Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду шляхом подання позовної заяви до відповідача ДП «Жовтневе лісове господарство», в якій просив стягнути з останнього на його користь заборгованість по заробітній платі за січень, лютий 2019 року у сумі 3934,76 гривень та покласти судові витрати на відповідача. В обґрунтування позову зазначив, що 14 грудня 2015 року він був прийнятий на посаду провідного юрисконсульта Державного підприємства «Жовтневе лісове господарства», будь-яких порушень трудової та виконавчої дисципліни позивач при виконанні своїх посадових обов`язків не допускав. Наказом Державного підприємства «Жовтневе лісове господарства» №274 від 29 грудня 2017 року позивачу була встановлена надбавка за складність, напруженість у роботі у розмірі 30% від посадового окладу в місяць, яка виплачувалась позивачу щомісяця, починаючи з 01 січня 2018 року. Термін дій зазначеного наказу встановлений не був. Однак, з 01 січня 2019 року відповідач без будь-якого попередження, передбаченого ч. 3 ст. 32 КЗпП України, та пояснень причин, не здійснює виплату вищевказаної надбавки. При цьому, складність та напруженість у роботі позивача істотно не змінювалась порівняно з умовами праці під час виплати надбавки. Невиплата відповідачем встановленої вищевказаним наказом надбавки призвела до суттєвого зменшення розміру заробітної плати позивача. Оскільки, зазначена надбавка входить до складу заробітної плати, а зміна умов оплати труда відноситься до зміни суттєвих умов праці, відповідач повинен був за два місці попередити його про такі зміни, але не зробив цього. Тому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за січень та лютий 2019 року у розмірі 3934 грн.67 коп. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 07 березня 2019 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. У вказаний в ухвалі строк позивач усунув зазначені в ухвалі недоліки. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15 березня 2019 року відкрито провадження і справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 11 квітня 2019 року до суду від відповідача, за підписом т.в.о. директора Касяненка О.В., надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечував проти задоволення позову посилаючись на наступне. Надбавка за складність, напруженість в роботі не носить обов`язкового характеру і встановлюється та виплачується в межах фонду оплати праці. Дійсно, на підставі наказу №274 від 29.12.2017 позивачеві з 01.01.2018 по 31.12.2018 виплачувалась така надбавка у розмірі 30% від посадового окладу в місяць на період виконання позивачем функцій уповноваженої особи з питань запобігання та виявлення корупції на ДП «Жовтневе лісове господарство». Але, у зв`язку з погіршенням фінансового стану підприємства, наказом №299 від 29.12.2018 була зупинена дія вказаного наказу. Крім того, наказом №21 від 17.01.2019 виконання функцій уповноваженої особи з питань запобігання та виявлення корупції на ДП «Жовтневе лісове господарство» покладено на т.в.о. головного лісничого Яковлева О.М. Тому вважає, що підстав для задоволення позову немає і просив відмовити у його задоволенні. В подальшому директором Державного підприємства «Жовтневе лісове господарство» Курочка І.А. надана заява про визнання позову, в якій він зазначив, що погоджується з позовними вимогами та не заперечує проти розгляду справи. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 24 грудня 2019 року у прийнятті визнання позову відповідачем відмовлено та продовжено судовий розгляд. Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує та просить розглянути справу без його участі. Представник відповідача - в.о. директора Державне підприємство «Жовтневе лісове господарство» Курочка І.А. надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. У судовому засіданні встановлено, що з 14.12.2015 позивач прийнятий на посаду провідного юрисконсульта у Державному підприємстві «Жовтневе лісове господарство». Наказом директора ДП «Жовтневе лісове господарство» №274 від 29.12.2017 позивачеві, на підставі його рапорту та у зв`язку з виконанням ним додаткових функцій уповноваженої особи з питань запобігання та виявлення корупції на ДП «Жовтневе лісове господарство», була встановлена надбавка за складність, напруженість у роботі у розмірі 30% від посадового окладу щомісячно. Відповідно до наказу директора ДП «Жовтневе лісове господарство» №2 від 09.01.2018 позивача було призначено уповноваженою особою з питань запобігання та виявлення корупції на державному підприємстві «Жовтневе лісове господарство». У зв`язку з погіршенням фінансового стану підприємства, наказом директора ДП «Жовтневе лісове господарство» №299 від 29.12.2018 з 01.01.2019 було зупинено дію наказів «Про встановлення надбавок за складність та напруженість», зокрема, наказу №274 від 29.12.2017 про призначення надбавки позивачу. Відповідно до наказу директора ДП «Жовтневе лісове господарство» №4 від 02.01.2019 позивача призначено уповноваженою особою з питань запобігання та виявлення корупції на державному підприємстві «Жовтневе лісове господарство». Наказом директора ДП «Жовтневе лісове господарство» №13 від 08.01.2019 скасовано дію наказу № 4 від 02.01.2019 та відповідно до наказу №14 від 08.01.2019 виконання функцій уповноваженої особи з питань запобігання та виявлення корупції на ДП «Жовтневе лісове господарство» покладено на головного лісничого Зубко В.В. Наказом директора ДП «Жовтневе лісове господарство» №20 від 17.01.2019 дію наказу № 14 від 08.01.2019 скасовано, та наказом №21 від тієї ж дати виконання функцій уповноваженої особи з питань запобігання та виявлення корупції на ДП «Жовтневе лісове господарство» покладено на т.в.о. головного лісничого Яковлева О.М. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про те, що, незважаючи на подання відповідачем заяви про визнання позову, позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з таких підстав. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст.1 Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" №95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Цьому визначенню відповідає поняття заробітної плати, передбачене у ч.1 статті 94 КЗпП України і ч.1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», як винагороди, обчисленої, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) виплачує працівникові за виконану ним роботу. Регулювання оплати праці працівників незалежно від форм власності підприємства, організації, установи здійснюється шляхом установлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій. Відповідно до ч.3 ст.94 КЗпП України питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 3 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року №137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Крім обов`язку оплатити результати праці робітника, існують також інші зобов`язання роботодавця матеріального змісту. Ці зобов`язання стосуються тих витрат, які переважно спрямовані на охорону праці чи здоров`я робітника (службовця) або на забезпечення мінімально належного рівня його життя, у тому числі й у разі простою - зупинення роботи, що було викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами (форс-мажор) тощо. Такі зобов`язання відповідають мінімальним державним гарантіям, установленим ст.12 Закону України «Про оплату праці». Зазначене дає підстави для висновку, що обсяг заробітної плати найманого працівника становлять винагорода за виконану роботу, про що йдеться у ст. 94 КЗпП України і ст. 1 Закону України «Про оплату праці», та гарантовані державою виплати, передбачені у статті 12 Закону. Праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник, у разі порушення законодавства про оплату праці, має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Таким чином, під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати, яка складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, інших заохочувальних і компенсаційних виплат. За цією нормою основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантії і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До інших заохочувальних і компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках гарантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Частиною другої статті 97 КЗпП України та частиною першою статті 15 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що форми і система оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. В силу ч.1 ст.13 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Положеннями пункту 3 постанови КМУ №1298 від 30.08.2002 (з наступними доповненнями та змінами) «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» установлені надбавки працівникам: а) у розмірі до 50 відсотків посадового окладу (ставки заробітної плати, тарифної ставки): за високі досягнення у праці; за виконання особливо важливої роботи (на строк її виконання); за складність, напруженість у роботі. Граничний розмір зазначених надбавок для одного працівника не повинен перевищувати 50 відсотків посадового окладу. Таке обмеження не поширюється на працівників національних закладів (установ). У разі несвоєчасного виконання завдань, погіршення якості роботи і порушення трудової дисципліни зазначені надбавки скасовуються або зменшуються. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 8 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умови, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування. Згідно з пунктом 2 наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України №546 від 17.10.2011 (з наступними доповненнями та змінами) «Про умови оплати праці працівників бюджетних установ природно-заповідного фонду Держлісагентства України» право на встановлення, зокрема надбавок за складність, напруженість у роботі, надано керівникам бюджетних установ природно-заповідного фонду Державного агентства лісових ресурсів України (далі - установи природно-заповідного фонду) в межах фонду заробітної плати, затвердженого в кошторисах доходів і видатків. Тобто, встановлення надбавки є правом керівника установи в межах фонду заробітної плати. Як вбачається з наказу начальника ДП «Жовтневе лісове господарство» №299 від 29.212.2018 призупинено дію наказів «Про встановлення надбавок за складність та напруженість в роботі», зокрема, наказу № 274 від 29.12.2019, у зв`язку з погіршенням фінансового стану лісгоспу (зниження доходу від реалізації продукції). Вказаний наказ позивачем у судовому порядку не оскаржений та не скасований. Крім того, суд зазначає про те, що відповідно до наказу директора ДП «Жовтневе лісове господарство» №13 від 08 січня 2019 року позивач вже не виконує додаткові функції уповноваженої особи з питань запобігання та виявлення корупції на ДП «Жовтневе лісове господарство», у зв`язку з чим йому було встановлено надбавку за складність і напруженість у роботі. Суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що скасування вказаної надбавки, що суттєво відобразилось на розмірі оплати його праці, є зміною істотних умов праці , про що позивач повинен бути повідомлений не пізніше як за два місяці до вказаних змін, та зазначає наступне. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9 установлено, що зміною в організації виробництва і праці визнається раціоналізація робочих місць, уведення нових форм організації праці, у т. ч. перехід на бригадну або на індивідуальну форму, впровадження передових методів, технологій тощо. Перелік істотних умов праці, передбачений у ч. 3 ст. 32 КЗпП, не є вичерпним і може доповнюватися стосовно кожного конкретного випадку. Зокрема, при змінах в організації виробництва і праці власник має право без згоди працівника змінити розмір і систему оплати праці. Однак, як свідчать надані сторонами докази, у ДП «Жовтневе лісове господарство» не було проведено змін в організації виробництва і праці, а лише з урахуванням фінансового стану підприємства та у відповідності до вимог діючого законодавства було вирішено питання щодо доцільності призупинення виплати певного виду надбавок. Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки скасування виплати позивачу з січня 2019 року надбавки за складність і напруженість у роботі за виконання додаткових функцій уповноваженої особи з питань запобігання та виявлення корупції на ДП «Жовтневе лісове господарство» встановлено на підставі наказу начальника ДП «Жовтневе лісове господарство» №299 від 29.212.2018, який винесений відповідно до вимог чинного законодавства, що регулює трудові відносини та оплату праці, його підписання не пов`язане зі змінами істотних умов праці, вказаний наказ позивачем не оскаржений та у судовому порядку не скасований. Висновки суду узгоджуються із зібраними у справі доказами і не суперечать вимогам законодавства. Відповідно до ч.ч.1,6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач звільнений від оплати судових витрат на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» сума у розмірі 768,40 гривень компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінету Міністрів України.

Outcome: dismissed