Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до Сихівського районного суду м.Львова з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Броварського районного округу Київської області Гамзатова Аліна Анатоліївна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольга Леонідівна визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою Аліною Анатоліївною від 25 липня 2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 936 щодо стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" заборгованості в розмірі 87 701,80 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 25.07.2019 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А. А. вчинено виконавчий напис за реєстраційним №936 про стягнення з нього на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в сумі 87 701,69 грн. за період з 16.01.2019 по 18.07.2019 по кредитному договору № 611642475 від 20.06.2013. На підставі вказаного виконавчого напису, 15.08.2019 року приватним виконавцем Юхименко О. Л. видано постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 59809002 про стягнення з відповідача заборгованості на користь ТзОВ «Вердикт Капітал». Вказує, що виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушеннями норм чинного законодавства, зокрема при вчиненні спірного виконавчого напису, нотаріус посилався на пункт 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, однак даний пункт вказаного Переліку передбачає стягнення заборгованості за лише нотаріально посвідченими договорами. Позивач стверджує, що виконавчий напис виданий з порушенням трирічного терміну звернення стягувача, оскільки термін кредитної лінії становив 2 роки, тобто завершився 19.06.2015, виконавчий напис вчинений незаконно, і є достатні правові підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою від 05.01.2021 прийнято до провадження справу та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 21.01.2021 задоволено заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса. 03.02.2021 від відповідача ТзОВ «Вердикт Капітал» до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач посилається на підпункти 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, вказує на те, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Разом з відзивом від відповідача до суду надійшло клопотання про зменшення витрат на правову допомогу. 08.02.2021 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив в якій зазначено, що у відзиві на позовну заяву відповідачем процитовано законодавство, але не наведено аргументів, які б спростовували доводи позивача, викладені у позовній заяві. Від приватного нотаріуса та приватного виконавця письмових пояснень щодо позову до суду не надходило. Відповідач та треті особи в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи. 09.04.2021 представник позивача подав до суду заяву за змістом якої позов підтримує в повному обсязі, просить такий задоволити, а розгляд справи проводити у його відсутності. У зв`язку з неявкою сторін та з врахуванням поданого представником позивача клопотання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що між позивачем та ПАТ «Альфа - Банк» 20.06.2013 укладено кредитний договір № 161142475, який складався з анкети - заяви про акцепт та додатку до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, згідно яких позивачу було оформлено картку «Максимум - готівка» строком дії 2 роки у гривні. 25.07.2019 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою Аліною Анатоліївною вчинено виконавчий напис за реєстраційним №936 про стягнення з позивача заборгованості в сумі 87 701,69 грн. за період з 16.01.2019 по 18.07.2019 по кредитному договору № 611642475 від 20.06.2013. Виконавчий напис набрав чинності з дня його вчинення і був пред`явленний до виконання приватному виконавцеві виконавчого округу міста Києва - Юхименко О.Л. за заявою відповідача про примусове його виконання. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем Юхименко О.Л. відкрито виконавче провадження на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 59809002 від 15.08.2019 року. В ході виконавчого провадження ВП № 59809002 приватним виконавцем звернуто стягнення на доходи Позивача, що підтверджується довідками № 518 від 28.10.2020 та № 517 від 28.10.2020, вид. ЛМКП «ЛЬВІВТЕПЛОЕНЕРГО». Згідно п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій), визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Отже, відповідно до змісту наведених вище норм законодавства вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Тобто відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. В свою чергу, при вчиненні вище вказаного виконавчого напису, нотаріус посилався на пункт 1 Переліку документів, однак даний пункт вказаного Переліку передбачає стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами, яким кредитний договір №611642475 від 20.06.2013 року не являється, оскільки складається лише з Анкети - заяви про акцепт та Додатку до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 20.06.2013, що при вчинені виконавчого напису приватним нотаріусом не було враховано та порушено Постанову Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Водночас, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Оскільки нотаріусу не було надано нотаріально посвідченого договору, суд вважає, що відповідач у спірному випадку не надав нотаріусу документи, які б належним чином та безумовно підтверджували безспірність заборгованості позивача. Отже, спірний виконавчий напис фактично вчинено на підставі пункту 2 вказаного переліку Постанови №1172, а саме: стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. У той же час пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року, на час його застосування, був визнаний судом незаконним та не чинним, а саме Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили. В подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду постановою від 20 червня 2018 року відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитного договору, укладеного між позивачем та ПАТ "Альфа Банк" у простій письмовій формі. Тобто, оспорюваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом в період часу, коли діючим законодавством не було передбачено можливості вчинення виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин (п.2 Постанови № 1172). Крім того, зі змісту виконавчого напису нотаріуса вбачається, що стягненню підлягає заборгованість (в тому числі сума кредиту, відсотки, штраф і пеня) за період з 16.01.2019 по 18.07.2019, хоча строк кредитування згідно умов кредитного договору становив 2 роки. Відповідно до ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Наведене свідчить, що з дня виникнення права вимоги минуло більше, ніж три роки. Нотаріус не перевірив додержання строків на звернення із заявою про вчинення виконавчого напису, не надав цим обставинам відповідної оцінки. Отже, нотаріусом також допущено порушення вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат», якою визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Разом з тим, всі вище викладені обставини свідчать, що вчинення виконавчого напису про стягнення з Позивача на користь Відповідача заборгованості в сумі 87 701,69 грн., за період з 16.01.2019 по 18.07.2019 по кредитному договору №611642475 від 20.06.2013, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України. Крім того, зважаючи на викладене вище та специфіку виконавчого напису нотаріуса, як документа на підставі якого здійснюється стягнення з боржника, виконавчий напис у разі встановлення факту його вчинення нотаріусом з порушенням вимог законодавства, визнається судом таким, не підлягає виконанню в повному обсязі. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. На підставі викладеного та враховуючи те, що кредитний договір № 161142475, укладений між позивачем та ПАТ «Альфа - Банк» 20.06.2013 не є нотаріально посвідченим, що суперечить п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, а відтак не є документом, який належним чином та безумовно підтверджує безспірність заборгованості позивача,суд приходить до висновку про відсутність підстав для вчинення виконавчого напису, а відтак такий не підлягає виконанню. Здійснюючи розподіл судових витрат, суд враховує таке. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із п. 2 ч. 3ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Данілов проти України»). Аналогічні висновки містяться у додатковій постанові Верховного Суду від 24.01.2019 року по справі № 910/15944/17. Встановлено, що правнича допомога надавалась позивачу [PERSON] адвокатом Ісканін М.С. на підставі договору про надання правничої допомоги від 29.10.2020. Разом із заявою про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, представник позивача подав до суду: копію договору про надання правничої допомоги від 29.10.2020, копію акту прийому - передачі наданих послуг від 07.04.2021, квитанцію про оплату послуг. Згідно із вищевказаними доказами щодо надання професійної правничої допомоги, загальна вартість наданих послуг адвокатом Ісканін М.С. складає 4500 грн. Дослідивши надані докази на підтвердження витрати на професійну правничу допомогу адвоката, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4500 грн., які можна вважати необхідними і неминучими для позивача, який був змушений до залучення професійної допомоги адвоката. Крім того, з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені останнім витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн.що підтверджені відповідною квитанцією. На підставі ст.ст.18,512,513,1048-1050 ЦК України, ст.50,87-88 Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5та та

Outcome: approved