Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

Направленим позовом [PERSON] просить суд ухвалити рішення про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, в тому числі в Італійську Республіку на період з 1.07.2019 року по 1.07.2020 року неповнолітній [PERSON] , [INFO] , без згоди та супроводу батька [PERSON] , де вона буде тимчасово проживати за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову заначила, що від шлюбу з відповідачем [INFO] року народилась спільна дитина - [PERSON] , яка проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Крім цього зазначила, що батько дитини, [PERSON] , вихованням та розвитком дитини не займається. З метою виїзду за кордон позивач неодноразово зверталася до позивача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, однак останній без поважних причин такого дозволу не надає, у зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач, будучи неодноразово належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подав. Представник третьої особи, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, пояснень щодо заявленого позову не надав. Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійнювалось, що відповідає правилам, встановленим реченням другим ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. 17.07.2010 року виконавчим комітетом Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області був зареєстрований шлюб, актовий запис №54, між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Від вказаного шлюбу [INFO] народилась дитина - [PERSON] , що підтверджується довідкою про реєстрацію особи громадянином України та випискою з реєстру актів про народження (а.с. 10-11). Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 15.03.2016 року шлюб між сторонами розірвано. Дитина після розірвання шлюбу проживає разом з позиваче та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою виконкому Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області №457 від 2.03.2017 року (а.с. 26). Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 11.05.2018 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини, [PERSON] , [INFO] у розмірі 1 000 гривень щомісячно до повноліття дитини. Відповідно до статті 313 ЦК України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла 16 років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України, а фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або у супроводі осіб, які уповноважені ними. За положеннями статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до 4-5 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року № 57, перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів), піклувальників (далі-батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, серед іншого, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску або рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. За положеннями статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до "Конвенції про права дитини", прийнятої ООН 20.11.1989 року та ратифікованою Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.1991 року в усіх діях щодо дітей незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Положення частини сьомої статті 7, частини другої ст. 155 СК України передбачають, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов до висновку про задоволення позову, адже це сприятиме реалізації прав та інтересів дитини. Крім зазначеного, оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення, на підставі приписів ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останньою і документально підтверджені судові витрати за розгляд даної цивільної справи, які складаються із судового збору в сумі 768, 40 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved