Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

В грудні 2014 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Посилалась на те, що з відповідачем у шлюбі не перебувала, однак проживали спільно у фактичних шлюбних стосунках. Від спільного життя у них в м. Одесі народився син [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні. Згідно ст.126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Відповідно до вимог даної статті батьком дитини записаний відповідач [PERSON] Після народження дитини вона з батьками проживала в м. Одеса, а відповідач проходив військову службу в Автономній Республіці Крим. Після його демобілізації вони проживали разом однією сімєю без реєстрації шлюбу з квітня по вересень 2012 року. У вересні 2012 року відповідач поїхав проживати в м. Київ до своїх батьків, а вона з дитиною залишилась проживати в м. Чернівці. Стосунки вони не підтримують, їй відомо, що він офіційно працює, але де саме, вона не знає. З вересня 2012 року відповідач не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дитини. Вона працює касиром в супермаркеті «Нива», розмір її заробітної плати становить приблизно 1300 грн. Син [PERSON] постійно проживає з нею та знаходиться на її утриманні, дитячу установу не відвідує, має добрий стан здоровя. Доглядати за дитиною їй допомагають її батьки. Відповідач має добрий стан здоровя, оскільки проходив службу в українській армії. Просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно з дня подання заяви і до повноліття дитини. Ухвалою суду від 24 березня 2015 року справу розглядом було зупинено до набрання чинності рішення Хотинського районного суду Чернівецької області по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини, внесення змін до актового запису та анулювання прав та обовязків батька дитини, який ухвалою цього суду від 13 жовтня 2015 року залишений без розгляду, провадження по справі відновлено. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку щомісячно з дня подання заяви і до повноліття дитини з підстав, вказаних в позовній заяві, повністю підтвердивши викладені в ній обставини, доповнила, що вона не підтримує з відповідачем жодних стосунків і їй невідомо, чи працює він в даний час і де саме. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не зявився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином судовою повісткою за місцем реєстрації, про причини неявки суду не повідомив, суд вважає можливим розглянути справу у його відсутності. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані частково і підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебували, однак проживали спільно у фактичних шлюбних стосунках. Від спільного життя у сторін є малолітня дитина син [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач, що підтверджується копіями свідоцтва про народження та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.126 СК України, висновку судово-генетичної експертизи № 150 від 14 липня 2015 року та ухвали Хотинського районного суду Чернівецької області від 13 жовтня 2015 року (а.с.4-5, 54-56). Дитина проживає разом з позивачкою в м. Чернівцях і знаходиться на її утриманні, відповідач проживає і зареєстрований в [INFO], перебуває з 29 червня 2013 року в зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, що підтверджується копією його паспорта (а.с.19). Відповідач [PERSON] з вересня 2012 року не приймає належної участі у вихованні свого сина, не вживає заходів щодо достатнього матеріального забезпечення всім необхідним для його нормального фізичного та духовного розвитку, всі ці обовязки по відношенню до дитини здійснює позивачка [PERSON], однак її заробітна плата не дає можливості здійснювати їх на належному рівні, у звязку з чим вона потребує матеріальної допомоги на утримання сина з боку відповідача як батька дитини. Відповідно до вимог ст.ст.180, 182, 184 ч.1 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відносно цих вимог закону судом встановлено, що відповідач [PERSON] є працездатним, однак в даний час не працює, про що зазначив в попередньому судовому засіданні 26 січня 2015 року, в якому приймав участь (протокол на а.с.21), позивачкою відповідно до вимог ст.60 ЦПК України суду не надано доказів його працевлаштування і отримання постійного заробітку, а тому суд вважає, що він отримує мінливий дохід і аліменти належить стягнути в твердій грошовій сумі. Відповідач є здоровим, інших дітей, а також непрацездатних батьків у нього на утриманні немає, доказів, які б це спростували, ним суду не надано. Відповідач [PERSON] по закону повинен утримувати свою дитину, в звязку з чим суд вважає, що з нього на користь позивачки належить стягнути аліменти на утримання його малолітнього сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття, що є трохи більше половини від встановленого прожиткового мінімуму для дитини віком від 1 до 6 років, передбаченого ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", який визначений з 01 грудня в сумі 1167 грн., який батьки зобовязані забезпечити своїй дитині, частково задовольнивши позовні вимоги. Оскільки при зверненні з даним позовом до суду позивачка була звільнена від сплати судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп., а позовні вимоги задоволено, то суд вважає, що згідно вимог ст.88 ч.3 ЦПК України ці витрати належить стягнути з відповідача на користь Державного бюджету України. На підставі викладеного, ст.ст.180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" та

Outcome: partial