Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулася [PERSON] посилаючись на те, що 11.07.2006 року між нею та відповідачем укладено договори №7-1 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та № 7-7 про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води і водовідведення за адресою: [ADDRESS]. За даною адресою вона не проживає більше 10 років та не отримує житлово-комунальні послуги. Нею неодноразово направлялись заяви до відповідача, в яких зазначалось про даний факт. В останній такій заяві від 24.05.2017 року вона зверталась з приводу розірвання зазначених договорів, так як вони не відповідають типовим договорам, вимогам нормативно-правових актів та в зв'язку з порушенням відповідачем істотних умов цих договорів. Згідно листа Ставищенської селищної ради №664 від 19.10.2017 року земельна ділянка під багатоквартирним житловим будинком та прибудинкова територія по [ADDRESS] не відводилась, тобто не сформована як об'єкт цивільних прав, визначення площі земельної ділянки та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру не проводилось, тобто відсутня технічна документація на земельну ділянку за вищевказаною адресою, як і встановлена площа. Рішенням Ставищенської селищної ради «Про затвердження Ставищенському житлово-комунальному підприємству тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» від 23 грудня 2016 року № 285 лише затверджено тарифи на такі послуги. Дане рішення не є підставою відповідачу стягувати кошти з громадян за послуги з утримання прилеглих до багатоквартирних будинків земель, що перебувають у комунальній власності, про що вказало у своєму листі Ставищенське ЖКП від 19.10.2017р. №02-12/950, - прилеглою до будинку територією, по [ADDRESS] а не прибудинковою. Окрім того, в листі від 19.10.2017 року №664 Ставищенська селищна рада вказує, що земельна ділянка, на якій розташований багатоквартирний будинок по [ADDRESS] утримується як землі загального користування Ставищенської селищної ради та фінансується через програму утримання об'єктів благоустрою за рахунок місцевого бюджету. Договір №7-7 від 11.07.2006 року про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення не відповідає вимогам законодавства. Відповідно до п.18 типового договору «Про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженого постановою КМ України від 21 липня 2005р. №630 (в редакції постанови КМ України від 3 вересня 2009 р. №933) виконавець має право вносити за погодженням із споживачем зміни у цей договір, що впливають на розмір плати за послуги з оформленням додатка до нього. Відповідно будь-яка зміна умов договору, в тому числі і тарифів на послуги дійсна і законна лише при письмовому внесенні змін у договір у вигляді додаткової угоди, завіреної підписами обох сторін. В п. 5 договору № 7-1 Ставищенське ЖКП вирішило про цей факт змовчати, а відповідно жодна додаткова угода при зміні тарифів з надання послуг не укладалась, що є порушенням умов договору та вимог чинного законодавства. При кожній зміні тарифу чи коригуванні вносяться зміни до договору. Жодних дій щодо приведення зазначеного договору у відповідність до вимог чинного законодавства Ставищенським ЖКП не здійснено. Відповідач в односторонньому порядку змінювало умови договору, порушуючи як умови типового договору так і ст. 525, 632 ЦК України та ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Житлово-комунальне підприємство стверджує про те, що надає їй послуги з теплопостачання у повному обсязі, хоча вона не являється споживачем таких послуг, оскільки споживач це той хто споживає послуги. Такі послуги повинні забезпечувати умови проживання. Вона там не проживає, а відтак не потребує таких послуг. В даному випадку вона не отримувала їх. Відповідач для надання таких послуг у повному обсязі не дотримуються норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМ України №630 від 21.07.2005 року. Позивач просить суд визнати недійсними договір №7-1 від 11.07.2006року про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та договір № 7-7 від 11.07.2006 року про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води і водовідведення. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, підтвердила обставини, на які посилається в своїй позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що житлово-комунальні послуги надаються позивачу на підставі договорів №7-1 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та № 7-7 про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води і водовідведення по [ADDRESS]. Вони були укладені з позивачем 11.07.2006 року. [PERSON] є власником ? частини [ADDRESS], інша частина даної квартири належить матері позивача - [PERSON].Квартира знаходиться в багатоквартирному житловому будинку комунального житлового фонду, утримання та експлуатацію якого здійснює Ставищенське житлово-комунальне підприємство. Вказані договори укладено сторонами добровільно і їх розірвання допускається виключно за згодою обох сторін, якщо інше не встановлено законом. Ставищенське житлово-комунальне підприємство виконує умови даних договорів, а відтак підстав для задоволення позову [PERSON] не має. Позивач не зверталась до Ставищенського ЖКП щодо надання останнім неякісних житлово-комунальних послуг. До суду Ставищенське житлово-комунальне підприємство подало письмові заперечення на позов ( а. с. 32-33). Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], дослідивши письмові докази вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 11.07.2006 року між сторонами укладено договори №7-1 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та № 7-7 про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води і водовідведення за адресою: [ADDRESS] (а. с. 7-11). Рішенням Ставищенської селищної ради №1061 від 19.03.2015 року в [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS] Рішенням виконавчого комітету Ставищенської селищної ради №22 від 17.02.2015 року в смт. Ставище змінено нумерацію житлових і нежитлових будинків, земельних ділянок (а. с. 16). Квартира за [ADDRESS] знаходиться в приватній спільній частковій власності, 1/2 частки якої належить позивачу (а. с. 47). Дана квартира знаходиться в багатоквартирному житловому будинку комунального житлового фонду, утримання та експлуатацію якого здійснює Ставищенське житлово-комунальне підприємство, що підтверджується копією протоколу установчих зборів співвласників багатоквартирного будинку, листками письмового опитування співвласника (а. с. 50-61). Прибудинкова територія зазначеного житлового будинку утримується Ставищенським ЖКП як землі загального користування Ставищенської селищної ради на підставі рішень останньої (а. с. 20-21, 48-49). Позивач в судовому засіданні пояснила, що в квартирі за [ADDRESS] з 2003 року фактично не проживає (а. с. 17) через напружені стосунки із іншим співвласником житла - її матір'ю. Рішеннями виконавчого комітету Ставищенської селищної ради №269 від 14.12.2016 року, №285 від 23.12.2016 року, №19 від 27.02.2013 року встановлено та затверджено тарифи на житлово-комунальні послуги в смт. Ставище (а. с. 12-14). Позивач зверталась до відповідача із заявою щодо розірвання спірних договорів, проте отримала від відповідача обгрунтовану відмову (а. с. 18-19). Згідно із ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Отже, кожен з співвласників відповідно до своєї частки, а частки позивача та третьої особи є рівними, повинен окремо нести відповідальність за утримання своєї частини житла. Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов'язує. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України власник будинку не звільняється від відповідальності за неможливість ним виконати зобов'язання. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. п. 1, 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Відповідно до правової позиції у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2951цс15 від 20.04.2016 року: «Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). У ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, суд вважає, що позивач як співвласник квартири зобов'язана проводити оплату наданих послуг незалежно від її реєстрації та постійного проживання в квартирі. Сторони не заперечують факту надання вищевказаних послуг, їх структуру та вартість. Відповідно до ст. 18 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у разі відсутності житлово-комунальних послуг, неналежного їх надання споживач має право викликати представника виконавця для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця, скріплюється їх підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача надається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Передбачених законом доказів ненадання послуг, або неякісного надання послуг, а саме актів-претензій, позивачем не надано. Відповідно до п. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що стронами договори з надання житловокомунальних послуг укладені добровільно, їх дійсність ними не заперечується, відповідач виконує умови цих договорів належним чином, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed