Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

На розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.03.2011 року в сумі 17135,08 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Між сторонами укладено договір № б/н від 11.03.2011 року про надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складає між ним та банком Договір, про що свідчить його підпис у заяві. Заявою [PERSON] підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування, які були надані в письмовій формі. Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну картку з кредитним лімітом. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 00,00 гривень. Відповідачем було надано згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою Банку. За посиланням АТ КБ «ПриватБанк», [PERSON] не надавав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості, в зв`язку з чим утворено заборгованість станом на 24.02.2021 року в сумі 19404,50 гривень. Наслідками порушення [PERSON] зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право АТ КБ «ПриватБанк» достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином,\~заборгованість, становить 17135,08 гривень, яка складається з наступного: 5040,00 гривень - заборгованість за кредитом; 12095,08 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом. На даний час [PERSON] продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПриватБанк». Заходи досудового врегулювання спору АТ КБ «ПриватБанк» не проводились, оскільки законом не встановлена їх обов`язковість для спірних правовідносин. Вищевикладене змусило АТ КБ «ПриватБанк» в судовому порядку захищати свої майнові інтереси. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України. Позивач АТ КБ «ПриватБанк» про дату, час проведення судового засідання повідомлений належним чином відповідно до ст. 130 ЦПК України, представником Гребенюком О.С. (який діє за довіреністю) надано, в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 221 ЦПК України, в позовній заяві зазначив про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримано. Представником позивача Меркуловою В.В. (яка діє за довіреністю), надано відповідь на відзив. Відповідач [PERSON] , в порядку ст. 191 ЦПК України, подав відзив на позовну заяву. В судове засідання не з`явився, надав заяву про проведення розгляду справи в його відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. Матеріалами справи встановлено такі факти та відповідні правовідносини. Відповідач [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Красноармійськ Донецької області, адреса реєстрації місця проживання: [ADDRESS] (а.с. 53). 11.03.2011 року [PERSON] підписав в Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк» заяву № б/н про приєднання до умов та правил надання банківських послуг (а.с. 25). Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Вказане свідчить,\~що підписана\~11.03.2011\~року [PERSON] \~анкета-заява\~про приєднання\~до Умов\~та Правил\~надання банківських\~послуг в\~ПриватБанку складає\~між сторонами\~договір,\~відповідно до умов якого відповідачу Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у сумі 5000 гривень (а.с. 25). 14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк». Відповідно до довідки АТ КБ "Приватбанк", відповідачу було надано кредитні карти: [NUMBER] - дата відкриття: 11.03.2011 року, термін дії - 01/15; [NUMBER] - дата відкриття 19.10.2013 року, термін дії 05/17 (а.с. 24). Згідно довідки про зміну умов кредитування кредитної картки оформленої на ім`я [PERSON] : старт карткового рахунку [NUMBER] 11.03.2011 року, 19.10.2013 року встановлено кредитний ліміт 5000,00 гривень, 21.05.2014 року зменшення кредитного ліміту 4420,00 гривень, 16.01.2020 року зменшення кредитного ліміту 0,00 гривень (а.с. 23). Підписання відповідачем Анкети-заяви засвідчує ознайомлення та згоду з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, а також підтверджує її згоду на те, що вказані документи в цілому складають договір про надання банківських послуг. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У разі невиконання зобов`язань за договором на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Власник картки зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту. Згідно Закону України «Про банки і банківську діяльність» надання безпроцентних кредитів забороняється. Укладаючи договір № б/н від 11.03.2011 року сторонами погоджено, що АТ КБ «ПриватБанк» надано [PERSON] позикові кошти у вигляді встановлення кредитного ліміту зі сплатою процентів за користування коштами. [PERSON] було допущено порушення виконання прийнятих на себе договірних зобов`язань, за кредитом станом на 24.02.2021\~року,\~становить 19404,50\~гривень,\~яка складається\~з наступного: 5040,00 - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. простроченим тілом кредиту - 5040,00; заборгованість за простроченими відсотками - 12095,08; заборгованість по пені - 2269,42 гривень. Заборгованість до стягнення: заборгованість за тілом кредиту - 5040,00 гривень; заборгованість за простроченими відсотками - 12095,08; разом - 17135,08 гривень (а.с. 7-15). Відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та не визнає їх у повному обсязі. Зазначає, що позивач не надав суду документів, що підтверджують кредитні відносини між АТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] та підтвердження надання кредитних коштів. Щодо довідки про зміну кредитування зазначає, що не має до неї ніякого відношення, він не змінював ніякий ліміт і відповідно, жодна зміна ліміту не може підтверджувати надання кредитних грошових коштів, що лише, і є підставою для виникнення зобов`язання. Вважає, що правила кредитування, які додані до позову, на нього не розповсюджуються, оскільки ним не підписані. [PERSON] зазначає, що позивачем не підтверджено факт виконання умов кредитного договору кредитором, а саме не підтверджено факт надання грошових коштів позичальнику, та не підтверджено факт невиконання умов кредитного договору позичальником. Відповідач вказує, що відсутній детальний розрахунок заборгованості, оригінал кредитного договору та графік погашення кредитних грошових коштів. [PERSON] зазначає, що проценти за користування грошовими коштами не мають сплачуватись позивачу, внаслідок пропущення строку позовної давності та внаслідок, недоведення позивачем факту виконання умов кредитного договору. Також, відповідач вважає, що з 29.04.2014 року існувало прострочення кредитора, і за цей період проценти не сплачуються (а.с. 69-72). Також, [PERSON] надав суду заяву про застосування строку позовної давності, та зазначає наступне. Останнє перерахування грошових коштів позивачем для погашення кредиту було здійснено 29.04.2014 року. Та відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України, строк позовної давності, в межах якого позивач мав право звернутись до суду з вимогою до відповідача про стягнення коштів, становив три роки та сплинув 30.04.2017 року. У зв`язку з зазначеним, [PERSON] просить застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (а.с. 74-75). Представником позивача за довіреністю [PERSON] подано відповідь на відзив, яким повністю заперечує проти доводів наведених відповідачем у відзиві у повному обсязі. Та одночасно, посилаючись на п. 1.1.7.31 Умов договору, зазначає що строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років, та відповідно до Правил користування карткою, строк дії картки вказаний на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Та строк перевипущеної картки до останнього дня 05.2017 року, а позовну заяву подано 13.03.2021 року (відповідно до штампу суду позовну заяву отримано судом та зареєстровано 19.03.2021 року). Відповідно до виписки за договором № б/н, наданої представником позивача, станом на 01.03.2021 року, [PERSON] здійснював періодичні списання та платежі з 11.03.2011 року по 15.07.2014 року, останній місячний платіж погашення кредиту відповідач сплатив 15.07.2014 року. В подальшому банком проводилося автоматичне погашення заборгованості, а саме 25.07.2014 року (а.с. 16-22). Таким чином, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а саме з 16.07.2014 року. Будь-яких доказів, що вказують на строк дії платіжної картки, на яку встановлено кредитний ліміт, та картка перевипускалася позивачем суду не надано. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та умовах встановлених договором, а позичальник, зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З аналізу правових норм параграфу 1 глави 71 ЦК України (саме ці положення застосовуються докредитних відносин) випливає, що кредит надається суб`єктам кредитування всіх форм власності у тимчасове користування на умовах, передбачених кредитним договором. Закон України «Про банки і банківську діяльність» визначає банківський кредит як будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів із такої суми. Відповідно до ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За висновками Верховного Суду України про застосування ст.257 ЦК України, до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, викладеними у постановах №6-14цс14 від 19 березня 2014 року, №6-95цс14 від 17 вересня 2014 року, №6-103цс14 від 24 вересня 2014 року, №60134цс14 від 1 жовтня 2014 року, від 23 листопада 2016 року у справі №6-2104 цс16, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України). Також, з правового висновку щодо застосування норм матеріального права, який міститься у постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року (6-240цс14), вбачається, що якщо Умови надання споживчого кредиту відповідачем не підписані, і позивач не довів укладення між сторонами договору, який передбачав би збільшення строку позовної давності, застосуванню підлягає загальний трирічний строк позовної давності, передбачений законом. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 275 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно зі статтею 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність і спливла до додаткової вимоги. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що наведені у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи стаття 261 ЦК України, за змістом якої початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України). Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем заявлялося клопотання про застосування строку позовної давності, у відповідності до ч. 3 ст. 267 ЦК України. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав Учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (рішення Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» , п. 57). Оскільки відповідач останній раз здійснив платіж 15.07.2014 року, то саме з даного моменту у банку виникло право на пред`явлення позову до суду. Та, враховуючи термін дії перевипущеної карти [NUMBER] , дата відкриття 19.10.2013 року, термін дії 05/17 (відповідно до довідки наданою позивачем а.с. 24). Протягом трьох років (загального строку позовної давності), право звернення до суду про стягнення заборгованості, позивачем не було реалізовано. У вище зазначений 3-річний строк відповідачем будь-яких платежів, які б свідчили про визнання ним боргу, не здійснювалось. Позивач звернувся до суду про стягнення заборгованості з [PERSON] 19.03.2021 року (підтверджується штампом реєстрації суду а.с. 2). Відповідно до висновку викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 жовтня 2019 року за результатами розгляду цивільної справи № 637/105/17,\~статтею 253\~ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Враховуючи вищевказане, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування. Якщо умовами договору встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 11.03.2011 року [PERSON] виконував умови кредитного договору № б/н від 11.03.2011 року у період з 19.10.2013 року по 25.07.2014 року, а в подальшому припинив оплату чергових платежів. \~ \~ \~ \~Таким чином, перебіг строку позовної давності почався з наступного дня після настання строку погашення чергового платежу за договором, тобто з 26.07.2014 року. Трирічний строк позовної давності щодо звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості закінчився 26.07.2017 року. Із вказаним позовом позивач звернувся до суду, згідно штампу реєстрації суду, лише 19.03.2021 року, тобто з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові, оскільки відповідачем заявлено про застосування до позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» строку позовної давності. Підстав, передбачених ст. ст. 263, 264\~ЦК України для зупинення перебігу строку позовної давності або його переривання, судом не встановлено, позивачем, відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України, не заявлено та необґрунтовано поважності причин пропуску такого строку, у зв`язку із чим суд вважає необхідним застосувати строк позовної давності до позовних вимог позивача. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку та вважає, що необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed