Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 05 вересня 2017 року у цивільній справі №465/3309/17 за позовом\~ Публічного акціонерного товариства "СБЕРБАНК" до [PERSON] \~ про стягнення заборгованості за кредитним договором позов задоволено. Стягнуто з [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) в користь\~ Публічного акціонерного товариства\~ "Сбербанк"\~ 1713243,51 грн. заборгованості та 25698,65 грн. судового збору. Не погоджуючись з даним рішенням, 30 березня 2018 року відповідачем [PERSON] , подано заяву про перегляд заочного рішення від 05 вересня 2017 року. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 17 травня 2018 року заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 05.09.2017 року у справі №465/3309/17 скасовано. Підстави такого рішення викладені в ухвалі. 15 травня 2019 року відбувся повторний авторозподіл справи та на підставі розпорядження керівника апарата справу передано для розгляду судді, визначеному у порядку, передбаченому ст. 35 КПК України. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 02 серпня 2019 року судова справа прийнята до провадження суддею Кузем В.Я. з урахуванням рішення зборів суддів Франківського районного суду м. Львова від 25 липня 2019 року, яким підтверджено рішення від 13.05.2019 року. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просить такий задоволити, вказує на те, що відповідач не виконує зобов`язання по кредитному договору і надалі, станом на день розгляду справи заборгованість не погашена. Відповідач в судове засідання не прибув, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, відзиву на позовну заяву не подав, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~ Судом встановлено, що 28 березня 2012 року між позивачем, Публічним акціонерним товариством «Дочірний банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є ПАТ «Сбербанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №10264-ФО/2012/21, за умовами якого банк надав боржнику кредитні кошти в сумі 570\~000 (п`ятсот сімдесят тисяч) гривень 00 коп. на придбання нерухомості з кінцевою датою повернення 26.03.2032р. Станом на 23 травня 2017 року загальна заборгованість відповідача за кредитним договором становить 1\~713\~243 (один мільйон сімсот тринадцять тисяч двісті сорок три) гривень 51 коп. В матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості за кредитним договором №10264-ФО/2012/21 від 28.03.2012р. та виписка по особовим рахункам відповідача в період з 28.03.2012р. по 23.05.2017р. в підтвердження наявності заборгованості відповідача перед позивачем. Будь яких інших доказів на спростування доводів позивача відповідач не надав, у тому числі й при перегляді заочного рішення. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.610 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання із порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із ч.1 ст.614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх належних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Крім цього, відповідно до ч. 1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності через неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. \~Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Частиною 1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що відповідачу скеровувалось повідомлення вимога щодо повернення повної суми заборгованості за кредитним договором №10264-ФО/2012/21 від 28.03.2012р., яке отримано відповідачем 12 травня 2015 року. Крім того, в матеріалах справи містяться заяви відповідача, в яких він визнає наявність заборгованості перед банком, яку просить реструктуризувати. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ \~ \~ \~ Позивачем\~доведено,\~що у\~відповідача виникла\~заборгованість за\~кредитним договором.\~ Для спростування доводів позову відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, жодних належних і допустимих доказів, визначених законом, суду не надав. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved