Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

В квітні 2017 року позивач звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі, компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату, компенсацію за затримку розрахунку і відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона працювала у КП ДЄЗ «Океан» на посаді юрисконсульта. На момент її звільнення відповідачем не були сплачені усі належні до виплати грошові кошти, у зв`язку з чим вона була вимушена звернутися до суду. 04.04.2018 року від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій позивач просила стягнути з відповідача середній заробіток за весь період затримки розрахунку p 20.01.2017 р. по 11.07.2017 р. у розмірі 19208 грн. 30 коп. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, мала заперечення щодо наданого позивачем розрахунку заборгованості середнього заробітку з тих підстав, що заробітна плата позивачеві. позвачеві була перерахована в березні 2017 р. в сумі 2732,86 грн. при закритті рахунку, вказана сума АТ "УКрсиббанком" не поверталась., про дану обставину відповідач дізнався лише в липні 2017 р. при ознайомленні з документами в даній справі (платіжне доручення № 327 від 11.07.2017 р.).. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працювала в комунальному підприємстві «Дирекція Єдиного Замовника «Океан» на посаді юрисконсульта. 20.01.2017 року була звільнена з займаної посади на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. За період її роботи на підприємстві та на день її звільнення існувала заборгованість по заробітній платі, у зв`язку з чим позивач була вимушена звернутися до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача належних їй грошових коштів, а саме заборгованості по заробітній платі, компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату, компенсації за затримку розрахунку і відшкодування моральної шкоди. Однак, оскільки під час розгляду справи судом, позивачу була повністю виплачена заборгованість по заробітній платі, позивач, надавши заяву про зменшення позовних вимог, просила стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку у розмірі 19208, 30 грн. При дослідженні доказів, судом встановлено, що відповідно до наявних у справі матеріалів, існують відомості про зарахування 31.03.2017 року на рахунок позивача в АО «УкрСиббанк» заробітної плати у сумі 2739,46 грн. Відповідно до відповіді АО «УкрСиббанк», наданої на запит суду від 04.04.2018 року, встановлено, що останнім днем перерахування заробітної плати відповідачем на картковий рахунок позивача, відкритого в АО «УкрСиббанк», є 21.02.2017 року. Отже доводи представника відповідача щодо дня остаточного розрахунку по заробітній платі з позивачем не набули свого підтвердження, оскільки відповідачем не надані докази відносно неповернення суми 2732,86 грн. сплаченої в березні 2017 р. при закритті рахунку Остаточний розрахунок відповідачем, відповідно до квитанцій ПАТ «ПриватБанк» був здійснений з позивачем 11.07.2017 року. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 116 КЗпП України, виплата усіх сум, що належать працівнику від підприємства чи установи, проводиться у день звільнення. У разі невиплати з вини власника абоуповноваженого ним органу, звільненому ним працівникові усіх сум, які повинні бути йому виплачені на день його звільнення, згідно з вимогами ч. 1 ст. 117 КЗпП України, роботодавець повинен виплатити цьому працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За вказаних вище обставин на підставі зібраних у справі доказах суд приходить до переконання, що заявником в силу вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України доведено судом понесення позивачкою витрат на правову допомогу, розмір якої суд вважає співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, надання послуг, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони, що обєктивно вбачається з матеріалів справи та розцінюється судом, як достатніми підставами для задоволення вимог про стягнення витрат на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved