Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

Позивач [PERSON], від імені якого діє представник [PERSON], звернувся до суду із позовом про захист честі, гідності та ділової репутації до відповідача [PERSON], в обґрунтування якого посилається на те, що [PERSON] працює на посаді завідуючого хірургічним відділенням Новоукраїнської ЦРЛ. 26.03.2017 року відповідач [PERSON] звернулась на урядову гарячу лінію, повідомивши негативну та недостовірну інформацію наступного змісту: «Заявниця звертається із скаргою на лікаря Новоукраїнської ЦРЛ [PERSON], надання медичної допомоги якого призвело до летального випадку, а саме смерті дядька заявниці [PERSON] (було госпіталізовано 25.02.2017 року, помер 19.03.2017 року в хірургічному відділенні). Прохання провести перевірку на відповідність зайнятій посаді вищевказаного лікаря та притягнути до відповідальності за недбале ставлення до своїх службових обовязків». Вважає поширену інформацію недостовірною та негативною, якою і просить її визнати в судовому порядку та такою, що підлягає скасуванню у спосіб, аналогічний її поширенню. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав із підстав, викладених у позовній заяві, повідомив, що його довіритель [PERSON] є лікарем-хірургом із тривалим досвідом роботи та бездоганною репутацією, ніколи не допускав порушень у своїй медичній практиці, поширена відповідачкою негативна інформація є недостовірною і такою, яка завдає шкоди честі, гідності та діловій репутації позивача, оскільки поширені відповідачкою неправдиві відомості стали відомі широкому загалу суспільства, і які викликали у його друзів, співробітників сумніви у його професійній здатності як лікаря, ця інформація є завідомо недостовірною, її поширення перешкоджає професійному росту позивача, ображає його честі і гідність. Пояснив, що відповідачка повинна була спочатку перевірити у встановлений законом спосіб причетність позивача до смерті її родича, а вже потім заявляти про винуватість позивача у летальному наслідку. Також повідомив, що проведеною перевіркою було доведено безпідставність звинувачень відповідачки, що є підставою для задоволення позову. Відповідач [PERSON] і її представник [PERSON] позов визнали частково, погодились із тим, що інформація, повідомлена на урядову гарячу телефонну лінію є негативною та недостовірною, вважають, що відповідач непричетна до її поширення, оскільки у поширеній інформації присутні спеціальні медичні терміни (летальний випадок), які невідомі відповідачці, так як у неї немає медичної освіти. Відповідач зверталась на урядову гарячу лінію, але це мало місце 27.07.2017 року, й вона скаржилась на негідну інформацію позивача лікаря [PERSON], який ображав її та погрожував їй, категорично заперечила поширення 26.03.2017 року негативної інформації про [PERSON], оскільки у письмовій роздруківці звернення неправильно зазначені її анкетні дані (вік), погодилась, що зазначені інші анкетні дані є правильними (місце її проживання, номер телефону). Вирішуючи вказаний позов, суд виходить із наступного. Згідно ст.34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу вираження думки і слова, вільне вираження своїх поглядів і переконань. Це право кореспондується із встановленим ст.68 Конституції України обовязком неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права та свободу, честь і гідність інших людей. Вказаний обовязок зобовязує осіб утримуватися від поширення неперевіреної негативної інформації про будь-яку особу. Згідно ст.32 Конституції України, кожна особа має право на судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів сімї. Ніхто не може зазнавати втручання в своє особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених чинним законодавством. Згідно ст.275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, визначеними законом. Згідно ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушені внаслідок поширення недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у спосіб, в який вона була поширена. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного». Згідно ст.77 ЗУ «Основи законодавства України про охорону здоровя», медичні працівники мають право на судовий захист честі та гідності. У відповідності із Постановою ПВСУ «Про судову практику про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», зазначено, що «негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації». При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно із частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Відповідно до ч.2 ст.302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобовязана переконатися в її достовірності. Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України. Згідно статті 47\~ЗУ "Про інформацію"\~порушенням законодавства про інформацію, зокрема, є поширення відомостей, що не відповідають дійсності, ганьблять честь та гідність. Згідно із ч.ч. 1,2 ст.30\~ЗУ "Про інформацію"\~ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Суд також враховує, що межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.» Наведено також визначення публічної особи, зроблено посилання на міжнародні документи, що регулюють дане питання (Декларація про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації від 12 лютого 2004 року, Комітет [PERSON] Європи; Резолюція 1165 (1998). Суд приймає часткове визнання відповідачкою позовних вимог стосовно її згоди із тим, що поширена на урядову гарячу лінію інформацію про позивача [PERSON] є негативною та недостовірною, й у відповідності із ст.61 ЦПК України, вважає за недоцільне підтверджувати цю обставину додатковими доказами. Суд погоджується із доводами представника позивача про те, що позивач [PERSON], тривалий час працюючи лікарем у міській лікарні, здобув позитивну ділову репутацію, а тому поширення відносно нього негативної і недостовірної інформації, яка стала предметом розгляду його безпосередніми керівниками головним лікарем Новоукраїнської ЦРЛ, керівниками Новоукраїнської районної та Кіровоградської обласної державних адміністрацій порушило його особисті немайнові права, завдало шкоди його репутації, а тому її подальше існування, без належного спростування, означатиме подальше порушення законних прав та інтересів позивача, що є неприпустимим. Судом оглянуто зміст звернення на урядову гарячу лінію від 26.02.2017 року, з якого вбачається, що позивача [PERSON] прямо звинувачують у летальному випадку (смерті) фізичної особи, ця інформація не є оціночним судженням, а є відвертим звинуваченням у грубому порушенні лікарем своїх професійних обовязків, тобто є негативною інформацією (а.с.7). Дана поширена інформація не має під собою жодного підґрунтя, а тому є очевидно недостовірною, зважаючи на відповідь головного лікаря Новоукраїнської ЦРЛ за результатами службового розслідування (а.с.8,9). Суд критично ставиться до тверджень відповідачки про те, що вона особисто не поширювала негативну недостовірну інформацію про позивача, оскільки вказані доводи спростовуються наступними обставинами. Як вбачається із письмового тексту звернення, прийнятого урядовою гарячою лінією за номером 1545 від 26.03.2017 року, заявником (особою, яка повідомила інформацію) була [PERSON], яка зазначила свої вірні місце проживання та номер мобільного телефону, що визнала сама відповідачка, надала детальну інформацію про деталі госпіталізації та лікування [PERSON], особисті дані лікаря [PERSON] Ці відомості могли бути відомі лише відповідачці [PERSON], та ідентифікують саме її, й суду не представлені докази на підтвердження того, що така негативна інформація, замість [PERSON], була поширена іншою особою, у звязку з чим доводи відповідачки висловлені у формі припущення, а тому суд сприймає позицію відповідачки як намір ухилитися від відповідальності за свої неправомірні дії. Подібний висновок суду узгоджується із правовою позицією ВССУ, який вирішував зясовував аналогічне питання щодо фактичного поширення відповідачем недостовірної інформації, згідно якої «відмовляючи в позові, суди не звернули увагу на те, що спірна інформація поширена щодо\~квартири, яка належить позивачці на праві власності, тобто інформація безспірно ідентифікує особу, оскільки лише власник може продавати своє майно, та не перевірили, чи принижує поширена інформація честь, гідність та ділову репутацію позивачки як власника зазначеної квартири» (правова позиція ВССУ від 27.04.2017 р. у справі 6-33922 св16). Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON], не перевіривши достовірність інформації стосовно [PERSON], не вживши заходів до зясування його причетності до лікування свого родича шляхом звернення до керівництва Новоукраїнської ЦРЛ, поширила негативну інформацію про нього як винуватця смерті [PERSON] шляхом повідомлення безпідставних звинувачень на урядову гарячу лінію, наслідком чого стало розповсюдження цієї інформації серед широкого загалу осіб, чим фактично завдала шкоди честі та діловій репутації позивача як медичного працівника. За таких обставин, судом зясовано обґрунтованість позовних вимог, перевірено їх реальність та доведено їх відповідність фактичним обставинам справи, висновок суду про поширення саме відповідачкою негативної недостовірної інформації підтверджено дослідженими в судовому засіданні належними та допустимими доказами, а тому позов підлягає повному задоволенню, із відшкодуванням, згідно ст.88 ЦПК України, понесених позивачем судових витрат.

Outcome: approved