Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-06 00:00:00

До Чернівецького районного суду звернулася [PERSON] з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути на її користь з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісяця до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на те, що на сьогоднішній день дитина перебуває на її утриманні, відповідач постійної матеріальної допомоги не надає. Також просить стягнути із відповідача на її користь витрати по оплаті правової допомоги в сумі 600 гривень. Позивачем,скориставшись своїм правом, передбаченим ч.3 ст.211 ЦПК України, через канцелярію Чернівецького районного суду Вінницької області подано письмову заяву про розгляд справи у її відсутність у зв'язку із сімейними обставинами, свої вимоги підтримує та просить їх задоволити. Як вбачається із матеріалів справи [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, до суду не з'явився, причини його неявки суду невідомі. Відповідачем по невідомих суду причинах не подано відзиву на позовну заяву, відсутні відомості щодо надіслання відзиву позивачу, відповідачем не пред'явлено зустрічного позову. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ухвали Чернівецького районного суду Вінницької області від 07.09.2018 постановлено про проведення заочного розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів в твердій грошові сумі. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що від спільного подружнього життя у сторін є неповнолітній син - [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 10 серпня 2016 року Могилів-Подільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. Як вбачається із тексту позовної заяви, сторони проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу з листопада 2015 року. Як свідчить довідка, видана виконкомом Бабчинецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області від 13.06.2018, [PERSON], [INFO], зареєстрована в [ADDRESS] та в даний час її син - [PERSON], [INFO], проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Із довідки, виданої управлінням праці та соціального захисту населення від 19.06.2018, вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку в управління праці та соціального захисту населення Могилів-Поділсьької міської ради та їй з 01.07.2016 по 31.07.2019 призначено допомогу при народженні дитини на дитину [PERSON], [INFO] у розмірі 860 гривень на місяць. В добровільному порядку відповідач відмовляється надавати матеріальну допомогу для утримання неповнолітньої дитини. Обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття закріплений частиною 2 статті 51 Конституції України. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. В разі ухилення від цього обов'язку кошти на утримання дітей стягуються у судовому порядку за ч.3 ст.181 цього Кодексу. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому обов'язком особистим, а не солідарним. Частиною 1 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, №78 9 встановлено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ч.2 ст.27 Конвенціїї ООН). Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України (із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року №2037-VІІІ) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дана норма однаково застосовується до всіх платників аліментів, незалежно від правових підстав їх праці (робота за трудовим договором, відповідно до вимог КЗпП, робота за контрактом за кордоном тощо). Статтею 7 Закону України Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 року, №2246-VІІІзатвердженопрожитковий мінімум для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Частиною 2 статті 182 СК України передбачає мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідного віку, у той час як максимальний розмір аліментів закон не встановлює. Останній визначається судом у кожному конкретному випадку, враховуючи як потреби самої дитини, так і можливості платника аліментів - матері або батька дитини. Постанова Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" орієнтує суди на те, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. "Про виконавче провадження" максимальний розмір аліментів не повинен перевищувати в цілому 50 відсотків заробітної плати цієї особи (абзац 4 п. 17). Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України (із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року №2037-VІІІ) встановлено, що за рішенням суду кошти для утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України належним чином доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог щодо стягнення аліментів. Беручи до уваги те, що батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей згідно статті 180 СК України, суд, виходячи з розміру прожиткового мінімуму, затвердженого статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 року, №2246-VІІІ, для дітей віком до 6 років та дітей віком від 6 до 18 років, зважаючи не те, що відсутні дані стосовно стану здоров'я відповідача чи знаходження на утриманні інших дітей або непрацездатних членів сім'ї, яких він зобов'язаний утримувати, а також враховуючи, що матеріали справи не містять довідки про місце праці відповідача чи його заробітної плати, суд приходить до висновку, що обґрунтованим буде розмір аліментів на неповнолітю дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень до досягнення дитиною повноліття та часткове задоволення таким чином позовних вимог [PERSON] При винесенні рішення, суд керується статтею 13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. [PERSON] у відповідності до положень вище зазначеного Закону звільнена від сплати судового збору за вимогою щодо стягнення аліментів для утримання неповнолітньої дитини, тому відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір, від сплати якого звільнено позивача. Крім того, матеріалами справи підтверджено, що позивачем понесено витрати, повязані із розглядом справи, зокрема, на професійну правничу допомогу. Так, як свідчить квитанція №146 від 18.06.2018, видана [PERSON] - адвокатом адвокатського обєднання «Вінницька обласна колегія адвокатів», [PERSON] сплачено кошти в розмірі 600 гривень за надання правової допомоги, зокрема, консультації, складення позовної заяви. Вище викладене дає суду підстави для задоволення позовних вимог і в частині стягнення з відповідача на користь [PERSON] понесених нею при зверненні до суду судових витрат, зокрема, витрат, повязаних із розглядом справи - на професійну правничу допомогу. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України допустити рішення щодо стягнення аліментів до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць. На підставі ст., ст.180, 181, 182, 184 СК України,

Outcome: partial