Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-14 00:00:00

З позову [PERSON] вбачається, що [INFO] року померла його тітка [PERSON], останнім місцем проживання якої було [ADDRESS]. На момент смерті вона проживала разом з ним, її племінником [PERSON]. Як вказано в позові, [PERSON] була немічна та хвора, без стороннього догляду не могла обходитись. Він, ще з дитинства, проживав разом з тіткою і її сім'єю та своєю бабою. Потім їздив до матері проживати в м. Харків, але у 1993 року знову повернувся жити до тітки [PERSON] (баба на той час вже померла), почав її доглядати і з того часу проживав разом із нею, аж по день її смерті до 2003 року. Весь цей час він доглядав тітку, готував їсти для обох, утримував її, все їхнє майно було спільним. Позивач вказує, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини він, як спадкоємець четвертої черги за законом, як такий, що проживав разом із спадкодавцем однією сім'єю не менше, ніж п'ять років до часу відкриття спадщини, подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті тітки, оскільки інших спадкоємців ні за законом ні за заповітом не має. Відповідно до ст. 1264 ЦК України - у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Позивач також зазначає, що він хоче скористатись своїм правом на спадок, оскільки прожив із спадкодавцем десять років до дня її смерті однією сім'єю і вів з нею разом спільне господарство, спадщину прийняв шляхом подачі заяви до нотаріальної контори, а оскільки на сьогодні Додаток до Державного акту на право приватної власності на землю не є дійсним правовстановлюючим документом на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та для ведення особистого підсобного господарства, він вимушений звернутися з даним позовом до суду і просив ухвалити рішення, яким встановити факт проживання його разом із спадкодавцем не менш, ніж п'ять років до часу відкриття спадщини, а також визнати, що на момент смерті [PERSON] належала на праві власності земельна ділянка для ведення сільськогосподарського виробництва площею 4,61 га, розташована на території Великобагачанської селищної ради Полтавської області та в порядку спадкування визнати за ним право власності на дану земельну ділянку. Також просив визнати, що на момент смерті [PERSON] належала на праві власності земельна ділянка для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями площею 0,159 га, розташована за адресою: [ADDRESS] та в порядку спадкування визнати за ним право власності на дану земельну ділянку. Також просив визнати, що на момент смерті [PERSON] належала на праві власності земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства площею 0,224 га, розташована за адресою: [ADDRESS] та визнати за ним в порядку спадкування за законом, право власності на дану земельну ділянку (а.с.а.с.5-6). 09.12.2015 року позивач [PERSON] подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, яка ухвалою Великобагачанського районного суду від 10.12.2015 року була прийнята до розгляду (а.с.а.с.57,58). В судовому засіданні 08.12.2015 року та 15.12.2015 року позивач [PERSON] та його представник адвокат Ситник О.В. підтримали доводи позовної заяви та заяву про уточнення позовних вимог від 09.12.2015 року, в своїх поясненнях посилалися на обставини, що викладені в обґрунтуванні позову та заяві про уточнення позовних вимог і просили її задовольнити. Представник відповідача у справі Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району [PERSON] не заперечив проти задоволення уточнених позовних вимог [PERSON] Представник третьої особи Відділу Держгеокадастру у Великобагачанському районі в судове засідання 15.12.2015 року не з'явився, даний відділ отримав копію заяви [PERSON] про уточнення позовних вимог (а.с.60). Суд, заслухавши в судовому засіданні 08.12.2015 року та 15.12.2015 року пояснення позивача [PERSON] та його представника адвоката Ситник О.В., пояснення представника відповідача [PERSON], показання свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши та проаналізувавши письмові докази по даній справі, що надані сторонами у справі на засадах змагальності і диспозитивності, оглянувши матеріали витребуваної цивільної справи №525/1693/13-ц і давши всім доказам у справі належну оцінку, приходить до висновку, що уточненні позовні вимоги [PERSON] до Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору відділ Держгеокадастру у Великобагачанському районі Полтавської області про встановлення факту проживання однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини та визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] (до одруження прізвище [PERSON]) (а.с.9), останнім місцем проживання якої було с. Бутова Долина Великобагачанського району Полтавської області померла [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Великобагачанського районного управління юстиції 06 березня 2003 року (а.с.8). Зі свідоцтва про народження позивача [PERSON], [INFO] вбачається, що його матір'ю записана [PERSON] (а.с.10). З акту, складеного 17.03.2003 року комісією в складі депутата Великобагачанської селищної ради (жит. с. Бутова Долина) [PERSON] та жителів села Бутова Долина [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] дійсно проживає в [PERSON], яка померла [INFO] року, з 01.05.1993 року і по даний час (а.с.11). Як вбачається з довідки Великобагачанської селищної ради №2213 від 28.11.2013 року, згідно даних погосподарського обліку за 1964-1966 роки, книга №3, особовий рахунок [NUMBER] ст.52 за адресою с. Бутова Долина (двір колгоспний), числяться: голова двору - [PERSON], [INFO], зять - [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO] та онук [PERSON], [INFO] (а.с.15). З довідки №4109 від 22.10.2015 року, виданої селищним головою Великобагачанської селищної ради Чобітько О.В. вбачається, що земельна ділянка (пай) загальною площею 4,61 га, з них рілля 4,05 га, сіножаті 0,56 га, яка знаходиться у власності гр. [PERSON], згідно Державного акта серія [NUMBER] від 03.03.1998 року, згідно наданих земельно-облікових документів в оренді сільськогосподарських підприємств та в числі незатребуваних земельних часток (паїв) не перебуває (а.с.16). Згідно архівного витягу з протоколу №10 засідання виконавчого комітету Великобагачанської селищної ради Полтавської області від 30.12.1997 року вирішено передати [PERSON], жительці [ADDRESS] земельну ділянку площею 0,16 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель та земельну ділянку площею 0,25 га для ведення особистого підсобного господарства по [ADDRESS] (а.с.17). Згідно архівного витягу з протоколу №6 засідання виконавчого комітету Великобагачанської селищної ради Полтавської області від 31.07.1998 року, остаточний розмір земельної ділянки, переданої у власність [PERSON] вважати: всього 0,3831, обслуговування ж/б - 0,1586, ведення особистого підсобного господарства - 0,2245 по [ADDRESS] Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія [NUMBER] від 03.03.1998 року та додатку до даного державного акту, [PERSON] належали земельні ділянки для обслуговування житлового будинку та ведення сільськогосподарського виробництва (а.с.а.с.21-22). З повідомлення Полтавського обласного управління юстиції від 27.02.2004 року вбачається, що запису акта про народження на [PERSON] по с. Бутова Долина Великобагачанського району Полтавської області за 1920 рік не виявлено, книги реєстрації актів про народження за 1917-1923 р.р. по зазначеному населеному пункту не збереглися (а.с.12). З повідомлення Полтавського обласного управління юстиції від 27.02.2004 року вбачається, що запису акта про народження на [PERSON] по с. Бутова Долина Великобагачанського району Полтавської області за 1923 рік не виявлено, книги реєстрації актів про народження за 1920-1926 р.р. по зазначеному населеному пункту не збереглися (а.с.13). З повідомлення Великобагачанської державної нотаріальної контори від 15.01.2014 року, а також Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру та копій документів зі спадкової справи вбачається, що після смерті[INFO] року [PERSON], останнім постійним місцем проживання якої було [ADDRESS], була відкрита спадкова справа №387/2003 на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини за законом, свідоцтва на спадщину не видавалося (а.с.28-30 оглянутої цивільної справи №525/1693/13-ц; а.с.44-46 даної цивільної справи). Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 06.02.2014 року за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.а.с.19-20; а.с.46-47 оглянутих в судовому засідання матеріалів цивільної справи №525/1693/13-ц). Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст. 57 ЦПК України). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті. Отже, виходячи з сукупності досліджених доказів у справі вбачається, що після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, останнім постійним місцем проживання якої було [ADDRESS] З матеріалів справи вбачається, що родичів, які входять до першої, другої та третьої черг спадкування, померла не мала. Заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до Великобагачанської державної нотаріальної контори подав [PERSON], однак свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] йому не видавалося. Згідно п.1 ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.4 ст.3 СК України, сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Аналіз даних положень СК України дає підстави дійти до висновку, що положення ст.3 СК України окреслюють загальні ознаки, яким повинен бути зв'язок між фізичними особами для того, щоб вони вважалися сім'єю (спільне проживання, пов'язаність спільним побутом, взаємні права та обов'язки). ЦК України визначено, що особу, яка проживала з померлим однією сім'єю, законодавцем віднесено до четвертої черги спадкування, обов'язковим є проживання із спадкодавцем сім'єю не менше п'яти років до часу відкриття спадщини (ст.1264 ЦК України). Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" - в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", викладених у абзацах 1,2,3 та 4 пункту 21, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоч і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Також, правила ст.1264 ЦК України не стосуються дітей, влаштованих у прийомні сім'ї та дитячі будинки сімейного типу. Разом з цим, до спадкоємців четвертої черги належить не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] (сусідка [PERSON] та [PERSON].) та [PERSON] підтвердили суду те, що з 1993 року і по день смерті [PERSON], з нею постійно проживав та вів спільне господарство її племінник [PERSON], останній і в даний час проживає в [ADDRESS]; вказали, що [PERSON] по суті доглядав пристарілу [PERSON], готував для неї страви, вони разом вели спільне господарство, інших родичів у неї, крім [PERSON], які б з нею проживали однією сім'єю, не було. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності передбачених законом підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Отже, в контексті аналізу положень ст.3 СК України, з урахуванням змісту положень ст.1264 ЦК України (яка може бути застосована на підставі та пунктами 4-5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 року), проаналізувавши сукупність досліджених доказів у справі з огляду на положення ст.ст.10,11,57,60,212 ЦПК України суд приходить до висновку, що з урахуванням письмових доказів у справі в сукупності з показаннями свідків, що узгоджуються між собою (тобто між собою узгоджуються письмові докази та показання свідків), ці докази не входять між собою у суперечність і об'єктивно підтверджують той факт, що [PERSON], яка померла [INFO] року та [PERSON], [INFO], проживали однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом) в [ADDRESS] Отже, виходячи з вищевикладеного та об'єктивного підтвердження, як наведеними письмовими доказами, так і в сукупності показань свідків, виходячи з положень ст.ст.10,11,57,60,212 ЦК України суд вважає, що є доведеним факт проживання однією сім'єю [PERSON] із [PERSON], яка померла [INFO] року із 1993 року по день смерті [PERSON] ([INFO] р.) за адресою: [ADDRESS] Враховуючи викладене, виходячи зі змісту п.п.2-8 прохальної частини заяви [PERSON] про уточнення позовних вимог від 09.12.2015 року та те, що [PERSON] є спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [INFO] року [PERSON], та виходячи зі змісту п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» про те, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності та того, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, з урахуванням пояснень в судових засіданнях представника відповідача [PERSON] (по суті про визнання позову) та третьої особи [PERSON] (в судовому засіданні 08.12.2015 року), а також розташування спадкових земельних ділянок, належних за життя [PERSON], суд вважає, що є передбачені законом підстави для задоволення уточнених позовних вимог [PERSON] від 09.12.2015 року, що містяться у пунктах 2-8 прохальної частини заяви [PERSON] про уточнення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved