Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування своїх позивних вимог посилалася на те, що під час кримінального провадження відносно її колишнього чоловіка [PERSON], 17.08.2011 слідчим прокуратури Дніпропетровської області в її оселі [ADDRESS] було здійснено обшук та виїмку належного їй майна, а саме: ноутбук ASUS K32F серійний номер A7NOAS308937396, оригінал трудової книжки на її ім'я, оригінали правовстановлюючих документів на комору [ADDRESS], оригінали правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS], ключі та оригінали свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, автомобілі BMW X5 реєстраційний номер [NUMBER] та Range Rover реєстраційний номер [NUMBER]. Постановами слідчого Прокуратури Дніпропетровської області від 19.08.2011 року було накладено арешт на належне їй майно, а саме: квартиру [ADDRESS], комору [ADDRESS], автомобілі BMW X5 р/н [NUMBER] та Range Rover р/н [NUMBER]. В період з 2011 року по грудень 2013 року вона неодноразово зверталась з заявами до різних державних установ про повернення належного їй майна та зняття арешту, оскільки вона не є ні підозрюваною ні обвинуваченою по кримінальній спарві, проте ці заяви та скарги не були розглянуті належним чином. Вилучення та накладення арешту вважає цілком таким, що порушує її права як єдиного законного власника майна, тому просить суд повернути вилучене майно, скасувати постанови слідчого Прокуратури Дніпропетровської області від 19.08.2011, зняти арешт, дії Прокуратури Дніпропетровської області визнати неправомірними, а також стягнути завдану неправомірними діями моральну шкоду в розмірі 20 тисяч гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримали, та пославшись на обставини викладені в позовній заяві просили позов задовольнити в повному обсязі. Представник прокуратури Дніпропетровської області в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що кримінальна справа відносно [PERSON] розглядається в апеляційній інстанції та остаточного рішення, на момент судового засідання по цій цивільній справі, не має, а скасування постанов слідчого Прокуратури Дніпропетровської області про накладення арешту на майно від 19.08.2011 у порядку цивільного судочинства неможливо. Моральна шкода, так само як і її розмір, є недоведеними. Представник третьої особи Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином. Надав до суду заяву в якій просив розглядати справу за його відсутністю, проти задоволення позову не заперечував. Заслухавши осіб, які приймають участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Судом встановленому, що [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS], на підставі договору дарування укладеного 22.12.2006 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності (а.с.23-24). Також [PERSON] належить на праві приватної власності комора [ADDRESS], на підставі договору дарування укладеного 03.12.2007 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності (а.с.21-22). Крім того, [PERSON] належить на праві приватної власності автомобіль BMW Х5 р/н [NUMBER], що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER]від 08.11.2007 року (а.с.20). Також в користуванні позивача, на підставі довіреності власника [PERSON], знаходився автомобіль Range Rover р/н [NUMBER]. Відповідно до постанов слідчого Прокуратури Дніпропетровської області від 19.08.2011 року, було накладено арешт на майно, що належить [PERSON], а саме: комору [ADDRESS], квартиру [ADDRESS], автомобіль Range Rover р/н [NUMBER] та автомобіль BMW Х5 р/н [NUMBER]. Під час обшуку квартири [ADDRESS] були вилучені ноутбук ASUS модель К32F серійний номер А7NOAS308927296, оригінали правовстановлюючих документів на комору [ADDRESS], оригінали правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS], оригінали свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, ключі від автомобілів та автомобілі BMW X5 реєстраційний номер [NUMBER] та Range Rover реєстраційний номер [NUMBER]. Судом встановлено, що під час досудового слідства по кримінальній справі відносно [PERSON]. Прокуратурою Дніпропетровської області вказане вище майно не було приєднано до справи у якості речових доказів. Крім того, під час обшуку та виїмки 17.08.2011 за адресою [ADDRESS], яке належить на праві власності [PERSON] була вилучена трудова книжка на ім'я [PERSON] В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] не є стороною кримінального провадження. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська в 26.01.2001 року, право власності на вказане майно було набуто позивачкою у 2006-2008 роках, а кримінальна справа відносно [PERSON] порушена у липні 2011 році. Вилучені автомобілі, ноутбук, трудова книжка, правовстановлюючі документи на нерухоме майно та ключі від автомобілів, а також нерухомість, яка належить позивачу на праві власності,на яку накладено арешт, не були вказані у додатку до обвинувального висновку та у вироку, в якості речових доказів по кримінальній справі відносно колишнього чоловіка позивача - [PERSON], як це передбачено кримінально-процесуальним кодексом. Вказаний факт представник прокуратури в судовому засіданні не заперечувала. Статтею 126 КПК України передбачено, що забезпечення цивільного позову і можливої конфіскаціх майна проводиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які за законом несуть матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось. Оскільки позивачка не є стороною кримінального провадження, порушене відносно її колишнього чоловіка, майно на яке було накладено арешт та яке було вилучене під час обшуку набуто нею протягом 2006-2008 років, вилучені речі не були долучені до кримінальної справи як речові докази, суд вважає вимоги про визнання дій неправомірними, зняття арешту та поверненню майна відповідачем, такими, що підлягають задоволенню. Згідно із ст. 8 Конституція України має найвищу юридичну силу, її норми є нормами прямої дії, а звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Ст. 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 27.08.1976 р. "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Крім того, в актах матеріального права встановлюються винятки з правил розподілу обов'язку у доказуванні. Факти, які презуміруються, мають бути включені до предмета доказування. Предметом доказувальної презумпції в справах про звільнення майна з-під арешту є встановлене припущення про те, що майно, яке є власністю особи, вважається його власністю, поки не доведено інше. Позивачкою також заявлена вимога про відшкодування моральної шкоди, яка полягає у фізичних і душевних стражданнях, які виразилися у порушенні її звичайного способу життя, позбавленні в захисті її прав та законних інтересів під час кримінального провадження відносно її колишнього чоловіка, перенесенні нервового стресу, приниженню ділової репутації, неможливістю влаштуватись на роботу. Моральну шкоду позивачка оцінює в 20 000 грн. Згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її надмірного збагачення за рахунок держави. Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. У відповідності до вимог п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року (зі змінами та доповненнями) при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивач посилається на порушення Прокуратурою Дніпропетровської області її особистих немайнових прав, які потягли за собою настання негативних наслідків у вигляді моральної шкоди та матеріальних витрат на доведення своєї правоти в суді. В обґрунтування вимог стягнення моральної шкоди позивач як в позовній заяві так і під час розгляду справи судом зазначила, що понесена нею моральна шкода в результаті встановленого порушення підлягає стягненню в грошовій формі та не може бути відшкодована просто фактом встановлення порушення судом. Частково задовольняючи вимоги, суд виходить з того, що загальне правило про розподіл тягаря доказування, встановлене ст. 60 ЦПК, яке передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, у відповідності зі ст. 23 ЦПК України, суд встановив порушення Прокуратурою Дніпропетровської області прав позивачки, а також те, що наведені в обґрунтування цієї вимоги доведені в судовому засіданні та враховуючи вимоги розумності та справедливості, а також те, що неправомірні дії відповідача самі по собі становлять достатню справедливу сатисфакцію, приходить до висновку, що вимога про стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню в розмірі 5 000 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України з Прокуратури Дніпропетровської області на користь позивачки підлягає стягненню витрати судовий збір в розмірі 487,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial