Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за аліментами та пені за прострочення сплати аліментів. Позовна заява мотивована тим, що в зв`язку з неналежним невиконанням відповідачем своїх обов`язків щодо утримання дитини та наявності суми заборгованості по сплаті аліментів на користь позивача, виникла підстава для нарахування пені на суму заборгованості з підстав передбачених статтею 196 СК України. Постановами державного виконавця Другого Приморського ВДВС у місті Одесі Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Чермаш Р.В. було винесено постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, а саме: -постанова від 29.01.2020 року (ВП 31622014), в якій встановлено, що станом на 05.01.2018 року заборгованість за аліментами склала 92 669, 16 грн. -постанова від 29.01.2020 року (ВП 31622279), в якій встановлено, що станом на 05.01.2018 року заборгованість за аліментами склала 25 536,40 грн. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 05.08.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 28.10.2021 року на підставі ухвали Малиновського районного суду м. Одеси підготовче провадження по справі закрито та призначено судовий розгляд справи. Позивач подала до канцелярії суду заяву про відмову від частини позовних вимог, в якій відмовилась від позовних вимог щодо стягнення пені за прострочення сплати аліментів, просила залишити наступні позовні вимоги: -стягнення з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) заборгованість по сплаті аліментів на утримання доньки [PERSON] у розмірі 92 669, 16 гривень, та заборгованість за щомісячними додатковими витратами у зв`язку з хворобою доньки у розмірі 25 536,40 гривень, а усього стягнути: 118 205, 56 гривень. Додатково позивач подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутність, зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи та ухваленні судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся судом у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо): не застосовувалися. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. У зв`язку з тим, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та відповідачем не подано відзив у встановлений судом термін, в порядку ст. 280 ЦПК України, зі згоди позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.12.2011 року було Малиновським районним судом міста Одеси було винесено рішення, яким стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , щомісячно аліменти в розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень, починаючи з дати звернення до суду, тобто з 04.10.2011 р., до набуття донькою [PERSON] повнолітнього віку, тобто до [INFO] . А також стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , щомісячно додаткові витрати у зв`язку з хворобою доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 600 (шістсот) гривень, починаючи з дати звернення до суду, тобто з 04.10.2011 р. до набуття донькою [PERSON] повнолітнього віку, тобто до [INFO] . Позивач, отримавши виконавчі листи, направила на примусове виконання до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Головного територіального управління юстиції в Одеській області, в результаті чого були відкриті виконавчі провадження ВП 31622014 та ВП 31622279.В ході проведення виконавчих дій боржника та майна, належного йому на праві власності не виявлено. 29.01.2020 року державним виконавцем Другого Приморського ВДВС у місті Одесі Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Чермаш Р.В. було винесено постанови про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", яка передбачає, що у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи. В результаті чого, станом на 05.01.2018 року заборгованість за аліментами склала 92 669, 16 грн. (ВП 31622014) та 25 536,40 грн. (ВП 31622279). 03.11.2016 року до Портофранківського ВП була скерована заява від позивача про вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст. 164 ККУ, в результаті чого було відкрито кримінальне провадження за фактом ухиляння сплати аліментів. (Кримінальне провадження № 12016162500002993). З вищевказаного встановлено, що відповідач злісно ухиляється від сплати аліментів згідно винесеного рішення суду. Відповідач, в свою чергу, дані обставини не спростував, належні та допустимі докази, в якості спростування позовних вимог суду не надав. В результаті чого, як встановлено постановою державного виконавця Другого Приморського ВДВС у місті Одесі Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Чермаш Р.В. про повернення виконавчого документу стягувачу (ВП 31622014) від 29.01.2020 року, станом на 05.01.2018 року заборгованість за аліментами склала 92 669, 16 грн., а також постановою державного виконавця Другого Приморського ВДВС у місті Одесі Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Чермаш Р.В. про повернення виконавчого документу стягувачу (ВП 31622279) від 29.01.2020 року станом на 05.01.2018 року заборгованість за аліментами склала 25 536,40 грн.Таким чином загальна сума заборгованості по сплаті аліментів складає 118 205,56 (сто вісімнадцять тисяч двісті п`ять гривень 56 копійок) гривень. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У відповідності до статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду. Згідно із частиною третьою статті 71 цього Закону виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. У частині восьмій цієї статті зазначено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 1 ст. 195 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до ч.1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику. Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч.1 ст. 552 ЦК України, сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Враховуючи, що відповідачем доказів відсутності його вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів не надано, суд вважає, що позивач має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Верховним Судом України в постанові від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16 висловлена правова позиція, згідно з якою з урахуванням правої природи пені, як дієвого стимулу належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Тобто, неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Вказаний висновок, який викладений у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), враховується судом в порядку ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Встановивши вказані обставини та врахувавши характер спірних правовідносин, надавши оцінку доказам у їх сукупності та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, задовольнивши позовні вимоги. Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Отже, у зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір на користь держави компенсується за рахунок відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved