Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд позбавити [PERSON], [INFO] року, батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19 липня 2008 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований у Ленінському відділі реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції. Від даного шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO]. 15 вересня 2015 року рішенням Ірпінського міського суду Київської області яке набрало законної сили, шлюб між ними розірвано. 10 липня 2015 року о 15 год. 15 хв. через КПП «Готівка» Харківської області, син позивача - [PERSON], [INFO], був незаконно вивезений до Російської Федерації, всупереч волі позивача. Позивач неодноразово зверталася до відділу внутрішніх справ із скаргами на вищезазначені події. Однак, позитивного результату це не дало. [PERSON] протягом цього часу переховувався, переїжджаючи разом з дитиною з Белгороду до Новосибірську, їздив по території Росії. Наразі знаходиться в м. Тольятті, де подав документи на отримання тимчасового притулку в Федеральну Міграційну Службу Самарської області. Весь цей час дитина не має змоги спілкуватися з матір'ю, не відвідує садок, спортивну школу. Дитина постійно переїжджає, не маючи нормальних умов для життя та розвитку. Окрім цього, відповідач є членом секти, якій було відмовлено в легалізації на території України. В судове засідання позивач не з'явилася, проте надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі. В разі неявки відповідача в судове засідання не заперечувала щодо заочного порядку розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Представник третьої особи - Орган опіки та піклування Бучанської міської ради в судове засідання не з'явилася, проте до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала в повному обсязі. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача, відповідача та представника третьої особи, та за згодою позивача ухвалити заочне рішення. Відповідно до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, 19 липня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований у Ленінському відділі реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції. Від даного шлюбу народився - [PERSON], [INFO], батьками якого записані - [PERSON] та [PERSON] 15 вересня 2015 року рішенням Ірпінського міського суду Київської області яке набрало законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Судом встановлено, що 10 липня 2015 року о 15 год. 15 хв. через КПП «Готівка» Харківської області, син позивача - [PERSON], [INFO], був незаконно вивезений відповідачем [PERSON] до Російської Федерації, всупереч волі позивача, що підтверджується довідкою Прикордонної служби України від 27.07.2015 р. № 64-П-3642, витягами з єдиного реєстру довіреностей. Відповідно до характеристики представника зовнішньої служби ТОВ «Сона-фарм» - [PERSON] від 12.01.2016 року - [PERSON], [INFO], з листопада 2013 року працював у ТОВ «Сона-фарм» на посаді консультанта з медичних питань у м. Києві. 10 липня 2015 року [PERSON] не вийшов на роботу без попередження і поважної причини. На дзвінки не відповідав. На листи щодо необхідності виходу на роботу ТОВ «Сона-фарм» від [PERSON] не отримувала. 29 грудня 2015 року ТОВ «Сона-фарм» припинено трудові відносини з [PERSON] відповідно до п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України.(а.с.16). Згідно наказу № 66-к від 31.07.2015 року, [PERSON], лікаря-кардіолога за сумісництвом, звільнено з посади 31 липня 2015 року через відсутність на роботі без поважних причин відповідно до п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України.(а.с.22). Начальником Ірпінського МВ ГУ МВС України в Київській області майором міліції [PERSON] на адресу заступника начальника ГУ МВС України в Київській області полковнику міліції [PERSON] направлено запит для Укрбюро Інтерполу про оголошення тміжнародного розшуку громадянина України [PERSON] (а.с.35). Згідно листа Міністерства освіти та науки Російської федерації від 19.07.2016 року «по имеющейся на данный момент информации несовершеннолетний [PERSON] вместе с его отцом [PERSON] зарегестрированы по седующему адресу - 445042, [ADDRESS]. Однако по указанному адресу они не проживают. В настоящее время продолжается розыск ребенка».(а.с.96-97). Згідно з ч. 2 ст.165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, орган опіки та піклування, а також сама дитина, яка досягла 14 років. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.4 ст.150 Сімейного Кодексу України батьки повинні поважати дитину. Стаття 155 цього ж кодексу встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. З цього випливає, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них. Відповідно до ч.1 ст. 164 ЦПК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. В позовній заяві позивач [PERSON] посилається на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Частиною 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального усвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Стаття 167 Сімейного Кодексу України покладає на суд обов'язок вирішити питання щодо влаштування дитини, позбавленої батьківського піклування. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно з Висновком органу опіки і піклування Бучанської міської ради, орган опіки та піклування Бучанської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. [PERSON], 1974 року народження відносно малолітнього [PERSON], [INFO].(а.с.44-45). Тому, оцінивши зібрані по справі докази, врахувавши встановлені судом обставини, з урахуванням висновку органу опіки та піклування, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що до відповідача [PERSON] може бути застосований крайній захід впливу як до особи, яка не виконує батьківських обов'язків, а саме позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати в розмірі 551,20 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved