Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

В грудні 2020 року позивач Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, яка діє в інтересах дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода» про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, мотивуючи тим, що у зв`язку із ухиленням відповідача від виконання батьківських обов`язків її малолітні діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з 15.04.2020 року і по даний час перебувають у центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода» на підставі самозвернення. Після проведення службою у справах дітей з відповідачем індивідуальної роз`яснювальної роботи 11.11.2020 року її старший син [PERSON] був влаштований в центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода». Причинами для влаштування дітей до закладу були умови їх проживання, які становили загрозу для життя та здоров`я дітей, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не може забезпечити основні потреби своїх дітей, не працює, зловживає алкогольними напоями, веде асоціальний спосіб життя. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем батьківських обов`язків родина відповідача з 13.02.2020 року по 22.10.2020 року перебувала під соціальним супроводом Білоцерківського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді. Протягом цього часу відповідач не співпрацювала з фахівцем із соціальної роботи та план соціального супроводу не виконувала. Відповідно до інформації адміністрації центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода» відповідач відвідувала дітей у закладі не регулярно, уникала зустрічей із адміністрацією закладу, приходила до доньок після 18 год. Працівники центру неодноразово намагалися потрапити до помешкання відповідача, але двері їм ніхто не відчиняв. При черговій спробі 04.09.2020 року все таки вдалося потрапити до квартири. При відвідуванні було встановлено, що в помешканні незадовільні житлово-побутові умови, брудно, відчувається неприємний запах, у кімнатах розкидані речі, відсутня постільна білизна. Відповідачеві було рекомендовано привести помешкання до належного стану. 05.11.2020 року під час повторно візиту до відповідача було з`ясовано, що мати дітей жодної рекомендації не виконала, як і раніше в квартирі панував безлад, умови проживання не задовільні. У зв`язку із смертю батька дітей відповідач отримує пенсію по втраті годувальника, однак використовує її не за призначенням: не купує одяг для дітей, не підготувала їх до школи. Крім того, відповідач не займається вихованням своїх дітей, не піклується про їх здоров`я, часто залишала дітей голодними та без нагляду, не працює, веде аморальний спосіб життя. Зі слів сусідів, в помешканні відповідача часто збираються компанії, які розпивають алкоголь, кричать, сваряться, поводяться аморально та неадекватно. 11 листопада 2020 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Білоцерківської міської ради було розглянуто питання про стан сім`ї відповідачки та про соціально-правовий захист її дітей і прийнято рішення про доцільність підготовки та подання службою у справах дітей Білоцерківської міської ради до суду позову про позбавлення відповідача батьківських прав. Викладене в позовній заяві підтверджується доданими до неї документами, які обґрунтовують доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Вважають, що вказані обставини підтверджують факти ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, позбавлення відповідача батьківських прав у даному випадку допустимо, оскільки наявна її вина і відповідач не хоче й не може змінити свою поведінку в кращу сторону. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ч. 2 п. 3 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, сільських, селищних рад об`єднаних територіальних громад. Статтею 4 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» визначено, що одними із основних завдань служби у справах дітей є проведення роботи з соціально-правового захисту дітей, запобігання їх бездоглядності, вжиття заходів для соціального захисту дітей. Зазначені обставини підтверджуються доданими до позовної заяви копіями документів, оригінали яких знаходяться в службі у справах дітей, крім: листа Білоцерківського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 18.06.2020 року № 206/02-15 «Про сім`ю [PERSON] », листа Білоцерківського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 10.11.2020 року № 438/02-15 «Про сім`ю [PERSON] », акту обстеження житлово-побутових умов сім`ї [PERSON] від 05.11.2020 року. Тому, просили суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо її дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання її дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частини від усіх її доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на особові рахунки дітей відкриті у банківській установі, починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дітьми повноліття, передати дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , органу опіки та піклування Білоцерківської міської ради для подальшого їх влаштування ( а. с. 1-4 ). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2020 року, головуючим суддею визначено Орєхова О.І. ( а. с. 23 ). Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання ( перебування ) такої фізичної особи. 23 грудня 2020 року здійснено запит стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача ( а. с. 27 ). 27 січня 2021 року за вх. № 3352 судом отримано з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання ( перебування ) відповідача ( а. с. 28 ). З отриманої відповіді вбачається, що [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 187 ЦПК України якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановлено законом порядку місце проживання ( перебування ) фізичної особи - відповідача. Ухвалою судді від 28 січня 2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі на 04 березня 2021 року ( а. с. 29-30 ). Ухвалою суду від 21 травня 2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 22 червня 2021 року ( а. с. 76-77 ). В судовому засіданні 22.07.2021 року представник позивача Махаранський Г.В. підтримав позовні вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просив позовні вимоги служби у справах дітей БМР задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 22.07.2021 року заперечувала проти позовних вимог служби у справах дітей БМР. Представник третьої особи Маценко І.Л. підтримала вимоги позивача та просила задовольнити вимоги в повному обсязі. Свідок в судовому засіданні 22.07.2021 року [PERSON] пояснила, що вона є соціальним працівником та сім`я відповідача перебуває під соціальним супроводом Білоцерківського міського центру соціальних служб для сім`ї та молоді. Зазначила, що [PERSON] не співпрацює з фахівцем із соціальної роботи, не виконує план соціального супроводу. До сьогодні не працевлаштувалась, не відвідала жодної консультації психолога, за адресою проживання не створила належних й безпечних умов для проживання дітей та продовжує зловживати спиртними напоями. Самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. Наголошувала на тому, що відповідачу завжди пропонувалася допомога, однак [PERSON] жодного разу не звернулася до них. Судом 22.07.2021 року було заслухано дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відносно яких вирішувалося питання щодо позбавлення їх матері [PERSON] батьківських прав, які наголошували на тому, що хотіли б повернутися до матері. Дітей в судовому засіданні було заслухано в присутності психолога Багацької Ольги Григорівни . Розгляд справи неодноразово відкладався у зв`язку із клопотаннями відповідача та за ініціативи суду для надання відповідачем доказів в підтвердження того, що остання змінила своє ставлення до виховання дітей, а саме: надання доказів підтвердження працевлаштування, проходження лікування від алкогольної залежності, підтвердження належних умов для проживання дітей в оселі, проходження співбесіди з психологом тощо. Так як, відповідач [PERSON] зазначала, що працевлаштувалася та усунула ті недоліки, на які звертав увагу позивач. Крім того, за вказівкою суду, позивачу було запропоновано провести вихід за місцем проживання відповідача для додаткового обстеження умов проживання щодо виконання останньою рекомендацій. 06 жовтня 2021 року в судовому засіданні представником позивача було надано додатковий Акт обстеження умов проживання від 04.10.2021 року та фотографії квартири за місцем проживання відповідача [PERSON] . Останнього разу, оголошено перерву в судовому засіданні до 11.11.2021 року ( а. с. 104-106 ). Жодних документів з боку відповідача суду не було надано. В судовому засіданні 11.11.2021 року представник позивача Махаранський Г.В. підтримав позовну заяву, пояснення надані раніше, наполягав на задоволенні вимог Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, так як відповідач за час розгляду справи в суді не змінила свого ставлення, рекомендації не виконала, оселя не придатна для проживання дітей. При останній перевірці, в квартирі не було прибрано, стояв неприємний запах, відповідач перебувала в стані алкогольного сп`яніння. Наразі, в оселі не має теплопостачання та водопостачання. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 11.11.2021 року позовні вимоги позивача визнала, не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав та підтвердила, що дійсно наразі в квартирі відсутні теплопостачання та водопостачання, а сама вона проживає у сусіда в однокімнатній квартирі. Представник третьої особи центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода» Маценко І.Л. в судовому засіданні 11.11.2021 року також підтримала позовні вимоги позивача та наполягала на задоволенні вимог. Зазначала, що відповідач [PERSON] не дбає про дітей, не піклується про них та не забезпечує їх. Гроші, які держава сплачує на дітей у зв`язку із загибеллю батька, відповідач використовує на власні потреби. Зазначила, що під час спілкування з сином відповідача [PERSON] , останній зазначив, що його мати зловживає спиртними напоями, між ними складні стосунки. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги Служби у справах дітей БМР підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. З наявних в матеріалах справи свідоцтв про народження [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] вбачається, що батьками останніх вказані [PERSON] та [PERSON] ( а. с. 7, 8, 9, 10 ). В судовому засіданні становлено та не спростовано сторонами, що батько дітей [PERSON] загинув у дорожньо-транспортній пригоді. Встановлено, що у зв`язку із ухиленням відповідача від виконання батьківських обов`язків її малолітні діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з 15.04.2020 року і по даний час перебувають у центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода» на підставі Наказу Служби у справах дітей БМР Київської області за № 59 ( а. с. 19 ). Після проведення службою у справах дітей з відповідачем індивідуальної роз`яснювальної роботи 11.11.2020 року згідно Наказу № 154 служби у справах дітей її старший син [PERSON] також був влаштований в центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода». Підставою стала заява відповідача [PERSON] , в якій остання просила її сина [PERSON] прийняти до центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода» у зв`язку із складними життєвими обставинами ( а. с. 21 ). Як встановлено в судовому засіданні причинами для влаштування дітей до закладу були умови їх проживання, які становили загрозу для життя та здоров`я дітей, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не може забезпечити основні потреби своїх дітей, не працює, зловживає алкогольними напоями, веде асоціальний спосіб життя. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем батьківських обов`язків родина відповідача з 13.02.2020 року по 22.10.2020 року перебувала під соціальним супроводом Білоцерківського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді. Протягом цього часу відповідач не співпрацювала з фахівцем із соціальної роботи та план соціального супроводу не виконувала, що підтверджується наявним в матеріалах справи листом Білоцерківського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 18.06.2020 року ( а. с. 11 ). Відповідно до інформації адміністрації центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода» відповідач відвідувала дітей у закладі не регулярно, уникала зустрічей із адміністрацією закладу, приходила до доньок після 18 год. Працівники центру неодноразово намагалися потрапити до помешкання відповідача, але двері їм ніхто не відчиняв. При черговій спробі 04.09.2020 року все таки вдалося потрапити до квартири. При відвідуванні було встановлено, що в помешканні незадовільні житлово-побутові умови, брудно, відчувається неприємний запах, у кімнатах розкидані речі, відсутня постільна білизна. Відповідачеві було рекомендовано привести помешкання до належного стану ( а. с. 13 ). 05.11.2020 року під час повторно візиту до відповідача було з`ясовано, що мати дітей жодної рекомендації не виконала, як і раніше в квартирі панував безлад, умови проживання не задовільні. У зв`язку із смертю батька дітей відповідач отримує пенсію по втраті годувальника, однак використовує її не за призначенням: не купує одяг для дітей, не підготувала їх до школи. Крім того, відповідач не займається вихованням своїх дітей, не піклується про їх здоров`я, часто залишала дітей голодними та без нагляду, не працює, веде аморальний спосіб життя. Зі слів сусідів, в помешканні відповідача часто збираються компанії, які розпивають алкоголь, кричать, сваряться, поводяться аморально та неадекватно ( а. с. 14-15 ). Встановлено, що 11 листопада 2020 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Білоцерківської міської ради було розглянуто питання про стан сім`ї відповідачки та про соціально-правовий захист її дітей і прийнято рішення про доцільність підготовки та подання службою у справах дітей Білоцерківської міської ради до суду позову про позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по виханню дитини. Відповідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таке рішення має бути прийнято з метою захисту інтересів неповнолітньої дитини, яка фактично позбавлена його батьківського піклування. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року ( справа № 631/2406/15-ц провадження № 61-36905св18 ). Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Як встановлено в судовому засіданні так і самі матеріали справі свідчать, що відповідач дійсно ухиляється від виконання батьківських прав, створення належних умов для проживання та розвитку дітей. Так, за заявами центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода» ( а. с. 61, 62 ), які були спрямовані на ім`я начальника Білоцерківського відділу поліції від 15.09.2020 року, стосовно відповідача [PERSON] було складено адміністративний протокол за ч.1 ст. 184 КУпАП за ухилення від виконання батьківських обов`язків по вихованню дітей, про що свідчать наявні відповіді з поліції ( а. с. 63, 64 ). Рішенням виконавчого комітету від 23.03.2021 року за № 202, орган опіки та піклування дійшов висновку позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є доцільним та таким, що відповідає інтересам дітей ( а. с. 48-49 ). На протязі всього розгляду даної цивільної справи, судом було надано відповідачу можливість усунути недоліки та довести в судовому засіданні, що остання дійсно змінила своє ставлення до виконання батьківських обов`язків. Однак, останньою так і не було надано таких переконливих доказів. Навпаки, з Акту обстеження умов проживання від 19 лютого 2021 року ( а. с. 51 ) та від 04 жовтня 2021 року ( а. с. 98 ) вбачається, що ситуація не змінилася. За результатами проведення обстежень встановлено, що в сім`ї [PERSON] не створені належні житлово-побутові умови для проживання та виховання дітей. Зазначене підтверджується і доданими фотографіями до вказаних вище Актів ( а. с. 52-58, 99-103 ), які підтверджують відсутність санітарно-гігієнічних норм в квартирі. Крім того, в Акті від 04.10.2021 року зазначено, що відповідач [PERSON] при проведенні обстеження, остання знаходилася в стані алкогольного сп`яніння, що не було спростовано з боку відповідача в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Такі дії відповідача свідчать про свідоме нехтування батьківськими обов`язками та не бажання їх виконувати. Відповідач [PERSON] зазначала, що працює та на даний час почала проходити курси з психологом, але так і на надала підтверджень зазначеному. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. До того ж, як встановлено в судовому засіданні та не спростовано відповідачем, квартира відповідача відключена від теплопостачання та водопостачання, остання має борги за комунальні послуги. На питання суду відповідач не змогла пояснити, коли буде відновлено таке постачання. Питання щодо можливості позбавлення батьківських прав вирішувалось також Верховним Судом у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 638/1496/17-ц (провадження № 61-35874св18), від 27 січня 2021 року у справі № 398/4299/17 (провадження № 61-2861св20), від 16 червня 2021 року у справі № 315/1279/19 (провадження № 61-3821св21). У постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18) зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постанові Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі № 296/7848/16-ц (провадження № 61-43695св18) зазначено, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18) зазначено про те, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відповідач не намагається змінитися та зробити все від неї залежне для належного виконання батьківських обов`язків, остання свідомо ухиляється від цього, чим створює загрозу для дітей. Тому, суд приходить до переконання, що наразі змінити поведінку відповідача у кращу сторону неможливо. Зазначене підтверджується, як матеріалами справи так і обставинами встановленими під час розгляду даної цивільної справи. В свою чергу, відповідач не довела зміну своєї поведінки щодо дітей, прагнення здійснювати належне піклування за ними, не спростувала, що свідомо нехтувала обов`язками матері щодо дітей. Факт заперечення відповідачкою на попередніх судових засіданнях проти позову про позбавлення її батьківських прав з урахуванням її поведінки не свідчить про її інтерес до дітей та реальне бажання змінити поведінку. Проте у цій справі на підставі наявних у матеріалах справи доказів та самої поведінки відповідача під час всього розгляду справи, суд дійшов висновку, що позивач довів, що [PERSON] нехтує потребами своїх дітей, порушує права дітей на належне батьківське виховання та не виконує батьківських обов`язків. Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, проте у цій справі з урахуванням якнайкращих інтересів дітей, оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення, а також із встановлених обставин на підставі досліджених та оцінених доказів у справі, які вказують на нехтування матір`ю своїм батьківським обов`язком, є всі підстави щодо позбавлення відповідачки батьківських прав. Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Аналогічна правова позиція мститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 серпня 2021 року у справі № 331/8310/15, провадження № 61-4879св20. Але в подальшому, відповідач [PERSON] , в судовому засіданні 11.11.2021 року все ж таки визнала позовні вимоги позивача та погодилася, що наразі вона дійсно не спроможна належним чином виконувати батьківські права та забезпечити дітям належні умови проживання та їх розвиту. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до статті 76 ЦПК Країни доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, в судовому засіданні під час розгляду вказаної справи знайшло свого підтвердження того, що відповідач [PERSON] у відповідності до вимог ст. 164 СК України ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню своїх дітей. Всі наведені вище факти, як кожен окремо так в сукупності, свідчать проте, що відповідач [PERSON] , свідомо ухиляється від покладеного на неї обов`язку по вихованню дітей, не піклується про фізичний і духовний їх розвиток, не надає матеріальної допомоги на їх утримання та не в змозі забезпечити дітям належні умови для проживання та виховання. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З урахуванням вищенаведеного, суд вважає необхідним позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно її дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно з положеннями ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини ( аліменти ) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, тощо. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 183 СК України частка заробітку ( доходу ) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. На підставі ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючі матеріальне становище дітей, матеріальне становище відповідача, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання її дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частини від усіх її доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на особові рахунки дітей відкриті у банківській установі, починаючи з дня подачі позову та до досягнення дітьми повноліття. Згідно з ч. 2 п. 3 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, сільських, селищних рад об`єднаних територіальних громад. Статтею 4 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» визначено, що одними із основних завдань служби у справах дітей є проведення роботи з соціально-правового захисту дітей, запобігання їх бездоглядності, вжиття заходів для соціального захисту дітей. Враховуючи, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в частині позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо її дітей, суд приходить до висновку про необхідність передачі дітей органу опіки та піклування Білоцерківської міської ради для подальшого їх влаштування. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі. Таким чином, встановлені судом обставини вказують, що вимоги позивача ( Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради ) базуються на законі. Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. ідповідно до п. 1 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд врахує, що за подання позову немайнового характеру особою сплачується судовий збір у розмірі 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно до Закону України "Про судовий збір", що діяв на час звернення до суду та складав 840,80 гривень та оскільки позивача звільнено від сплати судових витрат, то у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь держави підлягають стягненню судові витрати у сумі 1 681,60 гривень. Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved