Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу, про стягнення з ПАТ «Євраз [PERSON]» компенсації втрати частини заробітної плати в звязку із порушенням строку її виплати, середнього заробітку за час затримки при розрахунку, стягнення недоплаченої заробітної плати та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що пропрацював на підприємстві - Відповідача по професії машиністом бурової установки в шахті «Фрунзе» в період з 23.02.1988 року по 21.10.2010 року. Звільнений був із підприємства у звязку із виходом на пенсію за віком. Зазначає, що в 2012р. дізнався, що Відповідач на протязі останніх років його роботи, а саме в період з 1998р. по 2010р. не в повному розмірі виплачував йому заробітну плату за час щорічних відпусток. Звернувшись до Відповідача із заявою, про виплату недоплаченої заробітної плати, за час щорічних відпусток за минулі роки, останній донарахував та виплатив йому 16.05.2012р. заробітну плату за час щорічних відпусток за минулі роки (за період з 1998р. по 2010р.) в розмірі 6\~521.45 гривень. Позивач вважає, що Відповідач зобовязаний виплатити йому середній заробіток за весь час затримки, що складає в розмірі 64\~643 гривень 66 копійок. Також, зазначає, що незаконними діями Відповідач невиплатою заробітної плати на протязі декількох років, спричинив йому моральну шкоду, яку зобовязаний відшкодувати. Вказує, що більше 12 років відпрацював у Відповідача у підземних та шкідливих умовах праці, працював сумлінно, виконував вимоги законодавства про охорону праці, щоденно ризикував своїм здоровям та життям виконуючи трудові обовязки в підземних умовах праці, а в замін цього Відповідач порушував у відношенні нього законодавство про оплату праці, недоплачуючи щорічно заробітну плату, порушував законодавство про охорону праці, в результаті він захворів, отримав два професійні захворювання, втратив працездатність в розмірі 45% на безстроковий термін, являється інвалідом. Тому, просить стягнути з Відповідача 10 000 гривень за спричинену моральну шкоду, оскільки Відповідач незаконними діями невиплатою заробітної плати на протязі декількох років спричинив йому моральну шкоду та компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строку її вплати в розмірі 6346 гривень 93 копійки. В судове засідання представник позивача не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі . Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «ЄВРАЗ [PERSON] » до суду не зявився, надав заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнала в повному обсязі. Фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів, згідно ст.197 ЦПК України не здійснюється. Суд встановив, що позивач [PERSON] працював на підприємстві - Відповідача по професії машиністом бурової установки в шахті «Фрунзе» в період з 23.02.1988 року по 21.10.2010 року. Звільнений був із підприємства по ст. 38 КЗпП України в звязку із виходом на пенсію за віком.( а.с. 6-8) ПАТ «Євраз [PERSON]» надана заява - відповідь від 28.12.2012 року № 4283, в якій вказано, що [PERSON] 16.05.2012 року виплачено заробітну плату за час щорічних відпусток (за період з 1998р. по 2010р.) в розмірі 6\~521.45 гривень.( а.с.10) Відповідно до ч.2 ст. 21 Закону України «Про відпустки» порядок обчислення заробітної плати працівникам за час відпусток, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей та компенсації за невикористані відпустки встановлюється Кабінетом Міністрів України. Кабінетом Міністрів України Постановою №100 від 08.02.1995р. затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, який застосовується при наданні працівникам відпусток. Пунктом 10 Порядку передбачено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригується на коефіцієнти підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей. Спір щодо розміру нарахованої заробітної плати за період відпусток з 1998 року по 2010 рік між сторонами відсутній. Розглядаючи справу щодо позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, суд виходить з наступного. Компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати провадиться підприємством згідно зі ст. 34 Закону України "Про оплату праці", Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати»у разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно п. 2 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (затверджене постановою Кабміну України від 20 грудня 1997 року № 1427з послідуючими змінами і доповненнями) компенсація працівникам проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 01 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більше як на один відсоток. Таким чином, законодавством передбачена компенсація лише у випадку невиплати саме нарахованої заробітної плати. Суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням їх виплати», оскільки за правилами, визначеними ст. 3 цього Закону, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход до уваги не береться). Отже права на компенсацію втрати частини заробітної плати в звязку із порушенням строку її виплати позивач не має. Рішенням Конституційного [PERSON] України від 15 жовтня 2013 року №1-18/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, визнано, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Ст.. 117 КЗпП України встановлено обовязок власника аб уповноваженого органу виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 24.12.1999р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що у разі якщо працівникові не були виплачені належні йому суми при звільнені, суд на підставі ст.. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а не при проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому його вини. Сам по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995р. затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати. Відповідно до абз. 3 п.2 Порядку середньоденна та середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи. Відповідно до довідки наданої ПАТ «Євраз [PERSON]», заробітна плата [PERSON] за 2 останні місяці роботи перед звільненням (21.10.2010 року) за серпень 2010р. склала 1900 гривень 37 копійок при 15 відпрацьованих днів, середньоденна заробітна плата складає 126.69 грн. (1900.37грн. / 15 днів = 126.69грн.); в вересні 2010р. відпрацював 17 днів, середньоденна заробітна плата складає 102.95 гривень (1750.25грн. / 17 днів = 102.95грн.). Таким чином середньоденна заробітна плата за два останні місяці склала (126.69 + 102.95 / 2 = 114.82 гривень). З дня звільнення (21.10.2010р.) по час розрахунку (16.05.2012р.) минуло 563 днів. При середньоденній заробітній платі 114 грн. 82 коп. та часу затримки 563 днів, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні складає 64\~643 гривень 66 копійок (114.82грн. Х на 563 дні). Таким чином, Відповідач зобовязаний сплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки, що складає 64\~643 гривень 66 копійок. Безпідставними є доводи представника Відповідача, в частині відмови Позивачу в стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку, з посиланням на сплив трьохмісячного строку позовної давності. Суд повинний стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Але суд вважає, що сума стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку є завищеною і повинна бути призначена в розмірі 6 400 грн. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист\~\~ цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. Зокрема, ч. 1 ст. 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 2371\~КЗпП України. Стаття 2371\~КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 2371\~КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13 постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 31 березня\~\~ 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 2371\~КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України). Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 2371\~КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного суду України від 25.04.2012 року. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд згідно із характером та обсягом страждань позивача, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у його житті та взявши до уваги положення п.9 Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідачів та інших обставин, зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили, в цій частині позовні вимоги задовольняє частково, стягнувши з відповідача на користь позивача 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» Позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial