Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-04 00:00:00

Комунальне підприємство «Харківводоканал» (далі за текстом КП «Харківводоканал») звернулось до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , та є споживачами послуг з централізованого водопостачання і централізованого водовідведення, шляхом відкриття абонентського особового рахунку № [NUMBER] за вказаною адресою. Відповідачі свого обов`язку щодо сплати за надані послуги своєчасно та в повному обсязі не здійснюють, у зв`язку з чим, мають перед позивачем заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в розмірі 20646 грн. 68 коп., з яких: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 квітня 2012 року по 31 травня 2019 року у розмірі 10899 грн. 23 коп.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 квітня 2012 року по 31 травня 2019 року у розмірі 7407 грн. 83 коп.; інфляційні витрати у розмірі 1836 грн. 93 коп.; три відсотки річних у розмірі 502 грн. 69 коп. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання і централізованого водовідведення в загальному розмірі 26046 грн. 68 коп., а також судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. 05.11.2021 року від уповноваженого представника позивача Картавцевої А.О. до матеріалів справи надійшла заява про розгляд справи без її участі, в якій вона підтримала заявлені позовні вимоги. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток за адресою позивачів вказану в позовній заяві. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оскільки відповідачі своїм процесуальним правом участі у судовому засіданні не скористалися, заяв та клопотань від них не надходило, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідачів за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін. Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи. Дослідивши надані сторонами долучені до матеріалів справи письмові докази, суд приходить до наступного. Положеннями статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. КП «Харківводоканал» заявлено позовні вимоги про стягнення з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 квітня 2012 року по 31 травня 2019 року у розмірі 10899 грн. 23 коп.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 квітня 2012 року по 31 травня 2019 року у розмірі 7407 грн. 83 коп.; інфляційні витрати у розмірі 1836 грн. 93 коп. за адресою: [ADDRESS] . В заяві про перегляд заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26.02.2021 року про стягнення з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заборгованості, відповідач [PERSON] зазначив, що з 16.02.2012 року відповідачі не були власниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.03.2021 року. Відповідач [PERSON] стверджує, що в період з 01.04.2012 року по 31.05.2019 року він не мав обов`язку сплачувати комунальні послуги за квартиру, наявність відкритого абонентського рахунку не є доказом права власності [PERSON] на квартиру та не є підтвердженням споживання ним послуг централізованого водопостачання та водовідведення. Так, з матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22.02.2017 року у справі №645/1550/16-ц, провадження №2/645/133/17 (суддя Шевченко Г.С.), яке набрало законної сили, позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус ХМНО Зубарєв Ігор Юрійович про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу, укладений між [PERSON] , як продавцем, який діяв від імені [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , покупцем, посвідчений16.02.2012 року приватним нотаріусом ХМНО Зубарєвим І.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 995 (договір купівлі-продажу серії ВРР № 033031). Повернуто сторони договору купівлі-продажу від 16.02.2012 року у первісний стан, скасувавши державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] та відновивши державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно наданого відповідачем до матеріалів справи витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.02.2019 року за № 156632985, право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] скасовано на підставі заочного рішення суду від 22.02.2017 року у справі № 645/1550/16-ц. Згідно наданої відповідачем до матеріалів справи Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18.03.2021 року за № 248877216, вбачається, що 12.10.2019 року за [PERSON] зареєстровано 1/3 часту приватної спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] на підставі дублікату свідоцтва про право власності, свідоцтва про право власності від 07.03.1997 року. Крім того, з наданої відповідачем до матеріалів справи Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18.03.2021 року за № 248877216, вбачається, що 12.10.2019 року за [PERSON] зареєстровано 2/3 частки приватної спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору дарування, серія та номер 1367, виданий 12.10.2019 року, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Васіковою Ю.В. Квартира [ADDRESS] 12.10.2019 року перейшла в приватну власність [PERSON] - 12.10.2019 року. Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що на час нарахування КП «Харківводоканал» заборгованості за період з 06.12.2016 року по 31.05.2019 року, квартира [ADDRESS] перебувала у спільній частковій власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України від 09 листопада 2017року №2189 VIІI «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон № 2189 VIІI). Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 2189 VIIІ житлово-комунальними послугами визначається результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Послуги з централізованого водопостачання та водовідведення віднесено до комунальних. Споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором (стаття 9 Закону № 2189 VIIІ). Відповідно до абзацу 13 частини першої ст.1 Закону України № 1875-IV від 24.06.2004 «Про житлово-комунальні послуги» (надалі Закон № 1875-IV), що діяв на час виникнення спірних правовідносин, споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до пунктів 5, 10 ч.3 ст.20 Закону № 1875-IV споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах. Відповідно до зазначених норм та за змістом Закону № 1875-IV зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання. Статтею 67 Житлового кодексу Української РСР (надалі ЖК України) встановлено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» № 2918-ІІІ від 10.01.2002 споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Частиною 5 ст. 13 Закону № 2189-VIII передбачено, що відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. На виконання закону КП «Харківводоканал» розроблено договір про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення на основі типового договору, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 та погоджено рекомендаційним роз`ясненням Харківського обласного територіального відділу Антимонопольного комітету України від 16.07.2009 за № 9. Договір між споживачами є публічним та уважається укладеним, незважаючи на відсутність письмового договору, оскільки сторони певний час виконують конклюдентні дії, а саме КП «Харківводоканал» зі своєї сторони надає послуги з водопостачання та водовідведення, а відповідачі в свою чергу приймають ці послуги. Матеріалами справи підтверджено, що КП "Харківводоканал" надавало відповідачам зазначені вище послуги, відповідачі їх одержували і не відмовився від них у встановленому законом порядку. Оскільки відповідачі офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку не відмовилися від послуг, які надавало їм КП "Харківводоканал", то в них виник обов`язок сплатити ці послуги. В заяві про перегляд заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26.02.2021 року про стягнення з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заборгованості, відповідач [PERSON] просив суд застосувати до нарахованої заборгованості строк позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з частиною четвертою статті 267 цього Кодексу сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, суд застосовує позовну давність за заявою відповідачів. Так, з матеріалів справи вбачається, що КП «Харківводоканал» звернулося до суду із позовом 06.12.2019 року про стягнення заборгованості за період з 01.04.2012 року по 31.05.2019 року. Враховуючи, що загальний строк позовної давності встановлений у три роки, тому в даному випадку позовна давність, в межах якої підлягає стягненню заборгованість, буде визначатись з часу звернення позивача до суду із даним позовом - 06.12.2019 року, а тому період за який підлягає стягнення заборгованості з відповідачів, становить з 06.12.2016 року по 31.05.2019 року. Враховуючи викладене, стягненню з відповідачів підлягає сума заборгованості за період за період з 06.12.2016 року по 31.05.2019 року за послуги з централізованого водопостачання в розмірі 4661,28 грн. та за період з 06.12.2016 року по 31.05.2019 року за надані послуги з централізованого водовідведення в розмірі 3383,11 грн. В частині позовної вимоги про стягнення з відповідачів боргу за опалення та підігрів води за період з квітня 2012 року по грудень 2016 року, у задоволенні позову належить відмовити у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності. У зв`язку із простроченням відповідачами сплати комунальних послуг, позивачем нараховані інфляційні витрати на заборгованість за послуги з централізованого водовідведення у розмірі 760,62 грн. Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому поміж інших прав і обов`язків сторін на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача в межах загального строку позовної давності інфляційних витрат нарахованих на послуги з централізованого водовідведення у розмірі 760,62 грн. обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Питання про стягнення судових витрати суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial