Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

Орган опіки та піклування звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав у відношенні малолітнього [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач є одинокою матір'ю малолітнього [PERSON], реєстрація народження проведена відповідно ч. 1 ст. 135 СК України. З 2002 р. по 2008 р. [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] , шлюб було розірвано, від шлюбу є дитина [PERSON], який залишений проживати за рішенням суду з батьком в зв'язку з неналежним виконанням обов'язків [PERSON] 23.04.2008 р. на засіданні ради опіки та піклування розглядалося питання про відсутність належним житлових умов для проживання новонародженої дитини , оскільки [PERSON] відноситься до соціально - неадаптованих осіб . Сім»я постійно знаходилася під контролем служби у справах дітей та ЦСССДМ. 12.01.2010 р. було здійснено візит до сім»ї [PERSON] та було встановлено, що в квартирі антисанітарні умови , на кухонному столі пляшки з під горілки, дитина на полу грається порожньою пляшкою. Дитина за згодою [PERSON] була поміщена до притулку «Надія» на час наведення порядку вдома. 07.07.2014 р. до служби надійшов дзвінок з якого стало відомо, що за адресою [ADDRESS] проживає сім»я , де є дитина , яка постійно знаходиться на вулиці , голодна та брудна. При відвідуванні виявилось, що це сім»я [PERSON] в квартирі санітарні умови не задовільні, в квартирі брудно , з продуктів харчування тільки сира картопля , 11.07.2014 р. при повторному відвідуванні сім»ї ситуація не покращилась і дитину влаштовано до ЦСПР у м. Комсомольську. [PERSON] було надано рекомендації щодо вирішення питань для повернення дитину з центру, але 11.02.2015 р. було вирішено завершити соціальний супровід сім»ї [PERSON], в зв'язку з невиконанням умов договору соціального супроводу. Просять позбавити відповідача батьківських прав у відношенні до малолітнього сина [PERSON] та стягнути з неї аліменти на його утримання. В судове засіданні представник позивача позов підтримав повністю , посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов не визнала , заперечувала проти позову , посилаючись на те, що не хоче, щоб її позбавили батьківських прав і стягували з неї аліменти , оскільки вона любить свою дитину. [PERSON], пояснив суду , що любить свою маму, вона приходить до нього в притулок по суботам, приносить солодощі. Вдома він допомагав мамі прибирати і мама прибирала, але ще не встигла все прибрати в квартирі. Вдома в нього не має комп'ютера , але є олівці , книжки та іграшки. Суд, заслухавши думку прокурора, яка проти позову не заперечувала, дослідивши докази надані позивачем на доведення обставин , на які вона посилається , обґрунтовуючи свої позовні вимоги, вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими , що підлягають до задоволення в повному обсязі. Судом встановлено, що [PERSON] є матір»ю [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.7). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану запис про батька дитини [PERSON] , [INFO], здійснено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с.8). Згідно протоколу засідання ради опіки та піклування від 23.04.2008 р. встановлено, що [PERSON] , яка відноситься до соціально неадаптованих осіб , в даний час перебуває в пологовому відділенні Комсомольської МЛ в зв'язку з пологами та народила дитину , було вирішено доручити ЦСССДМ спільно з Комсомольською МЛ провести обстеження житлово - побутових умов проживання [PERSON], визначити термін членами сім»ї для усунення недоліків та виконання рекомендацій щодо створення умов для проживання немовляти. [PERSON] під розпис отримала письмові рекомендації органу опіки та піклування для виконання (а.с.14). Відповідно до доповідної записки від 30.04.2008 р. завідувача сектором соціальної роботи ЦСССДМ та медичної сестри Поліклініки МЦ ПМСД обстежено санітарно - гігієнічні умови проживання [PERSON] та встановлено, що зауваження щодо приведення в норму стану квартири не виконані, дорослі члени сім»ї безвідповідально ставляться до народження дитини та не спроможні забезпечити належні умови для догляду , розвитку та виховання дитини (а.с.13). Відповідно до службової записки Комсомольської міської лікарні від 13.05.2008 р. за період перебування в дитячому відділенні стан дитини задовільний , мати оглянута в пологовому будинку психіатром , діагноз олігофренія, мати не цікавиться дитиною, догляд за дитиною здійснює медичний персонал, адміністрація дитячого відділення пропонує тимчасово направити дитину до дитячого будинку (а.с.18). Згідно до листа Комсомольської міської СЕС від 29.05.2008 р. було проведено перевірку санітарного стану квартири [ADDRESS] та встановлено про неможливість проживання немовляти в зазначеній квартирі до проведення відповідного ремонту (а.с.20). Згідно акту обстеження житлово - побутових умов від 12.01.2010 р. в квартирі [ADDRESS] проживає [PERSON] , баба [PERSON], [PERSON] зі співмешканцем , які більше тижня вживають алкогольні напої. Санітарно - гігієнічні умови незадовільні . Квартира занедбана , в антісанітарному стані , потребує ремонту та прибирання. Зі слів сусідів [PERSON] зі своїм співмешканцем зловживають спиртними напоями, мати дитини уходить на роботу в ранці і повертається ввечері , дитина весь день знаходиться з нетверезою бабою, догляд за нею відсутній , годувати нічім , чистого одягу у дитини та білизни на ліжку не має. Матір влаштувала дитину до притулку для дітей «Надія» на час наведення порядку у квартирі (а.с.23). Згідно акту обстеження житлово - побутових умов від 02.11.2011 р. в квартирі [ADDRESS] проживає [PERSON] , баба [PERSON], [PERSON] зі співмешканцем. Санітарно - гігієнічні умови задовільні, але постільна білизна брудна, в квартирі неприємний запах від паління цигарками, відсутні дитячі іграшки , книжки. Для розвитку і виховання дитини в сім»ї не створено належних умов , мати не п»є, але палить в квартирі , не прибирає в квартирі, в силу свого здоров»я не надає належного розвитку дитині (а.с.24). Згідно акту обстеження житлово - побутових умов від 08.07.2014 р. в квартирі [ADDRESS] проживає [PERSON] , баба [PERSON], [PERSON] зі співмешканцем. Санітарно - гігієнічні умови незадовільні . Квартира занедбана , в антісанітарному стані , потребує ремонту та прибирання. [PERSON] не ходить до ДНЗ, весь час проводить на вулиці, одяг дитини скиданий у велику коробку. Для розвитку і виховання дитини в сім»ї не створено належних умов , дитина не забезпечена харчуванням (а.с.25). Суд вважає встановленим, що відповідачка, [PERSON] , будучи матір'ю малолітньої дитини : [PERSON] , [INFO] , протягом тривалого періоду часу, починаючи з народження дитини і по час розгляду справи в суді, ухиляється від належного виконання свої батьківських обов'язків стосовно належного виховання та належного утримання своєї дитини , без поважних причин, що підтверджується актами перевірок умов проживання дитини ; чисельними протоколами засідань комісії з питань захисту прав дитини та всією сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів. Відповідач належним чином не відреагувала на організаційну допомогу і підтримку соціальних служб; не керувалася рекомендаціями та порадами спеціалістів стосовно утримання та виховання своєї дитини внаслідок безвідповідального відношення до утримання та виховання своєї малолітньої дитини , остання часто залишалися бездоглядною , проживали в умовах антисанітарії, що можливо зарахувати як жорстоке поводження з дитиною , що могло потягти за собою небезпеку для її життя та здоров'я. Згідно ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Відповідно до ст. 8 вказаної Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У преамбулі Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України. Статтею 2 названого Закону передбачено, що рішення є обов'язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. Відповідно до ст. 17 вищеназваного Закону суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Згідно з ч. 5 ст. 19 цього Закону міністерства, інші центральні органи виконавчої влади забезпечують систематичний контроль за додержанням у рамках відомчого підпорядкування адміністративної практики, що відповідає Конвенції та практиці Суду. З огляду на положення ч. 4 - 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до постанови КМУ № 866 від 24 вересня 2008 року «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини», безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей. Даною постановою затверджене «Типове положення про комісію з питань захисту прав дитини». Згідно ч. 2 ст. 4 , ст. 9 даного Положення, комісія з питань захисту прав дитини, відповідно до покладених на неї завдань, розглядає питання, у тому числі спірні, які потребують колегіального вирішення, зокрема позбавлення та поновлення батьківських прав та приймає рішення в межах своєї компетенції і організовує їх виконання. У відповідності до абз. 1, 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року № 3 зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 20, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У п. 18 названої Постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що відповідно до статті 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підсумовуючи викладене вище, суд вважає, що відповідачка [PERSON] неналежним чином відносилась та відноситься до виконання своїх батьківських обов'язків, всупереч інтересам та потребам дитини [PERSON], без врахування його прав, а тому її доцільно позбавити батьківських прав. Що стосується позовних вимог про стягнення із відповідачки аліментів на утримання дитини, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зокрема, ст. 182 Сімейного кодексу України та роз'яснень, що містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 СК України передбачено, що розмір аліментів на дитину може бути визначений судом у частці заробітку (доходу) матері, батька. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої на Україні з 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Outcome: approved