Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 08 серпня 2011 року ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», уклало з нею договір, яким надало кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява на отримання кредиту разом із запропонованими банком Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складають між нею та банком договір. Позивач стверджує, що [PERSON] станом на 31 липня 2019 року має заборгованість за тілом кредиту в сумі 3819 грн. 26 коп., за відсотками в сумі 271466 грн. 53 коп., у зв`язку з чим їй було нараховано 5883грн. 68 коп. пені і комісії. Оскільки кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину заборгованості за кредитом, позивач просив стягнути з відповідача 3819 грн. 26 коп. за тілом кредиту та 121456 грн. 35 коп. заборгованості за процентами, які нараховані за період часу з 08 серпня 2011 року по 31 липня 2018 року. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов в повному обсязі і просив задоволити його із зазначених в ньому підстав. Вказав, що відповідач не повернув кошти за тілом кредиту, а тому фактично продовжує ними користуватись. В зв`язку з цим, банк продовжив нарахування відсотків. Крім того зазначив, що відповідно до Умов та правил надання банківських послуг строк позовної давності було збільшено до 50 років, а тому підстави для застосування позовної давності відсутні. Відповідач та її представник позов не визнали та пояснили, що матеріали справи не містять підтверджень того, що саме приєднані до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг є складовою кредитного договору. Оскільки нарахування відсотків та штрафних санкцій здійснено на підставі цих Умов, вважають, що у відповідача відсутні обов`язок по їх сплаті. Крім того, просили застосувати позовну давність, оскільки останній платіж на погашення суми боргу було здійснено 03 грудня 2014 року. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові належить відмовити з наступних підстав. Згідно з п. 1.7 Статуту АТ КБ «Приватбанк» рішенням загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року було змінено тип банку із закритого на публічне та змінено найменування банку з ЗАТ КБ «Приватбанк» на ПАТ КБ «Приватбанк» з правонаступництвом всіх прав та обов`язків. Рішенням Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» став правонаступником всіх прав та зобов`язань публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк». Як встановлено з оглянутої судом анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку від 08 серпня 2011 та довідкою про умови кредитування, [PERSON] оформила в ПАТ КБ «Приватбанк» платіжну картку «Кредитка «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Наведені обставини не заперечує відповідач, як і факт отримання нею кредитних коштів у розмірі 5500 грн., а тому ці обставини суд вважає доведеними. Крім того. факт отримання кредитних коштів підтверджується випискою по особовому рахунку, що є первинним бухгалтерським документом. Відповідно до умов кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», які підписані відповідачем (а.с. 9), базова відсоткова ставка за користування кредитом становить 2,5 % на місяць, але протягом 55 днів пільгового періоду нарахування відсотків здійснювалось за ставкою 0,01% річних. Щомісячний платіж становить 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, який відповідач зобов`язався сплачувати до 25 числа місяця, наступного за звітним. За несвоєчасне погашення заборгованості позичальник повинен платити пеню в розмірі 1/30 частини базової процентної ставки по договору за кожен день прострочення кредиту, а також пеню в розмірі 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. на місяць, що нараховується 1 раз на місяць за наявності прострочення за кредитом або відсотками впродовж 5 або більше днів в разі виникнення прострочення на суму більше 50 грн. Згідно з цими умовами, в разі порушення строків платежів за будь-яким грошовим зобов`язанням більш ніж на 30 днів позичальник повинен сплатити штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісій. Частиною першою статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У відповідності із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила. Початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року № 14-10цс18 зазначено, що суди повинні розмежовувати поняття «строк дії договору» та «строк виконання зобов`язання». Так,\~ строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Поняття "строк виконання зобов`язання" і "термін виконання зобов`язання" охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. В позовній заяві банк стверджував кінцевий термін повернення кредитних коштів відповідає строку дії картки. Відповідно до повідомлення АТ КБ «Приватбанк» від 02 грудня 2019 року [PERSON] згідно умов кредитного договору від 08 серпня 2011 року отримала кредитну картку № [NUMBER] зі строком дії картки до останнього дня 06.2015 року. Наведені обставини також не заперечувались відповідачем та її представником. Таким чином, у межах строку кредитування до 30 червня 2015 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 1 липня 2015 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором. Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу. Відповідно до розрахунку позивача, який не є доказом у розумінні наявності заборгованості відповідача, однак суд приймає його як доказ визнання позивачем обставин по сплаті коштів відповідачем за користування кредитом, останній платіж [PERSON] здійснила 03 грудня 2014 року. Це ж підтверджується випискою по особовому рахунку відповідача. Банк звернувся до суду з позовом 02 вересня 2019 року, тобто після спливу позовної давності навіть щодо останнього щомісячного платежу і щодо погашення кредиту у повному обсязі. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У відповідності з висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленому у постанові від 28 березня 2018 року № 14-10цс18 після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Таким чином, після спливу строку кредитування, тобто після 30 червня 2015 року, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилися, оскільки з часу закінчення строку дії договору відповідальність боржника за невиконання грошового зобов`язання вже визначена положеннями статті 625 ЦК України. Позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів. Оскільки після спливу строку кредитування у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, то до вимоги позивача про стягнення таких процентів за період з 01 липня 2015 року по 31 липня 2018 року позовна давність не може бути застосована. При цьому суд зазначає, що Умови та Правила надання банківських послуг, у пункті 1.1.7.31 яких установлено позовну давність тривалістю в 50 років, не містять підпису відповідача. Судом не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що ці Умови та Правила\~ АТ «ПриватБанк» не змінювалися і на час укладення кредитного договору саме ці Умови розуміла відповідач, підписуючи анкету-заяву позичальника, а також те, що ці Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника. У анкеті-заяві позичальника від 08 серпня 2011 року посилання на домовленість сторін щодо збільшення строку давності відсутнє. Відсутній і окремий договір про збільшення строку давності. Таким чином, Умови, які знаходяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, у анкеті-заяві позичальника відсутнє посилання на збільшення строку давності, а тому відсутні підстави вважати, що сторони збільшили позовну давність за вимогами про стягнення кредитної заборгованості до 50 років. Враховуючи наведене, а також те, що відповідачем подана заява про застосування строку позовної давності, суд вважає, що в позові належить відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача належить стягнути документально підтверджені витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved