Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство\~\~комерційний\~банк«ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилається на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 11.05.2007 [PERSON] отримав кредит у розмірі 21600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив \~свою згоду\~на те,\~що підписана\~заява разом\~з «Умовами\~та правилами \~надання банківських\~послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії та інші платежі на умовах, передбачених договором. Станом на 31.10.2019 відповідач порушує умови договору, не сплачує заборгованість по кредиту, відсоткам, комісії, всупереч умов кредитного договору та допустив заборгованість в розмірі 308683,38 грн., що складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 6972,59 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 301710,79 грн. Оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, позивач на власний розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, у зв`язку із чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 127542,26 грн., що складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 6972,59 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом з 11.05.2007 по 20.06.2018 120569,67 грн. Представник позивача Гребенюк О.С. в судове засідання не з`явився, не дивлячись на своєчасне та належне його повідомлення про розгляд справи, в матеріалах справи є його письмове клопотання про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] , будучи своєчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву в якій просить провести розгляд справи в його відсутності та під час вирішення спору по суті застосувати позовну давність. Суд,\~врахувавши\~заяви сторін,\~дослідивши\~та\~оцінивши письмові\~докази\~по\~справі \~в\~їх\~сукупності,вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що 11.05.2007 між ПАТ КБ «ПриватБанк», яке 21.05.2018 змінило своє офіційне найменування на АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 26-27), та [PERSON] був укладений договір № б/н про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем заяви про надання банківських послуг, згідно якої [PERSON] отримав кредит у розмірі 250 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік ( із розрахунку 360 днів у році) на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Крім того, сторони погодили розмір комісії за кредитне обслуговування 1% від суми заборгованості та порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості (а.с.13). Таким чином, сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Пам`яткою клієнта, «Умовами та Правилами надання банківських послуг», а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Крім того, він підтвердив, що його було ознайомлено та він згідний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. На виконання умов договору 11.05.2007 р. [PERSON] отримав кредитну картку № [NUMBER] , що підтверджується його підписом в заяві (а.с.13). Випискою по картковому рахунку [PERSON] , яка згідно Переліку типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.2012 р. № 578/5 має статус первинних документів, підтверджено рух коштів по рахунку № [NUMBER] (основна карта), їх зняття та внесення, що свідчить про те, що відповідач отримав кредитну картку № [NUMBER] ,\~здійснив дії\~щодо проведення\~її активації\~такористувався нею, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки (а.с. 41- 47). В подальшому на вимогу [PERSON] позивачем було перевипущено кредитні картки, які було приєднано до раніше відкритого карткового рахунку № [NUMBER] . Так, відповідачу були надані кредитні картки № [NUMBER] ,\~№ [NUMBER] \~та № [NUMBER] ,остання з яких має термін дії до останнього дня 07.2019 року, вказане підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 38) та банківською випискою по картковому рахунку, з якої вбачається, що останнє поповнення готівкою своєї картки № [NUMBER] ,\~терміном дії\~до 31.07.2019,[PERSON] вчинив 22.12.2015 в терміналі самообслуговування по [ADDRESS] . Враховуючи викладене, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт виникнення кредитних правовідносин між сторонами на підставі заяви [PERSON] від 11.05.2007 та користування останнім кредитними картками № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] та № [NUMBER] . Однак, в порушення умов договору та чинного законодавства України відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання - не сплачує проценти за користування кредитними коштами та не повертає чергові суми отриманого кредиту. Враховуючи, що відповідач тривалий час не вносить щомісячних платежів, в тому числі не сплачує проценти за користування кредитом, Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості в примусовому порядку. Відповідно до розрахунків заборгованості (а.с.5-12), розрахованої станом на 31.10.2019, сума заборгованості за кредитним договором б/н від 11.05.2007 визначена в розмірі 308683,38 грн. та включає заборгованість: за тілом кредиту в розмірі 6972,59 грн. та заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 301710,79 грн. Водночас, позивач, користуючись на власний розсуд своїми правами, просить стягнути з відповідача лише частину заборгованості, а саме: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 6972,59 грн. та заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 11.05.2007 по 20.06.2018 в розмірі 120569,67 грн., що в сукупності становить 127542,26 грн. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами існує спір з приводу неналежного виконання стороною кредитного договору його умов, що послужило причиною для виникнення заборгованості, яка є предметом даного позову. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач подав до суду заяву, в якій просить застосувати позовну давність у спорі. Надаючи правову оцінку вказаним доводам, суд визнав останні необґрунтованими, виходячи із наступного. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто, можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14. Відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору, кінцевий термін виконання кредитного зобов`язання відповідає строку дії картки, який визначено до останнього дня 07.2019 року (а.с.38). Відповідно перебіг позовної давності для звернення до суду розпочався 01.08.2019. Судом встановлено, що позовна заява подана до Заставнівського районного суду Чернівецької області 26.12.2019 року (а.с.1). З урахуванням наведеного, строк позовної давності до заявлених позовних вимог не може бути застосованим, оскільки позивач звернувся до суду з позовом в межах трьохрічного строку позовної давності. Відповідно до положень ст.ст. 525-526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Стаття 1054 Цивільного кодексу України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов` язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Будь-яких доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачем надано не було. Враховуючи те, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, суд перевірив наданий позивачем розрахунок заборгованості, виходячи із зазначених банком вихідних даних, та встановив, що порядок нарахування відсотків в межах дії кредитного договору від 11.05.2007 змінився, внаслідок чого суттєво збільшилася відповідальність боржника. Про зміну порядку нарахування відповідачу відсотків підтвердив у своїх письмових поясненнях і представник позивача. Так, судом встановлено, що під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 22,8 % на рік, однак починаючи з 01.03.2014 року банк в односторонньому порядку змінив процентну ставку за користування кредитом, піднявши її до 30% річних, з 01.09.2014 до 34,8% річних та з 01.04.2015 до 43,2 % річних, не повідомивши про це відповідача. В той же час Умови та правила надання банківських послуг та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 14-19, 40), які долучені до позовної заяви підпису позичальника не містять, а тому в матеріалах позову відсутні допустимі докази, які б підтверджували, що відповідач був ознайомлений із вказаними Умовами та Тарифами. До того ж, із наданого позивачем Витягу із Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" у розділі тарифів, встановлених для обслуговування кредитної карти виду "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" вбачається, що початкова базова ставка для даного виду картки становила 2,5%, тобто 30% річних, в той час як із заяви про надання банківських послуг від 11.05.2007 вбачається, що сторони на момент укладення кредитного договору погодили базову процентну ставку в розмірі 22,8 % річних. Наведене також ставить під сумнів належність вказаних Тарифів до спірних правовідносин. За правилами частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції Закону України від 01 грудня 2005 року № 3161-IV, чинній на час виникнення спірних правовідносин та укладання кредитного договору 11.05.2007 року, у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки НБУ або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів із дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. За змістом наведеної правової норми в будь-якому випадку зміни відсоткової ставки за кредитним договором, в тому числі й за наявності в договорі відповідних умов, банк зобов`язаний повідомити про це позичальника, а при невиконанні такого обов`язку не вправі нараховувати змінену відсоткову ставку. Однак в порушення вказаної норми, позивачем не було дотримано порядку при збільшенні в односторонньому порядку відсоткової ставки за кредитом з 22,8 % на місяць до 30%, в подальшому до 34,8% та 43,2%, що на думку суду, є неправомірним. Будь-які докази, які свідчили б про прийняття умов зміни порядку нарахування відсоткової ставки [PERSON] в матеріалах справи відсутні, а факт часткового погашення кредиту останнім не може свідчити про повне його визнання та згоду з усіма його складовими та загальним розміром. З врахуванням вищенаведеного та відсутності спростувань відповідачем використання заявленого банком розміру тіла кредиту, обґрунтованими вимогами АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості є лише в частині заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6972,59 грн., та в частині нарахованої банком суми відсотків за користування кредитом на поточну заборгованість за наданим кредитом за період з 11.05.2007 року по 31.12.2012 року в загальному розмірі 181 грн. 06 коп. (згідно розрахунку заборгованості) (а.с.7-8). Виходячи з погодженої сторонами на час укладення кредитного договору процентної ставки в розмірі 22,80 % річних та кількості днів за період з 03.01.2013 року (дати першого підвищення відсоткової ставки за користування кредитом) по 20.06.2018 року (дати розрахунку позивачем заборгованості по відсоткам, яку він просить стягнути на його користь), який складає 1614 днів, заборгованість по відсоткам за користування кредитом становить 7127,38 грн. з наступного розрахунку: 6972,59 грн. (поточна заборгованість за кредитом) х 22,80 % : 360 днів (передбачених тарифами у заяві про надання банківських послуг від 11.05.2007 ) х 1614 днів = 7127,38 грн. Таким чином, виходячи з встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками за кредитним договором підлягають задоволенню частково та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитом, яка становить в сукупності 7308,44 грн. (7127,38 + 181,06). З урахуванням наведеного, загальна сума заборгованості, яка виникла в [PERSON] та підлягає стягненню, становить 14281,03 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6972,59 грн. та заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 7308,44 грн., а тому позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Судом встановлено, що внаслідок невиконання відповідачем умов кредитного договору № б/н від 11.05.2007, позивач поніс витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921 гривні, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням №ZZ422B0P43 від 12.12.2019, на зазначену суму (а.с.28). Відповідно до ч.1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, і ця частка складає 11,20 %, тому з відповідача належить також стягнути на користь позивача судові витрати, понесені позивачем за сплату судового збору в розмірі\~215,15 грн., пропорційно до задоволених позовних вимог ( 1921*11,20/100 =215,15 ). Згідно ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершено розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки в судове засідання, призначене на 11:00 год. 11.03.2020 учасники справи не з`явилися, а повне судове рішення складено (в межах строку, встановленого ч.6 ст.259 ЦПК України) 16.03.2020, то датою ухвалення даного судового рішення є 16.03.2020. На підставі ст. 61 Конституції України, ст. ст.6, 526, 536, 627, 626, 628, 549, 1054 ЦК України,

Outcome: partial