Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом звернувся перший заступник Білоцерківської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Білоцерківської міської ради Київської області, КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» до [PERSON] , третя особа - Управління фінансів Білоцерківської міської ради про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину мотивуючи його тим, що вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.01.2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України і призначено покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді штрафу у розмірі 5 100,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки. Вирок Білоцерківського міськрайонного суду від 09.01.2019 року набрав законної сили. У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями потерпіла [PERSON] з 24.08.2018 року по 26.09.2018 рік знаходилася на стаціонарному лікуванні в КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2», відповідно до довідки, виданої лікарнею 29.04.2020 року. Фактичні витрати на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] становлять 20 320,55 грн., на лікуванні проведено 33 ліжко-днів. Враховуючи, що з часу набрання законної сили вироком Білоцерківського міськрайонного суду від 09.01.2019 року і до цього часу, ні КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2», ні орган управління, яким є Білоцерківська міська рада, самостійно не вжили заходів цивільно-правового характеру, з метою відшкодування витрат на лікування осіб, які є потерпілими від злочину, перший заступник Білоцерківської місцевої прокуратури в інтересах держави звернувся з відповідним позовом та просив стягнути з Відповідача [PERSON] кошти витрачені на стаціонарне лікування потерпілої від злочину [PERSON] в сумі 20 320,55 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 21.07.2020 року було відкрито провадження у даній справі та постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.22-23). У встановлений судом строк на адресу суду представником Відповідача - адвокатом Конновою Н.І. надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позов не визнається у повному обсязі у зв`язку з тим, що у даній справі відсутні підстави для звернення прокурора в інтересах. У задоволенні позовних вимог просила відмовити повністю (а.с.35-37). У встановлений судом строк на адресу суду від представника Позивача - керівника Білоцерківської окружної прокуратури Римар М. надійшов відзив, в якому той зазначив, що доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, не спростовують обставин та доказів, якими підтверджено правомірність вимог прокурора, а відтак наполягав на задоволенні позову в повному обсязі (а.с.101-111). 16.09.2021 року в судовому засіданні представник Позивача - прокурор Білоцерківської місцевої прокуратури Самборук О.С. позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просив позов задовольнити. 16.09.2021 року в судовому засіданні представник Відповідача адвокат Коннова Н.І. підтримала заперечення проти позову по суті, у його задоволенні просила відмовити повністю. В судове засідання представник Позивача - Білоцерківської міської ради Київської області, не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через канцелярію суду було подано клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с.29-30). В судове засідання представник Позивача - Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківської міської лікарні № 2» не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, засобами поштового зв`язку на адресу суду направив заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с.31). В судове засідання представник третьої особи - Управління фінансів Білоцерківської міської ради не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с.90, 151-152). Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши доказі у справі в їх сукупності, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини та зміст спірних правовідносин. Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.01.2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України і призначено покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді штрафу у розмірі 5 100,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки. Вказаний вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області набрав законної сили 08.02.2019 року, про що свідчить відповідна відмітка (а.с.7-9). Так, із вироку убачається, що 24.08.2018 року близько 10 год. 30 хв. Відповідач [PERSON] , керуючи технічно-справним автомобілем марки «ВАЗ 21110» д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по вул. Зарічна в напрямку вул.Свободи, в м.Узин Білоцерківського району Київської області, не надав дорогу мопеду «FADA» без д.н.з. під керуванням водія [PERSON] , позаду якого знаходився пасажир [PERSON] , який рухався по вул.Зарічна та мав перевагу в русі, в результаті чого сталося зіткнення автомобіля «ВАЗ 21110» д.н.з. [NUMBER] з мопедом «FADA» без д.н.з. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир мопеду «FADA» [PERSON] отримала тілесні ушкодження. Потерпіла [PERSON] з 24.08.2018 року по 26.09.2018 рік знаходилася на стаціонарному лікуванні в КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2», що підтверджується довідкою №03-05/901 від 29.04.2020 року, виданою даним підприємством (а.с.10). Відповідно до даної довідки, фактичні витрати на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] становлять 20 320,55 грн., на лікуванні проведено 33 ліжко-днів. Також у матеріалах справи містяться листи першого заступника керівника Білоцерківської місцевої прокуратури С. Пашина №39-1379 вих-20 від 11.06.2020 року на адресу Білоцерківської міської ради та №39-1383 вих-20 від 11.06.2020 року на адресу КНП БМР "Білоцерківська міська лікарня №2", у яких прокурор повідомляє про те, що ним буде подано даний позов до [PERSON] про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину (а.с. 14, 15). Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст.1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відповідно до п. 2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. У відповідності до наявної у матеріалах справи копії статуту КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2», дане підприємство створене за рішенням Білоцерківської міської ради від 24 травня 2018 року №2243-52-VII «Про створення Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня №2» відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» шляхом реорганізації (перетворення) Комунального закладу Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня №2» у комунальне некомерційне підприємство Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня №2». Згідно з п.4 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. Витрати, які з вини Відповідача здійснені Білоцерківською міською лікарнею №2 на стаціонарне лікування потерпілої від злочину, негативно впливають на фінансування інших хворих, внаслідок чого порушуються інтереси держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина та в галузі охорони здоров`я та забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій, що і є підставою для звернення прокурором в межах своєї компетенції до суду на захист державних інтересів. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду 30.01.2019 року при розгляді справи №755/10947/17 зазначила, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року у справі №469/1044/17, п.37 щодо звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування, Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію щодо необґрунтованості доводів про те, що прокурор не може представляти інтереси територіальної громади, бо вони не є державними. Конституція України та Закон України «Про прокуратуру» надають прокурору повноваження з представництва не тільки загальнодержавних інтересів, але й локальних інтересів держави, в тому числі, з питань комунальної власності. У постанові Верховного Суду від 10.02.2021 року у справі №454/851/19-ц про відшкодування витрат лікувального закладу на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення (злочину) зроблено також наступні висновки. «У справі, що переглядається, прокурор, звертаючись до суду з позовом відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру», частини четвертої статті 56 ЦПК України, обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави у суді, визначив, у чому полягає порушення інтересів держави, та визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Як зазначив прокурор, спірні правовідносини пов`язані зі сферою формування та виконання місцевого бюджету, до якого мають своєчасно та в повному обсязі надходити відповідні кошти. У цих правовідносинах інтереси держави та Позивача, який представляє відповідну територіальну громаду та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, повністю збігаються. Крім того, прокурор, обґрунтовуючи підстави для представництва в суді інтересів держави, зазначив, що впродовж тривалого часу ні комунальним закладом охорони здоров`я, ні органом місцевого самоврядування з моменту завершення лікування потерпілого не вживались заходи щодо стягнення в установленому порядку вказаних витрат, порушуються інтереси держави внаслідок ненадходження таких коштів до міського бюджету, що є підставою для представництва прокурором цих інтересів у суді. Проте суди на наведене уваги не звернули і дійшли помилкового висновку про те, що позовна заява підлягає залишенню без розгляду у зв`язку із відсутністю доказів щодо здійснення або неналежного здійснення захисту інтересів держави Червоноградською міською радою Львівської області, яка є самостійною юридичною особою та не позбавлена можливості звернутись до суду самостійно за захистом своїх порушених прав. Усупереч наведеним вимогам закону, суди доводи прокурора не перевірили та дійшли передчасного висновку про повернення позовної заяви.» У постанові від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18 (провадження №12-72гс19) Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок про те, що сам факт незвернення до суду ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини (пункт 6.43). Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії. Вказаним приписам кореспондують відповідні приписи ЦПК України: прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (частина четверта статті 56). Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (див. висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пунктах 6.21, 6.22 постанови від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, у пунктах 4.19, 4.20 постанови від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18). Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що і в судовому процесі, зокрема у цивільному, держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (див. пункт 35 постанови від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18). Тобто, під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган. Системне тлумачення частини четвертої статті 56 ЦПК України абзацу першого частини третьої статті 23 Закону дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Саме вищевикладені правові висновки слід застосовувати при вирішенні даної цивільної справи. У даній справі підставою для представництва інтересів держави прокурор правильно зазначив нездійснення Білоцерківською міською радою та КНП БМР "Білоцерківська міська лікарня №2" упродовж тривалого часу захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, а саме - не звернення до суду з вимогами про відшкодування державі витрат лікувального закладу на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення (злочину). При цьому суд бере до уваги, що прокурор до подачі позову звернувся з відповідними повідомленнями до міської ради та лікарні, у позовній заяві та в судових засіданнях обґрунтовував порушення інтересів держави. Прокурор вірно визначив орган, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, та вказав, у чому полягає бездіяльність зазначеного органу щодо захисту законних інтересів держави, а саме, що орган місцевого самоврядування всупереч покладених на нього завдань щодо звернення до суду із позовом про відшкодування витрат на лікування потерпіло від злочину, не вжив заходи для усунення порушень після ухвалення у кримінальній справі вироку. Доводи представника відповідача, якими той обґрунтовує необхідність відмови у задоволення позову, зводяться до нібито формальних порушень прокурором встановленої процедури звернення до суду. Втім, такі доводи не ґрунтуються на фактичних обставинах справи і є надуманими. Також суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає, що суди мають уникати занадто формалізованого підходу до вирішення справ. Таким чином, вимоги позовної заяви ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню у повному обсязі. Оскільки прокурор на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду з вказаним позовом звільнений від сплати судового збору, згідно з ст. 141 ЦПК України судовий збір належить стягнути з Відповідача на користь держави у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved