Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-22 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернувся [PERSON], посилаючись на те, що відповідно до погосподарських книг [PERSON] сільської ради за 1986 - 1990, 1991 - 1995 роки та довідки [PERSON] сільської ради житловий будинок №7 по вулиці Коберника (зараз - [PERSON]) в селі Красилівка Ставищенського району Київської області, 1956 року побудови належав до майна колгоспного двору. Головою колгоспного двору на час його припинення 15 квітня 1991 року була [PERSON], а єдиним членом - він [PERSON], які згідно діючих на той час ст. ст. 120,123 ЦК УРСР (1963 р.) та Закону України "Про власність" набули права власності на майно колгоспного двору в рівних частках. 21 листопада 2017 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла вищевказаний житловий будинок та земельні ділянки розташовані за цією ж адресою [PERSON]. 12.12.2017 року назву вулиці «Коберника» перейменовано на «Олександра Бачинського». 04 січня 2018 року померла [PERSON], спадщину після її смерті прийняли [PERSON] та його сестри [PERSON] і [PERSON], подавши до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину. Непрацездатним спадкоємцем, який незалежно від змісту заповіту має право на обов'язкову частку у спадщині, і постійно проживав разом із спадкодавцею до дня смерті є він. Заповіт спадкодавці не порушив його право, як спадкоємця на обов'язкову частку в спадщині, оскільки у випадку спадкування за законом, її розмір становив би 1/6 частину. [PERSON] сільська рада свідоцтва про право власності на ім'я померлої не видала, що позбавляє його можливості оформити свої спадкові права в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі. Як видно з технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок на земельній ділянці розташовані: житловий будинок літер «А-1» загальною площею 58.8 м2, житловою площею 35.9 м2, погріб з шийкою літер «В», прибудова літер «а», сарай-прибудова літер «б», сарай літер «Б», сарай літер «Г», убиральня літер «Д», колодязь питний 1/2 №1, огорожа №2, хвіртка №3, ворота №4, вартістю 189985 гривень. Земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку приватизована. Реєстрація права власності на житловий будинок №7 по вулиці Коберника (зараз - [PERSON]) в селі Красилівка Ставищенського району Київської області до 01.01.2013 року не проводилася. Позивач просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті 04 січня 2018 року [PERSON] на 1/2 частину житлового будинку №7 по вулиці Олександра Бачинського в селі Красилівка Ставищенського району Київської області та право власності в порядку визначення частки з майна колгоспного двору на 1/2 частину вказаного житлового будинку, загальною площею 58,8 м2, житловою площею 35,9 м2, вартістю 189985 гривень. В підготовче судове засідання позивач та його представник [PERSON] не зявилися, подали до суду заяву з зазначенням, що позовні вимоги підтримують та просять справу розглядати у їх відсутність (а. с. 17). Представник відповідача [PERSON] сільської ради в підготовче судове засідання не прибув, до суду із сільської ради надійшло клопотання про визнання позовних вимог та розгляд справи у відсутність представника сільської ради (а. с. 37). Треті особи: [PERSON] та [PERSON] в підготовче судове засідання не прибули, про розгляд справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, розглянувши матеріали справи, письмове клопотання представника відповідача [PERSON] сільської ради про визнання позову та дослідивши письмові докази, вважає, що визнання представником відповідача позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Встановлено,\~що відповідно\~до погосподарських\~книг [PERSON]\~сільської ради\~за 1986-1990,\~1991-1995\~(а.с.\~13-16)\~та довідок\~[PERSON] сільської\~ради (а.\~с.\~9-10)\~житловий будинок\~№7 по вулиці Бачинського Олександра (після перейменування вул. „Коберника) в селі Красилівка, належав до майна колгоспного двору. На час припинення колгоспного двору (станом на 15 квітня 1991 року) в ньому проживали та відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК України (1963 р.) не втратили права на частку в його майні голова двору [PERSON] та позивач [PERSON], які набули право власності на житловий будинок як майно колгоспного двору в рівних частках, кожен на 1/2 частину. Рішенням 20 сесії 7 скликання [PERSON] сільської ради Ставищенського району Київської області від 12.12.2017 року №571 вулицю Коберника переіменовано на вулицю [PERSON] (а. с. 16). Проте, свідоцтво про право власності [PERSON] сільською радою на вищевказаний будинок на імя [PERSON] та позивача [PERSON] не видавалось (а. с. 15), реєстрація права власності на даний житловий будинок згідно відповіді КП КОР Південне БТІ до 01.01.2013 р. не проводилась (а. с. 25 зв.) та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майновідсутні (а. с. 41-42). Земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок приватизована, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю III-КВ №080594 (а.с. 14). З матеріалів\~спадкової справи\~(а.\~с.\~18-27)\~встановлено,\~що 1\~січня 2018\~року [PERSON] померла\~(а.с.\~21\~зв.), 21\~листопада 2017\~року остання\~склала заповіт\~(а.\~с.\~24),\~яким заповіла\~вищевказаний житловий\~будинок та\~земельні ділянки\~розташовані за\~цією ж\~адресою [PERSON].\~Земельну ділянку\~для ведення\~товарного сільськогосподарського\~виробництва: дочкам (третім особам) [PERSON] та [PERSON], остання, з яких відповідно до ст. ст. 1223 ч. 1, 1269 ч. ч. 1, 2, ст. 1270 ч. 1 ЦК України, подала до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк, а [PERSON] подала до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини на користь своєї сестри [PERSON] (а. с. 20-21). Постановою від\~17\~липня 2018 року за № 544/02-31 державний нотаріус\~Ставищенської районної\~державної нотаріальної\~контори відмовила\~\~позивачу у\~видачі свідоцтва\~про право\~на спадщину\~на вищевказаний\~житловий будинок через відсутність реєстрації права власності на будинок на імя спадкодавця та неможливість її здійснити через припинення його правоздатності (а.с. 19). Відповідно до технічного паспорту вказаний будинок, 1968 року побудови, загальною площею 58,8 м2 житловою площею 35,9 м2 вартістю 189985 гривень. На земельній ділянці розташовані: житловий будинок літер «А-1» загальною площею 58,8 м2, житловою площею 35,9 м2, погріб з шийкою літер «В», прибудова літер «а», сарай-прибудова літер «б», сарай літер «Б», сарай літер «Г», убиральня літер «Д», колодязь питний 1/2 №1, огорожа №2, хвіртка №3, ворота №4 (а. с. 11-13). Листом № 175 від 17.04.2018 р. [PERSON] сільська рада відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності на його імя [PERSON] через припинення її правоздатності (а. с. 15). Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК України (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. За статтею 1218 Цивільного Кодексу України до складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч. 1, 3 ст. 1223 ЦК України Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Як видно із частини 1 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом. В частині 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року\~№ 1952-IV вказано, що державна реєстрація\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень\~-\~офіційне визнання\~і підтвердження\~державою фактів\~набуття,\~зміни або\~припинення речових\~прав на\~нерухоме майно,\~обтяжень таких\~прав шляхом\~внесення відповідних\~відомостей до\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно.\~В ч.\~1\~ст.\~3\~вказаного Закону\~передбачено обовязковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав. Частинами 2, 3 ст.\~3 Закону\~України «Про\~державну реєстрацію\~оречових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень»\~передбачено,\~що речові права\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяження,\~що підлягають\~державній реєстрації\~відповідно до\~цього Закону,\~виникають з\~моменту такої\~реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:\~реєстрація таких\~прав була\~проведена відповідно\~до законодавства,\~що діяло\~на момент\~їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення, (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54 цс 12). З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] та позивач [PERSON] за життя набули право власності на вказаний житловий будинок, як члени колгоспного двору, кожен на ? його частину, а після смерті 1 січня 2018 року позивач [PERSON], крім того, набув також право на спадщину за заповітом на ? частину даного житлового будинку, і оскільки відповідачем позов визнається, то він підлягає задоволенню. Оскільки [PERSON] сільська рада до предявлення позову про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом не оспорювала цього права, відповідно до змісту ст. 141 ЦПК України суд не вирішує питання про стягнення або розподіл судових витрат. Позивач звільнений від сплати судового збору як інвалід 2 групи (а. с. 7).

Outcome: approved