Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до Акціонерного товариства «Креді Агріколь банк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним, визнання дій протиправними. В обґрунтування\~даної позовної\~заяви зазначено,\~що 22\~січня 2020\~року між\~Акціонерним товариством\~«Креді Агріколь\~банк»,\~від імені\~якого на\~підставі довіреності,\~посвідченої 20.03.2014\~за реєстровим\~№ 249,\~діяла [PERSON] ,\~з однієї\~сторони та\~ [PERSON] ,\~з іншої\~сторони,\~було укладено\~кредитний договір\~№ 9/1976696.\~Відповідно до\~п.1.1\~договору:\~«Банк надає\~Позичальнику кредит\~в сумі\~460000\~гривень 00\~копійок строком\~на 60\~місяців -\~з 22.01.2020\~року до\~21.01.2025\~року (включно).\~Позичальник сплачує\~платежі за\~кредитом щомісячно\~в число\~місяця,\~визначене графіком\~платежів по\~кредиту (додаток\~1\~до договору,\~що є\~його невід`ємною\~частиною)\~як день\~повернення кредиту.\~Повернення кредиту\~здійснюється у\~валюті кредиту».\~Відповідно до\~п.1.3\~договору «За\~користування кредитом\~Позичальник щомісячно\~сплачує процентну\~винагороду (надалі\~-\~проценти),\~в розмірі\~32%\~річних (фіксована\~процентна ставка),\~починаючи з\~дня надання\~кредиту (дня\~списання коштів\~з позичкового\~рахунку Позичальника)\~до моменту\~повного погашення\~заборгованості за\~Договором».\~Відповідно до\~п.\~2.4.\~Договору «Позичальник відповідає за виконання своїх зобов`язань за Договором усім своїм майном та коштами, на які може бути звернено стягнення у порядку, встановленому чинним законодавством України». На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», рішення Ради директорів Украероруху, прийнятого протоколом засідання від 16.03.2020 №1, рішення протоколу засідання робочої групи з оперативного реагування на кризові ситуації фінансово-економічного характеру від 16.03.2020 №2, у зв`язку з непередбачуваними та непереборними подіями, що відбулися незалежно від волі та бажання підприємства, обставинами які можуть поставити під загрозу життя чи нормальні умови існування людей, а саме критичною епідемічною ситуацією на території України та у світі, у зв`язку із закриттям пунктів пропуску через державний кордон України для здійснення регулярного пасажирського сполучення згідно з рішенням Ради національної безпеки та оборони від 13.03.2020 "Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV- 2", введеного в дію Указом Президента України від 13.03.2020 №87 Державним підприємством обслуговування повітряного руху в Україні було винесено Наказ №197 від 16.03.2020 «про простій на підприємстві» встановлено початок простою по підприємству з 18.03.2020 до 31.05.2020, у зв`язку з чим заробітна плата нараховуватиметься у розмірі двох третин від середньомісячного заробітку. У відповідь на звернення позивача банк не погодився піти на поступки та ввійти в положення позивача. Позивач бажав виконати своє зобов`язання по договору, але на умовах, які були б справедливими відносно нього, як споживача послуги, проте відповідач не придав цьому уваги. Позивач вважає, шо договір є таким, що порушує інтереси відповідача, а відтак має бути визнаний недійсним, оскільки договір суперечить Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, на думку позивача, умови кредитного договору порушують його інтереси та дії банку повинні бути визнані протиправними. Від представника АТ «Креді Агріколь банк» надійшов відзив, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав зазначених у відзиві, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 22 січня 2020 року між Акціонерним товариством «Креді Агріколь банк», від імені якого на підставі довіреності, посвідченої 20.03.2014 за реєстровим №249 діяла [PERSON] , з однієї сторони та [PERSON] , з іншої сторони було укладено Кредитний договір № 9/1976696 (а.с. 16-24). На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», рішення Ради директорів Украероруху, прийнятого протоколом засідання від 16.03.2020 №1, рішення протоколу засідання робочої групи з оперативного реагування на кризові ситуації фінансово-економічного характеру від 16.03.2020 №2, у зв`язку з непередбачуваними та непереборними подіями, що відбулися незалежно від волі та бажання підприємства, обставинами які можуть поставити під загрозу життя чи нормальні умови існування людей, а саме критичною епідемічною ситуацією на території України та у світі, у зв`язку із закриттям пунктів пропуску через державний кордон України для здійснення регулярного пасажирського сполучення згідно з рішенням Ради національної безпеки та оборони від 13.03.2020 "Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV- 2", введеного в дію Указом Президента України від 13.03.2020 №87 Державним підприємством обслуговування повітряного руху в Україні було винесено Наказ №197 від 16.03.2020 «про простій на підприємстві» встановлено початок простою по підприємству з 18.03.2020 до 31.05.2020, у зв`язку з чим заробітна плата нараховуватиметься у розмірі двох третин від середньомісячного заробітку, а відтак зменшилась в порівнянні із заробітною платою станом на час укладення договору (а.с. № 29-31). Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3,5,6 ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний недійсним. Відповідно до ч..1,2 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 129 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно з ч.\~1\~ст.\~231\~ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи визнається недійсним. Роз`ясненнями, викладеними в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», встановлено, що відповідно до ст. ст. 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під -зливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Відповідно до ЦК України, договір вважається укладеним з моменту настання згоди сторін щодо усіх істотних умов договору. Додатком 1 до кредитного договору обчислено загальну вартість кредиту для споживача та реальну річну процентну ставку за договором. В наданій таблиці є інформація щодо: дати платежу, кількості днів у розрахунковому періоді, суми платежу за розрахунковий період, сума що йде на погашення кредиту та на погашення процентів за користування кредитом, а також інформація щодо додаткових платежів, у разі їх наявності. Відповідно до кредитного договору, що укладено між АТ «Креді Агріколь Банк» та позивачем, усі умови зазначені в проекті договору були погодженні позичальником, що підтверджується підписом сторін на договорі та додатків доданих до нього, а отже дані умови були позивачу зрозумілі та погоджені з його боку. Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про споживче кредитування», споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладання договору про споживчий кредит відмовитися від договору без пояснення ним причин, у тому числі в разу отримання ним коштів. Протягом семи календарних днів з дати подання письмового повідомлення про відмову від договору про споживчий кредит споживач зобов`язаний повернути кредитодавцю одержані кошти. Тобто, якщо позивач вважав що договір суперечить законодавству України, що він укладений зі значними порушеннями законодавства, та умови даного договору виявились для Позивача не зрозумілими, та, на його думку, порушують права його як споживача, він мав право відмовитися від договору протягом 14 днів з дня укладання договору. Але, як вбачається з позовної заяви, усі вищезазначені вимоги до суду від позивача з`явилися пізніше, після унеможливлення оплати боргових зобов`язань. Крім того, позивач зазначив, що звертався до банку з метою перегляду умов договору, але банк, зі слів позивача, надав негативну відповідь та відмовився врегулювати питання в позасудовому порядку, проте доказів на підтвердження відмови банку позивачем суду не надано. Також відповідачем було вжито заходи досудового врегулювання конфлікту шляхом направлення позивачу вимог про погашення заборгованості по кредитному договору - 14.12.2020 та 11.01.2021, що були отримані позивачем 27.11.2020 та 28.12.2020, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення. При вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом -насильства (стаття 231 ЦК), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім`ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов`язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі. Суд також критично оцінює твердження позивача в частині того, що при укладанні договору банк повинен був зобов`язати позивача надати письмову, нотаріально посвідчену згоду дружини позивача, та що відсутність даної згоди є підставою для визнання договору недійсним виходячи з наступного. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові по справі №619/761/18 дійшов висновку, що приписи статті 65 СК, на які посилається Позивач, регулюють правовідносини щодо розпорядження майном, яке є спільною сумісною власністю подружжя, і не стосується права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір за своєю правовою природою є правочином щодо отримання у власність грошових коштів, а не правочином щодо розпорядження належним подружжю майном. Для укладання кредитного договору (за яким позичальником виступає один з подружжя) отримання згоди другого з подружжя не потрібне, оскільки цей правочин не стосується спільного майна подружжя, а той з подружжя, хто позичає кошти, не розпоряджається спільним майном, він стає учасником зобов`язальних правовідносин. Відтак позивачем не надано належних та достатніх доказів, які б свідчили про недобросовісність банківської установи при укладенні кредитного договору, невідповідності змісту правочину цивільному законодавству, які б мали наслідком визнання договору кредиту недійсним, також не надано суду доказів вчинення щодо нього обману та тиску. Відповідно до ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що в задоволені позовних вимог слід відмовити, оскільки суду не надано та судом не встановлено належних та достатніх доказів на підтвердження доводів зазначених позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог. Згідно ч. 1\~ст.\~141\~ЦПК України судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed