Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд: 1) шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 26.04.2004 року Київським відділом державної реєстрації актів громадянського стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис за № 203, розірвати; 2) стягувати на її користь з відповідача аліменти на дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 грн. на кожну дитину щомісяця, від дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначила, що 26.04.2014 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про що складений актовий запис № 203. Від шлюбу у сторін є двоє дітей: син - [PERSON], [INFO], та донька - [PERSON], [INFO], батьком якої в актовому записі зазначений відповідач в порядку добровільного встановлення батьківства. На протязі останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю та виховання дітей. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між ними постійно виникають сварки, свідком яких стають їх неповнолітні діти, що тяжким чином впливає на їх психічний стан і здоров'я, та кожен раз спричиняє їй та дітям душевні страждання. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають, не здатний підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім'ї, піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги та взаємодопомоги. На даний момент ведення між нею та відповідачем спільного господарства та сумісне проживання припинено. Відповідач ніколи не піклувався за їх побут та належне утримання дітей. Фінансове навантаження щодо оплати за комунальні послуги, оплата за перебування дітей у дитячому садочку, школі, оплата за дитячі гуртки, витрати на ліки тощо переважно здійснювались за її кошти та кошти батьків позивача. На думку позивача підтримувати сімейні відносини немає сенсу. Крім того, діти зареєстровані та проживають разом з нею за адресою: [ADDRESS]. Під час сумісного проживання та з моменту фактичного припинення шлюбних відносин, відповідач, матеріально їй та дітям взагалі не допомагає, участі у вихованні не приймає, внаслідок чого вона не має можливості самостійно утримувати їх малолітніх дітей, через що постійну допомогу надають батьки позивача. На сьогоднішній час витрати на утримання двох дітей надто значні, діти потребують нормального харчування, сезонного одягу, підчас хвороб витрати на ліки, витрати за перебування дітей у дитячих закладах, сплата за відвідування дітьми гуртків, сплата комунальних послуг. Між нею та відповідачем не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дітей. Крім того, позивачу не відомо, де саме працює відповідач. При цьому, іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей на утриманні не має. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 22.12.2017 року судом надавався сторонам строк для примирення один місяць. Позивач [PERSON], а також її представник - [PERSON] в судовому засіданні 23.01.2018 року позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Позивач зазначила, що вони з відповідачем в період наданого їм строку для примирення, не прийшли до примирення, а тому наполягала на заявлених позовних вимогах в повному обсязі. Після розірвання шлюбу позивач просила змінити її прізвище на дошлюбне, а саме на «[PERSON]». Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 23.01.2018 року позовні вимоги визнав частково. Зазначив, що дійсно вони з позивачем не прийшли до примирення, а тому він не заперечує проти розірвання шлюбу між ним та позивачем. Щодо стягнення з нього аліментів, позовні вимоги визнав частково та зазначив, що не заперечує сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] частково у розмірі 800,00 грн. щомісячно, оскільки не має матеріальної можливості сплачувати на його утримання більшу суму коштів, оскільки він офіційно не працює та не має фінансової можливості сплачувати на його утримання заявлені позивачем 2500,00 грн. щомісяця. Щодо стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON], [INFO], заперечував в повному обсязі, зазначивши, що він не є біологічним батьком зазначеної дитини, а батьком його було записано в актовому записі про народження в порядку ст. 135 Сімейного кодексу України. Заслухавши сторони, перевіривши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26.04.2014 року між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] зареєстровано шлюб Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 203, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 26.04.2014 року. Після реєстрації шлюбу чоловіку та дружині присвоєно прізвище - «[PERSON]». /а.с.6/. Сторони мають дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] /а.с.7-8/. Сторони спільного господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Згідно зі ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст. 109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Таким чином, зважаючи, на те, що сторони сімейних стосунків не підтримують, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому суд вважає, що шлюб підлягає розірванню. У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 ч. 3 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України при визначенні аліментів суд враховує: 1/ стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2/ стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3/ наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4/ інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ст. 183 ч. 1 СК України частка заробітку /доходу/ матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 29.10.2014 року , [PERSON] народився [INFO] року, його батьками є: [PERSON] та [PERSON] /а.с.8/. Як вбачається з Повторного Свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 02.09.2014 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 79, в графі «батьки» [PERSON], [INFO] зазначені: батько - [PERSON] та мати - [PERSON]. /а.с.7/. Таким чином, суд вважає встановленим той факт, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], 2007 року народження. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача з приводу того, що він не є біологічним батьком неповнолітньої [PERSON], 2007 року народження, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження цієї обставини ним надано не було. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, позивач в судовому засіданні зазначив, що ним не оспорювалось його батьківство відносно [PERSON], [INFO] в судовому порядку. Крім того, клопотання про призначення по справі судової генетичної експертизи ним також заявлено не було. Як вбачається з довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку КП «Жилкомсервіс» Дільниця № 34 від 29.09.2017 року, [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS], разом з нею проживають: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. /а.с. 12/. Вирішуючи питання про розмір аліментів, який належить стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання їх дітей, суд виходить з наступного. За змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Частиною 2 ст. 180 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини, як убачається з матеріалів справи, між сторонами у справі немає, тому у позивача є підстави для звернення до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст.181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При встановленні розміру аліментів, суд відповідно до ст. 182 СК України враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи, що діти проживають спільно з матір'ю, яка ними опікується постійно, і об'єктивно несе більші витрати на їх утримання, та враховуючи наведені вище обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, який необхідно стягувати з відповідача на користь позивача на утримання дітей - [PERSON], 2007 року народження та [PERSON], 2014 року народження, належить визначити в твердій грошовій сумі в розмірі по 900,00 грн. щомісячно на кожну дитину. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дітей присуджуються від дня пред'явлення позову, тобто з 29.09.2017 року. Роз`яснити сторонам, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України. Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, та стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] сплачений останньою судовий збір за подання позову щодо розірвання шлюбу в розмірі 640,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи щодо стягнення аліментів, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі ст. ст. 4, 12, 13, 80, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial