Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

До суду з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою звернулась [PERSON] до [PERSON], посилаючись на те, що вона є власником земельною ділянки площею 0,1012 га на підставі договору довічного утримання, що підтверджено державним актом на право власності на земельну ділянку. Попереднім власником зазначеної земельної ділянки відповідно до державного акту був її батько - [PERSON] і згідно цього державного акту площа цієї самої земельної ділянки складала 0,1019 га. Земельна ділянка відповідача [PERSON], яка межує з її ділянкою, знаходиться у відповідача в користуванні. Відповідач, скориставшись відсутністю позивачки, переставив паркан по межі двох ділянок, захопивши частину земельної ділянки позивачки, внаслідок чого площа її ділянки стала значно меншою, ніж зазначено у державному акті. Співвласником будинку відповідача є [PERSON] Між [PERSON] та [PERSON] 29.10.2002 року було складено акт про розподіл між ними земельної ділянки по [ADDRESS], що знаходиться у їх користуванні. Згідно даного акту площа ділянки, що є у користуванні [PERSON] становить 647 кв.м., а у [PERSON] - 669 кв.м. Згідно плану розподілу землі між ними межа розподілу становить також пряму лінію. До цього дана земельна ділянка становила площу 1300 кв.м., а після розподілу між ними становить всього - 1318 кв.м. [PERSON] вважає, що діями відповідача [PERSON] створені перешкоди у користуванні їй земельною ділянкою, власником якої вона є згідно державного акту. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали вимоги позову, просили долучити до матеріалів справи висновок експертного дослідження № 02/17 за результатами експертного земельно-технічного дослідження, складеного 18 січня 2017 року судовим експертом, поклавши його в основу рішення суду. Просили суд стягнути з відповідача сплачений позивачем судовий збір в сумі 551,40 гривень, витрати пов'язані з наданням правової допомоги в сумі 4000 гривень, згідно акту та вартість замовленого позивачем експертного дослідження в сумі 7 046 40 гривень. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, поставили під сумнів висновок експертного дослідження, оскільки це дослідження не призначалось судом, на час проведення експертизи, дана цивільна справа взагалі не перебувала у провадженні суду, а тому сторона відповідача була позбавлена можливості реалізувати свої права визначені ст.143,144 ЦПК України, при проведенні експертного обстеження земельної ділянки позивачки відповідач присутнім не був, експерт не попереджався про кримінальну відповідальність і відповідач не мав можливості поставити експерту свої запитання, чим порушені його права. Представник третьої особи - Борівської селищної ради підтвердили суду, що дійсно [PERSON] зверталась до них з заявами з приводу спору між нею і сусідом [PERSON] щодо меж земельної ділянки, проте, вирішення цього спору належить до компетенції суду, а тому поклали вирішення даного питання на розсуд суду з урахуванням вимог чинного законодавства. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є співвласником будинку по [ADDRESS], а саме зі [PERSON] Паркан, який розділяє межі ділянки [PERSON] та [PERSON] проходить поблизу його частини будинку. Чи хтось міняв паркан йому невідомо. Якою є відстань від паркану до частини будинку [PERSON] [PERSON] не може стверджувати, бо ніколи її не вимірював, проте було прохання від [PERSON] зменшити відступ від кута частини будинку [PERSON] на 20 сантиметрів з метою надати можливість проїзду [PERSON], на що останній погодився. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, інших учасників, свідків, вивчивши письмові докази та проаналізувавши їх, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1012 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] на підставі державного акту виданого 04.09.2007 року (а.с.6). Попереднім власником зазначеної земельною ділянки згідно державного акту виданого 09.03.1999 року був батько позивачки - [PERSON] і на той час площа земельної ділянки, згідно з актом становила - 0,1019 га. Відповідно до акту Борівської селищної ради від 29.10.2002 року по заяві [PERSON] про розподіл земельної ділянки, площа якої всього становила 1300 кв.м., була поділена між співвласниками будинку [PERSON] та [PERSON] і площі після розподілу становили відповідно 647 кв.м та 669 кв.м, що разом складає - 1318 кв.м. Комісія вказала [PERSON] на те, що співвласник [PERSON] повинен мати підхід до стіни свого будинку для її обслуговування, а ремонт обмостки виконує [PERSON], так як він використовує її для під»їзду. Відповідач [PERSON] є власником 24/29 частин будинку по [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на будинок від 19.11.1990 року. Згідно рішення Борівської селищної ради №5-1 від 22.12.2016 року [PERSON] було вирішено дати дозвіл на розробку та виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0650га, яка розташована [ADDRESS]. Як вбачається з технічної документації по оформленню Державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] (попередній власник - батько позивачки) 30 листопада 1997 року [PERSON], та іншими сусідами було погоджено зовнішні межі земельної ділянки по [ADDRESS]. В подальшому, при оформленні права власності позивачкою [PERSON] на зазначену ділянку в акті погодження меж в вересні 2006 року, також стоїть підпис [PERSON] В ході судового розгляду справи сторона відповідача не заперечувала жодним чином наявність свого підпису в даних актах та наявність переданих на зберігання позивачу межових знаків, оскільки жодних претензій щодо меж земельної ділянки позивачки у відповідача не має і не було. Як зазначив відповідач, дерев'яний паркан, який стояв між сусідніми ділянками його та позивачки, стояв ще за часів життя колишнього власника - батька позивачки [PERSON] Пізніше, по цій самій межі, був встановлений металевий паркан у вигляді сітки з забетонованими стовпчиками, який приблизно в 1996-1997 роках будувався чоловіком позивачки та її батьком. Позивач не спростувала зазначені відповідачем обставини та не надала докази зворотнього, та суду пояснила, що вона не бачила, хто і коли будував паркан і по якій межі, оскільки вона на той час, за даною адресою не проживала. В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON]., які є сусідами сторін. Свідок [PERSON] суду пояснила, що проживає за адресою [ADDRESS] з 1982 року. Знала батька позивачки - [PERSON], який і будував огорожу з сітки. У [PERSON] на території подвір'я є автомобіль і гараж, до якого є під'їзд. Свідок [PERSON]. суду пояснила, що є сусідкою з [PERSON] і проживає по [ADDRESS] з 1994 року. Про будь-які перестановки паркану між ділянками [PERSON] і [PERSON] їй не відомо. [PERSON] розширювала свої ворота, бо міняла їх на нові, шляхом переставлення стовпчиків. В судовому засіданні також було проглянуто відеозапис з домоволодіння [PERSON], що відповідає вимогам ст. 188 ЦПК України, яким зафіксовано паркан між його подвір'ям та [PERSON] в 2007-2008 роках і в результаті дослідження цього відеозапису з'ясовано, що забетоновані стовпчики паркану стоять до подвір'ї [PERSON], а металева сітка натягнута зі сторони подвір'я позивачки. Аналізуючи дану обставину, суд дійшов висновку, що паркан будувався стороною позивача, а не [PERSON] Крім того, побудований паркан є капітальною спорудою, яку неможливо нашвидкоруч перенести. Враховуючи даний висновок, суд вважає посилання позивачки у позові на перешкоди, які чинить відповідач шляхом перенесення паркану по межі двох ділянок, захопивши частину земельної ділянки позивачки, внаслідок чого площа її ділянки стала значно меншою, ніж зазначено у державному акті такими, що не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Крім того, до матеріалів справи позивачкою долучено висновок експертного дослідження від 18.01.2017 року, як письмовий доказ, який, на думку позивачки та її представника повинен бути покладений в основу рішення суду, оскільки він в повному обсязі підтверджує неправомірність дій відповідача та чинення останнім перешкод у користування позивачкою земельною ділянкою. Суд, вивчивши та проаналізувавши зазначений доказ, дійшов наступних висновків. Відповідно до Аналізу судової практики щодо призначення експертиз у цивільних справах у 2013-2014 рр., який був проведений на виконання листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.02.2015 року вих. № 94-252/0/4-15, у висновку експерта обов'язково повинно бути зазначено, що його попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків. Якщо експерт дає висновок в судовому засіданні вказане попередження про відповідальність експерта відображається в журналі судового засідання. Якщо експерт під час проведення експертизи встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право свої міркування про ці обставини включити до свого висновку. При перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з'ясувати: - чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; - чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; - компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; - достатність поданих експертові об'єктів дослідження; - повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; - узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; - обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи. Висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу. Незгода суду з висновком експерта повинна бути мотивована в рішенні або ухвалі. Як зазначає Пленум ВС України у постанові N 5 від 12.06.2009 р. "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду", висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, установленим Законом України "Про судову експертизу", і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів. У разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, виходячи з характеру матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз'яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про її призначення. В ході судового розгляду та на виконання вимог ст. 10 ЦПК України, судом було роз'яснено сторонам процесу про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій щодо предмету доказування, проте сторона позивача шляхом заявлення клопотання просила приєднати до матеріалів справи письмовий доказ - висновок експертного дослідження, яке було проведено з ініціативи [PERSON] до початку подачі позову до суду. Сторона відповідача категорично заперечувала проти допустимості та належності даного доказу, і категорично не погоджувалась з тим, що відповідач будь-яким чином порушив права та інтереси позивача. Суд, враховуючи вищевикладене та оцінюючи письмовий доказ - висновок експертного дослідження, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Згідно вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За ч. 2 ст. 57 ЦПК України Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду. На час проведення експертизи 18.01.2017 року жодного судового засідання по даній справі не відбулося. Згідно із ст. 4 ЗУ «Про судову експертизу» незалежність судового експерта та правильність його висновку забезпечуються: процесуальним порядком призначення судового експерта; забороною під загрозою передбаченої законом відповідальності втручатися будь-кому в проведення судової експертизи; існуванням установ судових експертиз, незалежних від органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та суду; створенням необхідних умов для діяльності судового експерта, його матеріальним і соціальним забезпеченням; кримінальною відповідальністю судового експерта за дачу свідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків; можливістю призначення повторної судової експертизи; присутністю учасників процесу в передбачених законом випадках під час проведення судової експертизи. Тобто ст. 4 ЗУ «Про судову експертизу» чітко визначено, що судовий експерт призначається за процесуальною процедурою. ЦПК України визначений порядок призначення експертизи. Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Тобто суд мав призначити експетизу. Відповідно до ч. 3 ст. 143 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, мають право подати суду питання, на які потрібна відповідь експерта. А відповідно до ч. 4 ст. 143 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, мають право просити суд провести експертизу у відповідній судово-експертній установі, доручити її конкретному експерту, заявляти відвід експерту, давати пояснення експерту, знайомитися з висновком експерта, просити суд призначити повторну, додаткову, комісійну або комплексну експертизу. Відповідно до ч. 1 ст. 144 ЦПК України експертиза призначається ухвалою суду, де зазначаються: підстави та строк для проведення експертизи; з яких питань потрібні висновки експертів, ім'я експерта або найменування експертної установи, експертам якої доручається проведення експертизи; об'єкти, які мають бути досліджені; перелік матеріалів, що передаються для дослідження, а також попередження про відповідальність експерта за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків. Таким чином, 18.01.2017 року при проведенні експертом Савчак обстеження земельної ділянки Позивачки не був присутній Відповідач, справа не була в провадженні суду, не інсувало ухвали суду про призначення експертизи, експерт не попереджався про відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку, Відповідач був позбавлений права ставити питання експертові, тобто був порушений процесуальний порядок призначення та проведення судової експертизи. Згідно із ст. 59 ЦПК України про допустимість доказів, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Позивачка надала на адресу суду експертний висновок №02/17 від 18.01.2017року, який виконаний експертом Савчак на прохання позивачки. Експерт не був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку (ч. 4 ст. 147 ЦПК У висновку експерта обов'язково повинно бути зазначено, що його попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків), Відповідач не був присутній при проведенні експертизи, судом експертиза не призначалась і Відповідач не мав можливості поставити експерту свої запитання. Згідно ст. 3 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою ст. 15 ЦК Українивизначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом вказаних норм об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес позивача з боку відповідача, до якого власне і пред'являються позовні вимоги. Згідно роз'яснень п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», згідно якого «оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані абооспорені права, свободи чи інтереси цієї особи, а якщо були, то вказати,чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це». З урахуванням викладеного, суд вважає, позовні вимоги [PERSON] не обґрунтованими, не доведеними в частині чинення відповідачем [PERSON] перешкод у користування власністю, а доданий письмовий доказ - висновок експертного дослідження недопустимим в розумінні ст. 59 ЦПК України та таким, що не підтверджує неправомірності дій відповідача.

Outcome: dismissed