Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивач посилалася на те, що 03 жовтня 2015 року вони з відповідачем [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований\~у Комінтернівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №900. В шлюбі у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Посилалась, що з червня 2019 року вони з відповідачем втратили взаєморозуміння, не можуть дійти спільної думки у вирішенні багатьох сімейних питань, в них різні погляди на сімейне життя, права і обов`язки подружжя, відповідач став допускати насилля по відношенню до позивача, а тому з липня 2020 року сторони припинили шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство, спільний сімейний бюджет з того часу у сторін відсутній. Зазначила, що примирення з відповідачем є неможливим, тому подальше збереження шлюбу є недоцільним та таким, що суперечитеме інтересам сторін. Після припинення сімейних стосунків дитина за взаємною згодою сторін залишилась проживати з позивачкою, спір щодо поділу майна подружжя між сторонами відсутній. Також зазначила, що працює продавцем-консультантом у ТОВ «ПровайнГруп», дитина перебуає на її повному утриманні, відповідач не приймає участі у матеріальному забезпеченні дитини, посилалась, що відповідач працює без офіційного працевлаштування, має на утриманні неповнолітнього сина від попереднього шлюбу, інших непрацездатних на утриманні не має, тому просила стягувати з відповідача аліменти на утримання малолітньої дочки у розмірі ј частки усіх видів заробітків та доходів (щомісячно), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 02.11.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, через канцелярію суду надала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував. Суд, вислухавши вступне слово представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає\~задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що 03 жовтня 2015 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №900, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 03 жовтня 2015 року Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції. Під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила прізвише з " [PERSON] " на " [PERSON] ". У шлюбі в сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що знаходить своє підтвердження свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 15 березня 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції. За час спільного проживання між сторонами втрачено взаєморозуміння, шлюбно-сімейні відносини між ними припинені, бажання їх поновити в подружжя відсутнє, спільне господарство вони не ведуть. За змістом ч. 1\~ст. 24 СК України\~та\~ст.\~51\~Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Вимогами ч. 3, ч. 4\~\~ст. 56 СК України\~\~закріплено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх до збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Так, положеннями ч.1 ст. 106 СК України закріплено, що подружжя, яке не має дітей має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу, але оскільки подружжя має спір щодо розірвання шлюбу, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Згідно до ч.1 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає своє вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Згідно\~з ч. 2 ст. 112 СК України\~суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їхніх дітей, що мають суттєве значення. З огляду на обставини, встановлені судом, з урахуванням визнання позову відповідачем, суд доходить висновку, що підстави, які спонукали позивачку до розірвання шлюбу, обґрунтовані, сім`я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе, а тому, позов підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають задоволенню, виходячи з такого. У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181\~СК\~України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Із роз`яснень, які містяться в пункті 17 Постанови Пленуму\~Верховного\~Суду\~України №\~3\~від\~15\~травня\~2006\~року\~«Про\~застосування судами\~окремих\~норм\~Сімейного кодексу\~України\~при\~розгляді справ\~щодо\~батьківства,\~материнства\~та\~стягнення аліментів» убачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно зі ст.\~182\~СК\~України при визначенні аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. За правилами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З огляду на викладене, згідно з вимогами Закону України\~№\~2037-VIII\~від\~17.05.2017\~року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», суд бере до уваги інтереси дитини, а тому вважає розмір аліментів, які просить стягнути позивач з відповідача, є обґрунтованим, у зв`язку з чим задовольняє позов та стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожитковим мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 01 листопада 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Зазначене не позбавляє сторони в подальшому при зміні обставин, передбачених вимогами законодавства України, звернутись до суду про зміну розміру аліментів. Поряд з цим, під час вирішення питання в частині позовних вимог про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини суд бере до уваги визнання відповідачем позовних вимог в повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved