 672 від 30.11.12 року, необхідний час для проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля [NUMBER] складає 50,1 години, що дорівнює 7 робочим дням із розрахунку 8 годинного робочого дня. Вказував, що після отримання відповідачем від страховика коштів, та після численних скарг та заяв на адресу керівництва компанії, його автомобіль був відремонтований та переданий йому лише 22.04.2013 року, що підтверджується відповідним актом виконаних робіт № ЗЛ-0000835. Зазначав, що при експлуатації автомобіля після відновлювального ремонту у нього зявилося ряд зауважень, щодо якості та обсягів виконаних робіт. Після повторних скарг та заяв з його боку до керівництва компанії був проведений огляд автомобіля експертом з якості обслуговування компанії ПАТ "ПОЛТАВА-АВТО". Під час огляду автомобіля його зауваження і претензії щодо якості і обсягів виконаних робіт підтвердились та були усунені частково 07.06.2013 року, що підтверджується листом Голови правління АТ "Українська Автомобільна Корпорація" № 1027/12 від 17.06.2013 року. Вказував, що час прострочення виконання зобовязання відповідачем становить 81 день (з 12.02.13 року по 22.04.13 року). Зазначав, що суму заборгованості, яку відповідач повинен сплатити на його користь за неналежне виконання зобовязання (прострочення виконання) складає: 31 860, 46 грн. (вартість робіт) х 81 (кількість днів прострочення) х 3% = 77 420. 85 грн. Вважає свої права порушеними з боку відповідача. Дії відповідача вважає незаконними, а тому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з публічного акціонерного товариства ПОЛТАВА-АВТО на його користь грошові кошти, в сумі 77 420. 85 грн. Витрати, пов'язані з розглядом даної справи покласти на відповідача. В судовому засіданні позивач та його представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю. Просили суд позов задовольнити за обставин викладених в описовій частині позову. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] проти позову заперечували, мотивуючи це тим, що певна затримка в ремонті була мотивована тим, що у відповідача не було необхідних оригінальних запасних частин до пошкодженого автомобіля, які були замовлені та після їх прибуття встановлені на автомобіль позивача. Про вказану обставину позивач інформувався у відповідності до договору. Крім того на адресу суду представником відповідача [PERSON] було подано письмову заяву про відмову в задоволенні позову на підставі пропуску позивачем строку позовної давності без поважних причин. Суд, згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства (ст. 11 ЦПК України), розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позивачами вимог та в межах поданих доказів. Суд, заслухавши пояснення сторін, які приймали участь у розгляді справи їх представників, давши аналіз та оцінку наданим доказам, знаходить що позов [PERSON] до публічного акціонерного товариства ПОЛТАВА-АВТО про захист прав споживача шляхом стягнення неустойки не підлягає до задоволення за наступних підстав, а саме : Судом достовірно встановлено, що позовна заява надійшла до Автозаводського районного суду м. Кременчука 26.о6.14 року. До вимог вказаних в позові, а саме стягнення неустойки, законом встановлюється спеціальна позовна давність, а саме скорочена. Згідно ст.251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Згідно ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені); про спростування недостовірної інформації, поміщеної у засобах масової інформації. У цьому разі позовна давність обчислюється від дня поміщення цих відомостей у засобах масової інформації або від дня, коли особа довідалася чи могла довідатися про ці відомості; про переведення на співвласника прав та обов'язків покупця у разі порушення переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності (стаття 362 цього Кодексу);4) у зв'язку з недоліками проданого товару (стаття 681 цього Кодексу);5) про розірвання договору дарування (стаття 728 цього Кодексу); 6) у зв'язку з перевезенням вантажу, пошти (стаття 925 цього Кодексу);7) про оскарження дій виконавця заповіту (стаття 1293 цього Кодексу). Встановлено, що перебіг строку позовної давності у позивача виник з 22.04.13 року, про, що не заперечував в судовому засіданні ні позивач, ні його представник і саме за період часу з 12.02.13 року по 22.04.13 року, останнім була нарахована пеня з врахуванням 3-х відсотків річних. Згідно ст.260 Цивільного кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Встановлено, що ні позивач, ні його представник не подали до суду на протязі розгляду справи по суті жодного клопотання про продовження судом строків позовної давності із-за поважності їх пропуску. 27.11.14 року в судовому засіданні представником відповідача [PERSON] було подано письмову заяву про відмову в задоволенні позову на підставі пропуску позивачем строку позовної давності в звязку з його пропущенням без поважних причин. Згідно ст.267 Цивільного кодексу України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з огляду на підстави визначені в ст.267 Цивільного кодексу України.

Outcome: dismissed