Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

Вінницька міська рада звернулась із позовом до [PERSON] про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення гаражу. Позовні вимоги мотивовані наступними обставинами. [PERSON] в порушення встановленого законом порядку, самовільно зайняв земельну ділянку по вул. Хлібній біля буд. № 25 у м. Вінниці, на якій розміщений його металевий гараж, що позначений на схемі, виготовленій міським комунальник підприємством «Архітектурно-будівельний сервіс» під № 4. Правовстановлюючі документи або документи, що посвідчують право власності на зайняту земельну ділянку у відповідача відсутні. Наведені обставини і стали підставою для звернення до суду із цим позовом. В судове засідання представник позивача не зявився, але до початку розгляду справи по суті надав заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами цивільної справи. Письмових заперечень суду не надав. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до рішення Вінницької міської ради №721 від 21.06.2004 року «Про землеустрій м. Вінниці» землі, що знаходяться в межах адміністративно-територіальної одиниці м. Вінниці, за винятком земель, що перебувають під обєктами загальнодержавної власності України, а також переданих і наданих у приватну власність, вважаються землями комунальної власності, якими розпоряджається територіально громада м. Вінниці в особі Вінницької міської ради. Відповідно до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 24.12.2007 року №3290 (із змінами) був затверджений договір «Про використання встановлених тимчасових конструкцій для господарських потреб (гаражів)». Міське комунальне підприємство «Архітектурно-будівельний сервіс», на яке відповідно до затвердженого статуту покладено завдання протидіяти самочинному встановленню нових тимчасових конструкцій для господарських потреб (гаражів) та впорядкуванню раніше встановлених гаражів на території міста, уповноважене на укладення зазначеного договору з громадянами. 15.10.2008 року між МКП «Архітектурно-будівельний сервіс» та [PERSON] було укладено договір використання встановлених тимчасових конструкцій для господарських потреб (гаражів) строком дії до 31.12.2012 року. Предметом договору було тимчасове використання конструкції (гаража) на території міста. Відповідачу неодноразово надсилали повідомлення про необхідність звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення металевого гаража. При перевірці встановлено, що [PERSON] не звільнено зайняту земельну ділянку шляхом знесення металевого гаража, що підтверджується актом від 25.02.2015 року. Згідно з інформацією Департаменту архітектури, містобудування та кадастру Вінницької міської ради від 28.01.2015 року земельна ділянка, на якій розташована тимчасова металева конструкція (гараж) відноситься до земель територіальної громади міста. Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов до переконання про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 142 Конституції України право на землю комунальної власності належить територіальним громадам. Відповідно до ст.12 ЗК України розпорядження землями територіальної громади, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності належить до повноважень міської ради. Відповідно до ст.83 ЗК України земельні ділянки в межах міста є власністю відповідної територіальної громади і належать до земель комунальної власності. Згідно з ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для користування стан, включаючи знесення споруд, здійснюється за рахунок громадян, які самовільно зайняли земельні ділянки. Відповідно до положень статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або із істотним порушенням будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Стаття 116 ЗК України передбачає, що громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст.1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки. Згідно зі ст.10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідну територіальну громаду та виступають від її імені та в її інтересах. Відповідно до п. 22 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. При розгляді справи судом встановлено, що рішення Вінницької міської ради щодо передачі відповідачу у власність або користування земельної ділянки біля будинку № 25 по вул. Хлібній у м. Вінниці не приймалось. Відтак, земельна ділянка самовільно зайнята та використовується [PERSON] без правовстановлюючих документів та їх державної реєстрації. Знесення самочинного будівництва відповідно до п. 22 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року є крайньою мірою реагування. Однак, зважаючи на той факт, що відповідач не надав жодних правовстановлюючих документів, які б спростовували позицію позивача, суд дійшов до переконання, що вимога Вінницької міської ради є обґрунтованою та доведеною, а тому підлягає задоволенню в повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до положень статті 88 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved