Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

До суду надійшла заява головного лікаря Хмельницької обласної психіатричної лікарні № 1 про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку. В судовому засіданні представник лікарні, підтримавши заяву, пояснив, що в [PERSON] діагноз: шизоафективний розлад змішаний тип, внаслідок чого хворий виявляє реальні дії, що являють собою безпосередню небезпеку для хворого та оточуючих. Під час обстеження [PERSON] усвідомленої згоди на госпіталізацію в психіатричний стаціонар не дав у зв'язку з неможливістю дати таку згоду. 02.02.2015р. [PERSON] було оглянуто комісією лікарів-психіатрів ХОПЛ № 1, які підтвердили обґрунтованість рішення про необхідність госпіталізації хворого та його лікування в умовах стаціонару. В судовому засіданні представник лікарні заяву підтримав пославшись на обставини, викладені в заяві. [PERSON] в судовому засіданні запреречував відносно своєї госпіталізації до психіатричного закладу, вважає себе психічно здоровим. Представник [PERSON] - адвокат [PERSON] заперечив проти задоволення заяви. Прокурор не заперечив проти задоволення заяви про госпіталізацію [PERSON] Заслухавши пояснення представника лікарні, вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31.01.2015 року [PERSON] був госпіталізований в ХОПЛ № 1. Комісія лікарів-психіатрів, яка оглянула [PERSON] 02.02.2015 року, прийшла до висновку про необхідність його госпіталізації у психіатричний стаціонар, оскільки встановлено, що [PERSON] страждає на шизоафективний розлад змішаний тип, що проявляється у емоційній неадекватності, коливанні настрою від гнівливо підвищеного до пониженого, наявність суїцидальних спроб, маячне сприйняття дійсності, агресивності, злобності, безсоння, внаслідок чого він виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Отже, виходячи із змісту вказаної статті, обов'язковими умовами для госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку є наявність у неї тяжкого психічного розладу та вчинення нею чи прояв нею реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможність такою особою самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. В той же час, в ході судового розгляду представником ХОПЛ №1 не надано належних і допустимих доказів наявності в [PERSON] тяжкого психічного розладу, а також доказів, які б підтверджували обставини щодо вчинення ним дій чи прояв ним реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих. Також судом не встановлено обставин щодо неспроможності [PERSON] самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Зокрема, як пояснила в судовому засіданні представник ХОПЛ №1, діагнози [PERSON] при попередніх госпіталізаціях - в 2004 та в 2012 роках - дипресивний синдром на ситуаційній основі та явна акцентуація характеру по збудливому типу - не відносяться до тяжкого психічного розладу, а діагноз при даному поступленні - шизоафективний розлад змішаний тип є попереднім, остаточно не підтвердженим, оскільки повне обстеження [PERSON] проведено не було. Крім того, суд також бере до уваги заяву матері [PERSON] - [PERSON] від 31.01.2015 року, у якій вона просить госпіталізувати сина в ХОПЛ №1, оскільки він збуджений, нервовий, тихо говорить, не може перейти на іншу тему, грубіянить, дома не хоче нічого робити. Однак, будучи повідомленою про час та місце розгляду справи [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Таким чином, в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження обставини, викладені в заяві головного лікаря ХОПЛ №1 про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку, а тому заява задоволенню не підлягає. На підставі ст.ст. 14, 17, 22 Закону України "Про психіатричну допомогу",

Outcome: dismissed