Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

Заявник, [PERSON], звернувся в Зіньківський районний суд Полтавської області із заявою про встановлення факту проживання однією сім»єю. В заяві [PERSON] вказав, що 27 грудня 2014 року у віці 78 років померла його рідна тітка, [PERSON]. На день смерті вона проживала в своєму домогосподарстві, яке розташоване в селі Сиверинівка, Зіньківського району, Полтавської області із заявником, рідним племінником, [PERSON] однією сімєю. [PERSON] була одинокою, у шлюбі не перебувала, дітей та інших близьких родичів, не мала. За станом здоровя [PERSON], після виходу на пенсію часто хворіла, потребувала догляду у звязку зі станом здоровя, спілкуватися і контактувати з іншими людьми їй було складно, спілкувалася лише з родиною заявника та довірливо до них відносилася. Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді: житлового будинку, який належав їй на праві особистої власності, земельної ділянки, площею 2,80 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та вкладів у ТВБВ № 10016/0101 м Зіньків філії - Полтавське обласне управління AT «Ощадбанк», які заявник бажає успадкувати, але не може зробити це через те, що він не входить до кола спадкоємців. У відповідності до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України. Відповідно ст. 213 ЦПК України, - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 Про судове рішення у цивільній справі, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. В судовому засіданні було встановлено, що 27 грудня 2014 року померла рідна тітка [PERSON], [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КЕ № 287450, виданим 29 грудня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зіньківського районного управління юстиції у Полтавській області (а.с.6). На день смерті [PERSON] проживала в своєму домогосподарстві, яке розташоване в селі Сиверинівка, Зіньківського району, Полтавської області із рідним племінником [PERSON] однією сімєю. При житті [PERSON] мала у власності: житловий будинок, який розташований в с.Сиверинівка, Зіньківського району, Полтавської області (а.с.7); земельну ділянку площею 2,80 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.8) та вклади у ТВБВ № 10016/0101 м Зіньків філії - Полтавське обласне управління AT «Ощадбанк». [PERSON] вказав, що за час спільного проживання більше 10 років, вони з [PERSON] вели спільне господарство, обробляли присадибну ділянку, придбавали необхідні речі до життєдіяльності, спільно харчувалися. [PERSON] піклувався про стан здоровя [PERSON]А купуючи необхідні медикаменти. Спільно використовували грошові кошти та отримані доходи від спільного господарства. На своє майно [PERSON] заповіт не складала. [PERSON] фактично прийняв спадщину після померлої тітки [PERSON] сплачував необхідні платежі, користується майном потерпілої. За власні кошти [PERSON] провів поховання [PERSON] та організував поминальні обіди. Факт їх сумісного з [PERSON] проживання та ведення з нею спільного господарства більше 10 років підтвердили свідки: [PERSON] та [PERSON]. Які в судовому засіданні вказали, що [PERSON] була одинокою, у шлюбі не перебувала, дітей та інших близьких родичів, не мала. За станом здоровя [PERSON], після виходу на пенсію часто хворіла, осліпла, потребувала догляду у звязку зі станом здоровя, спілкуватися і контактувати з іншими людьми їй було складно, спілкувалася лише з родиною [PERSON] та довірливо до них відносилася. Понад 10 років з 2002 року і до дня смерті [PERSON]. [PERSON] проживав у її домогосподарстві. Суд, заслухавши пояснення заявника, представника заявника, свідків [PERSON], [PERSON] та дослідивши наявні матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню з вищевикладених підстав.

Outcome: approved