Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

позивач [PERSON] 05 липня 2016 р. звернулась до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Дружківської міської ради про надання дозволу виїзду дитини за кордон без згоди батька. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] з 15 червня 2000 року. Під час даного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Шлюб між нею та відповідачем розірвано 11 грудня 2007 року, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис №159, у відділі актів цивільного стану по м.Ясинувата Ясинуватського міськрайонного управління юстиції Донецької області. Після розірвання шлюбу вона матеріально утримує дитину належним чином, піклується про фізичний та духовний стан дитини. Відповідач участі у вихованні та догляду за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Більш того, відповідач безпідставно чинить перешкоди їй у здійсненні заходів направлених на оздоровлення та розвиток дитини. Відповідач відмовляється надати їй дозвіл на виїзд малолітнього [PERSON] за кордон для оздоровлення та відпочинку, а також дозвіл на виїзд та в'їзд до тимчасово непідконтрольної території України для відвідування родичів. Крім цього відповідач знаходиться на території не підконтрольній Україні та не хоче виїзджати для оформлення документів, що позбавляє її можливості отримати дозвіл на виїзд дитини з країни до территорії непідконтрольної Україні та за кордон. Позивач просить надати дозвіл на виїзд [PERSON], [INFO] за кордон та в'їзд/ виїзд на тимчасово непідконтрольну територію України без дозволу батька дитини [PERSON] до 10.03.2022 року, тобто до досягнення дитиною повноліття. Такою просить дозволити їй або її офіційному представнику без згоди батька дитини оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітнього [PERSON] за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя та виїзду, в'їзду на тимчасово непідконтрольну територію України до досягнення дитиною повноліття. \~ Позивач \~[PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала заяву з клопотанням розглядати справу у її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, його було повідомлено про час та місце розгляду справи належним чином, шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі Судова влада у звязку з відсутністю поштового та телефонного звязку з територіями, розташованими у зоні проведення АТО . Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяву про розгляд справи без їх участі, проти позову не заперечують. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені. Відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150, ч. 1 ст. 155 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] знаходились у шлюбі (а.с13). Як вбачається з актового запису № 66 від 17 березня 2004 року про народження дитини - [PERSON], [INFO], зроблений в книзі записів актів громадянського стану про народження у Ясинуватському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, її батьком є відповідач, а позивачка - матір'ю (а.с. 11 ). Згідно з Конвенцією про права дітей від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Верховною Радою України за № 789 від 27 лютого 1991 року, в усіх діях, щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Держави - учасниці зобов'язуються поважати права дитини на сімейні зв'язки, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню. Частинами 2, 3 статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі й рішення суду. Пунктами 2, 4, 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231, передбачено оформлення проїзного документа дитини на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Закон передбачає надання дозволу на конкретний виїзд (одноразовий), з визначенням його початку й закінчення. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Тобто тягар доказування полягає на сторони. Проте обґрунтовуючи свої вимоги, позивач не надала суду ніяких доказів на підтвердження того, що відповідач відмовляє їй у надані нотаріально посвідченої згоди, що дитина мешкає разом з нею. Крім того, позивач не зазначила підстави виїзду дитини, не надала доказів відносно надання запрошення родичів та друзів погостювати їй разом з дитиною за межами України, як і умов перебування дитини за кордоном. По-друге, відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено , що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди;) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За таких обставин суд, вважає що позовні вимоги про надання дозволу на виїзд дитини за кордон не може бути задоволено.

Outcome: dismissed