Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою про госпіталізаціюв примусовому порядку недієздатного [PERSON], [INFO], до КЗ КОР «Обласне психіатрично-наркологічного медичного обєднання». Зі змісту заяви вбачається, що 31.03.2018 р. о 12:40 год. [PERSON] каретою швидкої допомоги був доставлений в медичне обєднання за направленням дільничного лікаря та райпсихіатра у супроводі медичних працівників та матері (опікуна) у звязку з неправильною поведінкою: став неспокійний, вів себе не адекватно, спостерігалось психомоторне збудження. Під час поступлення до психіатричної лікарні [PERSON] знаходився в психомоторному збудженні: повзав по підлозі, намагався гризти свої капці, голосно кричав, нецензурно лаявся, висловлював уривчасті маячні ідеї відношення, негативістичний, інструкціїне виконує. Зі змісту заяви також встановлено, що [PERSON] психічно хворіє з 2004 р. Захворювання дебютувало неправильною поведінкою, неспокійністю, сходив з дому. Двічі лікувався в психіатричній лікарні, в подальшому 4 рази лікувався в медичному обєднанні, остання виписка 01.09.2011 р. Після цього неодноразово лікувався в психіатричних лікарнях України. Враховуючи діагноз хворого, а також у звязку з загостренням психічного захворювання та погіршенням психічного стану хворого, останній на думку заявника потребує госпіталізації до КЗ КОР «Обласне психіатрично-наркологічного медичного обєднання». В судовому засіданні представник заявника заяву та лікар психіатр підтримали та просили прийняти рішення про госпіталізацію до психіатричного закладу [PERSON], як особи, визнаної у судовому поряду недієздатним. Опікун [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти госпіталізації сина [PERSON] до психіатричного закладу. Прокурор заяву підтримав, посилаючись на рішення Конституційного Суду України №2-рп/2016 р. від 01.06.2016 р. Відповідно до ч. 1 ст. 339 ЦПК України за умов, визначених\~Законом України\~"Про психіатричну допомогу", заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. В силу вимог ч. 2 ст. 341 ЦПК України справа за заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку чи про припинення надання амбулаторної психіатричної допомоги, госпіталізацію у примусовому порядку розглядається за присутності особи, стосовно якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, з обовязковою участю прокурора, лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу, що подав заяву, та законного представника особи, стосовно якої розглядаються питання, повязані з наданням психіатричної допомоги. Залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні, яке підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання (ч. 1 ст. 342 ЦПК України) Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Особа віком до 14 років (малолітня особа) госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника. Особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків або відсутності батьків чи законного представника госпіталізація неповнолітнього до психіатричного закладу проводиться за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду. Згода на госпіталізацію фіксується у медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра. Судом достовірно встановлено, що рішенням Білокуракинського районного Луганської області від 16.09.2013 р. [PERSON], [INFO], визнано недієздатним та встановлено над ним опіку та призначено опікуном [PERSON], 20.08.1959р.н. Відповідно до висновку психіатричного обстеження КЗ КОР «Обласне психіатрично-наркологічного медичного обєднання» від 02.04.2018 р., недієздатний [PERSON] страждає психічним захворюванням у вигляді: діагноз «шизофренія, параноїчної форми, безперервно-прогредієнтний тип перебігу, афективно-параноїдний синдром». У звязку з тим, що хворий не в змозі самостійно задовольнити свої життєві потреби, а також у звязку з загостренням хронічного психічного захворювання та погіршенням психічного стану потребує примусової госпіталізації до психіатричного закладу в умовах КЗ КОР «Обласне психіатрично-наркологічного медичного обєднання» . Згідно з рішенням Конституційного Суду України №2-рп/2016 від 01.06.2016 р., Конституційний Суд України вважає за необхідне вказати такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Вказаним рішенням визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 р. №1489-ІІІ з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. В звязку з тим, що процесуальним законодавством не передбачено порядок розгляду заяви про надання психіатричної допомоги в добровільному порядку, тому суд застосовує норму ст. 342 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 342 ЦПК України рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку На підставі викладеного,

Outcome: approved