Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті померлого [INFO] [PERSON], [INFO], на гараж [ADDRESS], та на автомобілі: Honda Pilot, легковий універсал-В, № кузова [NUMBER], бензин чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER]; Mercedes - Benz, фургон малотоннажний - В № кузова [NUMBER], дизель білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER]. На обгрунтування позовних вимог посилалася на те, вона є донькою [PERSON] [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з гаражного боксу [ADDRESS] та двох автомобілів Honda Pilot, легковий універсал-В, № кузова [NUMBER], бензин чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER]; Mercedes - Benz, фургон малотоннажний - В № кузова [NUMBER], дизель білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER]. За життя [PERSON] заповіту не залишив. Позивачка є єдиною донькою та єдиною спадкоємицею за законом. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину позивачка звернулася до 5-ої Харківської державної нотаріальної контори. В зв'язку з тим, що на час смерті [PERSON] зареєстрованою адресою місця проживання була тимчасово окупована територія Автономної республіки Крим, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину в зв'язку з неможливістю встановити місце відкриття спадщини. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник Харківської міської ради - [PERSON], яка діє на підставі довіреності, у судове засідання не з'явилася, в матеріалах справи міститься заява про слухання справи без її участі, просить ухвалити рішення згідно чинного законодавства України, яке б не порушувало права та законні інтереси третіх осіб. Суд, вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судовим розглядом встановлені наступні юридично значимі факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є донькою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 10.08.1983 року Червонозаводським відділом РАЦС м. Харкова, актовий запис № 736), а.с. 9. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00014844565 від 17.12.2014 року, [PERSON] в зв'язку із вступом у шлюб змінила прізвище на "[PERSON]", а.с. 8. [INFO] [PERSON] помер в смт Чаплинка Чаплинського району Херсонської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого 16.12.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 17901, а.с. 13. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з наступного майна. Так, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Кулиничівської селищної ради 24.06.2010 року, на праві приватної власності [PERSON] належав гаражу [ADDRESS], а.с. 16. На даний час [ADDRESS]. Згідно реєстраційних карток транспортних засобів, надісланих Територіальним сервісним центром № 6341 регіонального сервісного центру в Харківській області Міністерства внутрішніх справ України від 21.04.2017 року № 31/20/1-246, автомобілі Honda Pilot, легковий універсал-В, № кузова [NUMBER], бензин чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER], та Mercedes - Benz, фургон малотоннажний - В № кузова [NUMBER], дизель білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER], належать [PERSON] На підтвердження належності [PERSON] на час його смерті вказаних транспортних засобів з боку позивачки надані суду відповідні свідоцтва про реєстрацію, а.с.21-22. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06.02.2017 року [PERSON] встановлено додатковий строк тривалістю в два місяці на прийняття спадщини, що залишилася після смерті [PERSON], а.с.78-81. З відповіді 5-ї Харківської державної нотаріальної контори від 18.05.2017 року встановлено, що після смерті [PERSON] було заведено спадкову справу на підстави заяви [PERSON] від 21.02.2017 року , поданої згідно рішення Київського районного суду м. Харкова від 06.02.2017 року. Інших заяв про прийняття спадщини або відмову від її прийняття від спадкоємців [PERSON] не надходило. Свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] не видавалося. Постановою державного нотаріусу [PERSON] від 15.03.2017 року було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO], у зв'язку з неможливістю встановити місце відкриття спадщини, а.с. 15, 82 . Дані про відсутність заповітів, спадкових договорів від імені [PERSON] [INFO], факту звернення інших спадкоємців [PERSON] з заявами про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину, підтверджуються інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) та (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), відповіддю Харківського обласного державного нотаріального архіву від 23.05.2017 року , а.с. 83-85, 99. На підтвердження доводів, що місцем відкриття спадщини після смерті [PERSON] є адреса реєстрації місця проживання [PERSON]: [ADDRESS], з боку позивачки надано витяг з будинкової книги, складеної паспортним відділом Державного унітарного підприємства Сімферополя «Єдиний інформаційно-реєстраційний центр» від 04.05.2017р. З довідки вбачається, що за вказаною адресою [PERSON] був зареєстрований один, з 19.03.2014 р., а.с. 74. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що знали батька позивачки [PERSON], який переважний період життя проживав разом з позивачкою по [ADDRESS], вона є його єдиною дитиною, з матір'ю позивачки [PERSON] він розлучився, часто їздив по робочим питанням до Автономної республіки, помер по дорозі в Крим, ховали його у м. Харкові за місцем постійного проживання, похованням займалася позивачка. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Згідно Закону України " Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 року № 1207-VII, тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим. Як передбачено ч. 1 ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, після залишення ними тимчасово окупованої території. Зі змісту ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» вбачається, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює юридичних наслідків. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (надалі за текстом - ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права, яка викладена у висновках ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «laizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих та такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а де становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має при вирішенні питання щодо прав позивачки як спадкоємця [PERSON] встановлення місця відкриття спадщини та її прийняття спадкоємцями померлого, рішення суду у справі суд обґрунтовує з дотриманням вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території, показів свідків [PERSON] та [PERSON] та даних органів нотаріату щодо відсутності даних про звернення за спадщиною інших спадкоємців [PERSON] крім позивачки [PERSON] Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачка [PERSON] є спадкоємицею першої черги після смерті [PERSON], у встановленому законом порядку звернулася із заявою про прийняття спадщини, а тому її вимоги щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на гараж № 12, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; автомобілі Honda Pilot, легковий універсал-В, № кузова [NUMBER], бензин чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER], та Mercedes - Benz, фургон малотоннажний - В № кузова [NUMBER], дизель білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER], є законними і обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved