Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (надалі - Банк), звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на наступне. 23.02.2008 року між Банком та [PERSON] укладено договір №DNQ1RX206250097, за яким він отримав кредит у розмірі 5141,27 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду, підписавши заяву разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», що складає між ним і Банком Договір. Відповідно до умов Договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Свої зобов'язання Банк виконав повністю. Відповідач же, порушив умови Договору і, станом на 15.04.2014 року, має заборгованість перед Банком на загальну суму 29360,91 грн., яку і просять стягнути на їх користь із відповідача та судовий збір - 293,61 грн. Сторони про дату, час та місце судових засідань повідомлялися своєчасно судовими повістками про виклик, але в судове засідання не з'явилися, надавши до суду письмові заяви в яких просять справу розглядати без їх участі, при цьому, позивач позов підтримав, а відповідач проти задоволення позову заперечує, просить застосувати строк позовної давності. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, враховуючи заяву відповідача, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, виходячи із наступного. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що Банк є публічним акціонерним товариством, юридичною особою та має банківську ліцензію на надання банківських послуг (а.с.12-14). 23.02.2008 року між Банком та [PERSON] укладено договір №DNQ1RX206250097, за яким він отримав кредит у розмірі 5141,27 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Строк надання кредиту - 12 місяців з 23.02.2008 року по 23.02.2009 року включно(а.с.7). Кредитний договір відповідає вимогам ст.ст.626-628, 1054,1055 ЦК України і відповідно до ст.629 цього Кодексу є обов'язковим до виконання сторонами. Свої зобов'язання згідно Договору Банк виконав. В порушення умов Договору відповідач, станом на 15.04.2014 року, має загальну заборгованість перед Банком у розмірі 29360,91 гривень, яка складається із наступного: - заборгованість за кредитом - 5082,67 грн., - заборгованість по процентам за користування кредитом - 341,47 грн., - заборгованість по комісії за користування кредитом - 832,92 грн., - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 21229,52 грн., А також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: - штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., - штраф (процентна складова) - 1372,33 грн.. Розмір заборгованості підтверджується належним розрахунком (а.с.6). Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. Відповідно до п.5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(Стандарт) - при порушені позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. Як убачається зі змісту даного договору, він за своєю природою є договором про надання споживчого кредиту, а тому дані правовідносини регулюються ЦК України та Законом України "Про захист прав споживачів". Відповідно до положень ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. Пунктом 7 ч.11 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Як убачається з п.1.2 даного Договору, кредит відповідачеві надано у вигляді строкового кредиту на строк 12 місяців з кінцевим терміном повернення по 23.02.2009 року включно (а.с.6). Відповідно до п.5.5. Договору, сторони термін позовної давності встановили тривалістю 5 років (а.с.10). Пунктом 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 (зі змінами) визначено, що, враховуючи положення п. 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Відповідач клопоче про застосування позовної давності. За таких обставин і слід дійти висновку, що законним, обґрунтованим, постановленим з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, буде рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в тому числі і щодо стягнення з відповідача витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed