Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому з уточненням позовних вимог посилається на те, що між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ПАТ «Таврійська будівельна компанія» укладено генеральну кредитну угоду № 010/03-051/888 від 23 серпня 2006 року. В подальшому до вказаної угоду було укладено ряд додаткових угод. 21 березня 2008 року в рамках генеральної кредитної угоди укладено кредитний договір № 010/03-022/019 з додатковими угодами до нього. Відповідно до умов генеральної кредитної угоди та кредитного договору банк надав ПАТ «Таврійська будівельна компанія» кредит в сумі 1 041 250 євро строком до 12 грудня 2013 року зі сплатою 12% річних. В забезпечення виконання зобов'язань по генеральній кредитній угоді та кредитному договору, 31 травня 2013 року між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено договір поруки № 12/Р2-01-04-2-0/937, відповідно до якого поручитель зобов'язався нести солідарну відповідальність перед банком за невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором. В зв'язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором виникла заборгованість в сумі 504 211, 84 євро, про що було повідомлено як позичальника так і поручителя. За час розгляду справи у суді позичальником було частково погашена заборгованість за кредитним договором. Загальна заборгованість станом на 21 березня 2014 року становить 56 007, 01 євро, що в гривневому еквіваленті складає 779 185, 22 грн. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 010/03-022/019 з додатковими угодами до нього в сумі 56 007, 01 євро та судові витрати по справі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 56 007, 01 євро. Відповідач в судове засідання не з'явився про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив. Вислухавши представника позивача, перевіривши та дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що 23 серпня 2006 року між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен банк Аваль», та ЗАТ «Таврійська будівельна компанія» укладено генеральну кредитну угоду № 010/03-051/888, відповідно до якого банк зобов'язався надавати позичальнику кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених у кредитних договорах, укладених в рамках цієї угоди і які є невід'ємними частинами /а.с.7-9/. В подальшому до вказаної генеральної угоди було укладено ряд додаткових угод, а саме: додаткова угода № 1 від 17 жовтня 2009 року, додаткова угода № 2 від 19 листопада 2007 року; додаткова угода № 3 від 17 березня 2008 року, додаткова угода № 4 від 29 травня 2008 року, додаткова № 5 від 05 січня 2009 року, додаткова угода № 010/03-051/888/6 від 04 червня 2009 року, додаткова угода № 010/03-051/888/7 від 14 липня 2009 року; додаткова угода № 010/03-051/888/8 від 17 листопада 2009 року, додаткова угода № 010/03-051/888/9 від 18 грудня 2009 року, додаткова угода № 010/03-051/888/10 від 26 березня 2010 року, додаткова угода № 010/03-051/888/11 від 01 червня 2010 року, додаткова угода № 010/03-051/888/12 від 14 липня 2010 року, додаткова угода № 010/03-051/888/13 від 30 вересня 2010 року, додаткова угода № 010/03-051/888/14 від 24 січня 2011 року, додаткова угода № 010/03-051/888/15 від 22 червня 2011 року, додаткова угода № 010/03-051/888/16 від 08 лютого 2012 року, додаткова угода № 010/03-051/888/17 від 23 серпня 2012 року, додаткова угода № 010/03-051/888/18 від 31 травня 2013 року /а.с.10-33/. В рамках вказаної генеральної кредитної угоди між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ЗАТ «Таврійська будівельна компанія» укладено кредитний договір № 010/03-022/019 від 21 березня 2008 року /а.с.34/, відповідно до якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит в формі не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 1 041 250 євро. Кінцевий термін погашення кредиту - 20 березня 2011 року. Плата за користування кредитом вставлена в розмірі 11,5% річних, що підлягає щорічному перегляду. В подальшому до вказаного кредитного договору було укладено ряд додаткових угод, а саме: додаткова угода № 010/03-022/019/1 від 24 лютого 2009 року, додаткова угода № 010/03-022/019/2 від 04 червня 2009 року, додаткова угода № 010/03-022/019/3 від 14 липня 2009 року, додаткова угода № 010/03-022/019/4 від 17 листопада 2009 року, додаткова угода № 010/03-022/019/5 від 18 грудня 2009 року, додаткова угода № 010/03-022/019/6 від 26 березня 2010 року, додаткова угода № 010/03-022/019/7 від 01 червня 2010 року, додаткова угода № 010/03-022/019/8 від 14 липня 2010 року, додаткова угода № 010/03-022/019/9 від 30 вересня 2010 року відповідно до якого плата за користування кредиту розраховується на основі процентної ставки в розмірі 12% річних з 30 вересня 2010 року; додаткова угода № 010/03-022/019/10 від 24 січня 2011 року, відповідно до якого кінцевий термін погашення кредиту позичальника - 12 грудня 2013 року; додаткова угода № 010/03-022/019/11 від 22 червня 2011 року; додаткова угода № 010/03-022/019/12 від 08 лютого 2012 року, додаткова угода № 010/03-022/019/13 від 23 серпня 2012 року; додаткова угода № 010/03-022/019/14 від 19 грудня 2012 року; додаткова угода № 010/03-022/019/15 від 31 травня 2013 року. Банк виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором та надав кредитні кошти в сумі 1 041 250 євро, що підтверджується копіями заяв та розпоряджень /а.с.64-66/. В забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором 31 травня 2013 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено договір поруки № 12/Р2-01-04-2-0/937 /а.с.60-63/, відповідно до якого поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором солідарно з позичальником за виконання забезпечених зобов'язань, у тому числі тих, що виникають у майбутньому, які випливають з умов кредитного договору. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В зв'язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань по поверненню кредитних коштів станом на 21 березня 2014 року існує заборгованість в розмірі 56 007, 01 євро, що в гривневому еквіваленті складає 779 185, 22 грн./а.с.171/, а саме: - заборгованість за кредитом 52 194 євро, що в гривневому еквіваленті складає 726 137, 59 грн. - заборгованість по відсотках - 509, 51 євро, що в гривневому еквіваленті складає 7 088,45 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 3 299, 03 євро, що в гривневому еквіваленті складає 45 897, 10 грн. - пеня за несвоєчасну сплату відсотків - 4, 46 євро, що в гривневому еквіваленті складає 62, 08 грн. Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ст. 554 ЦК України, "у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя". Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. ст. 541, 543 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом. У разі солідарного обов'язку боржників частково або в повному обсязі як від всіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Солідарну відповідальність перед кредитором несуть і боржник, і поручитель, якщо інше не встановлено договором поруки відповідно до ч.1 ст. 554 ЦК України. При солідарному обов'язку кредиторові надається право на свій розсуд вимагати виконання зобов'язання в повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного окремо. Пред'явивши вимогу до одного із солідарних боржників, який не задовольнив цю вимогу, кредитор має право пред'явити вимогу до іншого солідарного боржника. У випадку наявності рішення господарського суду про стягнення заборгованості за кредитним договором із боржника - юридичної особи не є перешкодою для пред'явлення окремого позову до поручителя - фізичної особи, тобто законом передбачено право позивача звернутися до суду до кожного з боржників окремо, крім того в даному випадку предметом спору є різні самостійні договірні відносини: між кредитором та боржником - за кредитним договором; між кредитором та поручителем - за договором поруки. Таке застосування норми статті 543 ЦК України випливає також і з практики Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України. Пунктом 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. Відповідно до ч.1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ч.3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Пунктом 12 Постанови Пленуму від 30 березня 2012 року № 5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин роз'яснено, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч.3 ст. 533 ЦК України. З урахуванням викладеного, враховуючи всі фактичні обставини справи, та наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договорам. Судові витрати розподілити відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved