Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, на день подання позову вона досягла віку шістдесяти п`яти повних років. Єдиним доходом та засобом його існування є пенсія за віком, інших джерел доходу немає. Розмір пенсії станом становить 2000,00 гривень. Зазначає, що в у зв`язку з вчиненням відносно неї домашнього насильства вона змушена тимчасово перебувати у КЗ «Рівненській центр соціально-психологічної допомоги» Рівненської обласної ради. У неї відсутнє власне житло, а тому згідно договору «щодо реєстрації переважного місця проживання бездомного громадянина» № 461 від 08.10.2020 року, позивачка зареєстрована за адресою знаходження соціального центру.В силу похилого віку вона часто хворіє та потребує дороговартісного лікування. Додатково зазначає, що має двох працездатних дітей - [PERSON] та [PERSON] , які ніколи не відвідували її та ніяким чином не піклувалися про стан її життя і здоров`я, хоча вона належним чином виконувала свої батьківські обов`язки щодо дітей. Враховуючи вищевикладені обставини, а саме: її непрацездатність, скрутне матеріальне становище; відсутність інших джерел доходу, позивачка звернулась до суду та просить стягнути з [PERSON] , [PERSON] аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 грн., щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно. До суду був поданий відзив. Зазначається, що як на правове обґрунтування наведених підстав позивачка покликається на ч.2 ст.51 Конституції України, ч.1 ст.202, ч.1 ст.204, ст.205 СК України. Розмір пенсії позивачки у січні 2021 склав 2477,24 грн., а ст.7 Закону України "Про державний бюджет України на 2021 рік" установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність: з 1 січня - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривні. Виходячи зі змісту ст.19 Закону України "Про пенсійне забезпечення" мінімальний розмір пенсії забезпечує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому позивачку не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ч.4 ст.75 СК України та, відповідно, ч.1 ст.202 СК України, що свідчить про безпідставність та недоведеність позовних вимог. Проте, оскільки позивачка являється матір`ю відповідачів, то останні готові брати участь в її утриманні та надавати їй посильну матеріальну допомогу у розмірі по 500 грн. на місяць від кожного з відповідачів. Позивачка в судове засідання не з`явилась. Представник позивачки позов підтримала. Відповідачі не з`явилися в судове засідання. Представник відповідачів позов визнав частково з підстав, що викладені у відзиві. Суд вважає, що справу можливо розглянути на підставі наявних доказів, участь сторін у справі не є обов`язковою. Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості проведення розгляду справи по суті. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, позивачка є матір`ю відповідачів [PERSON] та [PERSON] . Позивачка має статус пенсіонера. З огляду на надані суду докази єдиним джерелом доходу та засобом її існування є пенсія за віком, інших джерел доходу немає. Розмір пенсії станом на січень 2021 року становить 2477, 24 гривень, що підтверджується довідкою, виданою Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області. Позивачка в силу похилого віку часто хворіє та потребує лікування. Свої батьківські обов`язки щодо дітей позивачка виконувала належним чином. У неї відсутнє власне житло, а тому позивачка проживає у гуртожитку. Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до частини першої, третьої статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною першою статті 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. У той же час суд звертає увагу, що факт непрацездатності не є безумовною підставою для виникнення у відповідачів обов`язку надання матеріальної допомоги, оскільки позивачка повинна довести необхідність отримання такої допомоги. Таким чином, підстави звернення до суду з указаним позовом не обмежуються позивачкою виключно матеріальною складовою з огляду на рівень її доходу, співставлення якого із законодавчо визначеним розміром прожиткового мінімуму було досліджено при розгляді справи. Обов`язок повнолітніх дочки, сина брати участь у додаткових витратах на батьків, окрім сплати аліментів, визначений статтею 203 СК України. Виникнення цього обов`язку пов`язано з особливими обставинами - зокрема, тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю батьків. Проте позивачка не покликалася на положення статті 203 СК України, і це підтвердила представник позивачки. Тому суд не може прийняти покликання позивачки на те, що розмір аліментів визначений нею з урахуванням витрат, які вона несе у зв`язку з хворобою. Судом враховується позиція відповідачів у справі та яка доведена до суду їх представником. Відповідачі за своєю ініціативою погоджуються сплачувати аліменти на користь позивачки у розмірі по 500 грн. з кожного з дітей, враховуючи що позивачка є матір`ю відповідачів, то останні готові брати участь в її утриманні та надавати посильну матеріальну допомогу. З огляду на наведене суд вважає необхідним та достатнім стягувати з відповідачів на користь позивачки аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн., щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно. А тому заявлені вимоги підлягають до часткового задоволення. Розподіл судових витрат здійснюється за положеннями ст. 141, ст. 142 ЦПК України.

Outcome: approved