Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. В позові [PERSON] вказав, що рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 жовтня 2015 року частково задоволено його позовні вимоги до [PERSON] та вирішено: усунути перешкоди у здійсненні права [PERSON] на користування належною йому на праві приватної власності присадибною земельною ділянкою розміром 0,25 га по вул.Луговій в с.Засулля Лубенського району, яка належить йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю І-ПЛ №024063, виданого 15.11.1996 року Засульською сільською радою Лубенського району, шляхом зобовязання [PERSON] демонтувати (розібрати) і перенести паркан і всі споруди за власний рахунок із земельною ділянки [PERSON] і проїзду до неї. З часу набрання законної сили вказаним рішенням минув майже рік, однак рішення залишається невиконаним. Позивач отримав виконавчий лист, на підставі якого постановою державного виконавця Лубенського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області було відкрито виконавче провадження та зобовязано [PERSON] в добровільному порядку виконати рішення суду в строк до 22 лютого 2016 року. Однак, в добровільному порядку відповідач рішення суду не виконала, у звязку з чим на неї постановами держвиконавця двічі накладалися штрафи, які вона сплатила. Постановою держвиконавця від 18 травня 2016 року вказане виконавче провадження було закрито у звязку з неможливістю виконання рішення суду без участі боржника, на боржника накладено штраф та внесено подання до правоохоронних органів про притягнення боржника до кримінальної відповідальності. 11 червня 2016 року слідчим Лубенського ВП за даним фактом внесено відомості до ЄРДР з попередньою кримінально-правовою кваліфікацією за ч.1 ст.382 КК України. Наразі досудове розслідування триває. Позивач вважає, що [PERSON] своїми діями, які полягають в самочинному протиправному захопленні частини його земельної ділянки і проїзду до неї завдала моральної шкоди. Моральна шкода полягає в тому, що позивач протягом трьох років позбавлений можливості використовувати власну земельну ділянку за цільовим призначенням: будувати, саджати городину, використовувати її як проїзд. Крім того, позивач вказує, що внаслідок дій відповідача значно погіршився його психологічний стан. Завдану моральну шкоду позивач оцінює у 80 000 грн 00 коп. Позивач прохає стягнути з [PERSON] моральну шкоду в сумі 80 000 грн 00 коп. та судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали, прохають їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилася, заяву про розгляд справи за її відсутності суду не надіслала, причини неявки не повідомила. Про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом розміщення оголошення в пресі. Відповідно до ст.224 ЦПК України перелічені обставини дають суду право провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечують позивач та його представник. Заслухавши позивача та його представника, відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Судом встановлено, що рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 жовтня 2015 року частково задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], Управління Держземагенства у Лубенському районі Полтавської області, Засульської сільської ради Лубенського району, та вирішено: усунути перешкоди у здійсненні права [PERSON] на користування належною йому на праві приватної власності присадибною земельною ділянкою розміром 0,25 га по вул.Луговій в с.Засулля Лубенського району, яка належить йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю І-ПЛ №024063, виданого 15.11.1996 року Засульською сільською радою Лубенського району, шляхом зобовязання [PERSON] демонтувати (розібрати) і перенести паркан і всі споруди за власний рахунок із земельною ділянки [PERSON] і проїзду до неї. В позовних вимогах [PERSON] до Управління Держземагенства у Лубенському районі Полтавської області, Засульської сільської ради Лубенського району відмовлено. /а.с.11-12/ Рішення суду набрало законної сили 03.12.2015 року. В подальшому [PERSON] отримав виконавчий лист №539/313/15-ц на виконання вказаного рішення суду. /а.с.14/ Постановою державного виконавця ВДВС Лубенського МРУЮ від 15.02.2016 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа№539/313/15-ц. /а.с.15/ 26.02.2016 року та 11.03.2016 державним виконавцем ВДВС Лубенського МРУЮ складались акти про невиконання боржником [PERSON] рішення суду. /а.с.18, 19/ Постановами держвиконавця від 29.02.2016 року та 14.03.2016 року на боржника за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення суду накладались штрафи. /а.с.16, 17/ 27 квітня 2016 року державним виконавцем внесено подання до Лубенського відділу поліції ГУНП у Полтавській області про притягнення [PERSON] по факту невиконання рішення суду до кримінальної відповідальності за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.382 КК України. /а.с.20-21/ 11.06.2016 року Лубенським ВП було внесено відомості до ЄРДР за фактом умисного невиконання [PERSON] вищевказаного рішення суду. /а.с.25/ 18.05.2016 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №539/313/15-ц у зв'язку з неможливістю виконання рішення суду без участі боржника. /а.с.22/ Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, позивач фактично спирається на дві підстави: 1) порушення відповідачем [PERSON] його права власності, яке полягає в самовільному протиправному захопленні належної йому земельної ділянки; 2) умисне, без поважних причин, невиконання рішення суду про усунення перешкоди у здійсненні позивачем права на користування належною йому на праві власності присадибною земельною ділянкою. Суд вважає обґрунтованими вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди завданої самовільним протиправним захопленням частини належної йому земельної ділянки та проїзду до неї. Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 жовтня 2015 року встановлено, що таке захоплення мало місце, що підтверджено висновком Засульської сільської ради від 11.11.2013 року. /а.с.26/ Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Зважаючи, що позивачем не вказано коли саме сталося захоплення відповідачем частини належної йому земельної ділянки, та не надано відповідних підтверджень дати захоплення, суд вважає, що обчислювати цю дату слід з моменту складення відповідного висновку Засульської сільської ради від 11.11.2013 року. Таким чином, з 11.11.2013 року і до набрання рішенням суду законної сили 03.12.2015 року, права [PERSON], як власника земельної ділянки, були порушені відповідачем. Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд приймає доводи позивача про те, що порушення його майнових прав стало стресовим фактором, негативно відбилося на його психологічному та емоційному стані. Водночас, суд вважає, що позивачем не обґрунтовано та не доведено розмір заявленого морального відшкодування у співвідношенні з глибиною душевних страждань, яких він зазнав. Позивач не вказав з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Що стосується вимог позивача про стягнення моральної шкоди заподіяної умисним, без поважних причин, невиконанням рішення суду про усунення перешкоди у здійсненні позивачем права на користування належною йому на праві власності присадибною земельною ділянкою, то суд вважає їх безпідставними. Так, згідно роз'яснень, що містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, спори про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Чинне законодавство України не передбачає стягнення моральної шкоди за невиконання рішення суду. При цьому, в рішенні Лубенського міськрайонного суду від 02 жовтня 2015 року визначено спосіб виконання рішення суду: "шляхом зобовязання [PERSON] демонтувати (розібрати) і перенести паркан і всі споруди за власний рахунок із земельною ділянки [PERSON] і проїзду до неї ". В разі відмови боржника добровільно виконати рішення суду, вказане рішення суду може бути виконане в примусовому порядку і відповідно до ч.2 ст.41 ЗУ "Про виконавче провадження" (в редакції, що діяла на момент відкриття виконавчого провадження) витрати органів державної виконавчої служби, повязані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Крім того, відповідно до ч.2 ст.75 вказаного Закону якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону. Враховуючи викладене, заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню: лише з підстав порушення його права власності на земельну ділянку в період з 11.11.2013 року і до набрання рішенням суду законної сили 03.12.2015 року, та в розмірі, що відповідає характеру правопорушення, глибині душевних страждань позивача. При визначенні розміру відшкодування суд враховує вимоги розумності і справедливості, та вважає за необхідне стягнути моральну шкоду в розмірі 20 тисяч гривень. Розподіл судових витрат суд проводить у відповідності до положення ст.88 ЦПК України, згідно якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. До складу судових витрат слід віднести: витрати на публікації оголошення в пресі 630 грн, сплачений судовий збір в сумі 551 грн 20 коп. (позивачем помилково сплачено суму судового збору в 1 378 грн 00 коп.) а також витрати на правову допомогу в сумі 2 158 грн 95 коп. (Загальна тривалість судових засідань 33 хв. 34 с., вивчення нормативної бази 40 хв., оформлення позовної заяви 120 хв, оформлення заяви про оголошення в пресі 30 хв. Всього 223 хв 34 с. х (1450х0.4) = 2 158 грн 95 коп.) З урахуванням принципу пропорційності з відповідача слід стягнути витрати на публікації оголошення в пресі 157 грн 50 коп., сплачений судовий збір в сумі 137 грн 80 коп. а також витрати на правову допомогу в сумі 539 грн 74 коп.

Outcome: partial