Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

АТ КБ "ПриватБанк" звернулося 26.03.2020 р. до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. За позовом, посилаючись на ст..ст.526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України та умови договору № ZPОNGA00000041 від 25.07.2007 р. та договору поруки, просить стягнути з відповідачів заборгованість в сумі 57798,56 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) - 10345,37 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 14768,41 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом - 1963,73 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань - 30721,05 долар США. Ухвалою від 06.04.2020 р. відкрито провадження і справа призначена до розгляду на 20.05.2020 р. 20.05.2020 р. розгляд справи відкладено на 03.08.2020 р. на підставі ч.4 ст.223 ЦПК України для повторного виклику відповідачів. 03.08.2020 р. розгляд справи відкладено на 17.09.2020 р. через зайнятість судді в іншому провадженні. 17.09.2020 р. розгляд справи відкладено на 18.11.2020 р. на підставі п.4 ч.2 ст.223 ЦПК України для витребування доказів. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без його участі, позов підтримує, просить задовольнити. В процесі розгляду справи було подано відповідь на відзив (а.с.92-95). Представник відповідача [PERSON] подав заяву про розгляд справи без його участі, просить відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позов, де, зокрема, заявлено про застосування строку позовної давності (а.с.87-89). Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідач [PERSON] до суду не з`явилась, про день час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов не подавала. Суд розглянув справу за відсутності відповідача на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України. В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію представника позивача та представника відповідача [PERSON] , суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25 квітня 2007 року позивач та [PERSON] уклали кредитний договір № ZPОNGA00000041, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 22200 доларів США зі сплатою відсотків з кінцевим строком погашення заборгованості до 26 липня 2017 року (а. с.12-14). 25.07.2007 р. між ПриватБанком та [PERSON] було укладено договір поруки № ZPОNGA00000041/1, за умовами якого [PERSON] зобов`язалась відповідати перед кредитором за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, у тому ж обсязі, що і боржник. Станом на 19 грудня 2019 року у [PERSON] виникла заборгованість за договором в сумі 57798,56 доларів США, яка складається з:заборгованості за кредитом (тілом кредиту) - 10345,37 грн.; заборгованості по відсоткам за пористування кредитом - 14768,41 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом - 1963,73 грн.; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань - 30721,05 долар США (а.с.4-6). Надані суду письмові докази, зокрема: кредитний договір, розрахунок заборгованості, інформація про курси валют, графік погашення заборгованості, копія банківської ліцензії від 05.10.2011 року вказують на характер правовідносин сторін і підтверджують обґрунтованість позову. Також, на думку суду, є обгрунтованою заява представника відповідача щодо спливу строку позовної давності для звернення позивача до суду за захистом його порушених прав. Так, згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов`язки виникають у кожного контрагента. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Кредитний договір було підписано 25.07.2007 року. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Із розрахунку заборгованості судом встановлено, що поточна заборгованість виникла в 2015 році. Враховуючи викладене, у позивача з 2015 року виникло право на позов - можливість захистити своє порушене право в примусовому поряду через суд. До суду за захистом банк звернувся лише в березні 2020 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). З наведеного вище, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог банку до [PERSON] , [PERSON] необхідно відмовити через пропуск строку позовної давності. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, суд не стягує з відповідачів на користь позивача судовий збір.

Outcome: dismissed