Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом, який в процесі розгляду справи було збільшено, до Борівської селищної ради, [PERSON] про скасування рішень та правовстановлюючого документу на земельну ділянку, встановлення порядку користування земельною ділянкою, мотивуючи вимоги тим, що він є співвласником частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вул.Шевченко, 62 в смт. Борова Фастівського району Київської області, відповідач [PERSON] є співвласником 3/7 частин цього житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель. Позивач вказує, що 15.04.2014року Борівська селищна рада Фастівського району Київської області прийняла рішення №7-1З за яким надано дозвіл [PERSON] на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0,0372 га, на підставі якого ФОП [PERSON] була виготовлена технічна документація із землеустрою. 05.12.2014 року рішенням Борівської селищної ради № 3-6 була затверджена технічна документація та передано у приватну власність земельну ділянку розміром 0,0372га. 23.12.2014 року реєстраційною службою Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області була проведена державна реєстрація прав на вказану земельну ділянку та видане свідоцтво про право власності на зазначену земельну ділянку з кадастровим номером 3224955300:01:003:0683. Разом з тим,позивач вказує, що Борівська селищна рада прийняла незаконне рішення від 15.04.2014року №7-13 та від 05.12.2014року №3-6, оскільки площа земельної ділянки за фактично встановленою межею на час проведення експертизи становить 0,746 га; частка співвласників будинку на земельну ділянку відповідно до часток у домоволодінні становить: [PERSON] 4/7 частин земельної ділянки площею 0,0746 га, тобто 0,04626 га, [PERSON] 3/7 частин, тобто 0,0320 га; на земельній ділянці [PERSON] знаходиться будівельна споруда, що перебуває у його власності; земельна ділянка, що перебуває у фактичному користуванні [PERSON] відмежована від земельної ділянки, що перебуває у його користуванні парканом і становить площу 0,0228 га, земельна ділянка [PERSON] відмежована парканом від земельної ділянки [PERSON] та становить 0,0518 га. Виходячи з викладеного, позивач просить визнати незаконним та скасувати рішення Борівської селищної ради від 15.04.2014 року №7-13 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд», яке прийняте за заявою та в інтересах [PERSON]; визнати незаконним та скасувати рішення Борівської селищної ради від 05.12.2014 року №3-6 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)», яке прийняте відносно земельної ділянки площею 0,0372 га за адресою: вул.Шевченка,62 в смт.Борова за заявою та в інтересах [PERSON]; скасувати Свідоцтво про право власності на нерухоме майно земельну ділянку площею 0,0372 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за зазначеною адресою на ім'я [PERSON], яке видане державним реєстратором Реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області, кадастровий номер земельної ділянки 3224955300:01:003:0683; скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію за [PERSON] земельної ділянки площею 0,0372 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та встановити порядок користування земельною ділянкою, виділивши позивачеві у рахунок належних йому 4/7 частин житлового будинку № 62 по вул. Шевченка в смт. Борова земельну ділянку площею 518 кв.м. під житловим будинком та господарськими спорудами, яка обмежується відрізками «8-9» довжиною 13,80 и, «9-10» довжиною 0,33 м, «10-11» довжиною 8,36 м, «11-12» довжиною 12,37 м, «12-13» довжиною 12,40 м, «13-14» довжиною 12,89 м, «14-15» довжиною 2,94 м, «15-16» довжиною 6,77 м, «16-17» довжиною 18,64 м, «17-18» довжиною 8,02 м, «18-21» довжиною 5,28 м, «21-22» під частиною будинку, «22-8» довжиною 0,64 м (на схемі додатку №1 до висновку додаткової судової експертизи від 18.07.2017 року позначеної червоним кольором); стягнути з відповідачів судові витрати. Представники позивача в судовому засіданні надали пояснення, аналогічні викладеним, просили позов задовольнити. Відповідача [PERSON] та її представник в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно зясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до договору купівлі-продажу частини будинку від 22 червня 1988 року [PERSON] є власником 3/7 частин жилого будинку № 62 по вул. Шевченка в селищі Борова Фастівського району Київської області. Будинок розташований на земельній ділянці розміром 1272 кв.м (т. 1, а.с.59). Згідно договору дарування від 02.06.1993 року [PERSON] подарувала [PERSON] 3/7 частин жилого будинку № 62 по вулиці Шевченка в селищі Борова Київської області (т.1, а.с. 60-61). Відповідно до договору дарування від 03.12.1996 року [PERSON] подарував [PERSON] 3/7 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться по вулиці Шевченка № 62 в селищі Борова Фастівського району Київської області (т.1, а.с. 62). Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.12.2011 року, [PERSON] належить 4/7 частин житлового будинку за № 62 з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по вулиці Шевченка в селищі Борова Фастівського району Київської області(т.1, а.с. 63). За правилами статті 377 ЦК до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Статтею 120 ЗК також передбачено, що у разі набуття права власності на будівлю та споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності на нерухомість. Такими чином, відповідно до правовстановлюючих документів, [PERSON] належить 4/7 частки, а [PERSON] належить 3/7 частки земельної ділянки, розташованої по вул. Шевченка, 62 у смт. Борова Фастівського району Київської області. Належність земельної ділянки співвласникам саме у таких частках не оспорюється сторонами. Рішенням Борівської селищної ради Фастівського району Київської області № 1-13 від 15.04.2014 року вирішено дати дозвіл гр. [PERSON] на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0,0372 га, яка розташована за адресою: Київська область, Фастівський район, смт.Борова, вул.Шевченка,62 (т.1, а.с. 65). Відповідно до рішення Борівської селищної ради Фастівського району Київської області № 3-6 від 05.12.2014 року, розглянувши технічну документацію із землеустрою, розроблену ФОП [PERSON] щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0372 га, розташовану в смт. Борова, вул. Шевченка, 62 в межах земель Борівської селищної ради, вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передати у приватну власність земельну ділянку гр. [PERSON], кадастровий номер земельної ділянки: 3224955300:01:003:0683, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (т.1 а.с. 66). В подальшому, 23.12.2014 року на імя [PERSON] видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно земельну ділянку площею 0,0372 га за адресою: Фастівський район, смт. Борова, вул. Шевченка, 62, кадастровий номер: 3224955300:01:003:0683, що видане 23.12.2014 року на імя [PERSON] (а.с. 74) та рішенням державного реєстратора реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області № 18227513 від 23.12.2014 року було зареєстроване права власності на зазначену земельну ділянку (а.с. 75). Позивач в обґрунтування підстав звернення до суду посилається на те, що розмір земельної ділянки [PERSON] визначений виходячи з загальної площі всієї земельної ділянки розміром 868 кв.м., в той час, коли фактично загальна площа ділянки становить 746кв.м., що призвело до набуття нею у власність земельної ділянки у більшому розмірі, що порушує права [PERSON] як співвласника. Для вирішення спірного питання ухвалою суду від 10.04.2017 року призначалась судова земельно-технічна експертиза (т.1 а.с.238-239). На виконання ухвали від 10.04.2017 року КНДІСЕ була проведена судова земельно-технічна експертиза, за результатами якої складений висновок № 8200/17-41 судової земельно-технічної експертизи від 18.07.2017 року (т.2 а.с.3-16). Так, експертом під час дослідження встановлено, що площа земельної ділянки, що розташована за адресою: Фастівський район, Київська обл., вул. Шевченка, 62 в смт. Борова перебуває користуванні співвласників житлового будинку [PERSON] та [PERSON] за фактично встановленою межею на час проведення експертиз становить 0,0746 га. Частки співвласників будинку на земельну ділянку, відповідно до часток у домоволодінні, загальною площею 0,0746 га, становлять: [PERSON] - 4/7 частина земельної ділянки - 0,0426 га (426 кв.м); [PERSON] - 3/7 частина земельної ділянки - 0,0320 га (320 кв.м). Так, згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Суд вважає, що висновок експерта є детальним та обґрунтованим, тож у суду відсутні сумніви щодо повноти та об'єктивності висновку судового експертав цій частині. Таким чином, [PERSON] набула права власності на земельну ділянку у розмірі, що є більшим по відношенню до її частки співвласника. Статтею 158 ЗК України передбачено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. Відповідно до п. «г» ч. 3 ст. 152 ЗК України, захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно ч. 1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Як достовірно встановлено судом, при наданні дозволу [PERSON] на виготовлення технічної документації та подальшому її затвердженні було допущене порушення, а саме рішення приймались відносно земельної ділянки площею 0,0372 га, тобто без урахування того, що [PERSON] має право лише на [PERSON] 0,0320 га, що дорівнює 3/7 частки цієї земельної ділянки. Зважаючи на викладене суд приходить до висновку, що рішення Борівської селищної ради від 15.04.2014 року № 7-13, яким надано дозвіл [PERSON] на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, рішення Борівської селищної ради від 05.12.2014 року № 3-6, яким затверджена технічна документація відносно спірної земельної ділянки площею 0,0372 га та свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що видане 23.12.2014 року на імя [PERSON], слід визнати незаконними та скасувати, задовольнивши в цій частині заявлені позовні вимоги. Виходячи з правил статті 88 ЗК, порядок користування спільною ділянкою, яка перебуває як у власності, так і в користуванні, визначається насамперед угодою співвласників залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільного права користування земельною ділянкою, як і учасник спільної часткової власності, має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення. Такий учасник (учасники) має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому (їм) частки у праві власності на житловий будинок. Таким чином, кожен із співвласників житлового будинку, у разі відсутності згоди між ними, має право на звернення до суду з вимогою про виділення у його особисте користування певної частки земельної ділянки, що перебуває у спільному користуванні. Як вже вказано вище, матеріали справи містять висновок № 8200/17-41 від 18.07.2017 року складений за результати проведеної судової земельно-технічної експертизи. Даний висновок передбачає три можливі варіанти порядку користування земельною ділянкою до формування земельної ділянки з кадастровим номером 3224955300:01:003:0683, розташованої за адресою: Фастівський район, Київська обл., вул. Шевченка, 62 в смт Борова, загальною площею 0,0746 га. Відповідач [PERSON] в письмових поясненнях вказує, що єдиний можливий варіант поділу зазначений експертом у додатку № 4. Позивач, в свою чергу, на жоден із запропонованих варіантів не погоджується, посилаючись на необхідність розподілу земельної ділянки (порядку її користування) відповідно до встановленого порядку користування нею, зазначений експертом у додатку №1 Доводи представників позивача щодо доцільності розподілу земельної ділянки саме за встановленим порядком користування, зазначений експертом у додатку №1, суд відхиляє з огляду на наступне. Як вбачається з фактичного /встановленого/ порядку користування земельною ділянкою, який зображений у додатку №1, земельна ділянка, що перебуває у фактичному користуванні [PERSON], відмежована від земельної ділянки, що перебуває у користуванні [PERSON] парканом. Зі сторони двору спільного користування паркан, що відділяє земельну ділянку [PERSON]. від земель спільного користування частково відсутній. Площа фактичного користування становить - 0,0518 га. При цьому, земельна ділянка, що перебуває у фактичному користуванні [PERSON] становить площу - 0,0228 га. Частка [PERSON] у праві користування земельною ділянкою, визначена пропорційно частки у праві власності на домоволодіння (4/7), із загальної площі 0,0746 га, складає 426 кв.м., у відсотковому співвідношенні частки співвласника до загального розміру земельної ділянки (0,0746 га) - 57,14 %. При цьому, при розподілі земельної ділянки за встановленим порядком користування частка [PERSON] складає 518 кв.м., що у відсотковому співвідношенні частки співвласника до загального розміру земельної ділянки (0,0746 га) - 69,44 %, що є відхиленням в бік збільшення від розміру його частки у праві користування земельною ділянкою, яка визначена пропорційно частки у праві власності на домоволодіння (4/7). Збільшення частки одного співвласника, в свою чергу, призводить до зменшення частки іншого, що суд не може визнати обґрунтованим з огляду на приписи статті 120 Земельного кодексу України, якою встановлено, що у разі набуття права власності на будівлю та споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності на нерухомість. Представники позивача з посиланням на роз'яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" стверджували, що сталий порядок користування земельною ділянкою фактично існував з 19 року, його встановили і дотримувались попередні співвласники житлового будинку [PERSON] та [PERSON], їх частки земельної ділянки були розділені огорожею, яка існувала під час інвентаризації, прийняття оскаржуваних рішень та існує на теперішній час. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в пункті 21 постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", виходячи з того, що порядок користування земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою мають сторони, слід виходити з розміру їх частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Якщо при вирішенні спору суд установить, що співвласники визначили порядок користування земельною ділянкою та для зміни цього порядку підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Отже, для правильного вирішення спору в цій частині суду необхідно з'ясувати чи був встановлений порядок користування земельної ділянки між співвласниками домоволодіння. Представник позивача вказує на відсутність будь-яких правових підстав для зміни фактичного порядку землекористування, що склався між [PERSON] та [PERSON] Разом з тим, представник відповідача [PERSON] заперечувала проти такої позиції позивача, вказувала про те, що жодних угод та домовленостей про визначення такого порядку користування земельною ділянкою, на якому наполягає позивач та її представник, співвласниками домоволодіння не укладалось. У судовому засіданні за клопотанням позивача був допитаний в якості свідка [PERSON], який є сусідом сторін по справі. Він пояснив суду, що [PERSON] придбала будинок приблизно у 1988 році. Між будинками [PERSON] та [PERSON] стояв паркан, однак хто його встановлював достовірно не знає. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона є знайомою позивача та проживала по сусідству. Свідок показала, що чула від [PERSON] /відповідачки/ про те, що вона сама встановлювала паркан, однак на питання суду чи бачила вона це особисто, стверджувальної відповіді не надала. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON], яка мешкає у сусідньому будинку з 1981 року суду показала, що спочатку між будинками сторін був встановлений шиферний паркан, потім деревяний. Свідок показала, що [PERSON] встановлювала паркан, про що їй відомо зі слів членів сімї [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 63 ЦПК України показання свідка це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. При оцінці показань свідків судом проаналізовано процес формування, збереження і передачі відомостей свідками. Судом прийнято до уваги, що покази всіх свідків обєднує констатація факту наявності паркану між будинками сторін, що у даному випадку не є спірною обставиною, покази свідків [PERSON] та [PERSON] обєднує також посилання на встановлення цього паркану саме відповідачем [PERSON], разом з тим, чітких пояснень щодо періоду встановлення, матеріалу паркану та ін. зазначені свідки не надали, оскільки про події встановлення паркану їм відомо лише зі слів інших осіб, вони не були безпосередньо присутні при тих обставинах, щодо яких давали пояснення у судовому засіданні. Тому суд приходить до переконання, що такі покази не можуть вважатися належними доказами у справі, не можуть буди джерелом достовірної інформації, а тому їх слід відкинути. Факт встановлення [PERSON] паркану у спірний період між земельними ділянками, які перебувають у фактичному користуванні [PERSON] та [PERSON], заперечувався відповідачем у судовому засіданні. Як вбачається з витягів з технічних паспортів на будинок № 62 по вул. Шевченка в смт. Борова за 1993 рік, 1996 рік, на генеральних планах /схемах/відсутнє позначення про наявність паркану. Такі документи є письмовими доказами (ст. 64 ЦПК України), тому суд може вважати їх джерелом достовірної інформації щодо відповідних обставин. Оскільки позивачем по справі не було доведено обставин щодо існування між співвласниками будинку угоди щодо користування земельною ділянкою, суд вважає доцільним покласти в основу визначення порядку користування співвласниками висновку судової земельно-технічної експертизи № 8200/17-41 від 18.07.2017 року. Розглядаючи можливість та доцільність визначення порядку користування спірною земельною ділянкою за кожним із запропонованих варіантів, суд зауважує наступне. Так, із запропонованого першого варіанту розподілу земельної ділянки (додаток № 3 до висновку) видно, що співвласнику житлового будинку [PERSON] для доступу та обслуговування відповідної частини житлового будинку літ. «А» та господарських будівель пропонується виділити земельну ділянку, яка складається з двох частин: 81-0,0094 га + 82-0,0226 га = 0,0320 га. Співвласнику житлового будинку [PERSON] для доступу та обслуговування відповідної частини житлового будинку літ. «А» та господарських будівель пропонується виділити земельну ділянку 83 = 0,0426 га. Експертом пропонується встановити сервітут на земельну ділянку [PERSON] шириною 0,75 м (відповідно ДБН 360-92* - щире проходу однієї людини) площею 0,0023 га, для проходу на земельну ділянку, що пропонується надати у користування [PERSON] Сервітут пропонується встановити по існуючому проходу, вздовж декоративного паркану. Так, із запропонованого другого варіанту розподілу земельної ділянки (додаток № 4 до висновку) видно, що для доступу та обслуговування відповідної частини житлового будинку літ. «А» та господарської будівлі співвласнику житлового будинку [PERSON] пропонується виділити земельну ділянку S1-0,0320 га. Співвласнику житлового будинку [PERSON] для доступу та обслуговування відповідної частини житлового будинку та господарські будівель пропонується виділитиземельну ділянку S2 = 0,0426 га. Так, із запропонованого третього варіанту розподілу земельної ділянки (додаток № 5 до висновку) видно, що cпіввласнику житлового будинку [PERSON] для доступу та обслуговування відповідної частини житлового будинку літ. «А» господарських будівель пропонується виділити земельну ділянку, складається з двох частин: 81-0,0094 га + 82-0,0226 га = 0,0320 га. Співвласнику житлового будинку [PERSON], для доступу і обслуговування відповідної частини житлового будинку літ. «А» господарських будівель пропонується виділити земельну ділянку S3 = 0,0426 га. Експертом пропонується встановити сервітут на земельну ділянку [PERSON] шириною 0,75 м (відповідно ДБН 360-92* - ширина проходу однієї людини) площею 0,0020 га, для проходу на земельну ділянку,що пропонується надати у користування [PERSON] Сервітут пропонується встановити вздовж існуючого паркану. Проаналізувавши наведені вище варіанти розподілу земельної ділянки, суд зазначає, що два варіанти (додаток № 3 та 5 до висновку), передбачають встановлення сервітуту вздовж існуючого паркану на земельну ділянку [PERSON], при цьому варіант відповідно до додатку № 4 до висновку встановлення сервітуту не передбачає. За наведених обставин, суд\~\~вважає обґрунтованим запропонований експертом другий варіант розподілу земельної ділянки (додаток № 4 до висновку), який\~\~до того ж не передбачає встановлення сервітуту. Варіант визначений у додатку 4, найбільше відповідає принципу балансу інтересів сторін, оскільки виділена позивачу частина земельної ділянки не підпадає під площу необхідну для встановлення сервітуту, з метою захисту інтересів відповідача. Земельна ділянка, що підлягає виділу в натурі [PERSON], описується експертом наступним чином: земельна ділянка 82 = 0,0426 га обмежена лініями розподілу: від точки 8 лінія розподілу довжиною 13,8 м проходить до точки 9; від точки 9 лінія розподілу проходить по існуючому паркану через точки 10,11,12, 13, 14, 15, 16 до точки 23; від точки 23 лінія розподілу довжиною 5,87 м проходить до точки 24; від точки 24 лінія розподілу довжиною 9,77 м проходить до точки 25; від точки 25 лінія розподілу довжиною 4,91 м проходить до точки 26; від точки 26 лінія розподілу довжиною 2,27 м проходить до точки 27; від точки 27 лінія розподілу довжиною 1,05 м проходить до точки 21; від точки 21 по лінії розподілу будинку в точку 22; від точки 22 лінія розподілу довжиною 0,64 м проходить до точки 8. Земельна ділянка 82 = 0,0426 га зображені в додатку № 4 до висновку рожевим кольором. Суд вважає, що встановлення саме такого порядку користування земельною ділянкою, не завдає шкоди її раціональному використанню, не ущімлює інтересів жодного із співвласників земельної ділянки. При цьому, суд вважає необґрунтованим посилання відповідача на порушення судом диспозитивності судового процесу та рівності сторін перед судом при призначенні експертизи, оскільки сутність принципу процесуальної рівноправності сторін полягає в тому, що сторони в цивільному процесі наділяються рівними процесуальними правами й обов'язками. Принцип процесуальної рівноправності сторін тісно пов'язаний із принципами диспозитивності і змагальності, у поєднанні з якими і досягається дійсна рівність сторін у цивільному судочинстві. Принцип процесуальної рівності сторін забезпечується змагальною формою судового провадження, яка надає їм можливість в одинакові мірі змагатися перед судом, з використанням сторонами рівних процесуальних прав. В ході розгляду справи позивач, скориставшись своїм правом, закріпленим ст.143 ЦПК України, клопотав про призначення експертизи, а в подальшому про призначенням додаткової експертизи. При цьому, відповідач [PERSON] була присутня у судових засіданнях, під час яких вирішувались питання про призначення експертиз, тобто мала можливість скористатись своїм правом подати суду питання, на які потрібна відповідь експерта, або заперечити проти запропонованих позивачем питань. Позивач, подавши на суду питання на експертизу і отримавши після її виконання відповідь на них, скористався своїм правом, передбаченим ст. 31 ЦПК України, та збільшив позовні вимоги. Таким чином, принцип рівності сторін був дотриманий, оскільки судом забезпечені учасникам процесу одинакові можливості для реалізації їх прав. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позов задоволено частково судовий збір стягується пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачений судовий збір в загальному розмірі 761,80 грн., та понесені витрати на оплату судової експертизи у розмірі 10569,60 грн. всього 11331,40 грн., тому суд присуджує на користь позивача з відповідачів судові витрати у сумі 5665,70 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial