Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі філії «Відділення ПАТ «Промінвестбанк» м. Запоріжжя звернулося до Заводського районного суду м. Запоріжжя з позовом, у якому просить визнати недійсним договір відступлення права вимоги від 19 квітня 2012 року укладений між [PERSON] та ТОВ «Агропромислова компанія», мотивуючи свої вимоги наступним: 19.04.2012р. між ТОВ «Агропромислова компанія» та [PERSON] укладено договір відступлення права вимоги до ПАТ «Промінвестбанк». Статтею 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Поняття правочину закріплене у ст.202 Цивільного кодексу України в якій визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зазначеним спірним договором передано право вимоги, яке по правовій природі є реституційним та не може розцінюватись як правочин в розумінні Закону в даному випадку, оскільки, під час розгляду господарським судом Запорізької області справи № 14/293/06-4/159д/09 про визнання договору купівлі-продажу №2069 від 27.09.2006р. недійсним, жодною із сторін не заявлялось вимоги про застосування реституції, також суд не застосував її з власної ініціативи, як то передбачено ст.216 Цивільного кодексу України. В якості окремої позовної вимоги застосування наслідків недійсності правочину а ні сторонами правочину, а ні будь-якою заінтересованою стороною до теперішнього часу також заявлено не було. ТОВ «Агропромислова компанія» на момент укладення спірного договору не мало підтвердженого в законному порядку права вимоги до ПАТ «Промінвестбанк». Позивач зазначав, що ТОВ «Агропромислова компанія» не мало належних доказів щодо права вимоги до ПАТ «Промінвестбанк» саме в такій сумі, яка була зазначена в ст.1 Договору відступлення: 2 010 581,51 грн., що складається із 990 000,00 грн., які були перераховані ТОВ «Агропромислова компанія» на виконання договору купівлі-продажу за придбане майно; 929 610,00 грн. - витрати від інфляції та 90 971,51 грн. - 3% річних. Вказував, що оскаржуваний правочин є фіктивним, оскільки [PERSON] є засновником ТОВ «Агропромислова компанія», таким чином фактично кредитором ПАТ «Промінвестбанк» залишилось ТОВ «Агропромислова компанія». Посилаючись на ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, просить визнати договір недійсним. В судовому засіданні представник позивача просить задовольнити позов з підстав, указаних в позові. Представник [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував, суду пояснив наступне: Господарським судом Запорізької області визнано недійсним договір купівлі-продажу, укладений між ТОВ «Агропромислова компанія» та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закритим акціонерним товариством), правонаступником якого є ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк». Статтею 216 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Таким чином, Позивач, в силу статті 216 Цивільного кодексу України, зобов'язаний повернути кошти у зв'язку із визнанням договору купівлі-продажу недійсним. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), що й відбулося у відповідності до оскаржуваного договору відступлення права вимоги. Також пояснив суду, що правова оцінка договору відступлення права вимоги від 19.04.2012р. вже надана рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.07.2012р. у справі №0818/6639/2012. Стосовно фіктивності договору відступлення права вимоги пояснив, що Позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував фіктивність, а доводи викладені в позовній заяві є тільки домислами Позивача. Представник ТОВ «Агропромислова компанія» у судове засідання не заявився, був належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. 19.04.2012 року між ТОВ «Агропромислова компанія» та [PERSON] був укладений договір відступлення права вимоги, згідно з яким ТОВ «Агропромислова компанія» відступає у повному обсязі, а [PERSON] приймає на себе в повному обсязі право вимагати виконання Позивачем зобов'язань, передбачених ст. 216, 536, 1212, 1214, 1048 Цивільного кодексу України в повному обсязі на загальну суму 2 010 581 (два мільйона десять тисяч п'ятсот вісімдесят одна) грн. 51 коп. Пунктом 1.1. вказаного договору передбачено, що між ТОВ «Агропромислова компанія» і Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закритим акціонерним товариством) в особі філії «Відділення Промінвестбанку в м. Дніпрорудне Запорізької області», м. Дніпрорудне Запорізької області, правонаступником якого є ПАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» в особі філії «Відділення ПАТ «Промінвестбанк в м. Запоріжжя» (далі за текстом - "БОРЖНИК") 27.09.2006 року був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна (тваринницького комплексу - предмету іпотеки), яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], посвідчений 27.09.2006 року приватним нотаріусом Василівського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] і зареєстрований в реєстрі за № 2069 (далі за текстом - "ДОГОВІР"). Рішенням господарського суду Запорізької області від 08.12.2011 року Договір, укладений між ТОВ «Агропромислова компанія» та «БОРЖНИКОМ» визнано недійсним. В зв'язку з чим у ТОВ «Агропромислова компанія» виникли грошові вимоги до «БОРЖНИКА»: - у розмірі 990 000 (дев'ятсот дев'яносто тисяч) гривень 00 коп., які були перераховані Товариством Банку за договором купівлі-продажу нерухомого майна (тваринницького комплексу), яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], посвідченого 27.09.2006 року приватним нотаріусом Василівського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] і зареєстрованого в реєстрі за № 2069; - у розмірі 1 020 581 (один мільйон двадцять тисяч п'ятсот вісімдесят одна) грн. 51 коп., у тому числі: витрати від інфляції - 929 610 (дев'ятсот двадцять дев'ять тисяч шістсот десять) грн. 00 коп.; 3 % річних - 90 971 (дев'яносто тисяч дев'ятсот сімдесят одна) грн. 51 коп. А всього: 2 010 581 (два мільйона десять тисяч п'ятсот вісімдесят одна) грн. 51 коп. Після визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного між ТОВ «Агропромислова компанія» та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закритим акціонерним товариством), правонаступником якого є ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», у Позивача, на підставі ст.216 Цивільного кодексу України виникло зобов'язання повернути отримані за цим договором від ТОВ «Агропромислова компанія» кошти, а у ТОВ «Агропромислова компанія» право вимагати повернення цих коштів від Позивача. Згідно ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таким чином, ТОВ «Агропромислова компанія» є кредитором, а Позивач - боржником. Відповідно ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Таким чином, на підставі укладеного договору про передання права вимоги (договору цесії) [PERSON] став стороною у даному зобов'язанні. Крім того, відповідність договору відступлення права вимоги від 19.04.2012р. вимог статей 203, 215 Цивільного кодексу України встановлена рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2012 року у справі №0818/6639/2012. Інші доводи Позивача відносно недійсності договору відступлення права вимоги не підтверджені належними доказами, тому не можуть бути підставою для визнання договору недійсним. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed