Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

В грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» (далі - ПАТ "Банк Кредит Дніпро") звернувся до суду з позовом, в якому просив в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором №090805-Л/1 від 09.08.2005 року перед позивачем звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить [PERSON], а саме: на квартиру [ADDRESS] шляхом продажу на прилюдних торгах з початковою ціною в розмірі 1 307 505,00 грн. та стягнути з відповідача [PERSON] судовий збір в розмірі 19 612,58 грн., мотивуючи свої вимоги наступним. 09.08.2005 між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «Кредит-Дніпро», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» та Малим приватним підприємством «Аква» (далі - Мале ПП «Аква») було укладено договір про надання кредитної лінії №090805-Л/1 з подальшими змінами та доповненнями. У забезпечення виконання зобов?язань за кредитним договором 13.09.2005 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено іпотечний договір №130905-І/2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козярик Н.С., за яким відповідач передала позивачу в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] Позивач стверджує, що виконав свої зобов?язання належним чином, однак через невиконання Малим ПП «Аква» взятих на себе зобов?язань утворилась заборгованість, за для погашення якої позивач звернувся до суду. Рішенням Солом?янського районного суду м. Києва від 27.03.2009 року позовні вимоги ПАТ «Банк Кредит Дніпро» було задоволено та солідарно стягнуто з Малого ПП «Аква», [PERSON], [PERSON], [PERSON], ТОВ «Авка Трейд», ПП з іноземними інвестиціями «ТД Смачко», ПП «Валмар» заборгованість у розмірі 26 990 639,90 грн. Однак, до цього часу заборгованість не погашена. Відповідно до висновку про оцінку предмета іпотеки, проведеної незалежним суб?єктом оціночної діяльності ТОВ «Капітель-Груп», вартість предмета іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS] станом на 29.10.2015 року становить - 1 307 505,00 грн. Посилаючись на норми цивільного законодаства, зокрема, Закон України "Про іпотеку", позивач просить задовольнити позов (а.с.3-5) В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, окремо зазначив, що позовні вимоги підтримує та проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с. 33) Відповідач будучи належним чином повідомленою відповідно до положень ст.74 ЦПК України про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання також не з`явилась, будь-яких заяв чи клопотань не подавала (а.с. 26, 32) І третя особа Мале ПП «Аква» в судове засідання свого представника не направила, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України. (а.с. 27, 31) Зважаючи на те, що двічі належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з`явилась, а представник позивача наполягає на розгляді справи та проти винесення заочного рішення не заперечує, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку заочного провадження на підставі наявних доказів згідно до положень ст.224-226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження, 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, 4) яка правова норма підлягає застосування до цих правовідносин. З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Кредит Дніпро» є правонаступником всіх прав та обов`язків ВАТ КБ «Кредит-Дніпро». 09 серпня 2005 року між ЗАТ КБ «Кредит Дніпро» та Малим приватним підприємством «Аква» укладено договір про надання кредитної лінії № 090805-Л/1 (з подальшими змінами у вигляді додаткових угод), відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати клієнту кредит в гривні на загальну суму 12 625 61,54 грн. та у доларах США на загальну суму 1 323 919,00 доларів. Позивач виконав свої зобов?язання у повному обсязі. Мале ПП «Аква» свої зобов'язання за умовами укладеного договору не виконувал належним чином внаслідок чого станом на 03.02.2009 року виникла заборгованість. Дані обставини встановлені рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 27 березня 2009 року, яке набрало законної сили 08.04.2009 року, і яким задоволено позовні вимоги позивача у справі до Малого ПП «Аква», [PERSON], [PERSON], [PERSON], ТОВ «Авка Трейд», ПП з іноземними інвестиціями «ТД Смачко», ПП «Валмар» про стягнення заборгованості та стягнуто солідарно з перелічених осіб суму боргу з пенею в розірі 26 990 639,90 грн. (а.с. 7-9) В забезпечення виконання зобов?язань за вищезазначеним кредитним договором Малого ПП «Аква» 13.09.2005 року між ЗАТ КБ «Кредит-Дніпро» та відповідачем [PERSON] було укладено іпотечний договір №130905-І/2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козярик Н.С. зареєстрований в реєстрі за № 4921 (а.с. 10-12) На момент звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах дана заборгованість не погашена. Відповідач як зазначено судом вище, в судове засідання не з`явився і ці обставини не спростував. За змістом ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Постановою Господарського суду міста Києва від 02.07.2012 року Мале ПП «Аква» було визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.09.2015 року справу про визнання Малого ПП «Аква» банкрутом призначено до розгляду (а.с. 14-15) Частиною 1 статті 546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч.1, 2 ст. 590 ЦК України та ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. В свою чергу, частиною 1 статті 575 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»). Згідно зі ст.11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Частиною 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до п. 5.2 Іпотечного договору дана іпотека є дійсною до припинення Основного зобов?язання. Відповідно до п. 4.2 Іпотечного договору реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог чинного законодавства України. 31.03.2006 року між ЗАТ КБ «Кредит-Дніпро» та [PERSON] був укладений Договір № 1 про внесення змін до іпотечного договору № 130905-І/2, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козярик Н.С. 13.09.2005 року за реєстром № 4921 (а.с. 13), яким пункт 1.2 Іпотечного договору викладено в новій редакції: «Зміст, розмір, строк і порядок виконання Позичальником Основного зобов?язання по Договору про надання кредитної лінії № 090805-Л/1 від 09 серпня 2005 року (з урахуванням Договору № 1 про внесення змін від 31.03.2006 року та всіх інших змін і доповнень до вищевказаного договору про надання кредитної лінії), в подальшому - кредитний договір: - відклична не поновлювальна кредитна лінія для ведення статутної поточної діяльності в сумі еквівалентній 3 825 000,00 (три мільйони вісімсот двадцять п?ять тисяч) доларів США 00 центів на строк до 09 серпня 2008 року; - сплата відсотків за користування кредитними ресурсами - згідно з п. 1.3 та р.7 кредитного договору; - сплата неустойки (штраф та пеня) - згідно до р.8 кредитного договору; - інші витрати по здійсненню забезпеченого іпотекою вимог, з урахуванням можливих змін та доповнень до кредитного договору». В решті Іпотечний договір було залишено без змін. Відповідно до ч. 2 ст. 582 ЦК України оцінка предмета застави здійснюється у випадках, встановлених договором або законом. Оцінка предмета застави здійснюється заставодавцем разом із заставодержателем відповідно до звичайних цін, що склалися на момент виникнення права застави, якщо інший порядок оцінки предмета застави не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 3.15 Іпотечного договору Іпотекодержатель має право організувати продаж предмета іпотеки шляхом укладення договору купівлі-продажу між Іпотекодавцем та покупцем, при цьому кошти за придбане нерухоме майно покупець сплачує на банківські рахунки Іпотекодержателя. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється на підставі незалежної оцінки майна, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. На підставі заяви позивача Товариством з обмеженою відповідальністю «Капитель-Групп» 29.10.2015 року було складено висновок про вартість об?єкта оцінки (а.с. 16), за яким оціночна вартість об?єкта оцінки (квартири [ADDRESS] для цілей оподаткування складає, без ПДВ - 1 307 505,00 грн. З наведених вище підстав, підтверджених відповідними доказами, які були перевірені судом під час розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України також необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Крім того, суд звертає увагу на наступне. Так, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст.4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. м для квартири. З огляду на наявність правових підстав для примусового стягнення на належне відповідачу майно, суд враховує, що споживчий кредит це - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) фізичним особам на придбання споживчих товарів або послуг у тимчасове користування, під процент, на умовах строковості та платності. Споживчий кредит, зазвичай, надається для придбання товарів тривалого користування (автомобілі, меблі, складна побутова техніка), на споживчі цілі, на навчання, лікування тощо. А тому, підстави для застосування данного закону до правовідносин, які склались між сторонами відсутні. В даному випадку суд згідно ч.3 ст.61 ЦПК України враховує обставини, встановлені вищенаеденим рішенням суду від 27 березня 2009 року та самим договором іпотеки, з яких вбачається, що хоча кредит і надавався в іноземній валюті, проте не фізичній, а юридичні особі і не на споживчі цілі, а для ведення статутної діяльності третьої особи. На підставі викладеного та

Outcome: approved