Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернулось до суду з позовом, яким просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в сумі 128015,51 грн., три відсотки річних в сумі 3286,57 грн., інфляційні витрати в сумі 12639,50 грн., а також судовий збір в сумі 1921,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за адресою: [ADDRESS] , мешкають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яким надаються послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630. Внаслідок неповної та несвоєчасної сплати послуг у боржників виникла заборгованість в сумі 143941,58 грн., що утворилась станом на 01 червня 2019 року. Заочним рішенням суду від 23 вересня 2019 року позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» задоволено, стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 128015,51 грн., інфляційні втрати у розмірі 12639,50 грн., 3% річних в розмірі 3286,57 грн. Крім того, з відповідачів на користь позивача стягнуто судовий збір в долевому порядку в рівних частинах з кожного у загальному розмірі 1921,00 грн. Ухвалою суду від 16 червня 2021 року вказане заочне рішення скасовано та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. За правилами спрощеного позовного провадження відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, у якому він заперечує проти задоволення позовних вимог з посиланням, що рахунок відкритий на ім`я [PERSON] . Також у відзиві відповідач зазначив, що він лише зареєстрований за вказаною адресою, однак там не проживає. Одночасно з вищевикладеним відповідач просив застосувати строки позовної давності. Представником позивача надано відповідь на відзив, у якій зазначено, що КП «ХТМ» надавались послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за місцем реєстрації відповідачів, однак відовадачами послуги не сплачувались. Разом з тим, відповідач [PERSON] не надав до КП «ХТМ» документального підтвердження про його місце проживання за іншою адресою, у зв`язку з чим, вважає, що йому також надавались послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Дослідивши подані матеріали, суд встановив та врахував наступне. Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 10.07.2019, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Як вбачається з відомості нарахувань та сплати за теплову енергію з урахуванням періоду платежу, відповідачі є споживачами послуг теплової енергії шляхом відкриття особового рахунку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Зі змісту позовної заяви та доданих документів вбачається, і відповідачами не оспорюється, що КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у вказане житло. Отже, у розумінні п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідачі як фізичні особи, які є власниками (співвласниками) нерухомого майна, або як інші особи, які за згодою власника користуються об`єктом нерухомого майна і отримують житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якими або від імені яких укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги, є індивідуальним споживачем. Відповідно до ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний, крім іншого, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 9 вищезазначеного Закону визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Зі змісту ст.ст.64, 67, 68, 156, 162 ЖК України вбачається, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Як власник житла, так і його наймач, а також повнолітні члени їх сімей зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги, незалежно від правової підстави користування житлом та отримання послуг. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник)зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 81 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Слід зазначити, що посилання відповідача [PERSON] на те, що він лише зареєстрований за вищевказаною адресою, однак не проживає, не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки докази звернення до позивача із відповідним клопотанням про зменшення нарахування за надані послуги у зв`язку із фактичною відсутністю суду надано не було. Так, відповідно до підпункту 1 пункту 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року N 630, споживач має право на зменшення розміру плати у разі надання послуг не в повному обсязі, зниження їх якості, зокрема відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання; тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання). Разом із тим, відповідачем [PERSON] заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Законодавством передбачено два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч.1ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З матеріалів справи вбачається, що позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з 01.11.2009 по 31.05.2019. Позов про стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги до суду надійшов 09.07.2019. Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелюватися із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення у справі "Фінікарідов проти Кіпру" від 20.12.2007). Враховуючи, що закінчення строку позовної давності є підставою для відмови в задоволені позову та відповідач [PERSON] звернувся до суду із такою заявою, то суд дійшов висновку, що в частині позовних вимог слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності. На думку суду, строк позовної давності не був перерваний з дати звернення до суду у серпні 2014 році із заявою про видачу судового наказу. Так, розглядаючи справи №6-895цс15 (постанова від 02.12.2015р.) та №6-1763цс16 (постанова від 24.05.2017р.) Верховний Суд України зазначив, що перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися не в разі будь-якого направлення позову поштою, а здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства, зокрема, статей 109, 119, 120 ЦПК України (в редакції чинній на час здійснення таких процесуальних дій). Якщо судом у прийнятті позовної заяви відмовлено або її повернуто, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подача позову з недодержанням правил підсудності. Аналогічних висновків дійшов також Верховний Суд у постанові від 29 травня 2018 року у справі № 903/509/17. Згідно наданих до справи доказів, судом встановлено, що у серпні 2014 року позивач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу. Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 18.08.2014 у справі 646/8063/14-ц у видачі судового наказу відмовлено. Отже, цією процесуальною дією позивача позовна давність не перервалася. При цьому, позивачу було роз`яснено право та порядок апеляційного оскарження ухвали прийнятої судом у разі незгоди або подання відповідного позову в позовному провадженні. Ухвала суду про відмову у видачі судового наказу набрала законної сили. В свою чергу, з позовом до суду позивач звернувся лише 09.07.2019. Клопотання про поновлення строку звернення до суду, позивач не надавав, будь-яких аргументів щодо поважності причин пропущення позовної давності позивач не навів та відповідних доказів не надав. Судом такі причини під час розгляду справи не встановлено. Таким чином, суд прийшов до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні частини позовних вимог, а саме які заявлені поза межами строку позовної давності, а саме з 01.11.2009 по 01.07.2016. Відповідно до ст.541 ЦК України, с олідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Статтею 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором. Згідно зі ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на положення ст.526, 541, 543 ЦК України, ст.ст.67, 68, 162 ЖК України, ст.ст.1, 7, 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», суд вбачає правові підстави для солідарного стягнення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованості по оплаті послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.07.2016 по 31.05.2019, а також застосування на підставі ст.625 ЦК України відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання за цей період. Нарахована сума заборгованості за період з 01.07.2016 по 31.05.2019 становить 82674,39 грн. Розмір інфляційних витрат та 3% річних в застосованих судом межах строку давності відповідає їх розміру, за період з 01.07.2016 по 31.05.2019, а саме: три відсотки річних - 3215,48 грн., інфляційні витрати - 12321,33 грн. Отже, загальний розмір заборгованості за послуги централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, інфляційних витрат та 3-х відсотків річних, в межах строку позовної давності, що підлягає стягненню становить 98211,20 грн. (82674,39 грн. + 12321,33 грн. + 3215,48 грн). З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про застосування строку позовної давності та часткове задоволення позову в межах строку позовної давності та стягнення з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача загальної суми заборгованості у розмірі 98211,20 грн. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити за спливом строку позовної давності. Пропорційно до задоволених позовних вимог з відповідачів на користь позивача підлягає солідарному стягненню судовий збір у розмірі 1310,12 грн., що складає 68,2% від сплаченої суми судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial