Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій зазначає, вона проживала в [ADDRESS] На початку 2016 року вона завагітніла. За сімейними обставинами вона поїхала у м.Горлівку. В пологовому відділенні медичного об'єднання «Сім'я та здоров'я» м.Горлівки вона [INFO] 13 год. 14 хв. народила доньку. Вона є одинокою матір'ю, в шлюбі не перебуває, відомості про батька дитини записані з її слів. Вона народила дитину на тимчасово окупованій території України в м.Горлівка і бажає, щоб реєстрація народження дитини відбулася в Україні. Зверталась до Дружківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану, однак в реєстрації народження доньки їй було відмовлено. Медичне свідоцтво про народження, яке видане в м.Горлівка- на території тимчасово не підконтрольній Україні, не створює правових наслідків. Встановлення факту народження породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення її особистих чи майнових прав. Вона не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт народження. Просить встановити, що вона 25.10.2016 року в пологовому відділенні ТМО "Сім'я та здоров'я" м.Горлівки Донецької області народила доньку. В судовому засіданні заявник пояснила, що напередодні пологів вона поїхала до свого брата в м.Горлівка та [INFO] там народила доньку. У шлюбі не перебуває. В реєстрації народження дитини на території України їй було відмовлено оскільки для підтвердження факту народження дитини нею були надані документи, які видані установами на тимчасово окупованій території України. Заявлені вимоги підтримала. Просить їх задовольнити в повному обсязі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд прийняв рішення про розгляд справи за відсутності представника зацікавленої особи. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України та п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом вони породжують юридичні наслідки. Пунктом 7 частини 1 ст. 256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ст. 256 ЦПК України). Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Судом встановлено, що громадянка України, [PERSON], не перебуваючи в шлюбі, в м. Горлівка Донецької області, [INFO] народила дитину - дівчинку, вагою 3260,00 гр, про що свідчить медичне свідоцтва про народження № 320 від 05.11.2016 року, обмінна карта пологового будинку, пологового відділення лікарні, які видані територіальним медичним об'єднанням «Сім'я та здоров'я» м.Горлівки, обмінною картою пологового будинку, пологового відділення лікарні, виданою Торезькою центральною міською лікарнею, протоколами ультразвукових досліджень від 26.03.2016 року,13.04.2016 року, 24.05.2016 року, 28.05.2016 року, 09.08.2016 року,26.09.2016 року, результатами комбінованого скринінгу 1 триместру, а також свідоцтвом про народження дитини № [NUMBER], виданим 03.11.2016 року Горлівським міським відділом записів актів цивільного стану (а.с. 6, 11-22). Відповідно до п.п. а) п. 2 ч. 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5, підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024, що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. Згідно з абз. 5 ч. 4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» - за відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Згідно відповіді Дружківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 22.11.2016 року № Г-142/03.2-39 (а.с.7) в проведенні державної реєстрації народження дитини [PERSON] відмовлено, оскільки заявником для підтвердження факту народження дитини пред'явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Даючи оцінку допустимості медичному свідоцтву про народження, як документу, що виданий установою на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Тобто медичне свідоцтво про народження № 690 від 25 жовтня 2016 року, видане територіальним медичним об'єднанням «Сім'я та здоров'я» м.Горлівки, та свідоцтво про народження дитини № [NUMBER], видане 03.11.2016 року Горлівським міським відділом записів актів цивільного стану - на території тимчасово не підконтрольній Україні, не створює правових наслідків. Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки зазначених доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «[PERSON] проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини», а також Молдови та Росії (зокрема, «[PERSON] проти Республіки Молдова та Росії»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження дитини для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника [PERSON] суд, як виняток, приймає до уваги надане медичне свідоцтво про народження дитини, свідоцтво про народження дитини і оцінює його в сукупності з обмінними картами пологового будинку, пологового відділення лікарні, протоколами ультразвукового дослідження та резулатами комбінованого скринінгу 1 триместру, та вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити, встановивши факт народження [PERSON] [INFO] в м.Горлівка Донецької області, Україна, доньки, що надасть можливість заявникові отримати свідоцтво про народження дитини відповідно до законодавства України.

Outcome: approved