Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

Позивач, [PERSON] у червні 2019 року звернувся до суду з позовом про усунення перешкоди в користуванні житловим приміщенням [PERSON] , а саме: квартирою [ADDRESS] шляхом зобов`язання [PERSON] та [PERSON] демонтувати двері спільного коридору за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що є власником на праві приватної власності квартири [ADDRESS] . Однак починаючи з 2007 року фактично позбавлений права користування своєю приватною власністю, оскільки відповідачі постійно чинять перешкоди в користуванні вищевказаним майном. Кіровським районним судом міста Кіровограда в цивільній справі № 2-914/08 було винесено рішення від 02 червня 2008 року яким відповідачів було зобов`язано усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] , шляхом демонтажу дверей у спільному з відповідачами коридорі. В подальшому рішення суду було виконано, але одразу після його виконання фактично з 2008-2009 року двері були знову встановлені, і як вказує позивач, він знову не має змоги потрапити до квартири. Відповідачі не допускають позивача до його квартири, ключі не дають, що позбавляє позивача права користуватись своїм майном на власний розсуд. А тому [PERSON] змушений звернутись до суду за захистом порушених прав. Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда Бершадською О.В. від 10 липня 2019 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с. 18). Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 25 листопада 2019 року витребувано у Обласного комунального підприємства "Кіровоградське обласне об`єдане бюро технічної інвентаризації": - інвентаризаційну справу на квартиру [ADDRESS] , для огляду в судовому засіданні. Витребувано у Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №3" Міської ради міста Кропивницького:- інформацію про мешканців квартири [ADDRESS] . Закрито підготовче провадження по вищевказаній цивільній справі та призначено до судового розгляду по суті (а.с. 61-62). У зв`язку з звільненням судді [PERSON] , з посади судді Кіровського районного суду міста Кіровограда, відповідно до рішення Вищої Ради Правосуддя від 23.06.2020 року та наказу голови Кіровського районного суду міста Кіровограда від 25.06.2020 року № 121-ОС/д, враховуючи що суддя Бершадська О.В. у вказаному випадку не може продовжувати розгляд справи, відповідно до наказу голови Кіровського районного суду міста Кіровограда про передачу справ № 18-АГ від 26.06.2020 року, невирішені судові справи передані для повторного автоматизованого розподілу, та згідно з пунктом 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл матеріалів справи № 404/4240/19, № провадження 2/404/1127/19 (розпорядження № 300 від 16.07.2020 року керівника апарату Кіровського районного суду міста Кіровограда «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи»). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи № 404/4240/19, № провадження 2/404/1127/19 визначено суддю Кіровського районного суду міста Кіровограда Кулінка Л.Д. Цивільну справу № 404/4240/19, № провадження 2/404/1127/19 прийнято до свого провадження та призначено справу до розгляду по суті (ухвала судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 24.07.2020 року) (а.с. 118). Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. В судове засідання, призначене на 08.02.2021 року не з`явилися, повідомлені належним чином, представником позивача подано клопотання (вх. № 40924 від 08 грудня 2020 року) про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти винесення заочного рішення по справі не заперечують (а.с. 165). Відповідачі у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином (а.с.30-31; 54; 68; 71-72; 92; 102-104; 112-113; 128-129; 135-136; 171-172), причини неявки суду не відомі, заяв, клопотань та відзиву на позов до суду не подавали. Відповідно до частин сьомої, восьмої статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідачам направлялись повістки про виклик до суду на адресу, зазначену в позовній заяві та за адресою їх місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку (довідки про реєстрацію місця проживання, а.с. 16-17 на звороті). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням частини четвертої статті 223 та статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Розглянувши наявні матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. Згідно свідоцтва про право власності за № 48113 від 28 січня 2009 року виданого Кіровоградською міською радою [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] (а.с. 7). Даний факт підтверджується також Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за № 124323082 від 17 травня 2018 року (а.с. 6). Відповідно до технічного паспорту від 09 січня 2009 року виданого Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентарізації» квартира [ADDRESS] розташована на VI поверсі IX поверхового будинку та складається з двох кімнат житловою площею 24,9 кв.м, у тому числі перша кімната 12,8 кв.м та друга кімната 12,1 кв.м (а.с. 8-9). В матеріалах справи містяться докази того, що позивач неодноразово звертався до правоохоронних органів з заявами про вчинення відповідачами правопорушень щодо протиправного зайнятті вказаними особами квартири [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] (а.с. 33-41). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка є матір`ю позивача пояснила, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , однак проживати там вільно та користуватись своїм майном позивач не може, оскільки відповідачами постійно чиняться перешкоди. Відповідачі встановили металеві двері, ключі позивачу не віддають. Зазначила, що її колишньому чоловіку, який був власником спірної квартири віджповідачі також чинили перешкоди у користуванні цією квартитою. Показання свідка підтверджуються також рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 02.06.20018 року (а.с. 11-12), яким зобов`яазно відповідачів демонтувати вхідні двері в коридорі спільного користування за адресою: [ADDRESS] . Статття 47 Конституція України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно із частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Частиною другою статті 382 Цивільного кодексу України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче - огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне-, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року №417-VIII, а саме пунктом 6 частиною першою статті 1 визначено, що спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багато квартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Відповідно до частини другої статті 4 Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. Частинами першою та другою статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників; спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. За приписами пункту 1 частини першої статті 6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники мають право: вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників. Висновком зробленим у постанові Верховного Суду від 06.02.2019 року по справі №521/18161/15-ц, та пунктом 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист власності та інших речових прав», застосовуючи положення Цивільного кодексу України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 Цивільного кодексу України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, співвласника, у тому числі житлового приміщення або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї правової норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Враховуючі вищенаведені норми, суд приходить до висновку, що позивач позбавлений можливості реалізувати його право користування приватною власністю а саме квартирою [ADDRESS] , яке підлягає відновленню у спосіб, обраний позивачем, а відтак позовні вимоги є законними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Витрати по сплаті судового збору відповідно до вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідачів.

Outcome: approved