Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

Позивач, Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», звернувся до суду з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 123209,40 грн., а також просив стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1921,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 18.03.2008 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку у розмірі 21600,00, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмір 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач зазначає, що щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 3.2,3.3. Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт (збільшити або зменшити). Позивач вважає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, а підписання цього договору є прямою та безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3. Умов та Правил надання банківських послуг. При цьому позивач посилається на ч.1 ст. 634 ЦК України згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином в установлений строк відповідно до умов договору і вимог закону. Позивач зазначає, що виконав свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг, а саме, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредиту. Відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту. У позові позивач зазначає, що відповідач станом на 31.03.2019 року має заборгованість у розмірі 209247,87 грн., з яких: 3813,30 грн. - заборгованість за кредитом; 199844,68 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 5589,89 грн. - заборгованість за пенею та комісією (а. с. 4). При цьому позивач просить стягнути борг частково - 3813,30 грн. - заборгованість за кредитом; 119396,10 грн. - заборгованість за відсотками, разом 123209,40 грн. У якості доказів АТ КБ «Приватбанк» у позові посилається на розрахунок заборгованості, копію заяви позичальника, витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, копію документу, що посвідчує особу відповідача (а. с. 4 позову, зворот). Ухвалою суду від 30.05.2019 року відкрите провадження у справі, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а. с. 35). 19.07.2019 року до суду надійшов відзив на позов представника відповідачки, яким відповідач позов заперечує у зв`язку з необґрунтованістю та пропуском строку позовної давності, а також заява про застосування строку позовної давності (а. с. 49-53). У відзиві зазначається, що укладений, за твердженням позивача, кредитний договір, суперечить вимогам до договору про надання споживчого кредиту, передбачених законом України «Про захист прав споживачів», умови надання споживчого кредиту [PERSON] не надавалися та не підписувалися; прострочена заборгованість виникла з 30.09.2008 року, тоді як банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості лише у 2019 році. 16.08.2019 року позивач надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що [PERSON] 15.08.2011 року підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та була ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, затверджених наказом банку від 06.03.2010 року. Зазначає, що укладений договір є публічним договором приєднання, а Умови та правила надання банківських послуг є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком клієнтам, таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг банку (п. п. 1.1.1.58, 1.1.1.59 Умов) (а. с. 65-70). Також зазначає, що відповідачу на підставі заяви відкритий картковий рахунок № [NUMBER] . Зазначає, що надає виписку по рахунку, яка є первинним бухгалтерським документом. Ухвалою суду від 23.08.2019 року задоволене клопотання представника відповідача та витребувані у позивача оригінал кредитної справи щодо отримання [PERSON] кредиту за договором б/н від 18.03.2008 року, у тому числі заяви на отримання кредитної картки [PERSON] ; довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового кредиту» на ім`я [PERSON] ; Умови та Правила надання банківських послуг, підписані [PERSON] ; оригінали платіжних документів, згідно яких [PERSON] погашала заборгованість за кредитним договором б/н від 18.03.2008 року (а. с. 112-113). Ухвала банком не виконана, листом від 10.09.2019 року банк пояснює, що оригінали кредитної справи надати не в змозі, оскільки в архіві банку вони не виявлені; зазначає, що Умови та Правила надання банківських послуг відповідачка не підписувала, бо вони розміщені на банківському сайті, і доказом приєднання та ознайомлення відповідача з тарифами, умовами та правилами є його особистий підпис в анкеті-заяві (а. с.120). Ухвалою суду від 30.09.2019 року судове засідання на 23.10.2019 року призначене в режимі відео конференції, за клопотанням позивача (а. с. 135). В судове засідання з`явилися представники сторін, представник позивача Гарда Ю.М. брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзвязку. В судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, виходячи з аргументації, викладеної у позові, відповіді на відзив, наданих письмових доказів. Представник відповідачки позов заперечив у повному обсязі, наполягаючи на тому, що відсутні будь-які докази встановленого кредитного ліміту в розмірі 21600,00 грн., отримання відповідачкою кредитних коштів у цій сумі, її обізнаності щодо умов сплати за кредитом та пропуском позовної давності. Суд, заслухавши сторони, дослідивши зібрані письмові докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.03.2008 року [PERSON] підписала заяву, згідно якої просить відкрити рахунок та отримати наведені нижче послуги, а саме, отримати кредитну картку, сума кредитного ліміту - 500 гривень, базова відсоткова ставка - 22,8 % з розрахунку 360 днів на рік, строк дії кредитного ліміту - відповідає строку дії картки, номер карти - [NUMBER] , дата видачі карти та пін-конверту - 18.03.2008 року (а. с. 12, на звороті). В заяві також зазначено, що клієнт згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг і своїм підписом підтверджує факт отримання повної інформації про умови кредитування у Приватбанку (а. с. 12, на звороті). Також в матеріалах справи міститься копія довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підписана відповідачкою (а. с. 13). Разом з відповіддю на відзив позивач надав копію анкети-заяви про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 15.08.2011 року, в якій зазначаються тільки анкетні дані відповідачки і відсутні будь-які дані, що відповідачка отримала кредитні картки, кошти, що встановлений кредитний ліміт тощо (а. с. 80). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частинами 1, 2 статті 207 ЦК, яка регулює правила додержання письмової форми правочинів, визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Таким чином, кредитний договір має бути укладений у письмовій формі у вигляді одного документа (що містить усі істотні умови), підписаного обома сторонами, або у вигляді декількох документів, якими сторони обмінялися (листи, телеграми, телетайпне чи електронне повідомлення тощо). При цьому документи, якими сторони обмінюються, також мають містити підписи відправників. У позові позивач зазначає, що відповідач отримав кредит у розмірі у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку у розмірі 21600,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмір 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, наполягаючи на тому, що зміни кредитного ліміту банк керується п. 3.2,3.3. Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт (збільшити або зменшити). При цьому в заяві від 18.03.2008 року, підписаної [PERSON] сума кредитного ліміту зазначається у розмірі 500 гривень, і в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що цей ліміт збільшувався і що відповідачка дійсно отримала кредитні кошти у розмірі 21600,00 (у виді встановленого ліміту). Позивач посилається на виписку з рахунку клієнта, як на первинний документ (а. с. 73-78, 122-129). Суд, дослідивши цей документ, встановив, що даний документ не є належним доказом і не є документом, який підтверджує рахунок коштів по рахунку клієнта, оскільки є, по перше, копією, засвідченою юрисконсультом. При цьому у документі не містяться прізвище, ім`я, по батькові, посада посадової особи, яка склала цю довідку, відсутня печатка банку. З так званої «виписки» за період з 28.03.2008 року по 30.06.2019 року (а. с. 74-77) з граф «сума в валюті операції», «сума в валюті карти», «сума комісій», «залишок після операції» неможливо встановити ані суми кредитного ліміту, ані розміру виданих сум. При цьому на початку виписки зазначається, що кредитний ліміт складає 0,00 грн., у той же час - одночасно з цим - 4000,00 грн. (а. с. 73). Згідно довідки від Приватбанку [PERSON] згідно кредитного договору б/н від 18.03.2008 року отримала картки №№ [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 05.2015 року (а. с. 72). При цьому в судовому засіданні представник відповідача заперечував, що [PERSON] отримувала будь-які інші картки, окрім картки [NUMBER] у 2008 році, позивач наполягав на тому, що картки перевипускаються автоматично і кредит (разом з кредитним лімітом) відновлюється на новій картці взамін тієї, строк дії якої закінчився. Суду не надано інформації, коли закінчився строк дії картки [NUMBER] , виданої у 2008 році, але, виходячи з довідки банку, строк дії карток закінчився у 2015 році, а згідно заяви від 18.03.2008 року, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Докази, що картки №№ [NUMBER] , [NUMBER] були отримані відповідачкою, відсутні. Суд, дослідивши наданий розрахунок заборгованості, встановив, що він належним чином не підписаний, відсутні прізвище, ім`я, по батькові, посада посадової особи банку, яка склала цей розрахунок, дані, зазначені у розрахунку не корелюються з даними, зазначеними у виписці (а. с. 6-11). В судовому засіданні позивач не зміг пояснити та обґрунтувати зазначену у позові та розрахунку суму заборгованості за процентами у розмірі 199844,68 грн.; у розрахунку відсутня інформація, яка б за допомогою загальновідомих арифметичних дій (складання, множення, ділення, відрахування) за загальноприйнятою формулою вирахування відсотків дала би можливість суду перевірити обґрунтованість суми процентів, оскільки у позові та наданому розрахунку не зазначений період заборгованості, суми заборгованості за кожний період тощо. Виходячи зі змісту ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", документами, які можуть підтвердити факт проведення розрахункових операцій, є такі види розрахункових документів, як: платіжне доручення; платіжна вимога-доручення; розрахунковий чек; платіжна вимога; меморіальний ордер. Згідно п.17.1 ст. 17 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" обов`язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами НБУ. Постановою Національного банку № 22 від 21 січня 2004 року встановлені вимоги до оформлення вищезазначених розрахункових документів. Позивач не надав суду належним чином оформлений розрахунковий документ, який підтверджує факт видачі/перерахування кредитних коштів та згідно якого можна було б встановити суму, яку позивач надав/перерахував відповідачу грошові кошти згідно договору від 18.03.2008 року. Таким чином, позивач не довів, що сума заборгованість за кредитом складає 3813,30 гривень, оскільки матеріали справи не містять доказів підвищення встановленого договором кредитного ліміту, перерахування зазначеної суми на рахунок відповідача. Суд відхиляє аргументацію позивача, що кредитний ліміт може збільшуватися або зменшуватися в односторонньому порядку банком, і відповідач погодився на це, оскільки ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг, оскільки відсутні будь-які докази, що, відповідач, підписуючи заяву від 18.03.2008 року, розумів саме ті Умови та правила надання банківських послуг, що додано позивачем до позову. При цьому такі Умови відповідачем теж не підписані (а. с. 14-19). З огляду на викладене, факт ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг не можна визнати доведеним, а самі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 11.03.2015 №43098344 (справа №6-16цс15), яка відповідно до статті 263 ЦПК підлягає урахуванню судом. Крім того, таку ж позицію зайняв і новостворений Верховний Суд, який у постанові від 21.02.2018, ухваленій у цивільній справі №203/5497/13-ц (провадження №61-1391св18), постанові від 05.03.2018, ухваленій у цивільній справі №192/156/17 (провадження №61-2109св18), дійшов аналогічного висновку з тих самих правовідносин. У відповідності до ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач, надаючи суду копії заяви позичальника від 18.03.2008 року, паспорту позичальника, заяви позичальника від 15.08.2011 року, запевнив, що ці копії відповідають оригіналам, які зберігаються в архіві позивача, однак оригінали суду не надав, тому суд не вважає ці докази допустимими та достовірними. Суд відхиляє надані позивачем докази як неналежні та недостатні. Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог позивача відсутні. У зв`язку з відмовою в позові, на підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed