Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

Позивач 19.10.2020 року звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», приватного виконавця Притуляк Валерія Миколайовича, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Янковської Ольги Сергіївни, державного підприємства «Сетам» та просить: - визнати недійсним та скасувати протокол проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна від 05.08.2020 року за №495221, який сформований ДП «Сетам» щодо реалізації квартири [ADDRESS] , що складає 2/25 частини домоволодіння, загальною площею 43,7 кв.м., де переможцем визначений [PERSON] ; - визнати недійсним та скасувати акт про реалізацію предмета іпотеки від 27.08.2020, який виданий приватним виконавцем Притуляк Валерієм Миколайовичем щодо реалізації квартири [ADDRESS] , що складає 2/25 частини домоволодіння; - визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] , яке видано приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С. 18.09.2020 року та зареєстровано в реєстрі за №2600; - припинити право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , номер запису права власності: 38244483, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2171520651101; - визнати право власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] ; - вирішити питання про розподіл судових витрат. Позовні вимоги мотивовані тим, що реалізація предмета іпотеки сталася під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до якого неможливо звернути стягнення на предмет іпотеки, який був наданий в забезпечення валютного кредитного договору з урахуванням того, що відповідне майно є єдиними житлом боржника, тому дії приватного виконавця та нотаріуса вважає незаконними. Відчуження майна з електронних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, тому її можна визнати недійсною за недодержання вимог ст. 203 ЦК України, а саме його суперечність Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Вимоги про припинення права власності [PERSON] та визнання права власності за позивачем, [PERSON] змушена поставити, оскільки за відсутності такої вказівки в рішенні суду, державний реєстратор не виконає рішення суду. Ухвалою суду від 21.10.2020 року провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 23.11.2020 року. Ухвалою суду від 21.10.2020 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову. До суду 23.11.2020 року надійшов відзив АТ «Райффайзен Банк Аваль», згідно якого заперечують проти задоволення позову. В обґрунтування відзиву відзначено, що дії приватного виконавця правомірні, а [PERSON] цілеспрямовано уникає виконання зобов`язання по поверненню кредитних коштів та всіляко перешкоджає виконанню рішення суду з стягнення з неї заборгованості на користь банку. У підготовчому засіданні 23.11.2020 року було відкладено розгляд справи з метою належного сповіщення відповідачів, на 02.02.2021 року. До суду 23.11.2020 року надійшов відзив ДП «СЕТАМ», яким просять відмовити у задоволенні позову. Відзив мотивований тим, що для визнання електронних торгів недійсними необхідно встановити порушення правил, встановлених Порядком реалізації арештованого майна. Позивач не наводить жодних підстав для визнання прилюдних торгів недійсними. Приватний виконавець виконував судове рішення, а Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дії інших законів, зокрема Закону України «Про виконавче провадження», яким передбачено перелік дій, які може та зобов`язаний вживати приватний виконавець. Також позивачем не доведено, що вона використовує реалізовану квартиру як місце постійного проживання. Можливі порушення приватного виконавця не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними і мають самостійний спосіб оскарження. До суду 02.02.2021 року надійшов відзив представника приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка В.М., згідно якого заперечує щодо позову. В обґрунтування відзиву вказано, що [PERSON] крім реалізованої квартири має у власності будинок [ADDRESS] , тому Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не застосовується. У підготовчому засіданні 02.02.2021 року було долучено до матеріалів справи подані відзиви, в результаті проведених дій було закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті на 31.03.2021 року. У зв`язку з першою неявкою позивача у судове засідання 31.03.2021 року розгляд справи було відкладено на 27.05.2021 року. У судовому засіданні 27.05.2021 року було поновлено строку та задоволено заву представник приватного виконавця про витребування копії спадкової справи, долучено докази подані на електронну пошту та оголошено перерву до 07.07.2021 року. У зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання 07.07.2021 року та подання представником позивача клопотання про відкладення, розгляд справи відкладено на 05.08.2021 року. У зв`язку з неналежним сповіщенням відповідача [PERSON] , розгляд справи у судовому засіданні 05.08.2021 року було відкладено до 06.09.2021 року. У судовому засідання 06.09.2021 року було долучено копію спадкової справи, допитано [PERSON] в якості свідка. У зв`язку з закінченням часу розгляду справи, оголошено перерву до 26.10.2021 року. У судовому засіданні 26.10.2021 року було задоволено заяву представника позивача про відкладення розгляду справи з метою отримання інформації у позивача щодо наявності чи відсутності у неї права власності, оголошено перерву до 03.11.2021 року. У зв`язку з відсутністю у будівлі Приморського районного суду м. Одеси подачі електроенергії судове засідання призначено на 03.11.2021 року не відбулося, наступне засідання призначено на 03.12.2021 року. У судовому засіданні 03.12.2021 року представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив задовольнити. [PERSON] та представник АТ «Райффайзен банк Аваль» Звєзділіна-Полішко А.Д. заперечувала проти позову. Представник приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка В.М. - Гросу В.Є. звернулася до суду з заявою від 03.12.2021 року, якою просила провести розгляд справи за її відсутності, просила відмовити у задоволенні позову. Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Янковська О.С. та ДП «Сетам» у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи та показання свідка, дійшов переконливого висновку про безпідставність позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 20 грудня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/0044/74/68462, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом 62 000 доларів США (т.1 а.с.16-19). На забезпечення виконання зобов`язання між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] 20 грудня 2006 року було укладено іпотечний договір, зареєстрований в реєстрі за №365 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рудницькою Ю.О., відповідно до п.1.2. якого предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] (т.1 а.с.25-29). Вищевказана квартира [ADDRESS] куплена [PERSON] [INFO] у [PERSON] , про що свідчить договір купівлі-продажу (т.1 а.с.30). 14.02.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Притуляк Валерієм Миколайовичем відкрито виконавче провадження №61286556 з приводу виконання виконавчого листа, виданого 13.07.2010 року на виконання рішення Березанського районного суду Миколаївської області у справі №2-202/10, яким стягнуто з [PERSON] на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Миколаївської обласної дирекції заборгованості за кредитним договором в сумі 594 128,97 грн., а також державне мито в сумі 1700 грн. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи в Березанському районному суді 120 грн. (т.1, а.с.93-94). 24.02.2020 року [PERSON] звернулася до приватного виконавця виконавчого округу Притуляк В.М. з заяво, якою повідомила, що їй відомо про рішення суду та з ним вона не згодна. Позивачка повідомила, що вона отримує заробітну плату, пенсію, має спірну квартиру, яка перебуває в іпотеці Райффайзен Банку та будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , він також знаходиться в іпотеці Райффайзен Банку. [PERSON] також вказала, що вона ознайомилася з матеріалами провадження, претензій немає (т.1 а.с.121). Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Притуляк Валерій Миколайович звернувся до керівника Одеської філії ДП «Сетам» 30.04.2020 року з заявкою на реалізацію предмета іпотеки, а саме квартири [ADDRESS] (т.1, а.с.90-92). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3). Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ч. 7 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку". 05.08.2020 року було проведено електронні торги щодо продажу квартири [ADDRESS] , загальною площею 43,7 кв.м., переможцем яких став [PERSON] , про що свідчить протокол №495221 проведення електронних торгів (т.1 а.с.34-35). Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рудницькою Ю.О. 18.09.2020 року видано свідоцтво, зареєстровано в реєстрі №2600, яким посвідчено, що [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] (т.1 а.с.36). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що 18.09.2020 року було проведено державну реєстрацію права власності [PERSON] (т.1 а.с.37-38). Варто відзначити, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втратив чинність 23.09.2021 року на підставі п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті». Встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, оскільки цей Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, є лише підставою для відстрочення виконання рішення суду, за певних обставин. Відтак, згідно п.1 ч.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (чинний на день реалізації предмета іпотеки) протягом дії цього Закону не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду (далі - нерухоме житлове майно), об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно/об`єкт незавершеного житлового будівництва/майнові права виступають як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; або; таке нерухоме житлове майно придбавалося за кредитні кошти і при цьому умовами кредитного договору передбачена заборона реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою знаходження нерухомого житлового майна, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує 140 квадратних метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку. З паспорта громадянина України [PERSON] вбачається, що позивачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.12-14). З копії спадкової справи №18п/2014 до майна [PERSON] вбачається, що [PERSON] звернулася до Першої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, відкритої до майна померлої [PERSON] , втім, не подала правовстановлюючих документів, у зв`язку з чим свідоцтво про право на спадщину не видавалося (т.2 а.с.2-92). З інформаційної довідки №281279235 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 26.10.2021 року вбачається, що за [PERSON] зареєстровано право власності на будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (т.2 а.с.115-118). Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини, заяви про відмову від спадщини позивачка не подавала, інших спадкоємців немає. Відповідно до ч.1 ч.3 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. [PERSON] прийняла спадщину відкриту до майна [PERSON] , втім не звернулася до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, предмет спору квартира [ADDRESS] є не єдиним житлом позивачки. Тому, дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» в даному випадку не застосовувалася. Також з показань свідка [PERSON] встановлено, що він побачив продаж квартири на торгах та зацікавився нею, відповідач пішов до тієї квартири та поспілкувався з [PERSON] , яка знала про продаж її квартири на торгах, вона повідомила, що до неї постійно приходять незнайомі люди, погрожують її, тому вона розуміє, що скоро вона не зможе користуватися квартирою. [PERSON] сказала, що хоче, щоб саме [PERSON] придбав її квартиру, адже він чемно прийшов запитати дозволу, без погроз як інші. Також [PERSON] повідомила свідка, що в неї є інша квартира, до якої вони під`їхали на [ADDRESS] . Вона також пояснювала, що ця квартира знаходиться в іпотеці, проте її не можуть відчужити через те, що вона не вступила в спадщину. [PERSON] повідомила також [PERSON] про те, що в неї є будинок в Коблево, на який є покупці. Після покупки квартири [PERSON] знову бачився з [PERSON] вона попросила в нього два тижні, щоб забрати меблі, сказала, що не буде переїжджати в квартиру на [ADDRESS], бо в неї особисті проблеми з сусідами, сам [PERSON] знайшов їй будинок для оренди. Через деякий час позивачка перестала відповідати, а потім і повідомила, що вона звернулася в суд. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. У зв`язку з цим, добросовісність при правовому регулюванні цивільних відносин повинна розглядатися як відповідність реальної поведінки учасників таких відносин вимогам загальносоціальних уявлень про честь і совість. Іншими словами, щоб бути добросовісним, дії та вчинки учасників цивільних відносин мають здійснюватися таким чином, щоб вони викликали схвальну оцінку з боку суспільної моралі, зокрема в аспекті відповідності застосованих засобів правового регулювання тим цілям, які перед ним ставляться. І, навпаки, реалізація правового регулювання цивільних відносин буде недобросовісною, якщо соціальна свідомість відкидає її як таку, що не відповідає задекларованій меті. Цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість. Відповідно до частини третьої статті 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої-п`ятої статті 13 цього Кодексу. Аналіз змісту частини другої статті 13 ЦК України дає підстави для висновку, що недобросовісна поведінка особи, яка полягає у вчиненні дій, які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом. Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти як суперечність, оскільки, якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права, «injuria». Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права. Термін «зловживання правом» означає те, що ця категорія стосується саме здійснення суб`єктивних цивільних прав, а не виконання обов`язків. Обов`язковою умовою кваліфікації дій особи як зловживання правом є встановлення факту вчинення дій, спрямованих на здійснення належного відповідній особі суб`єктивного цивільного права. Заборона зловживання правом по суті випливає з якості рівнозваженості, закладеної такою засадою, як юридична рівність учасників цивільних правовідносин. Ця формула виражає втілення в цивільному праві принципів пропорційності, еквівалентності, справедливості під час реалізації суб`єктивних цивільних прав і виконання юридичних обов`язків. Здійснення суб`єктивних цивільних прав повинно відбуватись у суворій відповідності до принципів правомірності здійснення суб`єктивних цивільних прав, автономії волі, принципів розумності і добросовісності. Їх сукупність є обов`язковою для застосування при здійсненні усіх без винятку суб`єктивних цивільних прав. Розглядаючи поняття розумності та добросовісності як принципів здійснення суб`єктивних цивільних прав, необхідно враховувати, що розумною є поведінка особи, яка діє у межах, не заборонених їй договором або актами цивільного законодавства. Виходячи із аналізу норм, закріплених у ЦК України, поняття «добросовісність» ототожнюється із поняттям «безвинність» і, навпаки, «недобросовісність» із «виною». Такий висновок випливає із того, що за діяння, якими заподіяно шкоду внаслідок недобросовісної поведінки, може наступати відповідальність (наприклад, частина третя статті 39 ЦК України), а оскільки обов`язковим елементом настання відповідальності за загальним правилом є вина, то такі діяння є винними. Дослідження питання про здійснення особою належного їй суб`єктивного матеріального права відповідно до його мети тісно пов`язане з аналізом фактичних дій суб`єкта на предмет дотримання вимоги добросовісності. Такий висновок зроблений Верховним судом у постанові від 08 липня 2020 року при розгляді справи №522/3541/15-ц. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, [PERSON] посилається на дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», щодо не застосування якого до даних правовідносин вказано вище. [PERSON] підтвердила, що не оформлює спадщину з метою уникнення виконання обов`язків перед кредиторами, адже копією спадкової справи підтверджується звернення трьох банків з вимогами про виконання спадкоємцем зобов`язань спадкодавця. Також [PERSON] розуміла про продаж її квартири на прилюдних торгах, надала усну згоду [PERSON] на придбання квартири, а потім всупереч своїм попереднім діям звернулася до суду. Крім того, [PERSON] зверталася до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляк В.М. з заявою, в якій вказувала, що претензій немає, що також суперечить нинішній поведінці позивача. На переконання суду, такі умисні дії позивача необхідно оцінити як недобросовісні, спрямовані на порушення права третіх осіб, що свідчить про наявність обставин, визначених частиною другою статті 13 ЦК України. Суд керується тим, що неправомірна мета та недобросовісна поведінка позбавляють сторону права посилатися на такі обставини як на підставу та умови надання захисту судом. Суд враховує, що ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 16.04.2021 року у справі №2-202/10 було визнано виконавчий лист №2-202/10 таким, що не підлягає виконанню (т.1 а.с.149-151). Втім, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню вчинено 16.04.2021 року задовго після реалізації предмета іпотеки. Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»). Статтею 263 ЦПК України закріплено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. З огляду на вищевикладене, зважаючи на недобросовісність поведінки [PERSON] , у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Згідно ч.ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, вимоги позивача про стягнення судових витрат з відповідача також не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed