Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

позивач [PERSON] через представника - адвоката Лукащука Я.М. звернувся до суду із указаним позовом, у якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON], [INFO]. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що у період із 14.02.2012 року до 16.03.2017 року позивач перебував із відповідачкою [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Від спільного шлюбу у них народилась дочка [PERSON], [INFO]. Рішенням Буського районного суду Львівської області від 16.03.2017 року шлюб між ними було розірвано, після чого дочка до цього часу проживає у місті Буськ разом із батьком та позивачем у справі [PERSON] Із серпня 2018 року відповідача [PERSON] добровільно залишила сім'ю і з того часу не спілкується із дитиною та ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо дочки. Позивач у зв'язку із цим неодноразово звертався до органу опіки та піклування Буської районної державної адміністрації Львівської області зі скаргами на поведінку відповідачки, що не принесло позитивного результату. Відтак, просить суд позовні вимоги задовольнити повністю. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Лукащук Я.М. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали повністю та просили суд позов задовольнити, виходячи із вищенаведених мотивів та фактичних обставин спору. Проти заочного вирішення справи не заперечили. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки суду не повідомляла. Відзиву на позовну заяву не надіслала, а позовних вимог по суті не оспорила. Представник третьої особи: Служби у справах дітей Буської районної державної адміністрації Львівської області за довіреністю Грабінський Є.Я. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, виходячи із Висновку органу опіки та піклування Буської РДА Львівської області від 29.11.2018 року, яким визнано доцільним позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] відносно дочки [PERSON], [INFO], оскільки матір не бере участі у вихованні доньки, не цікавиться її життям і здоров'ям, матеріально не допомагає та зловживає алкоголем. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи те, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання без поважних причин, не подав відзив. Заслухавши доводи позивача та його представника, думку представника третьої особи, дослідивши матеріали та з'ясувавши дійсні обставини справи, всебічно, повно та об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку, виходячи із таких мотивів. Відповідно до статті 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду. Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 10 ЦПК). Згідно частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною третьою ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось з них. В силу ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сімї якої проживає дитина, заклад охорони здоров»я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Таким чином, позивач [PERSON], у відповідності до вимог закону, звернувся до суду із цим позовом. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками малолітньої доньки [PERSON], [INFO], про що вбачається зі свідоцтва про народження дитини від 04.11.2014 року за № 26. Рішенням Буського районного суду Львівської області від 16.03.2017 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано. Також із судового рішення вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі в період із 14.02.2012 року до 16.03.2017 року. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки і піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається із Висновку органу опіки та піклування Буської РДА Львівської області від 29.11.2018 року, яким визнано доцільним позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] відносно дочки [PERSON], [INFO], що відповідачка не бере участі у вихованні доньки, не цікавиться її життям і здоров'ям, матеріально не допомагає та зловживає алкоголем. Виходячи із наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" у п. 16, що ухилення від виконання своїх обов"язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують дитині необхідне харчування, одяг, медичний догляд, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов"язками. Ураховуючи вищенаведене, оцінюючи в сукупності зібрані докази, суд приходить до висновку, що відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню доньки, а саме: не бере участі у вихованні доньки, не цікавиться її життям і здоров'ям, матеріально не допомагає, а відтак, суд приходить до переконання, що є достатньо підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON], [INFO]. Ураховуючи викладене та

Outcome: approved