Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

Заявницязвернулась до Мар`їнського районного суду Донецької області із заявою про встановлення факту смерті, в якій зазначила, що [INFO] померла її мати - [PERSON] в місті Донецьк Донецькоїобласті, про що було видано свідоцтво про смерть № [NUMBER] від 26.01.2021 року, лікарське свідоцтво та довідка про причину смерті № 444 від 22.01.2021 року. Однак, оскільки документи, видані органами та установами, розташованими на тимчасово окупованій території, владою України не визнаються, заявник позбавлений можливості отримати свідоцтво про смерть встановленого зразка на території України. В зв`язку з цим, заявник просить встановити факт того, що [PERSON] померла [INFO] в місті Донецьк Донецькоїобласті, Україна. Заявниця в судове засідання не прибула, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник заінтересованої особи до суду не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, розглянувши заяву та додані письмові докази, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку, що вимоги заявника про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що праву на справедливий судовий розгляд кореспондує певний обов`язок держави в особі судового органу провести ефективне дослідження доводів, аргументів та доказів сторін та зацікавлених осіб. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". А, якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору - встановлено частиною 2 ст. 3 ЦПК України. Згідно з Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року № 52/5, у зв`язку з неможливістю виконувати повноваження відділами державної реєстрації актів цивільного стану Автономної Республіки Крим, м. Севастополя та тимчасово окупованих територіях, на території проведення АТО, проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення, анулювання здійснюються відділами державної реєстрації актів цивільного стану за межами цієї території за місцем звернення заявника. Державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою - встановлено ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану". Згідно ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Суд оцінює обставини, які наведені у заяві, з урахуванням п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де наведено, що суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Пунктом 1 глави 5 розділу 111 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні,затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року № 52/5, визначені підстави про смерть (форма 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024. Згідно ст. 9 Закону України « Про забезпечення прав і свобод громадян на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові і службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені в порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт, виданий органами та особами, передбаченими частиною другою цієї статті є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв`язків та їх посадових осіб з незаконними органами, створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України. Відповідно до п. 1 Постанови ПВС України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Згідно висновків ЄСПЛ у справах проти Туреччини зокрема, «Loizidou v. Turkey»,«Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republico f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України. Відповідно до паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Мар`їнським РВ УМВС України в Донецькій області від 14.08.2002 року, [PERSON] , [INFO] , уродженка селища СтаромихайлівкаМар`їнського району Донецькоїобласті, є громадянкою України. Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.09.1969 року, свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 16.05.1981 року, свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 28.10.1994 року встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Зі свідоцтва про смерть № [NUMBER] від 26.01.2021 року, лікарського свідоцтва про смерть та довідки про причину смерті № 444 від 22.01.2021 року слідує, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в селищі СтаромихайлівкаМар`їнського району Донецькоїобласті, причина смерті: атеросклеротична хвороба серця. Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, зокрема і ту обставину, що факт смерті [PERSON] ,яка померла [INFO] , переконливо підтверджений вказаними доказами, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved