Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

Позивач 01.11.2017 р. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надану теплову енергію. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач неналежно виконував обовязки по сплаті послуг з теплопостачання, у звязку з чим за особовим рахунком [PERSON] №7891 з червня 2010 р. по квітень 2016 р. утворилася заборгованість у сумі 17102 грн. 88 коп. Згідно уточнених позовних вимог просить суд стягнути з відповідача заборгованість за надану теплову енергію у розмірі 17102 грн. 88 коп.; індекс інфляції у розмірі 6252 грн. 20 коп., три проценти річних у розмірі 1096 грн. 70 коп. та судові витрати у сумі 689 грн. 00 коп. Представник позивача в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу без його участі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. У відповідності з вимогами ст. ст. 280-281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 03.11.2017 провадження у зазначеній цивільній справі відкрито та справу призначено до розгляду на 10.11.2017 р. 15.12.2017 року набув чинності [PERSON] України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 3 ЦПК України, суд приходить до висновку, що подальший розгляд цієї справи належить проводити за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України, в частині у якій вони не встановлюють нових обовязків, скасовують чи звужують прав, що належні учасникам судового процесу, чи обмежують їх використання. Відповідно до ч.ч. 2-6 ст. 19, ч.ч. 3-4 ст. 274 ЦПК України, з огляду на предмет та ціну позову, дана справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про розгляд даної справи згідно з ЦПК України за правилами спрощеного позовного провадження. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно ухвали Селидівського міського суду Донецької області від 23.06.2016 року скасовано судовий наказ № 242/2804/16-ц від 23.06.2016 р. виданий за заявою ОКП "Донецьктеплокомуненерго" про стягнення з [PERSON] заборгованості за надану теплову енергію у розмірі 17102 грн. 88 коп.; індекс інфляції у розмірі 6262 грн. 20 коп., три проценти річних у розмірі 1096 грн. 70 коп. та судові витрати у сумі 689 грн. 00 коп. Заборгованість відповідача за надану теплову енергію по квартирі, розташованій за адресою: Донецька область м. Селидове вул. Гоголя, 8/22 за період з червня 2010 р. по квітень 2016 р. складає: 17102 грн. 88 коп.; індекс інфляції у розмірі 6252 грн. 20 коп., три проценти річних у розмірі 1096 грн. 70 коп., що підтверджується розрахунком ОКП "Донецьктеплокомуненерго" по особистому рахунку № 7891. [PERSON] України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Відповідно до ст.19 [PERSON] України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Згідно з п.7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків» затверджених Постановою КМУ №45 від 24 січня 2006 року «Про внесення змін до постанови Кабміну від 08 жовтня 1992 року №572», власник та наймач квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. [PERSON] України «Про житлово-комунальні послуги» врегульовані права та обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, якими є власник, споживач, виконавець та виробник, серед яких обов'язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості, згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладання із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за недотримання умов його виконання, згідно з типовим договором. Правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а його обов'язком - оплатити житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Крім того, відповідно до [PERSON] України «Про захист прав споживачів» відповідач є споживачем комунальних послуг. [PERSON] передбачено, що під договором слід розуміти усну чи письмову угоду між споживачем та виконавцем послуг. [PERSON] також передбачає оформлення письмової угоди через посередництво квитанцій та інших розрахункових документів. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 [PERSON] України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно ст. 20 [PERSON] України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦКУ передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Квартира відповідача є невід,ємною частиною багатоквартирного житлового будинку, який приєднано до системи централізованого теплопостачання, тому він є користувачем теплоенергії, яку надає позивач. А саме з моменту підключення житлового будинку № 8 по вул. Гоголя в м. Селидове до системи централізованого опалення. Позивачем було надано теплову енергію до будинку № 8 по вул. гоголя, в м. Селидове. Тому суд вважає, що відповідач [PERSON] несе відповідальність за зобов'язанням, щодо сплати послуг за теплоенергію. Як вбачається з особового рахунку №7891, заборгованість виникла у період з червня 2010 р. по квітень 2016 р. утворилася заборгованість у сумі 17102 грн. 88 коп. Оскільки на час розгляду справи заборгованість не оплачена та завдає збитків позивачу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення інфляційних збитків та 3% річних обґрунтовані та підлягають задоволенню за період з червня 2010 р. по квітень 2016 року, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі вищезазначеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача за період з червня 2010 р. по квітень 2016 р. індекс інфляції у розмірі 6252 грн. 20 коп., три відсотки річних у розмірі 1096 грн. 70 коп. з урахуванням строку позовної давності. Відповідно до ст. 133,141 ЦПК України суд вважає за необхідне судові витрати покласти на відповідача.

Outcome: approved