Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

До Харківського районного суду Харківської області звернулася [PERSON] із позовом до Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області про визнання права власності позивача на житловий будинок загальною площею 53,00 кв. м., житловою площею 24,40 кв.м., а також господарські будівлі, які розташовані за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON] В заявленному позові свої вимоги позивач [PERSON]обґрунтовує тим, що згідно матеріалів архівної справи БТІ право власності на житловий будинок [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] на підставі мирової угоди, затвердженої ухвалою народного суду Харківського району. Зареєстрований будинок знесено, а на даний земельній ділянці був збудований у 1980 році новий житловий будинок, але акту про введення в експлуатацію не надано і право власності на новий будинок в БТІ не переоформлено. Земельні ділянки за адресою: [ADDRESS], площею 0,1500 га (кадастровий номер [NUMBER]) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на підставі державних актів належали матері позивачки - [PERSON]. Матір позивачки - [PERSON] померла [INFO] Позивачка вважає, що відповідно до вимог ст.ст. 86, 100 ЦК України (в редакції 1963 р.) ії матір набула право власності на спірний житловий будинок в порядку забудови за своє життя, а згідно ст. 1218 ЦК України (в редакції 2003 р.) вона є об'єктом спадкування (майном померлого) після ії смерті, входить до складу спадщини, спірний житловий будинок фактично належав ії матері на день її смерті, відповідно до діючого на той час законодавства, і відповідно, позивачка має право претендувати на нього в порядку спадкування. Відповідно п.3.2 Інструкції "Про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна", затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України" від 24.05.2001 року № 127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 року за № 582/5773 не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) споруди, прибудови до них, побудовані до 05.08.1992р. Відповідно до листа ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05. 2013 р. № 24-753/04-13 аркуш. 20- по об'єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 р., тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 р. № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 р., могли, за умови прийнятгя їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Позивачка вважає, що відповідно до ст. 529, ст. 546 ЦК України (в редакції 1963 р.) вона прийняла спадщину фактично після смерті своєї матері, тому ій став належати на праві власності вказаний житловий будинок, інші спадкоємці спадщину не прийняли. Листом від 04.06.2015 р. № 121/02-14 нотаріус відмовив позивачці у видачі правовстановлюючих документів, бо не має оформленого права власності на житловий будинок, у зв'язку із цим вона звернулася до суду. Позивачка в судове засідання не з'явилась, але подала до суду заяву, згідно якої підтримала свій позов і просила суд позов задовольнити із викладених у ньому підстав, у разі неявки відповідача винести заочне рішення. (а.с. 35-36) Представники відповідача в судове засідання не з'явилися, незважаючи на те, що був повідомлений у встановленому законом порядку про час та місце слухання справи, заяв з проханням слухати справу за відсутністю їх представника до суду не надходило. (а.с. 31,33,41,43-44, 48). Суд, дослідивши зібрані докази по справі, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 527, 529 ЦК України (в редакції 1963 р.) у зв'язку із смертю [INFO], на підставі ст. 1223 ч. 2, ст. 1258 ч. 1, ч. 2, ст. 1261 ЦК України - у позивачки виникло право на спадщину за законом після смерті матері. Позивачка вказує, що вказаний житловий будинок [ADDRESS] був зареєстрований за ії матір'ю - [PERSON] у 1970 році, а потім знесений та побудований новий у 1980 році, але, ні в позові, ні в доданих до нього документах не має відомостей про те, як будинок прийнятий в експлуатацію відповідними державними будівельними органами. Відповідно до Листа Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.1999 р. № 12/5-126: «Комітет вважає за доцільне проводити оформлення свідоцтва про право власності по об'єктах, які були закінчені будівництвом після 05 серпня 1992 р. і на цей час не прийняті в експлуатацію (які експлуатуються або не експлуатуються) тільки при наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними. По об'єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 р., тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації (до врегулювання цього питання законодавчими на нормативними актами).» Однак, акту прийняття в експлуатацію будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] складеного відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними. що складається бюро технічної інвентаризації (до врегулювання цього питання законодавчими на нормативними актами) позивачка у підтвердження своїх вимог суду не надала. Відповідно до правової позиції Верховного суду України від 18 грудня 2013 р. по справі № 6-137цс13: «Право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва». Державна реєстраційна служба України листом від 12.03.2013 р. № 95-06-15-13 роз'яснила, що при проведенні державної реєстрації прав із видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно, збудоване до 05 серпня 1992 р., документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна. Аналогічна норма щодо порядку реєстрації права власності зазначена в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13. Зокрема, при реєстрації для оформлення права власності об'єктів, що збудовані до 05 серпня 1992 р., тобто до прийняття постанови Кабінету міністрів України від 05.08.1992 р. № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, одним із необхідних документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається Бюро технічної інвентаризації. Однак, суду не надано технічного паспорту на вказаний об'єкт нерухомого майна, який би був складений до 05 серпня 1992 р. і на підставі якого в подальшому був би підписаний акт прийняття будинку в експлуатацію. Відповідно до вимог закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань регулювання містобудівної діяльності» від 20.11.2012 р. № 5496 до Закону «Про регулювання містобудівної діяльності» були внесені зміни, які продовжили дію п. 9 Розділу V «Прикінцеві положення» цього документа до 31.12.2013 р. Відповідні зміни передбачають спрощений порядок прийняття в експлуатацію з видачею декларації про готовність об'єкта до експлуатації для індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, збудованих у період з 05 серпня 1992 р. до 12 березня 2011 р. Порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, щодо яких відсутні акти прийняття в експлуатацію, наведено в ДБН А3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» і в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23.03.1999 р. № 12/5-126. Окрім цього, позивачкою суду не надано будь-яких документів, які б могли посвідчити купівлю будівельних матеріалів і договорів на виконання будівельних робіт саме до 05 серпня 1992 р. Таким чином, позивачкою не надано суду належних та допустимих законом доказів які б підтверджували що будівництво було закінчено саме до 05 серпня 1992 р. та не потребує державної реєстрації. Абзацом 45 пункту 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 передбачена можливість визнання права власності на будинки побудовані до 05 серпня 1992 р. у порядку спадкування за наявності таких документів: - виписок із погосподарської книг про те, що будинок належав спадкодавцеві; - технічного паспорту на будинок; - висновку спеціалістів щодо технічного стану будинку, дотримання санітарних, протипожежних вимог; - рішення ради та договору про надання земельної ділянки у безстрокове користування для будівництва будинку; - відмови виконкому місцевої ради в оформленні права власності; - постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Однак, суду не надано правовстановлюючого документа - погосподарської книги або виписки із неї про те, що будинок належав спадкодавцеві; не надані висновки спеціалістів щодо технічного стану будинку, дотримання санітарних, протипожежних вимог; рішення ради та договору про надання земельної ділянки у безстрокове користування для будівництва будинку; відмова виконкому місцевої ради в оформленні права власності. Відповідно до п. 3.2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»: «Порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів" та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 р. № 12/5-126, в якому, зокрема, роз'яснюється: -оформлення свідоцтва на право власності на об'єкти, які були закінчені будівництвом після 05 серпня 1992 р. і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; - по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 р., тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 р. № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 р., могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 р., на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. За умови наявності акта відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватись самочинним, а є незавершеним. Пунктом 8 ППВСУ від 30 травня 2008 р. № 7 встановлено, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки входять до складу спадщини. Законодавством передбачено порядок прийняття в експлуатацію будівель інспекцією архітектурно-будівельного контролю за місцем їх розташування, який не може підмінятися судовим рішенням.» Відповідно до ст. 10 ч. 1- ч. 3 ЦПК України: «Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень». Статтею 11 ч. 1 ЦПК України передбачено, що: «суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі». Відповідно до ст. 60 ч. 1- ч. 3 ЦПК України: «Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір». Згідно із ст. 131 ЦПК України «Сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попередне судове засідання у справі не проводиться,- до початку розгляду справи по суті». Відповідно до ст. 133 ч. 1 ЦПК України: «Особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявляти клопотання про забезпечення цих доказів. До клопотання про забезпечення доказів додається документ про сплату судового збору». Позивачка не надала суду належних і допустимих законом доказів, про виникнення права власності на спірний будинок у ії матері, тобто позивачка не довела суду ті обставини, на які вона посилається в своєму позові як на підставу своїх вимог і заперечень стосовно вказаного житлового будинку, в зв'язку з чим у задоволенні позову має бути відмовлено. Таким чином, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити у зв'язку із недоведеністю позовних вимог. Приймаючи до уваги викладене,

Outcome: dismissed