Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

в червні 2020 року акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний банк" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 135 528 грн. 54 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] 13.09.2013 року був укладений кредитний договір № GP-5071101, відповідно до якого банк надав позичальнику на споживчі цілі кредитні кошти в розмірі 53 600 грн. 00 коп., а відповідачка зобов`язалася вчасно повернути кредит шляхом щомісячного частково повернення отриманих у кредит коштів, відповідно до узгодженого сторонами договору графіку, остаточно повернувши кредитні кошти не пізніше 16.09.2018 року, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним у розмірі 6 % річних від суми залишку заборгованості за кредитом та вносити щомісячну плату за обслуговування кредиту в розмірі 2,7 % від суми кредиту (розмір щомісячного платежу становить 1 447 грн. 20 коп.) Проте відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, в зв`язку з чим станом на 28.05.2020 року виникла заборгованість в загальному розмірі 135 528 грн. 54 коп., в тому числі: - заборгованість за кредитом - 45 203 грн. 26 коп., - заборгованість за процентами - 5 868 грн. 40 коп., - заборгованість за комісією - 57 656 грн. 92 коп., - неустойка - 26 799 грн. 96 коп. (9 523 грн. 74 коп. - за прострочення сплати кредиту, 1 360 грн. 10 коп. - за прострочення сплати процентів, 15 916 грн. 12 коп. - за прострочення сплати комісії). Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідачки в повному обсязі. Відповідачкою подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого остання просила відмовити в задоволенні позовних вимог АТ "Перший Український Міжнародний банк" з огляду на його необґрунтованість, оскільки позивачем не надано належних доказів останньою зобов`язань за кредитним договором. При цьому, [PERSON] вказувала на безпідставність позовних вимог у частині нарахованої комісії. Одночасно надала заяву про застосування позовної давності. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причину неявки суд не повідомила. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема судом встановлено, що 13.09.2013 року між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] був укладений кредитний договір № GP-5071101, який складається з пропозиції позичальника, загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, внутрішніх чинних правил банку. За умовами вказаного кредитного договору ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» надало відповідачці кредит на споживчі потреби в розмірі 53 600 грн. 00 коп., а відповідачка зобов`язалася вчасно повернути кредит шляхом щомісячного частково повернення отриманих у кредит коштів, відповідно до узгодженого сторонами договору графіку, остаточно повернувши кредитні кошти не пізніше 13.09.2018 року, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним у розмірі 6% річних від суми залишку заборгованості за кредитом та вносити щомісячну плату за обслуговування кредиту в розмірі 2,7 % від суми кредиту. Повернення кредиту, сплата процентів за користування ним, комісії здійснюється щомісячно платежами, відповідно до графіку платежів , який є невід`ємною його частиною. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, тобто в межах погодженого сторонами строку кредитування. Отже, після спливу визначеного договором строку кредитування право нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється (вказаний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року, справа № 444/9519/12). Відповідно до ст. 611, ч. 2 ст. 612, ст. ст. 623-625, ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен повернути суму позики (в тому числі достроково), сплатити заборгованість, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі (меморіальний ордер за № 7522810 від 16.09.2013 року, виписка з особового рахунку позичальника). Сторонами узгоджено графік платежів за вказаним договором кредиту, з якого слідує, що останній платіж має бути здійснено 16.09.2018 року. Графік підписано сторонами. Також останні погодили розмір кредиту, плату за користування кредитними коштами, термін дії кредиту протягом 60 місяців, про що зазначено в пропозиції позичальника та підписано відповідачкою. Проте, свої зобов`язання відповідачка належним чином не виконувала. З наданого позивачем розрахунку слідує, що банком нараховано: -основна заборгованість (тіло кредиту) - 45 203 грн. 26 коп. (станом на 15.09.2018 року), - заборгованість за процентами - 5 868 грн. 40 коп. (станом на 15.06.2020 року), - заборгованість за комісією - 57 656 грн. 92 коп. (станом на 15.09.2018 року), - неустойка - 26 799 грн. 96 коп. (за період з 16.08.2018 року по 21.05.2020 року). Також з матеріалів справи вбачається, що 01.02.2018 року ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» направило вимогу відповідачці по дострокове повернення кредиту в строк до 08.02.2018 року в зв`язку з наявною заборгованістю за кредитним договором у загальному розмірі 101 593 грн. 73 коп. За такого, враховуючи, що позивачем було використано право, передбачене ч.2 ст.1050 ЦК: заявлено вимогу до відповідачки про повернення кредиту в цілому до 08.02.2018 року, а тому нарахування процентів за користування кредитом після цієї дати, штрафних санкцій (при цьому позивачем не надано належних доказів щодо узгодження між сторонами розміру, порядку нарахування штрафних санкцій) є неправомірним у зв`язку з закінченням строку кредитування. Вирішуючи питання щодо нарахування комісії, суд виходить з нступного. Так, за положеннями ч. 5 ст. 11, ч.ч. 1, 2, 6, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Згідно з аб. 2 та 3ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Про відсутність підстав для встановлення платежів, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо), також зазначено в п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (в редакції, чинній на момент укладення даного кредитного договору). За такого, нарахована позивачем комісія не підлягала нарахуванню та включенню до суми заборгованості за кредитним договором. Таким чином, враховуючи викладене, заборгованість за кредитним договором становить 21 710 грн. 25 коп. (45 203,26 + 5 684,93 коп. (проценти, нараховані в межах строку кредитування) - 29 177, 94 коп. (внесені позичальником кошти, які були зараховані позивачем в якості оплати комісії)). Разом з тим, відповідачкою подано заяву про застосування позовної давності. Перевіряючи обґрунтованість вказаної заяви, суд виходить з наступного. Так, згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За домовленістю сторін позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 259 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За договором про надання банківських послуг, яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення строку, визначеного у договорі. За такого, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, підстави для застосування наслідків спливу позовної давності відсутні. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки, враховуючи ступінь задоволення позовних вимог (16%), на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 336 грн. 32 коп.

Outcome: partial