Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

В позовній заяві позивач [PERSON] зазначила, що [INFO] помер її батько - [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на частину будинку за адресою: [ADDRESS] . На момент смерті батька позивач була неповнолітня, у зв`язку з чим лише 23.12.1995 року , після того як виповнилось 18 років, вона звернулась до Михайлівської державної нотаріальної контори, після чого була заведена спадкова справа. У 2019 році позивач звернула до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак їй було відмовлено у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. 30 липня 2020 року Михайлівським районним судом Запорізької області прийнято рішення про відмову у наданні додаткового строку для прийняття спадщини та роз`яснено, що відмова нотаріуса є неправомірною. В подальшому, державним нотаріусом було повідомлено, що прийняття спадщини є неможливим через наявність арешту, накладеного на майно її брата [PERSON] , а саме на частину будинку [ADDRESS] , який помер. Арешт накладено Михайлівським районним ВДВС на підставі вироку суду від 30.05.2003 року. На теперішній час на виконанні Михайлівського районний відділу державної виконавчої служби південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) жодних документів про стягнення з [PERSON] заборгованості не перебуває. При закінченні виконавчого провадження арешт не був знятий з усього майна [PERSON] у зв`язку зі смертю боржника, тому позивач змушена звернутися до суду. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності, просили позов задовольнити. Представник відповідача Кам`янського міжрайонного управління водного господарства в судове засідання не з`явився. Згідно поданої заяви позов визнають повністю та не заперечують проти ухвалення рішення про задоволення позовних вимог. Додатково зазначено, що крадіжка скоєна [PERSON] 27 січня 2003 року не обліковується в управлінні. Представник третьої особи, Михайлівський районний відділ державної виконавчої служби південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомлені. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Під час розгляду справи встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] , виданим повторно 13 квітня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області (а.с. 13). Згідно свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 19 квітня 1977 року, батьком [PERSON] , [INFO] , зазначено [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу Серії [NUMBER] від 26 листопада 1994 року, після реєстрації шлюбу [PERSON] змінено прізвище на « [PERSON] » (а.с. 9). Згідно свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 26 травня 2015 року, [INFO] помер [PERSON] (а.с. 12). Вироком Енергодарського міського суду Запорізької області від 30 травня 2003 року з [PERSON] на користь Кам`янського управління водного господарства стягнуто шкоду в розмірі 2147 грн. (а.с. 14). Постановою державного виконавця від 29 вересня 2003 року на підставі виконавчого листа № 156, виданого 30 травня 2003 року Енергодарським міським судом Запорізької області, накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] (а.с. 15). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого мана від 18.08.2020 року, 01.07.2005 року приватним нотаріусом Ворожбяновою Л.М. зареєстровано арешт, реєстраційний номер 2145080, на підставі постанови від 30.09.2003 року Михайлівського районного відділу державної виконавчої служби, на все майно [PERSON] ( а.с. 16). Згідно відповіді Михайлівського районного відділу державної виконавчої служби південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 13.09.2020 року, на виконанні у відділі не перебуває виконавчий лист № 156, виданий 30.05.2003 року та інші виконавчі документи про стягнення з [PERSON] будь-яких видів заборгованості (а.с. 17). Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1, ч.2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 5 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. П. 5 ч. 2 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень" визначає, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: визначеного законодавством документа, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна. Відповідно до статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Вирішуючи спір по суті, суд виходить із того, що ст. 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. У постанові Пленуму ВСУ від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що у мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду з прав людини. Так, рішенням від 27.11.2008 у справі «Крутько проти України» (№2), Європейський суд з прав людини зазначив, що провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадіями одного провадження (див. «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy) (no.1) (GC), no. 36813/97, п.197 ЄСПЛ 2006). Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес (див. «Джорж Естіма проти Португалії» (Estima Jorge v. Portugal), рішення від 21 квітня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998*II, п. 35, та «Сіка проти Словакії» (Sica v. Slovakia), №2132/02, пп. 24-27, 13 червня 2006 року). Застосовуючи процедуру «пілотного рішення» у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (рішення від 15.10.2009, остаточне від 15.01.2010) Європейський суд з прав людини знову констатував, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» ( Immobiliare Saffi v. Italy), (GC), №22774/93, п. 66, ECHR 1999-V). У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачене першим реченням першого пункту статті 1 Протоколу №1 (див. рішення у справі Войтенка, п. 53). Разом з тим, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (пункт 41 рішення від 19.03.1997 в справі «Горнсбі проти Греції»). Виходячи зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод від 04.11.1950, права людини вважаються захищеними лише після повного виконання рішення суду. Невиконання судового рішення є порушенням права особи на суд і стаття 6 Конвенції втрачає свій сенс. Отже, виконання судового рішення це остаточна стадія цивільного судочинства у процесі реалізації захисту цивільних прав, тому невиконання судових рішень, що є остаточними, обов`язковими для виконання, є порушенням права на справедливий суд, яке захищено ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини від 11.12.2008 в справі «Антонюк проти України» зазначено, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні. Згідно інформації, наданої Михайлівського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), на теперішній час відсутні відкриті та незавершені виконавчі провадження стосовно [PERSON] . В той же час, з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого мана від 18.08.2020 року, вбачається наявність арешту майна, зареєстрованого 01.07.2005 року приватним нотаріусом Ворожбяновою Л.М., реєстраційний номер 2145080, на підставі постанови від 30.09.2003 року Михайлівського районного відділу державної виконавчої служби, на все майно [PERSON] . Відповідно до п.6 ч.3 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Згідно із частинами 1 та 2 ст.56 зазначеного Закону, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно(кошти)боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арештна рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем підчас відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Згідно ч. 1 ст. 40 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. У зв`язку з відсутністю на виконанні будь-яких виконавчих проваджень стосовно стягнення заборгованості з [PERSON] , так як відповідачем позов визнано та зазначено про відсутність відомостей щодо заборгованості за фактом крадіжки, підлягають скасуванню усі накладені обтяження в межах вказаного виконавчого провадження, в зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved