Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 27.10.2020р. надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Самер Вінтер Тур» про стягнення збитків за договором на туристичне обслуговування б/н від 24.02.2020р., пені, трьох відсотків річних, інфляційних втрат та відшкодування моральної шкоди. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.10.2020р. головуючою по справі визначена суддя Ткаченко Н.В. Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 02.11.2020р. по цивільній справі було відкрито провадження і відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. № 24). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 26.02.2021р. здійснено перехід до розгляду справи зі спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, оскільки від відповідач не надійшло суду відзиву на позов (а.с.№ 38). В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що 24.02.2020р. між нею та ТОВ «Самер Вінтер Тур» був укладений договір б/н на туристичне обслуговування, а саме відповідач зобов`язався надати їй екскурсію в м. Стамбул 09.04.2020р. Відповідно до п.3.1.загальна вартість послуг складала 33 531 грн., ця послуга була нею сплачена одним платежем по квитанції від 25.02.2020р. Між тим, зазначена туристична послуга їй надана не була, гроші не повернуті, на її письмову претензію від 01.10.2020р. відповідач не відповів. Цими діями ТОВ «Самер Вінтер Тур» їй спричинені, як матеріальні збитки, так і моральна шкода. Позивачка просила задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача на її користь в рахунок відшкодування суми збитків суму - 33 531 грн., пеню у розмірі 177 043 грн. 68коп., три відсотки річних у розмірі 483 грн.73коп., інфляційні втрати у розмірі 166 грн.11коп., а також в рахунок відшкодування моральної шкоди - 10 000 грн., а разом 221 224 грн.52коп. Представником позивачки - адвокатом Варган А.О. (діє на підставі ордеру від 01.04.2021р. - а.с. № 47) 25.05.2021р. суду подано заяву, в якій вона позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, а також ухвалити заочне рішення в судовому засіданні 25.05.2021р. за її відсутності та без фіксації судового процесу технічними засобами (а.с. № 52). Представник ТОВ «Самер Вінтер Тур» в судові засідання по справі, які були призначені на 01.04.2021р. та 25.05.2021р., двічі поспіль не з,явився,про дату розгляду справи судом був повідомлений відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, за адресою реєстрації юридичної особи (а.с. № 33). Втім, до суду поверталися конверти за зворотною адресою з позначками «за закінченням терміну зберігання» (а.с. № 41-49. Крім того, про дату розгляду справи судом 25.05.2021р. відповідач повідомлявся шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада України» (а.с. №50). Про причини неявки відповідач суд не повідомив, заяв про розгляд справи за відсутності свого представника не надіслав, правом на відзив не скористався. З урахуванням заяви представника позивачки та повторної неявки представника відповідача заочний розгляд справи в судовому засіданні 25.05.2021р. здійснювався у відповідності до положень ч.4 ст. 223, ч.2 ст. 247, ч.1 ст. 280 ЦПК України за відсутності обох сторін (їх представників) та без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази за принципами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 24.02.2020р. між ТОВ «Самер Вінтер Тур» (Турагент) ТОВ та [PERSON] (Турист) був укладений договір б/н на туристичне обслуговування, відповідно до якого Турагент за встановлену в договорі плату зобов`язався забезпечити надання туристу й особам, що слідують з ним, комплексу туристичних послуг, а Турист зобов`язується на умовах даного договору прийняти і оплатити їх (а.с. № 11-15). Відповідно до усної заявки Туриста до вказаного Договору та квитанції до прибуткового касового ордеру №73 від 25.02.2020р. Турагент зобов`язався надати Туристу екскурсію в Стамбул 09.04.2020р. Відповідно до п.3.1.загальна вартість туристичних послуг складала - 33 531 грн. [PERSON] сплатила вказану суму в повному обсязі, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №73 від 25.02.2020р. (а.с. № 16). Проте, ані 09.04.2020р., ані в іншу дату туристична послуга не була надана. Відповідно до п.2.4.4. Договору у випадку невиконання умов цього Договору з боку Турагента, Турист має право вимагати повернення оплачених коштів за ненадані послуги. Згідно з частиною першою статті 33 Закону України «Про туризм», суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Таким чином, матеріальні збитки [PERSON] складають 33 531 грн. 03.10.2020р. позивачка поштою направляла відповідачу претензію від 01.10.2020р., яка була вручена 07.10.2020р. (а.с. № 17-18, 19, 20). Втім, відповіді на вказану претензію не надійшло. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами пункту 3 частини першої статті третьої статті 627 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі статтею 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до вимог статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Приписами частини першої статті 611 ЦК України встановлено, що, - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Відповідно до статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право, у тому числі,на належну якість продукції та обслуговування, відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону, звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Відповідно до статті 5 Закону України «Про туризм», туроператори - це юридичні особи, створені згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг. Згідно з частинами першою та другою статті 20 Закону України «Про туризм», за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, турагент) за встановлену договором плату зобов`язується забезпечити надання за замовленням іншої сторони (туриста) комплексу туристичних послуг (туристичний продукт). До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом та не суперечить суті зобов`язання. Згідно з частиною першою статті 33 Закону України «Про туризм», суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно зі статтею 32 Закону України «Про туризм», за неналежне виконання своїх зобов`язань туроператор, турагент, інші суб`єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого суб`єкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини. В правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 03.07.2013р. у справі № 6-42цс13, зазначено, що за змістом частин першої, другої, десятої статті 20, частини другої статті 30, частин першої та другої статті 32, частини першої статті 33 Закону України від 15.09.1995р. № 325/95-ВР "Про туризм" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), частини четвертої статті 10 Закону України від 12.05.1991р. № 1023-XII "Про захист прав споживачів", статей 610 і 611, частини п`ятої статті 653, частини першої статті 901 ЦК України майнову відповідальність несе суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, порушив умови договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та за вини якого замовнику (туристу) завдано збитків. Прямі збитки позивачки складають суму - 33 531 грн. (а.с. № 16), три відсотки річних складають суму - 483 грн.73коп., інфляційні втрати складають суму - 166 грн.11коп. (з розрахунком цих сум, який наведений позивачкою по тексту позову (а.с. № 5-6) суд погоджується). І ці с уми суд вважає за необхідне повністю стягнути з ТОВ «Самер Вінтер Тур» на користь позивачки цим рішенням суду. Що стосується позовних вимог про стягнення пені, то суд вважає, що ці позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 3 ст. 549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов,язання за кожен день простроченого виконання. Відповідно до положень ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Позивачка наполягає на стягненні пені відповідно до розміру, зазначеному у ч. 5 ст. 10 Законом України «Про захист прав споживачів», а саме у розмірі 177 043 грн. 68коп. (33 531 грн. х 3 х 176 днів). Втім, суд вважає, що ця сума значно перевищує розмір збитків завданих позивачці відповідачем (33 531 грн.), а саме більше ніж в 5 разів. За вищезазначеного, суд вважає доцільним зменшити суму пені до суми 33 531 грн., а саме до суми прямих збитків, відмовивши в задоволенні іншої частини позову [PERSON] про стягнення пені. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. По тексту позовної заяви [PERSON] зазначає, що відшкодування моральної шкоди в її випадку передбачено як Законом України «Про туризм», так і Законом України «Про захист прав споживачів». Суд зазначає, що дійсно у відповідності до частини першою статті 25 Закону України «Про туризм», туристи мають право на отримання передбачених договором туристичних послуг, а у разі невиконання чи неналежного виконання туристичною компанією умов договору - на відшкодування матеріальних і моральних збитків. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частини другої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Втім, суд не находить підстав для задоволення цієї частини позовних вимог, оскільки позивачка по тексту позову не навела жодної підстави (із наведеного в ст. 23 ЦК України переліку), якою б вона обґрунтувала моральну шкоду, на відшкодування якої у розмірі 10 000грн., вона наполягає (а.с. № 6, абз.3). Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦК України та приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволено частково, судові витрат слід розподілити наступним чином. Позивачка при подачі позову була звільнена від сплати судових витрат у відповідності до положень ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», отже суд вважає, що з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору за ту частину позовних вимог, яка задоволена, а саме у розмірі 840грн. 80коп. (за ставками судового збору на 2020р. за майнові вимоги, позов подано 27.10.2020р., мінімальний судовий збір за майнові вимоги у 2020р. складав саме 840грн. 80коп.). Судові витрати по сплаті судового збору за ту частину позовних вимог, в задоволенні якої позивачці відмовлено, відносяться на рахунок держави та компенсуються у порядку встановленому КМУ. На підставі викладеного,

Outcome: partial