Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

До суду звернулось із позовом ТОВ «Соцсфера» до [PERSON], [PERSON] про виселення та стягнення заборгованості. Посилається на таке. ТОВ «Соцсфера» відповідно до договору купівлі-продажу №1544 від 15.05.2007 року є власником приміщення по вул. Космічна, 76-а, яке здає громадянам у найом. В кімнаті №816, що належить на праві приватної власності позивачу проживають відповідачі, які не перебувають з позивачем в трудових відносинах, це житлове приміщення не є службовим житлом. З 14.07.2004 по 30.09.2014 рік позивач на підставі укладених договорів найму житлового приміщення проживав в цій кімнаті. Проте, на теперішній час строк дії договору найму закінчився, відповідач [PERSON] відмовилась укладати новий договір. За період з вересня 2014 року по серпень 2016 року відповідачі мають заборгованість за проживання в сумі 22449, 67 грн. Відповідачі відмовляються звільнити кімнату №816, чим порушують права позивача, тому він просить на підставі ч.1 п.10 Примірного положення про гуртожитки, ст.ст. 109, 116, 128, 129 ЖК України виселити відповідачів без надання іншого житлового приміщення та стягнути з [PERSON] заборгованість в сумі 22449,67 грн. В судовому засідання представник позивача позов підтримав, пояснив, що після звернення до суду відповідачі частково заплатили за проживання та користування комунальними послугами, проте з часу звернення до суду до фактичної оплати минув значний час, тому заборгованість збільшилась, отже проведена оплата зарахована на поточні нарахування за проживання та користування комунальними послугами. Відповідачка [PERSON] в суді пояснила, що вони з донькою проживають в гуртожитку, іншого житла не мають. Дійсно, вона протягом тривалого часу не сплачувала за проживання та комунальні послуги, оскільки не мала роботи. Зараз влаштувалась на роботу, отримує зарплату та частково сплачує заборгованість, одразу виплатити всю суму не має можливості, оскільки сума велика. Відповідачка [PERSON] в суді повідомила, що вони будуть виплачувати заборгованість. Заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з такого. Судом встановлені такі факти та відповідні ним обставини. ТОВ «Соцсфера» відповідно до договору купівлі-продажу №1544 від 15.05.2007 року є власником приміщення по вул. Космічна, 76-а. В кімнаті №816 проживають відповідачі, які не перебувають з позивачем в трудових відносинах, це житлове приміщення не є службовим житлом. З 14.07.2004 по 30.09.2014 рік позивачі проживали в цій кімнаті на підставі укладених договорів найму житлового приміщення. Останній договір укладався з [PERSON] 01.11.2013 року на термін - 11 місяців. На теперішній час договори найму житлового приміщення не укладені. Нормами Житлового Кодексу УРСР регулюється проживання громадян у гуртожитках. Закон обмежує можливість виселення громадян, які проживають у гуртожитках та перебувають у трудових відносинах з підприємством. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі не знаходилися і не знаходяться у трудових відносинах із позивачем і тому їх проживання у гуртожитку не повязано із виконанням їх трудових обовязків. У матеріалах справи міститься повідомлення ТОВ "СоцСфера" від 21 вересня 2014 року на ім"я [PERSON] про необхідність укласти договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та попереджено про можливість звернення до суду із вимогою про виселення з житлового приміщення, оскільки особи, що мешкають без договору вважаються самочинно зайнявши ми житлове приміщення. (а.с.29). Згідно з нормами\~ст. 58 ЖК України\~єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення є ордер. Відповідно до ч. 2\~ст. 58 ЖК України\~ордер на вселення у жиле приміщення може бути видано лише на вільне жиле приміщення, а згідно зі\~ст. 59 ЖК України\~ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним, зокрема, у разі порушення прав інших громадян на зазначене в ордері жиле приміщення. Пленум Верховного Суду України в п.22 постанови від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», зазначив, що судам, вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, слід з'ясовувати, крім інших питань, і питання щодо видачі відповідно до Примірного положення ордера на зайняття жилої площі в гуртожитку. Отже, законом установлено, що єдиною підставою для вселення працівника підприємства на надану жилу площу в гуртожитку є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства, установи, організації на підставі спільного з профспілковим комітетом рішення про надання жилої площі в гуртожитку. Відповідно до\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Матеріали справи не містять будь - яких даних про те, що [PERSON] разом з родиною вселилась у гуртожиток на підставі відповідного ордеру, самостійно звільнити кімнату вона не бажає, договір найму з власником не укладено, тобто права на проживання в кімнаті гуртожитку вона та [PERSON] не мають і будь-які правові підстави для законного зайняття ними спірного житлового приміщення відсутні, тому є підстави для виселення відповідачів з кімнати 816 гуртожитку по вул.. Космічна, 76А в м. Запоріжжя. Відповідно до п. 18 Примірного положення про гуртожитки № 208 від 03.06.1986 року, громадяни, які проживають у гуртожитку, зобовязані своєчасно вносити плату за користування жилою площею і за комунальні послуги відповідно до пункту 38 цього Примірного положення. Частиною 1 п. 38 „Примірного положення про гуртожитки", №208 від 03.06.1986 року, встановлено, що громадяни, які проживають в приміщеннях, які перебувають в окремому користуванні, вносять плату за користування житловою площею та за комунальні послуги згідно ставок квартирної плати (тарифів), встановлених для будинків державного та громадського житлового фонду. Відповідно до ч. 1\~ст. 811 ЦК України\~договір найму житла укладається у письмовій формі. Згідно п. 5.1 договору найму № 203 від 01.11.2013 року розмір плати за наймане приміщення без комунальних послуг складає 400 грн. в місяць. Наймач додатково оплачує витрати за комунальні послуги: електроенергію, холодну та гарячу воду, опалення, каналізацію та інші комунальні послуги (дві особи), що встановлено п. 5.2 вказаного договору (а.с.27). Позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за проживання в кімнаті 816 гуртожитку за період з вересня 2013 року по серпень 2016 р. При цьому заборгованість склалася із витрат по комунальним послугам та оплати за найм приміщення. З розрахунку, наданого позивачем вбачається, що ним протягом жовтня 2013 року серпня 2016 року нараховувалась плата за проживання в сумах від 400 до 550 грн. за місяць. Проте, суд вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів за проживання за період з вересня 2014 року по серпень 2016 року, оскільки в цей період договори найму житлового приміщення між сторонами не укладалися, сторони не домовлялися про вартість проживання, отже позивач необґрунтовано нарахував заборгованість за найм приміщення за цей період. Таким чином, суд вважає за можливе стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за комунальні послуги за весь період, про який просить позивач, тобто, з вересня 2013 року по серпень 2016 року та заборгованість за найм приміщення за період з вересня 2013 року по серпень 2014 року включно, що становить 10719,67 грн., в решті позову слід відмовити. На підставі ст. 88 ЦПК України, судові витрати підлягають частковому задоволенню, з відповідача [PERSON] слід стягнути половину витрат за вимогу про виселення 689 грн., з відповідача [PERSON] половину витрат за вимогу про виселення, тобто 689 грн. та пропорційно до задоволеної частини (позов задоволено на 47,75%) - суму витрат за вимогу майнового характеру (стягнення суми) 657,99 грн.

Outcome: partial