Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

До Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 20 травня 2020 року надійшла позовна заява адвоката Бутко Олександра Олександровича від імені та в інтересах [PERSON] (надалі - Позивач) до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (надалі - Відповідач) про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві (а.с. 1-2). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ від 20 травня 2020 року визначено головуючого - суддю Чайкіну О.В. Ухвалою судді від 21 травня 2020 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 13-14). На виконання вимог статтей 178, 191, 278 ЦПК України Відповідачем 17 червня 2020 року подано відзив на позов, та надано докази його направлення сторін Позивача (а.с. 18-25). Позивач, у строк, визначений статтями 199, 278 ЦПК України, з урахуванням ухвали про прийняття позову та відкриття провадження у справі, правом подання відповіді на відзив не скористався. Сторони в судове засідання не викликались. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Клопотань про про виклик у судове засідання сторін не надходило. Підстав для призначення судового засідання з ініціативи суду не вбачається. Враховуючи викладене, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, що кореспондується з положеннями частини 5 статті 279 ЦПК України. Стислий виклад позовних вимог та заперечень відповідача. Позивач зазначає, що 05 жовтня 2000 року під час виконання трудових обов`язків акумуляторниці Криворізького державного гірничо - металургійного комбінату «Криворіжсталь», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» внаслідок неправомірних дій електромонтера [PERSON] , а саме завдання потерпілій відкритої черепно - мозкової травми, у віці 34 років загинула мати Позивача у справі - [PERSON] . Відповідно до розділу 10 Акту форми Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом № 65 від 12 жовтня 2000 року, особою чиї дії призвели до смертельного нещасного випадку був визнаний електромонтер [PERSON] , який порушив пункт 11.1 Правил внутрішнього розпорядку для працівників Криворізького державного металургійного комбінату «Криворіжсталь». Вину самої загиблої у нещасному випадку матеріалами розслідування не встановлено. З обгрунтування позовних вимог вбачається, що Позивач внаслідок смерті його матері зазнав моральної шкоди, яка полягає у тому, що він у віці 8 років втратив рідну йому людину, яка самостійно його виховувала та утримувала. Під час навчання у середній школі Позивач сильно комплексував з приводу відсутності у нього матері, усвідомлюючи, що він на відміну від інших дітей, не має ні батька, ні матері, що завдавало йому додаткових моральних переживань. Внаслідок смерті матері істотно погіршився матеріальний стан Позивача, оскільки після смерті матері його утримувала бабуся - пенсіонерка. Неспроможність у повній мірі задовольнити свої нагальні матеріальні потреби, зокрема у належному харчуванні, сучасному одязі, тощо, завдали Позивачу додаткових моральних переживань. Позивач до досягнення повноліття був позбавлений материнської опіки, турботи та матеріальної підтримки, що також тривалий час завдавало Позивачу глибоких моральних переживань. Позивач просить суд стягнути з Відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди в зв`язку із загибеллю матері 275000 гривень без утримання податку з доходу фізичних осіб. Представник Відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у суду відсутні правові підстави для покладання на відповідача відповідальності за смерть [PERSON] , оскільки причинами настання нещасного випадку, є порушення [PERSON] статті 115 Карного процесуального кодексу та пункту 2.1 «Правил внутрішнього розпорядку для працівників Криворізького державного металургійного комбінату «Криворіжсталь». Відповідно до Акту «Про нещасний випадок» нещасний випадок не був пов`язаний з виробництвом, навіть в назві відсутня згадка про причетність підприємства до такої обставини. Оскільки нещасний випадок, що стався з мамою позивача не був таким, що пов`язаний з виробництвом, підприємство не повинно відшкодовувати завдану моральну шкоду. Крім іншого, відсутні обґрунтовані підстави для обрання ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» відповідачем по справі. Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 22 листопада 2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Дзержинської районної ради м. Кривого Рогу, є матір"ю [PERSON] , [INFO] , про що в книзі записів актів громадського стану про народження 20 серпня 1992 року зроблено відповідний запис за № 633 (а.с. 8). [PERSON] померла [INFO] у віці 34 роки, про що в книзі реєстрації актів про смерть 11 жовтня 2000 року зроблено запис за № 1135, причина смерті - відкрита черепна-мозкова травма. Вказаний факт підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Довгинцівської районної ради м. Кривого Рогу від 11.10.2000 (а.с. 3) [PERSON] загинула під час виконання трудових обов`язків 05 жовтня 2000 року, під час виконання роботи на посаді акумуляторниці Криворізького державного гірничо - металургійного комбінату «Криворіжсталь», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг». Причина смерті - неправомірні дії електромонтера Криворізького державного гірничо - металургійного комбінату «Криворіжсталь» [PERSON] , а саме завдання потерпілій відкритої черепно - мозкової травми (а.с.4-6). Відповідно до розділу 10 Акту форми Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом № 65 від 12 жовтня 2000 року, особою чиї дії призвели до смертельного аешасного випадку був визнаний електромонтер [PERSON] , який порушив пункт 11.1 Правил внутрішнього розпорядку для працівників Криворізького державного металургійного комбінату «Криворіжсталь». Вину самої загиблої у нещасному випадку матеріалами справи не встановлено. (а.с. 6) Нормативно-правове обґрунтування Оскільки [PERSON] - мати позивача, знаходилася в трудових відносинах з Відповідачем, то правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою ХІ КЗпП України. Відповідно до вимог статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно з частинами першою - третьою статті 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Оскільки закон покладає обов`язок створення безпечних і нешкідливих умов праці, власник або уповноважений ним орган несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, а також за моральну шкоду, заподіяну потерплому внаслідок фізичного чи психічного впливу небезпечних умов праці. Власник звільняється від відшкодування шкоди, якщо доведе, що шкода заподіяна не з його вини. Відповідно до статті 22 Закону України «Про охорону праці» роботодавець повинен організувати розслідування нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнським об`єднанням профспілок. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України, відповідно в п. 5 Постанови «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. За загальним правилом про дію нормативно-правового акту в часі до кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце (ст. 58 Конституції України). Згідно зі ст.ст.440, 440-1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що діяв на час виникнення спірних правовідносин), шкода, спричинена особі чи майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному об`ємі особою, яка завдала шкоди. Моральна шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Відповідно до ст.441 ЦК УРСР організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків. Крім того, відповідно до ч.2 ст.456 ЦК УРСР в разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ч.1,3 ст. 13 ЗУ «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників в галузі охорони праці. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Також, у відповідності до вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності згідно ст.83 ЦК України УРСР 1963 року не застосовуються. Дана норма також регламентується п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди). Процедура проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися з працівниками на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форм власності або в їх філіях, представництвах, інших відокремлених підрозділах на час смерті матері Позивача була врегульована Постановою КМУ від 10 серпня 1993 року № 623 «Про Положення про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на підприємствах, в установах і організаціях» (далі - Порядок № 623), в редакції, чинній на момент виниклих правовідносин. За змістом пункту 1 Порядку № 623 розслідуванню підлягали травми, у тому числі отримані внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострі професійні захворювання і гострі професійні отруєння та інші отруєння, теплові удари, опіки, обмороження, утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, ушкодження, отримані внаслідок аварій, пожеж, стихійного лиха (землетруси, зсуви, повені, урагани та інші надзвичайні події), контакту з тваринами, комахами та іншими представниками фауни і флори (далі - нещасні випадки), що призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності перевести потерпілого на іншу (легшу роботу) терміном не менш як на один робочий день, а також випадки смерті на підприємстві. Згідно з пунктом 2 Порядку № 623 обставиною, за якою нещасний випадок визнається таким, що пов`язаний з виробництвом, і складається акт за формою Н-1, є перебування на робочому місці, на території підприємства або в іншому місці роботи протягом робочого часу, або за дорученням власника в неробочий час, під час відпустки, у вихідні та святкові дні; приведення в порядок знарядь виробництва, засобів захисту, одягу перед початком роботи і після її закінчення, виконання заходів особистої гігієни; проїзду на роботу чи з роботи на транспорті підприємства або на транспорті сторонньої організації, яка надала його згідно з договором (заявкою), за наявності розпорядження власника; використання власного транспорту в інтересах підприємства з дозволу або за дорученням власника; провадження дій в інтересах підприємства, на якому працює потерпілий ; ліквідації аварій, пожеж та наслідків стихійного лиха на виробничих об`єктах і транспортних засобах, що використовуються підприємством; надання підприємством шефської допомоги; перебування на транспортному засобі або на його стоянці, на території вахтового селища, у тому числі під час змінного відпочинку, якщо причина нещасного випадку пов`язана з виконанням потерпілим трудових (посадових) обов`язків або з дією на нього виробничого фактора чи середовища ; прямування працівника до (між) об`єкта (ми) обслуговування за затвердженими маршрутами або до будь-якого об`єкта за дорученням власника. Відповідно до пункту 5 Порядку№ 623 нещасні випадки, пов`язані із заподіянням тілесних ушкоджень іншою особою, або вбивство працівника під час виконання, або у зв`язку з виконанням ним трудових (посадових) обов`язків незалежно від порушення кримінальної справи розслідуються відповідно до цього Положення. Такі випадки беруться на облік і про них складається акт за формою Н-1. Отже, діючим на момент смерті матері Позивача - [PERSON] законодавством вбивство під час перебування на робочому місці відносилось до нещасних випадків на виробництві. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Висновки за результатами розгляду матеріалів справи На суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всім доказам, якими суд керувався при вирішенні позову. Суд не спростовує висновки наданих документів щодо наявності вини [PERSON] у загибелі [PERSON] , проте вважає, що згідно представлених документів у нещасному випадку мається також вина роботодавця в частині неналежного виконання своїх обов`язків, а також саме роботодавці не здійснювали належний контроль, що призвело до нещасного випадку виходячи з наступного. Статтею 7 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992р. N 2694-XII (зі змінами та доповненнями), які діяли на час виникнення правовідносин, передбачено, що умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Стаття 153 Кодексу законів про працю України передбачено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. З трудової книжки загиблої [PERSON] та Акту про нещасний випадок який стався із нею, встановлено, що [PERSON] працювала у Відповідача акумуляторщиком, нещасний випадок стався у робочій час на території підприємства. Крім того, [PERSON] , вина якого у настанні нещасного випадку на виробництві також встановлена Актом за формою Н-1. Акт, складений за формою Н-1 за фактом смерті [PERSON] підприємством Відповідача не оскаржувався. Відповідачем не скористався обов"язком доведення відсутності своєї вини, та не надав до суду доказів, які б доводили відсутність вини підприємства у нещасному випадку. Як вище судом зазначалось, відповідно до Закону України «Про охорону праці» та ст. 153 КЗпП України, саме на власника підприємства покладається обов`язок щодо створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові. З письмових матеріалів справи достовірно встановлено, що відповідачем не було достатньо створено безпечні умови праці, а тому він також несе відповідальність, включаючи і компенсації за заподіяну позивачу моральну шкоду. Відповідачем не доводився факт відшкодування ним позивачу моральної шкоди. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до відповідача є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства. З письмових матеріалів справи встановлено, що позивач переносить моральні страждання, оскільки внаслідок смерті матері позивач постійно перебуває у напруженому психічному стані. Позивач залишилась без любові зі сторони матері, без її підтримки. Отже смертю матері позивачу завдано глибоких моральних страждань. Крім того, на момент смерті матері, позивачу було лише 8 років, проживали разом з матірю, батька не мав. При визначенні розміру відшкодування, суд враховує роз`яснення, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", згідно чого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Так, обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд враховує, характер та обсяг її душевних страждань, в зв`язку зі смертю близької людини, враховує той факт, що дійсно позивач є сином померлого; наслідки викликані заподіяною шкодою - смертю найбільш близької людини; перенесені та діючі у теперішній час душевні страждання та переживання; тривалість перенесених страждань; зміни в житті викликані смертю батька, час, що пройшов з моменту смерті близької людини та до моменту звернення до суду, вважає за можливе стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю батька, грошові кошти в сумі 165000,00 гривень. При зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою. Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року справа № 761/11472/15-ц. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Відтак, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», пропорційно до задоволених вимог, суд стягує з відповідача з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» в дохід держави судовий збір в сумі 1650,00 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial