Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

До суду звернувся позивач КП «Київпастранс» в особі Автобусного парку №6 до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП у розмірі 9 297, 47 грн., посилаючись на те, що 03.03.2018 р. в м. Києві трапилася ДТП за участю автомобіля «Субару» д/н [NUMBER] , під керуванням відповідача та автомобіля «Івеко» д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Згідно з постановою Деснянського районного суду м. Києва подія сталася з вини відповідача. Діями відповідача було завдано шкоду автомобілю «Івеко» д/н [NUMBER] , який належить на праві власності позивачу. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Галицька», проте страховою компанією так і не виплачено страхове відшкодування. На підставі вказаного, посилаючись на те, що потерпіла особа має право на відшкодування шкоди її заподіювачем, у зв`язку з чим позивач звертається до суду з вимогами саме до відповідача [PERSON] , а не до страхової компанії. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18.02.2019 р. відкрито провадження у вказаній справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. 18.03.2019 р. до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у відповідності до якого вимоги позову не визнає, посилаючись на те, що його цивільно-правова відповідальність на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Галицька» на підставі полісу, ліміт відповідальності згідно з яким за шкоду завдану майну, складає 100 000 грн. При цьому, зазначає, що виконав свої обов`язки щодо повідомлення страховика про настання страхового випадку. У зв`язку з вказаним, вказує на те, що є неналежним відповідачем по справі. Зокрема, послався також на те, що позивач просить стягнути з нього страхове відшкодування із врахуванням податку на додану вартість, проте доказів перерахування зазначеного податку до державного бюджету не надано. Просить відмовити в задоволенні вимог позову. 24.04.2019 р. ухвалою суду постановлено здійснювати розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на викладене в позові. При цьому, після дослідження матеріалів справи представником позивача подана заява про залучення співвідповідачем ПрАТ «СК «Галицька», проте, ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, відмовлено в прийнятті вказаної заяви, у зв`язку з пропуском процесуального строку для її подання. Відповідач в судовому засіданні вимоги позову не визнав, посилаючись на викладене в відзиві. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. 03.03.2018 р. в м. Києві трапилася ДТП за участю автомобіля «Субару» д/н [NUMBER] , під керуванням відповідача та автомобіля «Івеко» д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Згідно з постановою Деснянського районного суду м. Києва від 17.05.2018 р. подія сталася з вини відповідача, яку притягнуто до адміністративної відповідальності. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Внаслідок ДТП автомобіль «Івеко» д/н [NUMBER] , належний позивачу на праві власності, отримав механічні пошкодження. На момент ДТП транспортний засіб «Субару» д/н [NUMBER] був застрахований в ПрАТ «СК «Галицька» на підставі Полісу №АМ/2439317. Згідно з зазначеним полісом ліміт відповідальності за шкоду завдану майну складає 100 000 грн. Вбачається, що 06.03.2019 р. відповідач звернувся до ПрАТ «СК «Галицька» з повідомленням про ДТП. Згідно з ст. ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з ст.ст. 79-80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України "шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку". Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України "шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою". Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Ст. 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц. З огляду на викладене, позивач повинен вимагати кошти за майнову шкоду зі страхової компанії, а у разі ліквідації ПрАТ «СК «Галицька» - від МТСБУ, та лише в разі недостатності страхової виплати звертатись з відповідними вимогами до [PERSON] . З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed