Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

із позовною заявою про визнання за законом права власності на спадкове майно у суд звернулася [PERSON] до Карпилівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області з вищевказаними позовними вимогами. Позовні вимоги мотивовані тим, що після смерті матері чоловіка [PERSON], яка померла 23 вересня 2004 року, спадщину (шляхом вступу в управління спадковим майном) прийняв її син [PERSON], який померла 21 грудня 2011 року. Після смерті останнього залишилося спадкове майно, яке як спадщину у визначений строк позивач прийняла, проте оформити право власності на земельні ділянки площею 0,0917 га, 0,1257 га, 0,19086 га та 0,1000 га позивач не може з огляду на те, що державні акти на ці земельні ділянки за життя спадкодавця [PERSON] не були ним оформлені належним чином після смерті своєї матері. В матеріалах справи міститься: - клопотання позивача про розгляд справи за її відсутності; - заява за підписом голови Карпилівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області про розгляд справи за відсутності представника ради та визнання позовних вимог. За таких підстав суд визнав за можливе розглядати справу за відсутності сторін на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України в силу неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання позовних вимог відповідачем суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд дійшов наступних висновків. При судовому розгляді цивільної справи встановлено, що [PERSON] помер 21 грудня 2011 року, згідно копії свідоцтва про смерть І-ЕЛ № 180256. Після померлого [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме земельні ділянки. Після смерті [PERSON] [PERSON] районною державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа, з копії якої вбачається, що: 19 жовтня 2004 року [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON]. Таким чином, [PERSON] прийняв спадщину в установленому законом порядку після смерті своєї матері [PERSON], що підтверджується матеріалами, наданими з нотаріальної контори. Також, згідно довідки наданої виконавчим комітетом Карпилівської сільської ради № 468 від 02.06.2015 року [PERSON] на день смерті проживала сама. Тобто, [PERSON] є єдиним, хто прийняв спадщину після смерті [PERSON]. Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Козелецького районного нотаріального округу Чернігівської області [PERSON] була заведена спадкова справа, з копії якої вбачається, що: 13 березня 2012 року [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON]; 13 березня 2012 року [PERSON] подав заяву про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON]; 13 березня 2012 року [PERSON] подав заяву про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування розяснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. 28 лютого 2002 року на імя [PERSON] на підставі рішення 4 сесії 22 скликання Карпилівської сільської ради народних депутатів від 15.11.1995 року було виготовлено та видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,52 га для ведення особистого підсобного господарства, що підтверджується копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ЧН № 000047. Згідно зі ст. ст. 81, 126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. У відповідності до ст. 152 ч.3 п. "а" ЗК України -" захист прав громадян та юридичних осіб здійснюється шляхом визнання прав". При розробленні технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки та внесенні до автоматизованої системи відомостей про земельні ділянки, належні [PERSON] на підставі: - Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ЧН № 000047, було встановлено, що фактична площа земельних ділянок становить 0,0917 га, кадастровий номер 7422083002:30:114:0005; 0,1257 га, кадастровий номер 7422083002:30:109:0004; 0,1986 га, кадастровий номер 7422083002:30:131:0010; та 0,1000 га, кадастровий номер 7422083002:30:113:0009. Відповідно до п. 2 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17 жовтня 2012 року, відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об'єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом, тому суд вважає, що саме в витягах з Державного земельного кадастру більш повно та достовірно визначено площі земельних ділянок. Згідно з витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 24 червня 2014 року за земельною ділянкою (кадастрові номери: 7422083002:30:114:0005, 7422083002:30:109:0004, 7422083002:30:131:0010, 7422083002:30:113:0009) відомості про обмеження у користуванні не зареєстровані. Таким чином, суд дійшов висновку, що за позивачем в порядку спадкування підлягає визнанню право власності на згадані вище земельні ділянки.

Outcome: approved