Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

Позивач [PERSON] 31 серпня 2021 року звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. На підтвердження своїх позовних вимог позивач [PERSON] зазначив, що 01.10.2008р згiдно наказу № 1325к від 01.10.2008р. він був прийнятий на роботу в відокремлений підрозділ «Шахта «Південнодонбаська № 3 iм. Сургая» державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія» горнорабочим очистного забою 4 розряду з повним робочим днем в шахті. Наказом № 30к від 13.01.2016р. він був переведений гiрномонтажником підземним 4 розряду з повним робочим днем в шахті. Відокремлений підрозділ «Шахта «Південнодонбаська № 3 ім. Сургая» державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія» було реорганізовано та створено державне підприємство «Шахта iм. М.С. Сургая» згідно з наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 54 від 05.02.2016р. (з 10.07.2020р. Мiнiстерство енергетики України) 05.07.2021 року позивача було звільнено у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуванiй роботі за станом здоровья ( п.2 ст. 40 КЗпП України) з виплатою допомоги у розмiрi 1-го середньомісячного заробітку згiдно ст. 44 КЗпП України та виплатою допомоги за стаж роботи у вугільній промисловості у розмірі 3-х середньомісячних заробітків згідно п. 12, 15 Галузевої угоди (наказ № 533-к від 05.07.2021p.) На день звільнення позивачу було нараховано до виплати заробітної плати 67\~512, 12 грн (у т.ч. лiкарняний за рахунок ФССУ - 11\~171, 68 грн). Належна сума до сплати склала 45\~242,48 грн. Платіжним дорученням № 186 від 18.08.2021р. позивачу була здійснена часткова виплата боргу у сумі 2\~856,51 грн. Станом на 19.08.2021року заборгованість по заробiтнiй платі за липень 2021 р. складає 42\~385, 97 грн. Відсутність повного розрахунку на день звільнення відповідач пояснює фінансовими труднощами на підприємстві. Розмiр нарахованої суми на день звільнення позивачем не оспорюється. Відповідач письмово підтвердив вказану суму. Позивач зазначає, що невиплата з вини відповідача належних звiльненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідач письмово підтвердив середньоденну заробітну плату за два останні місяці до звільнення 537, 96 грн. Позивач вважає, що відповідач порушує його право - споєчасно одержувати заробітну плату і повинен, починаючи з 05.07 2021р. виплатити йому середній заробіток за кожен день затримки до фактичного розрахунку, у зв`язку з чим просить задовольнити позов у повному обсязі. 31 серпня 2021 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Чальцевій Т.В. 10 вересня 2021 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 03 грудня 2021 року позивач подав до суду уточнену позовну заяву, в якій просив зменшити позовні вимоги в частині стягнення заробітної плати на суму 6\~032. 69 грн. оскільки відповідач добровільно перерахував йому вищевказану суму, та просив стягнути заборгованість із заробітної плати у сумі 36\~243,28 грн. ( а.с. 36) Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позову наполягав, у разі неявки відповідача не заперечували проти винесення заочного рішення. Відповідач / його представник/ в судове засідання не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог чинного законодавства; надали на адресу суду відзив на позовну, заборгованість по виплаті заробітної плати визнали , однак, просили відмовити у позові у повному обсязі. У відповідності до вимог частини 2статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував в трудових правовідносинах з відповідачем. 01.10.2008р згiдно наказу № 1325к від 01.10.2008р. [PERSON] був прийнятий на роботу в відокремлений підрозділ «Шахта «Південнодонбаська №3 iм. Сургая» державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія» горнорабочим очистного забою 4 розряду з повним робочим днем в шахті. Наказом № 30к від 13.01.2016р. він був переведений гiрномонтажником підземним 4 розряду з повним робочим днем в шахті. 05.07.2021 року позивача було звільнено у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуванiй роботі за станом здоровья (п.2 ст. 40 КЗпП України) з виплатою допомоги у розмiрi 1-го середньомісячного заробітку згiдно ст. 44 КЗпП України та виплатою допомоги за стаж роботи у вугільній промисловості у розмірі 3-х середньомісячних заробітків згідно п. 12, 15 Галузевої угоди (наказ № 533-к від 05.07.2021p.), що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] ( а.с. 5-11) Відокремлений підрозділ «Шахта «Південнодонбаська № 3 ім. Сургая» державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія» було реорганізовано та створено державне підприємство «Шахта iм. М.С. Сургая» згідно з наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 54 від 05.02.2016р. (з 10.07.2020р. Мiнiстерство енергетики України) ( а.с. 21-25) Згідно довідки, виданої [PERSON] 20.08.2021р. ДП « Шахта ім. М.С. Сургая», станом на 19.08.2021р. заборгованість по заробітній платі за липень 2021р. складає 42\~385, 97 грн. Середньоденна заробітна плата за два останні місці до звільнення складає 537, 96 грн. ( а.с.12) Право людини на заробітну плату гарантоване\~Конституцією України, нормами\~\~КЗпП,\~Законам України «Про оплату праці», а позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем до 01 жовтня 2008 року, виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримав всі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики ЄСПЛ. Суд наголошує, що відповідно до норм ст. ст.\~115,116 КЗпП\~саме роботодавець повинен довести, що здійснив з працівником повний розрахунок у відповідності до норм законодавства. Позивачем\~\~надано суду всі належні та допустимі\~\~докази на підтвердження своїх позовних вимог, які відповідач не зміг спростувати. Відповідно до частини 1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 43 Конституції України\~гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до\~ст. 21 Закону України «Про оплату праці»\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно\~ст. 22 цього Закону\~суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 Конвенції є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Статтею 116 КЗпП України\~передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до частини першої\~статті 94 КЗпП України,\~\~статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці"\~заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Відповідно до статті\~\~12, частини першої статті\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частин першої, другої\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд дійшов висновку про доведеність наявності заборгованості по заробітній платі позивачу в розмірі 36\~243, 28 грн, що підтверджується довідкою, виданою [PERSON] 20.08.2021р. ДП « Шахта ім. М.С. Сургая», згідно якої станом на 19.08.2021р. заборгованість по заробітній платі за липень 2021р. складає 42\~385, 97 грн. ( а.с. 12) та заявою позивача від 03 грудня 2021 року, згідно якої в рахунок погашення заборгованості із заробітної плати відповідач добровільно перерахував йому 6\~032, 69 грн. ( а.с. 36), зменшивши, відповідно, заборгованість на вказану суму. Враховуючи, що заборгованість по заробітній платі позивачу не виплачена на день розгляду справи судом, то позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню в розмірі 36\~243, 28 грн. Відповідно до пункту 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці"\~установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно правового висновку, який викладено у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.01.2017 року у справі № 6-2912цс16, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена\~ст. 117 КЗпП України\~відповідальність. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Суд дійшов висновку про те, що затримка розрахунку сталася саме\~\~з вини відповідача. Відповідно до частини першої\~статті 117 КЗпП\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, за положеннями\~статті 117 КЗпП\~обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Абзацом третім пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100\~встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Стаття 116 КЗпП України\~не визначає\~форми,\~в якій\~звільнений працівник\~повинен пред`явити\~вимогу про\~розрахунок. Проте отримавши позовну заяву та ухвалу про відкриття провадження у справі, відповідач не вжив заходів щодо проведення остаточного розрахунку з позивачем, на день постановлення рішення заборгованість складає 36\~243, 28 гривень. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь період затримки розрахунку за період з 06.07.2021 року (наступний день після звільнення) по 28.12.2021 року (день постановлення рішення суду). Середньоденна заробітна плата позивача складає 537, 96 гривень (а.с. 12). З урахування листа Мінсоцполітики України № 3501-06/219 від 12.08.2020 року «Про розрахунок норми тривалості робочого часу в 2021 році» кількість робочих днів позивача у 2021 році, з урахуванням святкових та вихідних днів, із розрахунку з 06 липня 2021 року по 28 грудня 2021 року (день винесення судового рішення) складала би 123 дні, а саме: липень 2021 року - 19 днів, серпень 2021 року - 21 день, вересень 2021 року - 22 дні, жовтень 2021 року - 20 днів, листопад 22 дні, грудень 19 днів. У зв`язку з чим, загальна кількість робочих днів затримки розрахунку при звільненні, станом на день ухвалення рішення складає 123 дні. Таким чином, сума компенсації за час затримки розрахунку станом на день ухвалення рішення складає: 537 грн. 96 коп. (середньоденна заробітна плата) Х 123 (кількість днів затримки розрахунку) = 66 169 грн. 08 коп. Відповідно до п. 6\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved