Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

В квітня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості посилаючись на те, що 20.12.2007 року між ПАТ «Комерційний Банк «Експобанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 284/АК-2007, згідно якого позичальнику надано кредит в розмірі 48000 доларів США, з розрахунку 12% річних з кінцевим строком повернення 19 грудня 2014 року. Виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечується порукою відповідно до укладеного Договору поруки від 20.12.2007 року між ПАТ «Комерційний Банк «Експобанк» та [PERSON], згідно з яким поручитель поручився перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором № 284/АК-2007 від 20.12.2007 року. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, тому відповідачам направлялись письмові вимоги про виконання зобов'язань, згідно умов кредитного договору. Зобов`язання позичальником не виконані, у зв'язку з чим, станом на 20.03.2015 року за відповідачем наявна заборгованість у сумі 131744,31 доларів США та 47475 грн. 44 коп. Тому просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості. В подальшому, представником відповідачів було подано зустрічний позов до ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» про визнання поруки такою, що припинена посилаючись на те, що строк виконання зобов'язання за кредитним договором № 284/АК-2007 в повному обсязі був змінений ПАТ «КБ «Експобанк» внаслідок направлення вимоги про усунення порушення та був встановлений у строк до тридцяти днів з моменту отримання такої вимоги, тобто до 17.01.2011 року. Таким чином з моменту встановлення нового строку виконання кредитного зобов'язання почався перебіг шести місяців від дня настання строку виконання кредитного зобов'язання. ПАТ «КБ «Експобанк» звернувся до суду лише в квітні 2015 року, а тому порука має бути припинена. Представник позивача за первісним позовом в судове засідання не з`явився, надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідачів в судовому засіданні проти первісного позову заперечує, оскільки пропущено строк позовної давності. Зустрічний позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Суд, вислухавши думку представника відповідачів за первісним позовом, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, 20 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Експобанк» (правонаступником є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк») та [PERSON] був укладений договір кредиту і забезпечення № 284/АК-2007, відповідно до якого банк надає Позичальнику кредит у сумі 48000 доларів США на умовах забезпеченості кредиту, його цільового використання, строковості, повернення та платності (а.с.10-14). Відповідно пункту 1.2. Кредитного договору, Позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитом у розмірі 12% річних від суми кредиту. Позичальник повертає Банку кредит у строки/терміни, що визначені прогнозним графіком, але не пізніше 19 грудня 2014 року (п. 1.2. Кредитного договору). Для забезпечення своїх зобов'язань, за Кредитним договором Позичальник передає Банку у заставу наступне майно Позичальника разом із правом витребування його від будь-яких осіб за правочинами Позичальника: автомобіль Sang Yong Kyron M200XDI, 2007 року випуску, реєстраційний номер: [NUMBER], колір: чорний, номер кузову [NUMBER]. Вартість предмету застави складає 24960 грн. (п. 2.2. Кредитного договору). З метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] 20 грудня 2007 року між ВАТ «КБ «Експобанк» та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався перед ВАТ «КБ «Експобанк» відповідати за невиконання [PERSON] усіх його зобов'язань (а.с.21-22). Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі. Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норм, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя». Обгрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильного витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Згідно з пунктами 3.4., 3.5., 3.7. Кредитного договору, протягом усього строку дії Договору Позичальник регулярно (щомісяця) надає Банку документи, що інформують про фінансовий стан Позичальника, що підтверджують наявність забезпечення, а також усі інші необхідні відповідно до правил Банку документи. Розрахунковим періодом для сплати процентів є період з першого по останнє число місяця, що передує місяцю сплати процентів. Позичальник щомісяця, до 19 числа кожного місяця, сплачує проценти за користування кредитом на рахунок Банку. Проценти нараховуються за весь період користування кредитом. Остаточний розрахунок за процентами проводиться одночасно з поверненням кредиту у строки, що зазначені у цьому Договорі. Проценти нараховуються виходячи із умовної кількості днів у році 360 днів. Позичальник повертає кредит Банку шляхом внесення готівки через касу Банку/переказ коштів на позичковий рахунок із спливом строку, що встановлений п. 1.3. цього Договору та графіком повернення кредиту. За порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів, комісії за кредитне обслуговування позичальник зобов'язався сплачувати банку за кожен день прострочення, пеню в розмірі 0,2% від суми боргу (пункт 5.2. Кредитного договору), за нецільове використання кредиту позичальник сплачує штраф у розмірі 20% від суми коштів, що використані не за цільовим призначенням (п. 5.3. Кредитного договору). Пунктом 3.7. кредитного договору, передбачено, що позичальник зобов'язаний за вимогою Банку повернути кредит, сплатити належні проценти, інші платежі та штрафні санкції до закінчення строку при виникненні подій: використання кредиту не за цільовим призначенням та/або ненадання Позичальником Банку відомостей, що стосуються цільового використання кредиту; незгода Позичальника зі зміною Банком розміру процентів за користування кредитом або ухилення від підписання угоди про таку зміну (п.3.6. Договору); погіршення фінансового стану Позичальника або невідповідність його фінансового стану вимогам Банку, перенесення кредиту до групи, з підвищеним ступенем ризику, обмеження права Позичальника використовувати кошти на рахунках; зниження вартості забезпечення, ненадання відомостей, які підтверджують наявність забезпечення або при відсутності забезпечення; порушення строків сплати процентів; будь-яке інше порушення умов Договору. Судом встановлено, що зобов'язання за кредитним договором позивач виконав, надавши [PERSON] кредитні кошти в повному обсязі, що підтверджується заявою на видачу готівки від 20 грудня 2007 року (а.с.16). Однак [PERSON] взятих на себе зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконав, не сплативши проценти за користування кредитними коштами, не повернувши чергові суми отриманого кредиту та не погасивши всю суму кредиту, внаслідок чого, станом на 20.03.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 131744 доларів США та 47475 грн. 44 коп., яка складається з : прострочення за кредитом - 29253,08 доларів США, прострочення за нарахованими процентами - 240,62 доларів США, прострочення за нарахованою комісією - 9606 грн. 32 коп., пені за прострочення сплати кредиту - 95761,64 доларів США, пені за прострочення сплати процентів - 6488,97 доларів США, пені за прострочення сплати комісії - 37869 грн. 12 коп. (а.с.7-8). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530,631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як вбачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору - до повного погашення позичальником заборгованості за кредитами та процентами за користування ними, кінцевий строк повернення кредиту - до 19 грудня 2014 року, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця до 19 числа кожного місяця для основної заборгованості (пункт 3.7 кредитного договору) і для процентів за користування кредитом (пункт 3.4 Кредитного договору). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також у частині першій статті 611, частині другій - четвертій статті 612 ЦК України, частині першій, другій статті 220 ГК України, які передбачають відповідальність боржника. Як зазначалось вище, сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягає виконанню у строк до 19 грудня 2014 року. Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами до 19 числа кожного місяця, а процентів - кожного 19 числа (включно) кожного календарного місяця, наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. [PERSON] перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у зв'язку із чим з 20 березня 2009 року у нього утворилась заборгованість за кредитним договором (а.с.7-8). У свою чергу банк звернувся до суду з позовом до нього 07 квітня 2015 року. Отже, аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, суд приходить до висновку, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа. Відповідного правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові № 2-20цс14 від 19 березня 2014 року. Відповідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, правові позиції Верховного Суду України, висловлені за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом. Враховуючи вищезазначене, у первісному позові Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Експобанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості слід відмовити. Стосовно зустрічного позову [PERSON], [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Експобанк» про визнання поруки такою, що припинена, суд приходить до наступного. Відповідно пунктів 1.1.-1.4. договору поруки, поручитель відповідає перед Кредитором як солідарний боржник у повному обсязі, як і Позичальник, зокрема, за повернення кредиту 48000 доларів США у встановлений договором кредиту термін (строк), сплату процентів за користування кредитом у розмірі, визначеному Договором кредиту, комісійних, згідно з умовами Договору кредиту, неустойки у випадках та розмірі, що передбачені Договором кредиту. Порука Поручителя припиняється лише у разі належного виконання Договору кредиту. Вказана умова договору поруки не відповідає правилам ст.252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений момент пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Як вбачається з копії вимоги про дострокове повернення кредиту, наданої представником відповідачів за первісним позовом та представником позивачів за зустрічним позовом, від 05 січня 2011 року, Банк звернувся до [PERSON] з вимогою про сплату основного боргу та відсотків в строк до 17 січня 2011 року (а.с.90). Вимога про повернення грошових коштів, адресована [PERSON], датована 27.03.2014 року, однак на пошту була подана 30.03.2015 року. По тексту вимоги вбачається, що дата її складання була зазначено помилково - «2014» рік замість «2015» року (а.с.30). Враховуючи, що між вимогою ПАТ «КБ «Експобанк» про дострокове повернення кредиту з [PERSON] та вимогою, надісланої поручителю, пропущено шестимісячний строк звернення, встановлений ЦК України, суд приходить до висновку, що Банком пропущено строк позовної давності вимоги виконання зобов'язання від поручителя. Крім того, згідно роз'яснень постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України №5 від 30.03.2012 року, в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Статтею 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У пункті 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зі змінами внесеними постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №7 «Про внесення змін і доповнень до постанови пленуму ВССУ від 30.03.2012 року № 5» роз'яснено, що при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі №1-26/2011 року «за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг)», встановлено, що в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Верховний Суд України у постанові від 17 вересня 2014 року по цивільній справі 6-170цс13 дійшов правового висновку, що непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що зустрічний позов підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки порука є припиненою у зв'язку з пропущенням позовної давності. Враховуючи наведене та

Outcome: approved