Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить про усунення перешкод в користуванні 1/3 частиною квартири [ADDRESS] , про визнання недійсними довіреності від 10.05.2017 р., виданої [PERSON] на ім`я [PERSON] , посвідченої державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори Цікало О.А., зареєстрованої за № 3-130 та договору дарування 2/3 частин квартири [ADDRESS] від 13.06.2017 р., посвідченого державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори Цікало О.А. та про визнання за ним права власності на 2/3 частини даної квартири в порядку спадкування. В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.10.2001 р. йому належить на праві спільної часткової власності 1/3 частини кв. [ADDRESS] , а [PERSON] - 2/3 частини даної квартири на підставі договору дарування від 13.06.2017 р., зареєстрованого та посвідченого державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори Цікало О.А. В серпні 2019 року він дізнався, що відповідач [PERSON] набув право власності на 2/3 частини спірної квартири, коли відповідач [PERSON] замінив замки в квартирі, заховав правовстановлюючі документи на квартиру, всі квитанції про оплату за комунальні послуги і медичну документацію його матері [PERSON] та чинить йому перешкоди у користуванні квартирою. Вважає довіреність на ім`я [PERSON] та договір дарування 2/3 частини квартири недійсними, оскільки такі вчинені під впливом обману та за відсутності вільного волевиявлення, яке б відповідало внутрішній волі [PERSON] . Покликається на те, що [PERSON] вмовив свого знайомого [PERSON] щоб він став "поручителем" на випадок ніби то позбавлення ним своєї матері 2/3 частини квартири та зняття її з реєстрації, а для цього його мати має оформити на [PERSON] відповідну довіреність. [PERSON] на його запитання про те, для чого він підписав договір дарування 2/3 частин квартири від імені матері [PERSON] на користь відповідача [PERSON] пояснив, що нотаріус і [PERSON] йому неодноразово повторювали, що він є тільки поручителем і ніякого договору дарування частини квартири він підписувати не буде. Крім цього, [PERSON] повідомив йому, що бажав допомогти відповідачу [PERSON] , оскільки він заявив [PERSON] , що протягом п`яти років позивач не навідується до матері, не допомагав їй матеріально, тощо, а тому, треба зробити так, щоб тітка [PERSON] не залишилася самотньою. Також повідомив, що договору дарування не читав, якби читав, то ніколи б його не підписував. Позивач вважає, що його мати ніколи не подарувала б внукові [PERSON] 2/3 частини квартири, оскільки внук не брав жодної участі в її утриманні, не сплачував комунальних послуг, ніколи не допомагав матері коштами. А він, позивач, займаючись підриємницькою діяльністю, постійно надавав матері допомогу, за власні кошти здійснив поховання матері та організував поминальний обід. Зазначає, що мати йому повідомляла, що квартира буде належати тільки йому, оскільки його рідний брат - батько відповідача [PERSON] , помер задовго до смерті матері, тому йому невідомо яким чином відповідач заволодів 2/3 частинами спірної квартири. Вважає, що мати, якби бажала подарувати [PERSON] 2/3 частин квартири, то безпосередньо підписала б договір дарування. Заявляє, що при укладенні договору [PERSON] був не представником його матері, а представником [PERSON] , який ввів в оману [PERSON] . Тому, оскільки він є єдиним спадкоємцем за законом спадкодавця [PERSON] , просить визнати за ним право власності на 2/3 частин спірної квартири в порядку спадкування. Просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23.09.2019 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження (а.с. 14). 26.11.2019 року по справі постановлено ухвалу про витребування доказів (а.с. 50). 17.01.2020 року представником позивача [PERSON] подано письмове клопотання про призначення у справі почеркознавчої експертизи та витребування оригіналів документів, необхідних для проведення почеркознавчої експертизи (а.с. 61-62). 17.01.2020 року по справі постановлено ухвалу про витребування оригіналів документів (а.с. 65). 21.02.2020 року представником відповідача [PERSON] подано письмові заперечення проти клопотання представника позивача про призначення експертизи (а.с.76-77). Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 05.08.2020 р. призначено по справі посмертну судову почеркознавчу експертизу та провадження у справі на час проведення експертизи зупинено (а.с.187, 188). 29.12.2020 р. на адресу суду надійшов висновок експерта № 5750 від 18.12.2020 р. (а.с.191-195). Ухвалою суду від 30.12.2020 р. поновлено провадження у справі. 05.04.2021 р. постановлено ухвалу про закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до судового розгляду по суті. Відповідач [PERSON] відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України подав відзив, в якому виклав письмові заперечення проти позову (а.с.31-34). Доводи, на яких грунтується позовна заява вважає безпідставними та необгрунтованими. Зазначає, що не відповідають дійсності твердження позивача про те, що він ніколи не брав жодної участі в утриманні [PERSON] . Навпаки, він завжди навідувався до своєї бабці [PERSON] , купував їй продукти харчування, допомагав по господарству, оскільки вона була особою похилого віку, хворіла і на вулицю вже не виходила. Знаючи, що він не має власного житла, його бабця виявила бажання подарувати йому належні їй 2/3 частини квартири [ADDRESS] . Оскільки для оформлення договору дарування необхідно було зібрати повний пакет документів, зокрема і визначити ринкову вартість квартири, бабця вирішила скласти на його користь заповіт, видати довіреність на ім`я [PERSON] на оформлення та отримання необхідних документів та довіреність на ім`я [PERSON] на укладення договору дарування належної їй частки квартири на користь [PERSON] 10.05.2017 р. державним нотаріусом Цікало О.А. був посвідчений заповіт, зареєстрований у реєстрі № 3-131, згідно якого [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла [PERSON] все її майно, в тому числі 2/3 частини спірної квартири. Нотаріусом було встановлено особу [PERSON] та перевірено її дієздатність. У зв`язку з хворобою та похилим віком заповідача, заповіт було складено та посвідчено вдома за адресою: [ADDRESS] , про що зроблено відмітку у тексті заповіту. В той же день, 10.05.2017 р. державним нотаріусом Цікало О.А. була посвідчена довіреність, відповідно до якої [PERSON] уповноважила [PERSON] подавати та отримувати від її імені необхідні заяви, в тому числі заяви, що стосуються її особистої власності, документи та довідки у відповідні установи та організації, отримувати правовстановлюючі документи на будь-яке належне їй майно та реєструвати їх у відповідних органах, отримувати дублікати документів, тощо. Довіреність зареєстрована у реєстрі за № 3-129, підписана [PERSON] вдома у присутності нотаріуса. Крім цього, 10.05.2017 р. державним нотаріусом була посвідчена довіреність, зареєстрована у реєстрі за № 3-130, згідно якої [PERSON] уповноважила [PERSON] , відповідно до договору доручення, укладеного між ними в усній формі, подарувати йому, [PERSON] , належні їй на праві власності 2/3 частини спірної квартири. Після того як ним, на підставі виданої [PERSON] довіреності, були зібрані усі необхідні документи для укладення договору дарування та визначена ринкова вартість квартири, 13.06.2017 р. державним нотаріусом Цікало О.А. був посвідчений договір дарування 2/3 частин квартири [ADDRESS] , відповідно до якого [PERSON] , від імені якої, на підставі виданої нею довіреності від 10.05.2017 р. діяв [PERSON] , подарувала йому - [PERSON] 2/3 частини спірної квартири. Зазначений договір зареєстрований в реєстрі за №3-201, підписаний ним та [PERSON] в присутності нотаріуса, особи встановлено, дієздатність та повноваження [PERSON] та належність [PERSON] відчужуваних 2/3 частин квартири [ADDRESS] нотаріусом було перевірено. В цей же день нотаріусом було зареєстровано за ним право власності на 2/3 частини квартири в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Вважає безпідставними доводи позивача щодо вчинення довіреності та дарування внаслідок обману. Зазначає, що позивачем не доведено факту обману, умислу в діях відповідача [PERSON] на вчинення обману та не спростовано належними та допустимими доказами презумпції правомірності договору. Щодо доводів позивача про те, що волевиявлення [PERSON] не було вільним і не відповідало її внутрішній волі, то такі твердження також вважає безпідставними, оскільки свою волю на відчуження своєї частини спірної квартири на його користь [PERSON] виразила ще до укладення договору дарування, заповівши йому належні їй 2/3 частини квартири. Крім цього, з моменту підписання [PERSON] довіреності 10.05.2017 р., якою вона уповноважила [PERSON] подарувати йому, [PERSON] , належні їй на праві власності 2/3 частини спірної квартири, з вимогою про її скасування не зверталася. [PERSON] , підписуючи договір дарування, діяв в межах наданих йому довіреністю повноважень, усвідомлював значення своїх дій, зміст договору йому було роз`яснено нотаріусом. Крім цього, позивач не навів жодних доказів, які б свідчили про те, що він, [PERSON] чинить йому перешкоди у користуванні спірною квартирою. Просить в позові відмовити. Позивач, 21.11.2019 р. в порядку ст. 179 ЦПК України подав відповідь на відзив, в якій виклав свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведеним відповідачем у відзиві заперечень (а.с.48). Відповідач [PERSON] , в порушення будь-яких розумних строків для подання відзиву, по спливу більше, як півтора року з часу відкриття провадження та його присутності в підготовчому судовому засіданні, яке відбувалося 26.11.2019 р., лише 12.05.2021 р. подав відзив, в якому визнає позовні вимоги. При цьому, в судовому засіданні відповідач не навів поважності причин ненадання відзиву у встановлений судом строк, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами. Завідувач Першої Львівської державної нотаріальної контори Бояківський О.В. подав письмову заяву, в якій просить розглянути дану справу за відсутності представника нотаріальної контори (а.с.184). В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав вимоги позовної заяви та пояснив, що з 1990 року проживав за адресою: [ADDRESS] разом з батьками та братом [PERSON] , на даний час зареєстрований за цією ж адресою. Після смерті батька в 2001 році, він і мати успадкували по 1/3 та 2/3 частин квартири відповідно. Він займається підприємницькою діяльністю і мав фінансову можливість надавати допомогу матері після смерті батька. Мама хворіла, але до 2017 року мама самостійно приходила до нього на роботу, з нею були хороші відносини. Таким чином, він кожен місяць по два або три рази приїждав до матері, оскільки проживав у дружини, допомагав матері, утримував її, надавав кошти на придбання ліків та виділяв по 1000 грн. щомісячно. Рідний брат [PERSON] помер задовго до смерті матері. Мама перед смертю казала, що квартира тільки його. Про договір дарування дізнався через пів року з дня смерті матері. Він займався похованням матері разом з [PERSON] , але видатки поніс виключно він. [PERSON] - син покійного брата та внук [PERSON] проживав в гуртожитку, з ним відносин не підтримує. Йому було відомо, що [PERSON] переселився в квартиру матері, однак мати зазначала, що це тимчасово, на час ремонту у гуртожитку. Після похорону матері мав намір замінити ключі, з цією метою поїхав в квартиру, де був [PERSON] , який заявив, що це все його, ключів йому не дав. Тому він доступу до квартири не мав, але в правоохоронні органи не звертався. Іншого житла він не має. Просить позов задовольнити. Представник позивача - адвокат Лозинський І.П. в судовому засіданні підтримав вимоги позивача з мотивів, наведених у позовній заяві, просить позов задовольнити. Доповнив, що в один день, 10.05.2017 р. [PERSON] підписала дві довіреності, при цьому перша довіреність на ім`я [PERSON] , зареєстрована № 3-129, а друга - на ім`я [PERSON] , зареєстрована за №3-130. При цьому матір позивача була інвалідом ІІ групи та особою похилого віку, а тому не могла усвідомлювати, що підписує дві однакові за формою довіреності, але різні за змістом. Таким чином, на його думку відбулася підміна документів і відносно [PERSON] вчинено обман. Зазначає, що відповідач [PERSON] був представником не матері позивача, а відповідача [PERSON] , який ввів в оману [PERSON] . Натомість [PERSON] , підписуючи договір дарування, не читав його, розумів, що він є лише поручителем. Заповіт стороною позивача не оспорюється, однак якби відбулося спадкування за заповітом, то його довіритель міг би претендувати на обов`язкову частку у спадщині, тому і внаслідок обману було видано довіреність на [PERSON] та в подальшому внаслідок обману укладено договір дарування, з метою отримання [PERSON] 2/3 частини спірної квартири повністю. Відтак мав місце обман як з боку [PERSON] так і з боку нотаріуса. На думку адвоката, якби [PERSON] мала волевиявлення подарувати 2/3 частини своєї квартири своєму внуку, то вона б обов`язково подарувала свою частку безпосередньо відповідачу [PERSON] , а не через посередника - відповідача [PERSON] , який ще до подання позову заявив позивачу у його присутності, що він не знав який договір дарування він підписував. В судових дебатах адвокат заявив серед підстав, викладених у позовній заяві інші підстави для визнання довіреності та договору дарування недійсними, зокрема вчинення правочину сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, тобто удаваний (ч. 2 ст. 235 ЦК України) та вчинення правочину у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною (ч. 1 ст. 232 ЦК України). Просить позов задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати та витрати на правничу допомогу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти заявлених позовних вимог. Пояснив суду, що до 2016 року вони з дружиною та мололітнім сином проживали в гуртожитку на [ADDRESS] . Його бабця [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] одна. Бабця була в хворобливому стані, важко пересувалася, сусідка [PERSON] приходила до бабці, допомагала їй, приносила їсти, за що бабця платила з власних коштів. Однак сусідка поїхала в Італію, а бабця залишилася одна. В 2015 році він приїхав до бабці, в неї був незадовільний стан здоров`я, до літа наглядав за нею, привозив приготовану їжу та все необхідне. Позивач при цьому не відвідував свою маму, на його запитання чому він не відвідує свою маму та не допомагає їй позивач зазначив, що займався будовою. Бабця сказала, що буде переписувати квартиру на нього і запропонувала йому з сім`єю переселитися жити разом з нею. Відтак, він з дружиною і сином в 2016 році переїхали до баби, де проживали з нею, надавали допомогу та доглядали її до часу її смерті, до травня 2018 року. За три роки до його переїзду бабця з квартири вже не виходила. Баба казала, що [PERSON] квартиру не перепише, бо з 2016 року він раз в рік заїждав до неї, жодної допомоги не надавав. Бабця вільно виявила бажання переписати квартиру на нього, тому склала і заповіт і довіреність на нього для оформлення і отримання документів і на [PERSON] для укладення договору дарування. Ці документи були складені та посвідчені державним нотаріусом за адресою місця проживання бабці. При цьому бабця нотаріусу казала, що син її не відвідує, що вона не має підтримки від сина. Він заперечує будь-який обман в його діях як по відношенню до бабці, так і по відношенню до [PERSON] , який є двоюрідним братом його покійного батька і який знав волю бабці на розпорядження квартирою саме на його користь, погодився на видачу довіреності на його ім`я і що він буде виступати від імені бабці при підписанні договору дарування. З [PERSON] під`хали до нотаріуса, яка пояснила [PERSON] що оформляється договір дарування, при цьому нотаріус давала [PERSON] читати договір, він вільно міг ознайомитися з документами. Позивач одноосібно не займався похованням бабці, а разом з ним придбали все необхідне за бабцині кошти, тому не відповідають дійсності твердження позивача про понесення виключно ним видатків на поховання бабці. І участі в оплаті комунальних платежів позивач не брав, такі слачувалися за кошти бабці. Просить в позові відмовити. Представник відповідача - адвокат Балюк О.С. в судовому засіданні заперечила проти вимог позивача з мотивів, наведених у відзиві, просить в задоволенні позову відмовити за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог. Зазначила, що позивач не цікавився своєю матір`ю, не відвідував її, не надавав жодної допомоги. А внук [PERSON] з 2016 року проживав разом з бабцею, піклувався про неї, між ними були хороші відносини. [PERSON] виразила свою волю на відчуження своєї частини спірної квартири на користь [PERSON] ще до укладення договору дарування, заповівши йому належні їй 2/3 частини квартири. Крім цього, з моменту підписання [PERSON] довіреності 10.05.2017 р., якою вона уповноважила [PERSON] подарувати йому, [PERSON] , належні їй на праві власності 2/3 частини спірної квартири, з вимогою про її скасування не зверталася. [PERSON] , підписуючи договір дарування, діяв в межах наданих йому довіреністю повноважень, усвідомлював значення своїх дій, зміст договору йому було роз`яснено нотаріусом. Не відповідають дійсності і твердження позивача та його представника, що [PERSON] не читав договору дарування. Так, в суді доведено, що [PERSON] мав реальну можливість ознайомитися з таким договором, нотаріус надавав йому читати договір, що не заперечив [PERSON] в судовому засіданні. А те, що він поспіхом читав договір та відсутність у нього часу, на що покликався [PERSON] не може бути підставою для визнання недійсним договору. Не заслуговують на увагу мотиви позивача, який не оспорюючи заповіту, заявляє, що мав місце обман з метою заволодіння [PERSON] всім спадковим майном, оскільки він мав право на обов`язкову частку у спадщині. Докази непрацездатності позивача в матеріалах справи відсутні і така обставина, при її наявності, не впливає на підстави визнання недійсними довіреності та договору дарування. Крім цього, позивач не навів жодних доказів, які б свідчили про те, що [PERSON] чинить йому перешкоди у користуванні спірною квартирою. Позивачу достовірно було відомо, що [PERSON] проживає разом з його матір`ю з 2016 року і він, до дня смерті матері, тобто до [INFO] не вживав жодних дій для відновлення прав своїх чи прав матері, якщо вважав, що права та інтереси його чи матері порушені. Таким чином, позивачем не доведено належними засобами доказування факту обману і наявність умислу на обман в діях [PERSON] . Також, саме сторона, яка діяла під впливом обману, зокрема [PERSON] має доводити факт обману. Крім цього, довіреність - односторонній правочин і такий не може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених ст. 230 ЦПК України. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав позовні вимоги, зазначив, що він є двоюрідним братом позивача [PERSON] . Пояснив, що до нього під`їхав [PERSON] , який є сином іншого двоюрідного брата, [PERSON] , який помер і сказав, що [PERSON] не приїждає протягом п`яти років до своєї мами [PERSON] , а вона хвора і потребує допомоги. Зазначив, що він з сім`єю переїхав до баби і вона хоче подарувати йому квартиру. Він розумів, що виступить поручителем, так би мовити «підстраховка». Він погодився. На нього була видана довіреність, яку він не читав. При оформленні довіреності присутній не був. [PERSON] сказав, що треба приїхати в нотконтору і підписати договір дарування. В нотаріуса він переглянув, перечитав договір, швидко підписав і пішов, це зайняло більше години. Нотаріусу і родичу довіряв. Нотаріус говорила, що це договір дарування, що [PERSON] дарує частину квартири [PERSON] через нього. Він мав можливість прочитати договір, ніхто силою договір не забирав, але він поспішав. Заявив, що він підписував договір як поручитель. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] , його представника - адвоката Лозинського І.П., пояснення відповідача [PERSON] , його представника - адвоката Балюк О.С., пояснення відповідача [PERSON] , свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , експерта [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження. Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.10.2001 р. належить відповідно по 2/3 частини та 1/3 частини квартири [ADDRESS] (а.с.6), що і підтверджено копією реєстраційного посвідчення, виданого 12.11.2001 р. щодо права власності [PERSON] (а.с.7). 10.05.2017 р. [PERSON] склала заповіт, згідно якого все своє майно, в тому числі 2/3 частини кв. [ADDRESS] заповіла внукові [PERSON] , який нотаріально посвідчений державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори Цікало О.А. вдома за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з хворобою та похилим віком заповідача. Заповіт зареєстрований в реєстрі за № 3-131 (а.с.37). 10.05.2017 р. [PERSON] видала довіреність на ім`я [PERSON] , яка посвідчена державним нотаріусом Цікало О.А., відповідно до якої [PERSON] уповноважила [PERSON] подавати та отримувати від її імені необхідні заяви, в тому числі заяви, що стосуються її особистої власності, документи та довідки у відповідні установи та організації, отримувати правовстановлюючі документи на будь-яке належне їй майно та реєструвати їх у відповідних органах, отримувати дублікати документів, тощо. Довіреність зареєстрована у реєстрі за № 3-129, підписана [PERSON] вдома у присутності нотаріуса (а.с.38, 39). Крім цього, 10.05.2017 р. державним нотаріусом була посвідчена довіреність, зареєстрована у реєстрі за № 3-130, згідно якої [PERSON] уповноважила [PERSON] , відповідно до договору доручення, укладеного між ними в усній формі, подарувати йому, [PERSON] , належні їй на праві власності 2/3 частини спірної квартири (а.с.56) . 13.06.2017 р. державним нотаріусом Цікало О.А. був посвідчений договір дарування 2/3 частин квартири [ADDRESS] , відповідно до якого [PERSON] , від імені якої, на підставі виданої нею довіреності від 10.05.2017 р. діяв [PERSON] , подарувала [PERSON] 2/3 частини спірної квартири. Зазначений договір зареєстрований в реєстрі за №3-201, підписаний [PERSON] та [PERSON] в пристуності нотаріуса, особи встановлено, дієздатність та повноваження [PERSON] та належність [PERSON] відчужуваних 2/3 частин квартири [ADDRESS] нотаріусом було перевірено. В цей же день нотаріусом було зареєстровано за ним право власності на 2/3 частини квартири в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.40, 41). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 14.09.2019 р., [PERSON] набув у спільну часткову власність 2/3 частини кв. [ADDRESS] на підставі договору дарування від 13.06.2017 р., посвідченого державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори Цікало О.А. (а.с.8). [PERSON] [INFO] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 15.05.2018 р. (а.с.9). [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] , третя особа - державний нотаріус Першої Львівської державної нотаріальної контори Цікало О.А. про усунення перешкод в користуванні квартирою, визнання недійсними довіреності та договору дарування та визнання права власності в порядку спадкування. В позовній заяві позивач, як на підставу своїх вимог, покликається на норми ст. ст. 203, 215, 230, 238 ЦК України та зазначає, що оспорювані довіреність та договір дарування були укладені шляхом обману та волевиявлення [PERSON] не було вільним та не відповідало її внутрішній волі, оскільки якби вона бажала подарувати належній їй 2/3 частини спірної квартири своєму внуку [PERSON] , то могла б зробити це без посередника. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч. 1 ст. 626, ст. 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За змістом статей 203, 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Кожна із цих вимог є самостійною підставою недійсності правочину. Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Так, допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як з боку позивача, так і з боку відповідача, крім [PERSON] , підтвердили факт проживання відповідача [PERSON] зі своєю сім`єю: дружиною та малолітнім сином разом з покійною [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] і підтвердили про наявність добрих відносин між ними та відсутність будь-яких конфліктів. Свідок [PERSON] - сусід покійної [PERSON] дав показання, що відповідач [PERSON] з сім`єю проживали у квартирі [ADDRESS] разом із [PERSON] , яка тяжко пересувалася, була хворою, мала надмірну вагу. Коли заходив у квартиру, то [PERSON] не скаржилася, казала, що все добре у них з внуком [PERSON] . Також свідок дав показання, що бачив у подвір`ї біля будинку автомобіль сина [PERSON] , який раз на місяць і частіше, до смерті матері її відвідував. Свідок [PERSON] - дружина пасинка [PERSON] , в суді дала показання, що в 2015 році вона разом з чоловіком і з двома дітьми проживали на [ADDRESS] , коли почали будівництво будинку в с. Сороки Львівські. Проживали в цій квартирі до 2016 року. Заявила, що позивач [PERSON] до них приїжджав, допомагав, оплачував комунальні послуги. Їй відомо, що до смерті [PERSON] хворіла, які саме захворювання їй не відомо, перебувала в лікарні, син [PERSON] купував їй ліки, відвідував у лікарні. Зі слів її чоловіка [PERSON] відомо, що похованням [PERSON] займалися позивач та його дружина і несли усі фінансові витрати, так як позивач з дружиною є приватними підприємцями, тому мали таку можливість. Зі слів чоловіка [PERSON] ій відомо, що [PERSON] мала намір квартиру записати своєму сину [PERSON] , з нею особисто на цю тему не розмовляла. На запитання адвоката свідок відповіла, що вона особисто від покійної чула, що до неї завжди приїждав [PERSON] і від неї особисто чула, що квартиру запише сину [PERSON] . При цьому, свідок заявила, що після 2016 року ні разу в квартирі [PERSON] не була. Свідки [PERSON] , [PERSON] підтвердили про те, що позивач [PERSON] не відвідував матір, не надавав їй жодної допомоги, не піклувався про неї. Так, свідок [PERSON] , 1938 р.н. - рідна сестра померлої [PERSON] дала показання суду, що проживає за адресою: [ADDRESS] , через дорогу, де проживала покійна сестра. Тому, часто, з періодичністю через день, відвідувала сестру, яка скаржилася, що є самотньою, що їй важко пересуватися, мало виходила на вулицю, що їй потрібно внука [PERSON] . Мав місце приступ у сестри, під час якого син був відсутній, лише вона була присутня, лікарі швидкої медичної допомоги і сусіди. З 2016 року внук [PERSON] разом з сім`єю проживав з сестрою, добре до неї ставилися, разом харчувалися, купували ліки, здійснювали за нею догляд. [PERSON] з малого віку був з сестрою, вона ніколи на нього не ображалася. Відносини з [PERSON] у сестри були прекрасні. До того як [PERSON] вселився у квартиру, то сестра жила сама, сусідка [PERSON] доглядала за нею, син не приходив. Вона особисто [PERSON] ніколи в квартирі не бачила. Сестра пропонувала [PERSON] записати на нього хату, склала заповіт. Нікому, крім [PERSON] , сестра не хотіла дарувати квартиру. У квартирі вона більше нікого не бачила, ніякі посторонні особи в квартирі не проживали. Одного разу сестра попросила щоб вона зателефонувала до [PERSON] і його покликала до неї, бо хоче його бачити. Вона телефонувала кілька разів, але сказали, що його немає, або вийшов, або на роботі немає. Одного разу таки додзвонилася і просила його приїхати до матері, на що він сказав, що буде їхати з роботи і заїде до мами. Коли на другий день прийшла до сестри, то вона сказала, що [PERSON] так і не приїхав до неї. Свідок [PERSON] - син позивача, який проживає за адресою: [ADDRESS] дав показання, що бабця - [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] , відносини були добрі. До неї заходили він, внук [PERSON] , її рідна сестра [PERSON] . Відносини з [PERSON] у бабці були добрі. Іра сусідка за нею доглядала, пізніше не мала змоги, то [PERSON] привозив бабці їжу, яку готувала його дружина [PERSON] . В 2016 році [PERSON] з сім`єю переїхав проживати до бабці і до її смерті проживали з нею. Бабця скаржилася, що син [PERSON] не приїждає до неї. Мав місце випадок, коли бабці викликали швидку допомогу, він заїждав у магазин щоб повідомити батька, але йому відповіли, що його немає. За квартиру та комунальні послуги сплачували за кошти бабці. На його думку, бабця мала намір подарувати квартиру внуку [PERSON] . Аналізуючи показання свідків, зокрема показання свідка [PERSON] в тій частині, що [PERSON] відвідував свою матір не узгоджуються з показаннями інших свідків, які тісно спілкувалися з покійною, перебували з нею в родинних відносинах і часто відвідували її у квартирі. При цьому свідок [PERSON] заявив, що в квартирі [PERSON] , з часу як вселився [PERSON] був лише один раз, а відтак, суд приходить до переконання, що йому достовірно не відомі дані обставини, а такі грунтуються лише на припущеннях і наявність автомобіля у подвір`ї не може жодним чином свідчити про присутність [PERSON] у квартирі матері, піклування про неї та наявність добрих відносин. Аналізуючи показання свідка [PERSON] , яка переважно у своїх показаннях покликалася на свого чоловіка [PERSON] , як джерело, звідки їй відомі обставини, суд звертає увагу на те, що жоден з допитаних свідків: сусід [PERSON] , рідна сестра покійної [PERSON] , яка постійно відвідувала покійну, оскільки жила на цій же вулиці, син позивача [PERSON] не підтвердили факту проживання у кв. 66 разом з [PERSON] [PERSON] з сім`єю. Крім того судом з`ясовано, що сім`я [PERSON] були зовсім чужими людьми для [PERSON] . Тому її показання щодо факту проживання в цій квартирі, щодо обізнаності про відносини покійної та сина і внука та щодо волі покійної на розпорядження своїм майном на користь виключно сина є суперечливі, не відповідають дійсним обставинам справи, не узгоджуються з показаннями інших свідків, відтак судом оцінюються критично і до уваги не беруться. Аналізуючи показання свідків [PERSON] та [PERSON] суд бере їх до уваги, оскільки такі послідовні, не містять суперечностей, об`єктивно підтверджують встановлені дійсні обставини справи. Таким чином, судом достовірно встановлено, що з 2016 року внук [PERSON] зі своєю сім`єю проживав разом з бабцею [PERSON] , яка була хворою, що підтверджується медичною документацією, оглянутою в судовому засіданні, не виходила з дому, що і також підтверджується тими фактами, що заповіт і довіреності були посвідченні на дому за місцем проживання [PERSON] , потребувала догляду, допомоги та підтримки і таку їй надавала сім`я відповідача [PERSON] . Тому, відносини з внуком у [PERSON] були добрі. Натомість позивач [PERSON] не цікавився своєю матір`ю, не провідував її, не надавав жодної допомоги ні матеріальної, ні моральної, також не підтвердив належними доказами своїх покликань, що він за власні кошти організував поховання та поминки та сплачував комунальні послуги. Доводи позивача про те, що волевиявлення [PERSON] не було вільним і не відповідало її внутрішній волі є безпідставними та не доведеними, оскільки свою волю на відчуження своєї частини спірної квартири на користь [PERSON] . [PERSON] виразила ще до укладення договору дарування, заповівши йому належні їй 2/3 частини квартири. Заповіту не змінювала і не скасовувала, що свідчить також про наявність добрих відносин з внуком до часу смерті. Також, з моменту підписання [PERSON] довіреності 10.05.2017 р., якою вона уповноважила [PERSON] подарувати [PERSON] , належні їй на праві власності 2/3 частини спірної квартири, з вимогою про її скасування не зверталася. Наведені обставини свідчать про те, що волевиявлення [PERSON] на розпорядження своєю частиною квартири на користь саме внука [PERSON] було вільним відповідало її внутрішній волі. Суд звертає увагу на те, що не відповідають дійсності викладені позивачем в позовній заяві такі обставини: що позивач заховав медичну документацію, оскільки судом така витребовувалася не у відповідача, а саме у комунального некомерційного підприємства «5-та міська клінічна поліклініка м. Львова» і на виконання ухвали скерована до суду; що [PERSON] вмовив свого знайомого [PERSON] аби він став поручителем. Як встановлено судом, [PERSON] не є знайомий [PERSON] , а є родичем, двоюрідним братом покійного [PERSON] і рівноцінно ж є двоюрідним братом і позивача [PERSON] , тому така обставина була достовірно відома позивачу, однак неправдиво викладена у позовній заяві. Крім цього, позивач [PERSON] в суді пояснив, що його мати до 2017 року приходила до нього в магазин, який розташований в центральній частині міста. Наведена позивачем обставина не відповідає дійсності, а спростовується рядом доказів: показаннями свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , письмовими доказами, даними медичної документації, які підтверджують той факт, що до 2016 року році матір позивача вже три роки не виходила на вулицю, мала надмірну вагу, страждала рядом захворювань, важко пересувалася по квартирі і по тій же причині заповіт та довіреності були посвідчені на дому за адресою її місця проживання. В судовому засіданні позивач пояснював, що саме він після похорону матері мав намір замінити ключі, з цією метою поїхав в квартиру, де був [PERSON] , який заявив, що це все його, ключів йому не дав. При цьому позивач в правоохоронні органи з приводу чинення йому перешкод у користуванні власністю не звертався. А в позовній заяві зазначає, що лише в серпні 2019 року дізнався, що [PERSON] набув право власності на 2/3 частини спірної квартири. Щодо стосується доводів позивача про те, що оспорювані довіреність та договір дарування були укладені шляхом обману, то суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 230 ЦК УКраїни, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Виходячи із змісту зазначеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Отже, підставою для визнання правочину недійсним є введення однією стороною іншої сторони правочину в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Згідно з роз`ясненнями, наданими в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» особами, котрі беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони даного правочину. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Виходячи з положень Цивільного кодексу України у правочині зовнішнє волевиявлення особи має відповідати його внутрішній волі. Вона має бути спрямована на досягнення відповідного юридичного наслідку, тому не можуть розглядатися як правочини ті фактичні дії особи, які не призводять безпосередньо до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав та обов`язків. На цих підставах необхідно виділити правочини, вчинені під впливом: помилки (ст.. 229 ЦК); обману (ст. 230); насильства (ст. 231); тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах (ст. 233), а також унаслідок зловмисної домовленості (ст. 232). Відповідно до статей 229-233 ЦК правочин, здійснений під впливом помилки, обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представником однієї сторони з іншою стороною або внаслідок збігу тяжких обставин (кабальний правочин), є оспорюваним та може бути визнаний судом недійсним. Так, судом встановлено, що 10.05.2017 р. державним нотаріусом була посвідчена довіреність, зареєстрована у реєстрі за № 3-130, згідно якої [PERSON] уповноважила [PERSON] , відповідно до договору доручення, укладеного між ними в усній формі, подарувати йому, [PERSON] , належні їй на праві власності 2/3 частини спірної квартири. Вказана довіреність була видана довірителем на підставі договору доручення, укладеного в усній формі між довірителем та повіреним, відповідно до вимог ст. ст. 1000-1009 ЦК України, у тексті довіреності чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному, тобто були дотримані всі передбачені законодавством України умови. І твердження відповідача [PERSON] про те, що йому нічого не відомо про довіреність не відповідають дійсним обставинам справи. Особа, яка видала довіреність, відповідно до ч. 1 ст. 249 ЦК України, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Відмова від цього права є нікчемною. Так, [PERSON] , з моменту підписання довіреності 10.05.2017 р., якою вона уповноважила [PERSON] подарувати [PERSON] належні їй на праві власності 2/3 частини спірної квартири, з вимогою про її скасування не зверталася. 13.06.2017 р. державним нотаріусом Цікало О.А. був посвідчений договір дарування 2/3 частин квартири [ADDRESS] , відповідно до якого [PERSON] , від імені якої, на підставі виданої нею довіреності від 10.05.2017 р. діяв [PERSON] , подарувала [PERSON] 2/3 частини спірної квартири. Зазначений договір зареєстрований в реєстрі за №3-201, підписаний [PERSON] та [PERSON] в присутності нотаріуса, особи встановлено, дієздатність та повноваження [PERSON] та належність [PERSON] відчужуваних 2/3 частин квартири [ADDRESS] нотаріусом було перевірено. В цей же день нотаріусом було зареєстровано за ним право власності на 2/3 частини квартири в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Будь-яких інших дій на підставі вказаної довіреності, які нею не передбачені, [PERSON] не вчиняв. Суд вважає безпідставними доводи позивача щодо вчинення довіреності та дарування внаслідок обману. Зазначає, що позивачем не доведено факту обману, умислу в діях відповідача [PERSON] на вчинення обману та не спростовано належними та допустимими доказами презумпції правомірності договору. Крім того факт обману має доводити особа, що діяла під впливом обману, в даному випадку [PERSON] [PERSON] , підписуючи договір дарування, діяв в межах наданих йому довіреністю повноважень, усвідомлював значення своїх дій, зміст договору йому було роз`яснено нотаріусом, що підтверджується п.10 договору дарування частини квартири (а.с.40 зворот). В розпорядженні нотаріуса на час укладення договору дарування був повний пакет документів, необхідний для укладення договору дарування, а саме: квитанції від 13.06.2017 р. про сплату відповідних платежів; копія паспорта [PERSON] та індентифікаційного номера; копія паспорта [PERSON] та ідентифікаційного номера; копія паспорта [PERSON] та ідентифікаційного номера; копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану; оригінал довіреності [PERSON] , якого вона уповноважила [PERSON] на підписання договору дарування частини квартири; копія витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей; копія довідки з місця проживання про склад сім`ї від 22.05.2017 р., з якої вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак фактично не проживає; копія свідоцтва про право на спадщину за законом та витяг про реєстрацію в спадовому реєстрі; витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майо про реєстрацію права власності; звіт про оцінку майна, датований 06.06.2017 р.; копія технічного паспорта на квартиру; повний витяг з єдиного реєстру довіреностей (а.с.141-177). Отже, на час складення заповіту, станом на 10.05.2017 р. був відсутній повний пакет документів, необхідний для укладення договору дарування, тому вважає належним пояснення відповідача та його представника у зв`язку з чим [PERSON] особисто не підписала договір дарування в день складення заповіту та видачі довіреності на ім`я [PERSON] . Крім цього, суд звертає увагу на відсутність прямих заборон в законодавстві України щодо посвідчення договорів, в яких від імені та в інтересах однієї із сторін діє повноважний представник на підставі довіреності. Також не знайшли підтвердження в судовому засіданні твердження відповідача [PERSON] , що він вважав, що підписав договір поруки. Такі доводи відповідача спростовуються копією договору дарування 2/3 частин квартири, згідно якого в п. 12 зазначено, що цей договір містить всі попередні домовленості між сторонами стосовно предмета цього договору, відміняє і робить недійсними зобов`язання, які могли бути прийняті або зроблені сторонами в усній чи письмовій формі до укладення цього договору. Сторони свідчать, що у тексті цього договору зафіксовано всі істотні умови, що стосуються дарування предмета договору. Сторони стверджують, що вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; укладення договору відповідвє їх інтересам та намірам; волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; що вони не мають заперечень щодо кожної з умов даного договору, умови договору є однаково зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальнее настання наслідків, які обумовлені у ньому; володіють українською мовою, що дало їм можливість правильно та однозначно зрозуміти та тлумачити умови цього договору та його правові наслідки, для кожної із сторін; усвідомлюють значення, зміст цієї нотаріальної дії, зміст роз`яснень нотаріуса. Зазначені у договорів обставини засвідчено особистими підписами сторін, в тому числі і підписом [PERSON] , що свідчить про те, що він чітко розумів правову природу договору дарування, предмет договору і правові наслідки укладення даного договору. Стороною позивача заповіт не оспорюється, в матеріалах справи також відсутні належні та допустимі докази, що [PERSON] на час відкриття спадщини був непрацездатний і мав право на обов`язкову частку у спадщині, відповідно до вимог 1241 ЦК України. А тому, не заслуговують на увагу твердження представника позивача, що договір дарування укладений під впливом обману з метою заволодіння відповідачем в повному обсязі 2/3 частинами квартири, без врахування обов`язкової частки позивача у спадшині. Таким чином, державний нотаріус Першої Львівської державної нотаріальної контори Цікало О.А. установив волевиявлення особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, встановила дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочинів, які вона посвідчувала: довіреність на ім`я [PERSON] та договір дарування, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Відтак, оспорювані правочини були посвідчені нотаріусом, переконавшись, що [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] розуміють значення, умови правочинів та їх правові наслідки, про що свідчать особисті підписи [PERSON] на довіреності та [PERSON] і [PERSON] на договорі дарування. Згідно висновку експерта за результатами судової почеркознавчої експертизи № 5750 від 18.12.2020 р., який був підтриманий в судовому засіданні експертом [PERSON] , запис «Могильнк» та підпис від імені [PERSON] , розташовані в лінійці після слова «ПІДПИС»: довіреності [PERSON] про уповноваження [PERSON] подарувати належні їй на праві власності 2/3 частини квартири [ADDRESS] онукові [PERSON] , складеної і нотаріально засвідченої 10 травня 2017 року державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори Цікало О.А. /реєстр. № 3-130/, виконані [PERSON] під дією незвичних чинників природного характеру, якими могли бути як поважний вік і загальний хворобливий, так і надмірний психоемоційний стан особи в момент їх виконання (а.с.191-194). Судом не встановлено будь-яких порушень закону нотаріусом під час нотаріального посвідчення оспорюваних правочинів. Відповідно до ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі. Отже, доводи позовної заяви про те, що [PERSON] заволодів 2/3 частинами спірної квартири шляхом обману, вмовивши [PERSON] підписати договір дарування та [PERSON] був представником [PERSON] , а не [PERSON] під час підписання договору дарування є безпідставними, оскільки [PERSON] , підписуючи договір дарування 2/3 частин спірної квартири, діяв в межах довіреності, виданої [PERSON] на його ім`я, діяв в інтересах [PERSON] , усвідомлював значення своїх дій, зміст договору йому нотаріусом було роз`яснено, про що свідчить відмітка у п. 10 договору. Також не доведений належними засобами доказування факт, що [PERSON] , видаючи довіреність на ім`я [PERSON] діяла під впливом обману і наявність умислу в діях відповідача [PERSON] . Крім цього, довіреність є одностороннім правочином і згідно роз`яснень, даних в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 р. № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" норми ст. 230 ЦК України не застосовуються щодо односторонніх правочинів, відтак відсутні законні підстави для визнання недійсними довіреності та договору дарування, відтак позов до задоволення не підлягає. Також суд не бере до уваги покликання представника позивача - адвоката Лозинського І.П. в судових дебатах на інші підстави позову, ніж ті, які викладені у позовній заяві, зокрема вчинення правочину сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, тобто удаваний (ч. 2 ст. 235 ЦК України) та вчинення правочину у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною (ч. 1 ст. 232 ЦК України), оскільки учасники судового розгляду мають право в судових дебатах посилатися лише на ті докази, які були досліджені в судовому засіданні. Разом з тим, суд звертає увагу, що позовні вимоги заявлені з підстав відсутності вільного волевиявлення [PERSON] та не відповідності її внутрішній волі на укладення оспорюваних правочинів та вчинення правочинів шляхом обману. Згідно вимог ст. 31 ЦПК України, позивач, до початку розгляду судом справи по суті має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову. Позивач не реалізував свої процесуальні права, не змінював підстав позову у відповідний процесуальний спосіб, тому суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності, самостійно обирати правову підставу позову. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вказане положення закону визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб та будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є співвласником 1/3 частини кв. [ADDRESS] , однак позивачем [PERSON] не доведено факту чинення перешкод відповідачем [PERSON] , суду не надано доказів на підтвердження наведеної обставини та відсутні будь-які звернення в правоохоронні орган з приводу чинення перешкод у користуванні власністю. Таким чином, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що права та охоронювані законом інтереси позивача [PERSON] не порушені, тому в позові слід відмовити повністю за безпідставністю матеріально-правової вимоги. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача, оскільки в позові відмовлено.

Outcome: dismissed