Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, який згодом було уточнено (т.2, а.с.93-98) та остаточно просить: стягнути на свою користь з [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та як представник в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої дитини [PERSON] заборгованість у розмірі 12663,71 грн. за кредитним договором б/н від 16.11.2012, а також судовий збір у розмірі 1921,00 грн. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивачем вказано, що відповідно до укладеного договору № б/н від 16.11.2012 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 300,00 гри. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [INFO] позичальник, [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 02.09.2016 року. 17.01.2019 року позивач направив претензію кредитора до Першої бахмутської державної нотаріальної контори. 27.03.2020 року Позивачем було отримано відповідь Першої бахмутської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємцями померлого [PERSON] , які отримали спадщину є [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . 03.07.2019 року до спадкоємців було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але ніякий дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед Банком за кредитним договором № б/н від 16.11.2012 року становить 12663,71 грн., яка складається з наступного: 235,05 грн. - заборгованість за кредитом; 10076,34 грн. - заборгованість за відсотками; 2352,32 грн. - заборгованість з комісії та пені. Вказану заборгованість позивач просить стягнути з відповідачів [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та як представник в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідачем [PERSON] ,\~яка діє\~в своїх\~інтересах та\~інтересах малолітнього\~ [PERSON] \~подано відзив\~на позовну\~заяву (т.1\~а.с.194-199)\~в якому\~вона зазначила,\~що позовні\~вимоги не\~визнає,\~посилаючись на\~те,\~що надані\~до позову\~документи \~не дозволяють\~перевірити наявність\~у довірителя\~ голови\~правління ПАТ\~КБ «ПриватБанк»\~Петра Крумханздл»,\~повноважень на\~видачу представнику\~Савіхіній Анастасії\~Миколаївні довіреності\~на представництво\~інтересів позивача\~в суді,\~зокрема,\~на підписання\~останньою від\~імені банку\~позовної заяви.\~Обраний позивачем\~спосіб захисту\~щодо стягнення\~зі спадкоємців\~заборгованості померлого\~ [PERSON] по\~Договору кредиту\~б/н\~від 16.11.2012\~року у\~сумі 12663,71\~грн.\~та судових\~витрат у\~сумі 1921,00\~не відповідає\~вимогам закону.\~Згідно ч.\~2\~ст.\~1282\~ЦК України,\~вимоги кредитора\~спадкоємці зобов`язані\~задовольнити шляхом\~одноразового платежу,\~якщо домовленістю\~між спадкоємцями\~та кредитором\~інше не\~встановлено.\~У разі\~відмови від\~одноразового платежу\~суд за\~позовом кредитора\~звертає стягнення\~на майно,\~яке було\~передане спадкоємцям\~у натурі.\~Кредитор спершу\~повинен пред`явити\~письмову вимогу\~спадкоємцю про\~виконання обов`язку\~спадкодавця і\~лише в\~разі її\~невиконання може\~звернутися до\~суду за\~захистом порушеного\~права.\~У ч.\~2\~ст.\~1282\~ЦК міститься\~застереження,\~що вимоги\~кредиті спадкоємці\~зобов`язані задовольнити\~шляхом одноразового\~платежу,\~якщо домовленістю\~між спадкоємцями\~та кредитором\~інше не\~встановлено.\~Таким чином\~закон передбачає\~позасудовий механізм\~задоволення вимог\~кредиторів,\~у тому\~числі шляхом\~укладення відповідного\~договору із\~спадкоємцями.\~У разі\~ж відмови\~виконати вимогу\~кредитора суд\~за його\~позовом звертає\~стягнення на\~майно,\~яке було\~передано спадкоємцям\~у натурі.\~До позову,\~зокрема,\~надані дві\~ксерокопії листів-претензій\~позивача від\~25.06.19\~року адресовані [PERSON] та її малолітньому сину [PERSON] , [INFO] . Зазначені листи-претензії позивач надсилав на адресу: [ADDRESS] . Втім відповідач разом з сином зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджує паспорт відповідача. Крім того, зазначені претензії не містять вимоги кредитора сплатити борг спадкодавця у сумі 12663,71 грн. одноразовим платежем. Такої вимоги не містить і надана при\~позові ксерокопія\~претензії кредитора\~від 20.12.2018\~р.,\~адресована Першій\~бахмутській державній\~нотаріальній конторі\~(м.\~Бахмут).\~Таким чином,\~у матеріалах\~справи відсутні\~докази звернення\~позивача до\~спадкоємців боржника\~із проханням\~про задоволення\~вимоги шляхом\~одноразового платежу.\~Належним способом\~захисту прав\~кредиторів у\~відносинах,\~пов`язаних із наступництвом боргів спадкодавця, є звернення стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Такий спосіб захисту є спеціальним, а тому можна стверджувати, що правові можливості кредитора суттєво звужені. А відтак звернення до суду із позовом до спадкоємця боржника про стягнення грошових сум не може вважатися належним способом захисту в розумінні ч. 2 ст. 1282 ЦК. У зв`язку з викладеним суд має відмовити в задоволенні позову у зв`язку з неправильним обранням позивачем способу захисту. Крім того відповідач зазначає, що до позову не додані наступні докази: укладення 16.11.2012 року між позивачем і померлим [PERSON] письмового кредитного договору б/н на суму 300,00 гривень, умови якого відповідають вимогам чинного законодавства України; зарахування банком на конкретний картковий рахунок конкретної платіжної картки померлого [PERSON] кредиту у сумі 300,00 грн. З тексту позову та доданих до нього ксерокопій документів убачається, що складовими частинами кредитного договору є: 1) «Анкета-заявление о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в Приватбанке» від 16.11.2012 р., яка, за версією позивача підписана померлим [PERSON] , надалі Анкета-заява; та 2) «Извлечения из Условий и правил предоставления банковсих услуг, утвержденные приказом от 06.03.2010 г. № \~ \~ \~ \~СП-2010-256», надалі Умови та правила. Складові частини кредитного договору: Анкета-заява та Умови та правила, не є первинними обліковими документами для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Буквальне тлумачення ч. 1 ст. 626 ЦКУ дозволяє зробити висновок, що Договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання. Отже, ні Анкета-заява померлого [PERSON] , ні Умови та правила не є доказом надання і отримання кредиту. Позивач не посилається в позові на реквізити платіжного документу, складеного відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 5 квітня 2001 року N 2346-ІІІ за формою, передбаченою «Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», що затверджена Постановою Національного банку України № 22 від 21.01.2004 р., який би засвідчував зарахування банком 16.11.2012 р. кредитних коштів у сумі 300,00 грн. на конкретний картковий рахунок, відкритий на ім`я померлого [PERSON] . Ксерокопія зазначеного платіжного документу не додана позову. З тексту позову убачається, що померлий [PERSON] отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом без зазначення їх розміру згідно умов договору. Ні позов, ні додані до нього документи не містять доказів отримання померлим [PERSON] конкретної платіжної картки з вказівкою на її вид, номер, дату випуску та строк дії. Як зазначено вище складовими частинами кредитного договору є: 1) Анкета-заява та 2) Умови та правила. Надана суду ксерокопія Анкети-заяви настільки неякісна, що прочитати повністю її текст надто важко. В Анкеті-заяві не ідентифіковані Умови та Правила надання банківських послуг, Пам`ятка клієнта, а також Тарифи, шляхом зазначення реквізитів локального акту (актів) позивача, яким(и) вони затверджені та введені в дію, що фактично надає можливість банку надавати зазначені документи в будь-якій редакції та стверджувати, що саме вони погоджені з померлим [PERSON] . Анкета-заява не має юридичної сили, бо вірність її копії оригіналу не засвідчена у порядку, передбаченому чинним законодавством України. Надані при\~позові «Извлечения\~из Условий\~и правил\~предоставления банковских\~услуг,\~утвержденные приказом\~от 06.03.2010\~г.\~№ СП-2010-256»\~підписані тільки\~головою правління\~банку (дата\~вчинення ним\~підпису невідома),\~вони не містять підпису померлого [PERSON] , його реквізитів, а також жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід`ємності від Анкети-заяви від 16.11.2012 року. Не надані належні, допустимі, достовірні, достатні докази отримання померлим [PERSON] кредиту у сумі 300,00 грн. та наявності у нього станом на 29.08.2016 р. - дату смерті [PERSON] , боргу по кредиту у сумі 12663,71 грн., до складу якого входять заборгованість за кредитом у сумі 235,05 грн., заборгованість по відсоткам у сумі 10076,34 грн., заборгованість з комісії та пені у сумі 2352,32 грн. В позовній заяві не зазначається номер карткового рахунку, відкритого померлому [PERSON] у зв`язку з його кредитуванням. Позивач на доказ наявності боргу у померлого [PERSON] надав розрахунок, який не містить даних про посаду, ПІБ особи, яка його склала. Крім того, розрахунок підготовлений робітниками банку, є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до позичальника. Розрахунок є доповненням до позовної заяви із зазначенням обрахунку позивачем позовних вимог майнового характеру та має інформаційний характер у контексті ціни позову з метою правильного визначення розміру судового збору, що підлягає сплаті згідно Закону України «Про судовий збір». Зміст розрахунку свідчить, що він не має ніякого відношення до позову, згідно якого позичальнику був наданий кредит у розмірі 300,00 грн. З останньої графи розрахунку «Сума погашення за наданим кредитом» убачається, що на погашення кредиту надійшла від клієнта на протязі періоду з 16.11.2012 р. по 30.11.2016 р. загалом сума 14347,68 грн. (чотирнадцять тисяч триста сорок сім гривень 68 кой.), до складу якої ввійшла, зокрема, сума 1147,68 грн., сплачена померлим [PERSON] [INFO] , тобто після дати смерті. На підставі даних розрахунку позивача виникають два питання: 1) як померлий [PERSON] міг після смерті [INFO] сплатити суму 1147,68 грн. та 2) як при сплаті позичальником на користь банку суми 14347,68 грн. могла залишитись несплаченою сума основного боргу по тілу кредиту у розмірі 235,05 грн. Тобто, позичальник отримав 16.11.2012 р. кредит у сумі 300,00 гри., але незважаючи на те, що він сплатив банку суму 14347,68 грн., останній зарахував на погашення основного боргу по тілу кредиту усього суму 64,95 грн. (300-235,05). Отже, підтвердити наявність заборгованості по кредиту, її фактичний розмір можуть, виключно бухгалтерські документи, зокрема, платіжний документ за формою, наведеною в Інструкції № 22, з якого б убачалось, що 16 листопада 2012 р., на конкретний картрахунок померлого [PERSON] з балансовим номером 2625 був зарахований кредит у загальній сумі 300,00 (триста) гривень; виписки з відповідного балансового рахунку 2625, відкритого для обслуговування карткового кредиту померлого [PERSON] , що містять відомості про номер його особового рахунку (картрахунку); код банку, у якому відкрито рахунок; суму операцій (відповідно за дебетом або кредитом); суми підсумкових оборотів за дебетом та кредитом рахунку, з яких би вбачалось, що померлий [PERSON] дійсно має на дату смерті - [INFO] , борг по особовому рахунку у сумі 12663,71 грн., до складу якого входять заборгованість за кредитом у сумі 235,05 грн., заборгованість по відсоткам у сумі 10076,34 грн., заборгованість комісії та пені у сумі 2352,32 грн. Позивачем не надано суду в обґрунтування своїх вимог бухгалтерських документів тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості померлого [PERSON] перед позивачем по кредиту, а також по відсоткам, зазначений в розрахунку є правильним. Доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором, є обов`язком позивача, який він не виконав, оскільки не довів належними та допустимими доказами її розмір. Розмір заборгованості\~по процентам\~за користування\~кредитом у\~сумі 10076,34\~грн.\~визначений позивачем\~без врахування\~вимог чинного\~законодавства України.\~З тексту\~позову та\~Анкети-заяви\~не убачається,\~який розмір\~відсотків за користування кредитом був погоджений сторонами кредитного договору. З розрахунку позивача убачається, що з 16.11.2012 р. проценти розраховані зі ставки 30%, з\~01.09.2014\~р.\~-\~зі ставки\~34,8\~%,\~з 01.04.2015\~р.\~ зі\~ставки 43,2%.\~Додані до\~позову документи\~не містять\~доказів погодження\~збільшення процентної\~ставки з\~померлим позичальником.\~Отже,\~позивач в\~односторонньому порядку\~збільшував процентну ставку за користування кредитними коштами, внаслідок чого вона зросла з 30 % до 43,2 %. 10 січня 2009 року набрав чинності Закон України від 12 грудня 2008 року N 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», надалі Закон N 661-VI, яким ЦК України доповнено ст. 1056-1, якою передбачено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору; установлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку; умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Виходячи із закріпленого ст. 58 Конституції України та ст. 5 ЦК принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, збільшення банком розміру процентної ставки за кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що таке збільшення мало місто до набрання чинності Законом N 661-VІ, тобто, до 10 січня 2009 року. Самостійне збільшення позивачем в односторонньому порядку розміру процентної ставки від 30% до 43.2 % неправомірні і не можуть створювати жодних правових наслідків. Так за версією позивача, договір укладений 16.11.2012 р., то у будь-якому разі з огляду на пункт 1.1.7.12. «Извлечения....» строк користування кредитом не може перевищувати 24 місяці. Отже, кінцевий строк повернення кредиту - 17.11.2014 р. Після 17.11.2014 р. позивач не мав право нараховувати проценти. З розрахунку убачається, що проценти нараховані по 30.11.2016 р., тобто за межами строку дії договору. До складу\~загальної суми\~боргу за\~кредитом померлого\~ [PERSON] \~позивач безпідставно\~включив заборгованість\~за пенею\~разом з\~комісією у\~сумі 2352,32\~грн.\~В позові\~відсутні обґрунтування\~щодо сумісного\~розрахунку і\~об`єднання\~в єдину\~(без\~виокремлення)\~загальну суму\~пені і\~комісійних.\~Комісійні і\~пеня це\~різні види\~платежів,\~які мають\~різні підстави\~застосування та\~обчислюються по\~різним правилам,\~отже,\~сумісний їх\~розрахунок неприйнятний.\~Крім того,\~стаття 2\~Закону України\~"Про\~тимчасові заходи\~на період\~проведення антитерористичної\~операції"\~від 2\~вересня 2014\~року N\~1669-VІІ\~забороняє з\~14\~квітня 2014\~року нарахування\~пені та/або\~штрафу на\~основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають у населених пунктах, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Крім того, згідно пункту першого частини другої статті 248 ЦК України до вимог про стягнення неустойки встановлена позовна давність в один рік, що дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду. Тобто, якби не діяла заборона нараховувати пеню мешканцям зони АТО, то позивач мав би право на її нарахування тільки з 14.11.2018 р. З розрахунку позивача убачається заборгованість за пенею разом з комісією він почав рахувати з 31.05.2013 р. Також, надані суду копії письмових документів не мають юридичної сили, бо засвідчені без дотримання вимог чинного законодавства. \~ \~ \~ \~З відповіді позивача на відзив відповідача [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього [PERSON] (т.2 а.с.5-16), вбачається, що повноваження банку підтвердженні належними документами. Відповідач помиляється, коли говорить про те, що не укладений договір на відкриття рахунку, адже таким договором, є сам кредитний договір, який є письмовим, та визначає основні принципи його дії. У відповідності до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності з ч. 2. ст. 639 Цивільного кодексу України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. При оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч. 2 п.1 ст.30 ЦК України), яким підтверджується, що Позичальник ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку. Позичальником було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, Позичальник ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua: https://client-bank.privatbank.ua. Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено що Позичальнику було надано для ознайомлення Умові та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заявці про приєднання. Підписавши заяву Банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку Договорі банківського обслуговування в цілому. Отже, враховуючи вищевикладене, заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між Банком та Позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, який задля придбання, припинення або зміна цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заява, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, з якими Позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві. На підставі поданої Заяви, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг Позичальнику було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] (п.п.1.1.1.90 , 2.1.1.11 Умов) ключем до карткового рахунку є пластикова Картка (п. 1.1.1.62 Умов) яку отримав Позичальник та мобільний телефон який вказав Позичальник (п. 1.1.1.15 та п. 1.1.1.16 Умов) в Заяві. Щодо ознайомлення Позичальника з Умовами кредитування, відповідно до укладеного договору № б/н від 16.11.2012 року [PERSON] отримав(ла) кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивачем надана до суду копія анкети-заяви на двох сторінках від 16.11.2012 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Позичальником вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що [PERSON] висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки Універсальна та особистим підписом засвідчила (в), що Я згодна (єн) з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомилась (вся) і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді.... Також до матеріалів справи долучено Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна, 55 днів пільгового періоду з якої чітко вбачається, що Позичальнику встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5 % (30,00% \~ \~ \~ \~на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позичальник частково сплачував заборгованість за договором ( погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку Позичальника баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. \~ Стосовно\~наданих Банком\~доказів укладення\~кредитного договору Банком надані такі докази, які підтверджують факт укладання кредитного договору та наявність не виконаних кредитних зобов`язань: копія кредитного договору; розрахунок заборгованості; копія паспорта Позичальника; виписка по рахунку; наказ Банку; довідка. Надані додатки до позовної заяви та відповіді на відзив засвідчені належним чином. Всі подані документи є належними та допустимими доказами у справі, а твердження Відповідача не відповідають дійсності. Посилання Відповідача на отримання неякісних копій документів та позовної заяви нічим не обґрунтовані, оскільки останній має право ознайомитись із матеріалами справи в суді. \~ Щодо\~посилання на\~невідповідність позовної\~заяви вимогам\~оформлення документів [PERSON] безпідставно посилається на положення ДСТУ 4163-2003, адже цей стандарт поширюється на організаційно-розпорядчі документи: постанови, розпорядження, накази, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, створювані в результаті діяльності:- органів державної влади України, органів місцевого самоврядування;- підприємств, установ, організацій та їх об`єднань усіх форм власності (далі організацій). Натомість ні Умови та правила надання банківських послуг, ні розрахунок заборгованості не входить до переліку організаційно-розпорядчих документів, а тому положення ДСТУ 4163-2003 не поширюються на оформлення документів доданих до позовної заяви. \~ Стосовно\~отримання Позичальником\~кредитних коштів\~та картки, виписка по картрахунку, є підтвердженням, що Позичальнику було видано платіжну картку та відкрито картрахунок, на який встановлено кредитний ліміт та чітко прослідковується , що Позичальник користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку Універсальна, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Також з розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що Позичальник частково сплачував заборгованість за договором. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної катки Позичальника баланс станом на дату укладання кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної з коштами операції). З матеріалів справи не вбачається, а Відповідачем не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином, а тому вимоги позовної заяви підлягають задоволенню в повному обсязі. Надана виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі. \~ Щодо\~встановлення та\~зміни кредитного\~ліміту, Умовами договору визначено (п. 2.1.1.2.3.), що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Пунктом 2.1.1.2.4. УіП встановлено, що підписання цього договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком. Додатково повідомляємо, що встановлення певної суми кредитного ліміту не є фінансовою операцією, що вимагає документального підтвердження. Відповідальність клієнта наступає в момент використання кредитного ліміту - як тільки клієнт самостійно підтверджує проведення операції в рахунок ліміту шляхом введення ПІН-коду (в банкоматах) або підписанням чека (розрахунок через Р08-термінал торгової точки), саме в цей момент здійснюється перехід коштів у володіння позичальникові. При проведенні претензійно-позовних заходів ключову роль відіграє заборгованість клієнта (сума фактично отриманих коштів та нарахована плата за користування ними), а не сума стартового кредитного ліміту по карті. Тому належним доказом зняття коштів з карткового рахунку клієнта є виписка. У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а позовні вимоги Банку підлягають задоволенні в повному обсязі. Щодо зміни відсоткової ставки, згідно ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка може бути фіксованою або змінною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 2,5% в місяць або 30,00% на рік. Далі процентна ставка була змінена, що підтверджується наказами банку. Підвищення процентної ставки відбулося тільки за витратами з певної дати (дата зазначається в наказі), що дає можливість у разі незгоди з новою процентною ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій процентній ставці, що являється суттєвою перевагою для клієнта і не порушує його право на незмінність процентної ставки по уже наявній кредитній заборгованості. Зазначені зміни повністю узгоджуються з Умовами та правилами надання банківських послуг. Щодо правомірності нарахування неустойки, згідно ст. ст. 526, 527, 530, 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Договір обов`язковий до виконання сторонами. Згідно ч.1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному обсязі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання Сторони досягай згоди і уклали кредитний договір, в якому передбачили умови сплати пені та штрафу. Щодо наданого банком розрахунку заборгованості, розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу, тому надано виписку по рахунку. Банківська виписка має статус первинного документу. Із виписки вбачається, що Позичальник знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Користуючись кредитними коштами, Позичальнику були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. Щодо проживання Позичальника на території зони АТО, при подачі позову до суду у Банка була відсутня достовірна інформація про адресу за якою на час початку проведення антитерористичної операції проживав Позичальник. Відповідач до Банку з метою списання штрафних санкцій не звертався, хоча Банком і налаштовано прийняття таких заяв як через відділення Банку так і шляхом подачі заяви через сайт Банку http://credithelp.privatbank.ua/. Стосовно надсилання претензії Відповідачу, за приписами ч. 3 ст. 1296 ЦК - відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 03.07.2019 року до спадкоємців було направлено лист-претензію, згідно яких Позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. На підтвердження направлення Банком надано поштовий реєстр. Крім того, кредиторські вимоги Банку були заявлені через направлення претензії до нотаріальної контори. При цьому, на відміну від безпосереднього повідомлення спадкоємців кредитор спадщини, повідомляючи останніх про свої вимоги через нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадкоємцями спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву кредитора незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі. Стосовно строку дії договору та кредитної картки, даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загально прийнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко в грошових одиницях ануітет, тощо. Але відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Згідно Умов та Правил картковий рахунок це поточний рахунок, на якому враховуються операції по платіжній картці. Платіжна картка спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законом порядку пластикової або іншого виду картки, яка використовується для ініціалізації переводу коштів з рахунку клієнта ... тощо. Згідно Умов обслуговування банк відкриває Клієнту Картрахунок, видає Клієнту картки, їх вил та строк дії визначено в Заяві та в Пам`ятці клієнта. Тобто необхідно розрізняти поняття даних кредитно-правових відносин, які поєднанні в одне ціле Кредитний договір. Дія договору пролонгується кожні 12 місяців. Картковий рахунок діє до повного виконанім, а строк дії картки зазначено на самій картці. Так, кредитний договір чинний, а заперечення Відповідача нічим не обґрунтовані. Щодо правомірність нарахування процентів до повного погашення заборгованості, згідно з умовами договору Банком передано Позичальнику кредитну карту зі строком дії до 31.07.2016, з встановленим кредитним лімітом на платіжну картку, в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в обумовлені у Заяві, Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах строки. Згідно з умовами Кредитного договору № б/н Позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені Тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлена відповідальність за порушення строку повернення кредиту та процентів за користування ним. Відносно списання пені, процентів нарахованих після смерті позичальника, оскільки Банк дізнався про смерть Позичальника не одразу, в розрахунку заборгованості вбачається продовження нарахувань заборгованості за відсотками та пенею. Одразу після отримання інформації про смерть Позичальника Банк зупинив нарахування відсотків та пені, що вбачається з розрахунку заборгованості. Банком здійснено перерахунок заборгованості та повернено на рахунок Позичальника помилково нараховані відсотки та штрафи з дати смерті позичальника до моменту коли Банк дізнався про його смерть. Тобто, Банком належним чином виконані вимоги законодавства в частині зупинення нарахування заборгованості по кредиту у зв`язку зі смертю Позичальника та списанню помилково нарахованих відсотків та санкцій, а розрахунок заборгованості містить тільки той борг, який виник до смерті Позичальника. Щодо застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені, підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов`язання триває, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, згідно виписки по рахунку, вбачається, ще Позичальник до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом що свідчить про те, що Позичальник знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за Договором. Тому посилання Відповідача про те, що позичальник не був ознайомлений з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги. Враховуючи викладене, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі. Відповідачем [PERSON] ,\~яка діє\~в своїх\~інтересах та\~інтересах малолітнього\~ [PERSON] надано\~пояснення по\~суті на\~відповідь позивача\~на відзив(т.1\~а.с.4),\~з яких\~вбачається,\~що згідно\~ч.\~2\~ст.\~1282\~ЦК України,\~вимоги кредитора\~спадкоємці зобов`язані\~задовольнити шляхом\~одноразового платежу,\~якщо домовленістю\~між спадкоємцями\~та кредитором\~інше не\~встановлено. У\~разі відмови\~від одноразового\~платежу суд\~за позовом\~кредитора звертає\~стягнення на\~майно,\~яке було\~передане спадкоємцям\~у натурі.\~Кредитор спершу\~повинен пред`явити\~письмову вимогу\~спадкоємцю про\~виконання обов`язку\~спадкодавця і\~лише в\~разі її\~невиконання може\~звернутися до\~суду за\~захистом порушеного\~права.\~У ч.\~2\~ст.\~1282\~ЦК міститься\~застереження,\~що вимоги\~кредитора спадкоємці\~зобов`язані задовольнити\~шляхом одноразового\~платежу,\~якщо домовленістю\~між спадкоємцями\~та кредитором\~інше не\~встановлено.\~Таким чином,\~закон передбачає\~позасудовий механізм\~задоволення вимог\~кредиторів,\~у тому\~числі шляхом\~укладення відповідного\~договору із\~спадкоємцями.\~У разі\~ж відмови\~виконати вимогу\~кредитора суд\~за його\~позовом звертає\~стягнення на\~майно,\~яке було\~передане спадкоємцям\~у натурі.\~До позову,\~зокрема,\~надані дві\~ксерокопії листів-претензій\~позивача від\~25.06.2019\~року адресовані [PERSON] і її малолітньому сину [PERSON] , [INFO] . Зазначені листи-претензії позивач надсилав на адресу: [ADDRESS] . Втім відповідач разом з сином зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджує паспорт відповідача. Крім того, зазначені претензії не містять вимоги кредитора сплатити борг спадкодавця у сумі 12663,71 грн. одноразовим платежем. Такої вимоги не містить і надана при позові ксерокопія претензії кредитора від 20.12.2018 р., адресована Першій бахмутській державній нотаріальній конторі (м. Бахмут). Таким чином, у матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до спадкоємця боржника із проханням про задоволення вимоги шляхом одноразового платежу. Позивач не надав суду докази отримання спадкоємцями спадкового майна в натурі та не включив в предмет позову вимогу про звернення стягнення на отримане в натурі майно. Належним способом захисту прав кредиторів у відносинах, пов`язаних із наступництвом боргів спадкодавця, є звернення стягнення на майне яке було передане спадкоємцям у натурі. Такий спосіб захисту є спеціальним, а тому можна стверджувати, що правові можливості кредитора суттєво звужені. А відтак звернення до суду із позовом до спадкоємця боржника про стягнення грошових сум не може вважатися належним способом захисту в розумінні ч. 2 ст. 1282 ЦК України. [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] , подано відзив (т.2 а.с.85-91)в якому зазначено, що позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що вона є спадкоємцем за законом, але від прийняття спадщини відмовилась, що підтверджує відповідна заява, надана нею 26.12.2016 р. по спадковій справі № 495/2016 до Першої бахмутської державної нотаріальної контори. Згідно ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Станом на дату подання цього відзиву [PERSON] , діючи в інтересах малолітньої [PERSON] , [INFO] , не отримувала в натурі спадкове майно спадкодавця та свідоцтво про право на спадщину на все або частину спадкового майна. Позивач цього не спростував. Обраний позивачем спосіб захисту щодо стягнення зі спадкоємців заборгованості померлого [PERSON] по Договору кредиту б/н від 16.11.2012 року у сумі 12663,71 грн. та судових витрат у сумі 1921,00 грн. не відповідає вимогам закону. Згідно ч. 2 ст. 1282 ЦК України, вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. В матеріалах справи відсутні докази звернення позивача за адресою реєстрації її місця проживання до [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] , [INFO] з претензією про задоволення вимоги у сумі 12663,71 грн. шляхом одноразового платежу. Такої вимоги не містять і надані при позові ксерокопії претензій кредитора від 13.10.2016 р. та від 20.12.2018 р., адресовані Першій бахмутській державній нотаріальній конторі (м. Бахмут). Таким чином, у матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до спадкоємців боржника із проханням про задоволення вимоги шляхом одноразового платежу. На дату розгляду позову [PERSON] , діючи в інтересах малолітньої [PERSON] , [INFO] , не отримувала у натурі майно спадкодавця, доказів цього матеріали справи не містять. Позивач не надав суду доказів отримання у натурі майна спадкодавця та Свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна та не включив в предмет позову вимогу про звернення стягнення на отримане в натурі майно. Належним способом захисту прав кредиторів у відносинах, пов`язаних із наступництвом боргів спадкодавця, є звернення стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Такий спосіб захисту є спеціальним, а тому можна стверджувати, що правові можливості кредитора суттєво звужені. А відтак звернення до суду із позовом до спадкоємців боржника про стягнення грошових сум не може вважатися належним способом захисту в розумінні ч. 2 ст. 1282 ЦК. При позові не надані докази укладення 16.11.2012 року між позивачем і померлим [PERSON] письмового кредитного договору б/н на суму 300,00 гривень, умови якого відповідають вимогам чинного законодавства України. Борги спадкодавця - це майнові зобов`язання, які прийняв на себе спадкодавець перед фізичними або юридичними особами-кредиторами, але смерть позбавила його можливості виконати їх. Кредитор, який звернувся до спадкоємців, зобов`язаний надати документи, що підтверджують його вимоги. З тексту позову та доданих до нього ксерокопій документів убачається, що складовими частинами кредитного договору є: 1) «Анкета-заявление о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в Приватбанке» від 16.11.2012 р., яка, за версією позивача підписана померлим [PERSON] , надалі Анкета-заява; та 2) «Извлечения из Условий и правил предоставления банковсих услуг, утвержденные приказом от 06.03.2010 г. № \~ \~ \~ \~СП-2010-256», надалі Умови та правила. Складові частини кредитного договору: Анкета-заява та Умови та правила, не є первинними обліковими документами для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Буквальне тлумачення ч. 1 ст. 626 ЦКУ дозволяє зробити висновок, що Договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання. Отже, ні Анкета-заява померлого [PERSON] , ні Умови та правила не є доказом надання і отримання кредиту. Позивач не посилається в позові на реквізити платіжного документу, складеного відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 5 квітня 2001 року N 2346-ІП за формою, передбаченою «Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» що затверджена Постановою Національного банку України № 22 від 21.01.2004 року, який би засвідчував зарахування банком 16.11.2012 р. кредитних коштів у сумі 300,00 грн. на конкретний картковий рахунок, відкритий на ім`я померлого [PERSON] . Ксерокопія зазначеного платіжного документу не додані позову. З тексту позову убачається, що померлий [PERSON] отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом без зазначення їх розміру згідно умов договору. Ні позов, ні додані до нього документи не містять доказів отримання померлим [PERSON] конкретної платіжної картки з вказівкою на її вид, номер, дату випуску та строк дії. Як зазначено вище складовими частинами кредитного договору є: 1) Анкета-заява та 2) Умови та правила. Надана суду ксерокопія Анкети-заяви настільки неякісна, що прочитати повністю її текст надто важко. В Анкеті-заяві не ідентифіковані Умови та Правила надання банківських послуг, Пам`ятка клієнта, а також Тарифи, шляхом зазначення реквізитів локального акту (актів) позивача, яким(и) вони затверджені та введені в дію, що фактично надає можливість банку надавати зазначені документи в будь-якій редакції та стверджувати, що саме вони погоджені з померлим [PERSON] . Анкета-заява не має юридичної сили, бо вірність її копії оригіналу не засвідчена у порядку, передбаченому чинним законодавством України. Надані при\~позові «Извлечения\~из Условий\~и правил\~предоставления банковских\~услуг,\~утвержденные приказом\~от 06.03.2010\~г.\~№ СП-2010-256»\~підписані тільки\~головою правління\~банку (дата\~вчинення ним\~підпису невідома),\~вони не містять підпису померлого [PERSON] , його реквізитів, а також жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід`ємності від Анкети-заяви від 16.11.2012 року. При позові не надані належні, допустимі, достовірні, достатні докази отримання померлим [PERSON] кредиту у сумі 300,00 грн. та наявності у нього станом на 29.08.2016 р. - дату смерті [PERSON] , боргу по кредиту у сумі 12663,71 грн., до складу якого входять заборгованість за кредитом у сумі 235,05 грн., заборгованість по відсоткам у сумі 10076,34 грн., заборгованість з комісії та пені у сумі 2352,32 грн. В позовній заяві не зазначається номер карткового рахунку, відкритого померлому [PERSON] у зв`язку з його кредитуванням. Позивач на доказ наявності боргу у померлого [PERSON] надав розрахунок, який не містить даних про посаду, ПІБ особи, яка його склала. Крім того, розрахунок підготовлений робітниками банку, є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до позичальника. Розрахунок є доповненням до позовної заяви із зазначенням обрахунку позивачем позовних вимог майнового характеру та має інформаційний характер у контексті ціни позову з метою правильного визначення розміру судового збору, що підлягає сплаті згідно Закону України «Про судовий збір». Зміст розрахунку свідчить, що він не має ніякого відношення до позову, згідно якого позичальнику був наданий кредит у розмірі 300,00 грн. З останньої графи розрахунку «Сума погашення за наданим кредитом» убачається, що на погашення кредиту надійшла від клієнта на протязі періоду з 16.11.2012 р. по 30.11.2016 р. загалом сума 14347,68 грн. (чотирнадцять тисяч триста сорок сім гривень 68 кой.), до складу якої ввійшла, зокрема, сума 1147,68 грн., сплачена померлим [PERSON] [INFO] , тобто після дати смерті. На підставі даних розрахунку позивача виникають два питання: 1) як померлий [PERSON] міг після смерті [INFO] сплатити суму 1147,68 грн. та 2) як при сплаті позичальником на користь банку суми 14347,68 грн. могла залишитись несплаченою сума основного боргу по тілу кредиту у розмірі 235,05 грн. Тобто, позичальник отримав 16.11.2012 р. кредит у сумі 300,00 гри., але незважаючи на те, що він сплатив банку суму 14347,68 грн., останній зарахував на погашення основного боргу по тілу кредиту усього суму 64,95 грн. (300-235,05). Отже, підтвердити наявність заборгованості по кредиту, її фактичний розмір можуть, виключно бухгалтерські документи, зокрема, платіжний документ за формою, наведеною в Інструкції № 22, з якого б убачалось, що 16 листопада 2012 р., на конкретний картрахунок померлого [PERSON] з балансовим номером 2625 був зарахований кредит у загальній сумі 300,00 (триста) гривень; виписки з відповідного балансового рахунку 2625, відкритого для обслуговування карткового кредиту померлого [PERSON] , що містять відомості про номер його особового рахунку (картрахунку); код банку, у якому відкрито рахунок; суму операцій (відповідно за дебетом або кредитом); суми підсумкових оборотів за дебетом та кредитом рахунку, з яких би вбачалось, що померлий [PERSON] дійсно має на дату смерті - [INFO] , борг по особовому рахунку у сумі 12663,71 грн., до складу якого входять заборгованість за кредитом у сумі 235,05 грн., заборгованість по відсоткам у сумі 10076,34 грн., заборгованість комісії та пені у сумі 2352,32 грн. Позивачем не надано суду в обґрунтування своїх вимог бухгалтерських документів тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості померлого [PERSON] перед позивачем по кредиту, а також по відсоткам, зазначений в розрахунку є правильні Доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором, є обов`язком позивача, який він не виконав, оскільки не довів належними та допустимими доказами її розмір. Розмір заборгованості\~по процентам\~за користування\~кредитом у\~сумі 10076,34\~грн.\~визначений позивачем\~без врахування\~вимог чинного\~законодавства України.\~З тексту\~позову та\~Анкети-заяви\~не убачається,\~який розмір\~відсотків за користування кредитом був погоджений сторонами кредитного договору. З розрахунку позивача убачається, що з 16.11.2012 р. проценти розраховані зі ставки 30%, з\~01.09.2014\~р.\~-\~зі ставки\~34,8\~%,\~з 01.04.2015\~р.\~ зі\~ставки 43,2%.\~Додані до\~позову документи\~не містять\~доказів погодження\~збільшення процентної\~ставки з\~померлим позичальником.\~Отже,\~позивач в\~односторонньому порядку\~збільшував процентну ставку за користування кредитними коштами, внаслідок чого вона зросла з 30 % до 43,2 %. 10 січня 2009 року набрав чинності Закон України від 12 грудня 2008 року N 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», надалі Закон N 661-VI, яким ЦК України доповнено ст. 1056-1, якою передбачено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору; установлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку; умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Виходячи із закріпленого ст. 58 Конституції України та ст. 5 ЦК принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, збільшення банком розміру процентної ставки за кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що таке збільшення мало місто до набрання чинності Законом N 661-VІ, тобто, до 10 січня 2009 року. Самостійне збільшення позивачем в односторонньому порядку розміру процентної ставки від 30% до 43.2 % неправомірні і не можуть створювати жодних правових наслідків. Так за версією позивача, договір укладений 16.11.2012 р., то у будь-якому разі з огляду на пункт 1.1.7.12. «Извлечения....» строк користування кредитом не може перевищувати 24 місяці. Отже, кінцевий строк повернення кредиту - 17.11.2014 р. Після 17.11.2014 р. позивач не мав право нараховувати проценти. З розрахунку убачається, що проценти нараховані по 30.11.2016 р., тобто за межами строку дії договору. До складу\~загальної суми\~боргу за\~кредитом померлого\~ [PERSON] \~позивач безпідставно\~включив заборгованість\~за пенею\~разом з\~комісією у\~сумі 2352,32\~грн.\~В позові\~відсутні обґрунтування\~щодо сумісного\~розрахунку і\~об`єднання\~в єдину\~(без\~виокремлення)\~загальну суму\~пені і\~комісійних.\~Комісійні і\~пеня це\~різні види\~платежів,\~які мають\~різні підстави\~застосування та\~обчислюються по\~різним правилам,\~отже,\~сумісний їх\~розрахунок неприйнятний.\~Крім того,\~стаття 2\~Закону України\~"Про\~тимчасові заходи\~на період\~проведення антитерористичної\~операції"\~від 2\~вересня 2014\~року N\~1669-VІІ\~забороняє з\~14\~квітня 2014\~року нарахування\~пені та/або\~штрафу на\~основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають у населених пунктах, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Крім того, згідно пункту першого частини другої статті 248 ЦК України до вимог про стягнення неустойки встановлена позовна давність в один рік, що дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду. Тобто, якби не діяла заборона нараховувати пеню мешканцям зони АТО, то позивач мав би право на її нарахування тільки з 14.11.2018 р. З розрахунку позивача убачається заборгованість за пенею разом з комісією він почав рахувати з 31.05.2013 р. Також, надані суду копії письмових документів не мають юридичної сили, бо засвідчені без дотримання вимог чинного законодавства. \~ \~ \~ \~До судового засіданні представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи позивач повідомлявся належним чином. В позовній заяві зазначив, що в разі неявки представника позивача просить розглянути справу за його відсутністю, не заперечує проти винесення заочного рішення. \~ \~ \~ \~Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Суду надано заяви про розгляд справи за їх відсутності, просять відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, враховуючи недоведеність позовних вимог, невідповідність вимогам закону та з огляду на обраний позивачем спосіб захисту. На підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, в разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України. Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті. Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Отже, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину і не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 02 вересня 2016 року Бахмутським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Донецькій області (т.1 а.с.35). Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги щодо спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкодавців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги. Відповідно до листа Першої бахмутської державної нотаріальної контори №272/01-16 від 05.02.2019 року, нотаріальною конторою заведена спадкова справа за №495/2016 від 09.11.2016 року на майно [PERSON] , померлого [INFO] , де його спадкоємці: дружина померлого [PERSON] , та син померлого [PERSON] , що зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , про існуючу заборгованість будуть повідомлені після видачі свідоцтва про право на спадщину (т.1 а.с.38). 06.12.2019 року Державним нотаріусом Першої бахмутської державної нотаріальної контори на запит суду було надано копію спадкової справи №495/2016 року на майно [PERSON] , померлого [INFO] (т. 1 а.с.65-106). Так, 26 грудня 2012 року до Першої бахмутської державної нотаріальної контори звернулася [PERSON] із заявою про прийняття спадщини від свого імені та імені її малолітнього сина після смерті чоловіка та батька дитини [PERSON] , [INFO] . Спадщина складається з частини квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с.67). 26 грудня 2012 року до Першої бахмутської державної нотаріальної контори звернулася [PERSON] із заявою про відмову у прийнятті спадщини після смерті свого сина [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с.68). Рішенням Виконавчого комітету Бахмутської міської ради №208 від 14.09.2016 року малолітній [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (т. 1 а.с.81). Рішенням Виконавчого комітету Бахмутської міської ради №234 від 12.10.2016 року, громадянку [PERSON] призначено опікуном над малолітньою дитиною [PERSON] (т.1 а.с.80). Згідно довідки № 4069 виданої 26.12.2016 року ПП «Будинок Плюс», [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , має наступний склад сім`ї: чоловік [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] ; син [PERSON] , [INFO] ; падчерка [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с.70). Відповідно до листів Першої бахмутської державної нотаріальної контори №77/01-16 від 31.01.2020 року, №617/01-16 від 21.09.2020 року нотаріальною конторою заведена спадкова справа за №495/2016 від 09.11.2016 року на майно [PERSON] , померлого [INFO] , свідоцтво про право на спадщину не видавалось (т.1 а.с.136-137, т. 2 а.с.154-155). 17.01.2019 року позивач направив претензію кредитора до Першої бахмутської державної нотаріальної контори (т.1 а.с.36). 03.07.2019 року до спадкоємців [PERSON] , [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , було направлено листи-претензії, згідно з якими позивач пред`явив свої вимоги (т.1 а.с.39-40). Згідно листа Міськрайонного управління у Бахмутському районі та м. Бахмуті Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області №622/111-20 від 11.09.2020 року, згідно земельно-облікових даних управління станом на 01.01.2013 року земельних ділянок за громадянином [PERSON] у м. Бахмут та Бахмутському районі не числиться (т. 2 а.с.127). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 229682500 від 26.10.2020 року [PERSON] та [PERSON] є власниками на праві спільної часткової власності житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] (т.2 а.с.164-166). За встановленими обставинами справи та на підставі ст.1268 ЦК України [PERSON] , малолітні [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцем померлого [PERSON] . Інших спадкоємців не встановлено. Не звернення до нотаріальної контори за оформленням спадкових справ не має правового значення по суті спору, оскільки відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Суд зазначає, що отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора. Якщо спадкоємець прийняв спадщину у складі якої є нерухоме майно, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 607/98/17 (провадження № 61-27515св18). Виходячи з доведеності позивачем в суді своїх позовних вимог, а саме наявності у спадкодавця на час відкриття спадщини заборгованості за кредитним договором перед АТ КБ «ПриватБанк», у вигляді простроченого тіла кредиту в розмірі 235,05 грн., яка входить до складу спадщини, фактичного її прийняття [PERSON] та [PERSON] , які є спадкоємцями, суд приходить до висновку про частково задоволення позову та стягнення з [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього [PERSON] суми заборгованості лише по тілу в сумі 235,05 грн. При цьому суд виходить з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] 16.11.2012 року підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (т.1 а.с.9). Відсоткова ставка в заяві відсутня. Крім цього позичальник засвідчив, що він згоден, що ця заява разом із пам`яткою клієнта Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, та що він з даними Умовами та Правилами ознайомився і згоден з ними. Таким чином, з моменту підписання [PERSON] заяви позичальника, між банком та останнім був укладений договір в порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору. За вказаним кредитним договором була надана кредитна картка: [NUMBER] , дата відкриття 16.11.2012 р., термін дії 07/16 (т.2, а.с.135). Позичальник після отримання картки добровільно здійснив дії, щодо проведення її активації, активно користувався карткою, а також отримував кредитні кошти згідно встановленого ліміту, що підтверджується розрахунком та випискою по картковому рахунку (т.1, а.с.7-8, т.2, а.с.17-18, 132-133). Надані позивачем докази також підтверджують, що [PERSON] в період дії договору погашав заборгованість за кредитом та продовжував користуватись кредитними коштами в подальшому. Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором від 16.11.2012 року, станом на 30.11.2016 року заборгованість перед банком за кредитним договором № б/н від 16.11.2012 року становить 12663,71 грн., яка складається з наступного: 235,05 грн. - заборгованість за кредитом; 10076,34 грн. - заборгованість за відсотками; 2352,32 грн. - заборгованість з комісії та пені. (т.1 а.с.7-8). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, у разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). В анкеті-заяві позичальника [PERSON] від 16.11.2012 року процентна ставка, строки дії договору, умови кредитування не зазначено (т.1, а.с.9). При цьому, згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду, «Універсальна CONTRACT», «Універсальна Gold» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування (т.1, а.с.10-33, т.2, а.с.33). При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів позичальник та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання позичальником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Надані позивачем Умови не містять підпису [PERSON] . Позивачем не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі позичальник, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно, чи брав він на себе зобов`язання зі сплати саме того, який зазначено в Умовах, розміру відсотків, комісії, пені, штрафів у разі порушення зобов`язання з повернення кредиту. А тому, відповідно, вказані Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 16.11.2012 року. Таким чином, враховуючи той факт, що позивачем не долучено до позовної заяви Умов та правил про надання банківських послуг, які б містили підпис позичальника, суд приходить до висновку, що АТ КБ «ПриватБанк» не доведено, що під час підписання анкети-заяви позичальник був ознайомлений саме з тими Умовами та правилами надання банківських послуг, які надані позивачем до позову. Зазначене твердження також узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Отже, надані позивачем Умови і правила надання банківських послуг позичальником не підписані й оригінали цих документів кредитором позичальнику передані не були, у зв`язку з чим їх не можна вважати складовою частиною укладеного сторонами кредитного договору. Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг умов щодо пені та комісії також не містить. Документ, який би засвідчував отримання позичальником під підпис пам`ятки, яка містить тарифи і основні умови кредитування, до суду також не було надано. Крім того, згідно\~ст.\~2\~Закону України\~№ 1669-VІІ\~«Про тимчасові\~заходи на\~період проведення\~антитерористичної операції»\~від 02.09.2014\~року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Як вбачається з матеріалів справи позичальник [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 04.04.2008 р. (т.1, а.с.34). Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р\~м. Бахмут (Артемівськ) Донецької області відносилося до населеного пункту, на території якого здійснювалася антитерористична операція. Отже, враховуючи те, що позичальник був громадянином України, який був зареєстрований та постійно проживав в населеному пункті, де проводилась антитерористична операція, на підставі\~ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», штрафні санкції за укладеним ним кредитним договором нараховувати заборонено, а тому позов банку в частині стягнення пені (при цьому суд ураховує, що з єдиного розрахунку комісії та пені убачається, що вимоги в цій частині стосуються саме нарахованої пені) є необґрунтованим. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог банку про стягнення з [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини [PERSON] заборгованості за відсотками в сумі 10076,34 грн. та пені в сумі 2352,32 грн. Таким чином, суд вважає, що наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього [PERSON] суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 235,05 грн., яка не може перевищувати вартість спадкового майна, а саме Ѕ частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , відмови в задоволенні вимог щодо заборгованості за відсотками в сумі 10076,34 грн., пені в сумі 2352,32 грн. та відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі до [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] , оскільки позивач не пред`явив вимоги відповідно до положень ст.1281ЦК України до спадкоємця малолітньої [PERSON] . Тож суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Стосовно доводів відповідачів щодо позасудового механізму задоволення вимог кредиторів, у тому числі шляхом укладення відповідного договору із спадкоємцями, суд зазначає, що відповідач не позбавлений права звернення до суду з відповідними вимогами безпосередньо до суду, оскільки він обрав такий спосіб захисту своїх прав. Крім того суд зазначає, що з виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань (т.1, а.с.45) вбачається, що керівником АТ КБ ПРИВАТБАНК є [PERSON] , який був призначений на посаду Голови Правління банку рішенням Наглядової ради ПАТ КБ ПРИВАТБАНК від 10.01.2018 №1 та рішення Правління НБУ від 08.02.2018, що підтверджується копією виписки з наказу Э.28.0.0.0/1-6599979 від 12.02.2018 (т.2, а.с.35). Пунктом 2 статті 164 статуту АТ КБ ПРИВАТБАНК Голові Правління надано право видавати від імені банку довіреності (т.1, а.с.34). Довіреністю від 01.04.2019 року No 1734-К-Н-О Савіхіна А.М. уповноважується представляти інтереси банку в органах державної влади, загальних судах. Для виконання наданих повноважень Представнику надається право від імені банку подавати, підписувати, пред`являти необхідні документи, засвідчувати копії документів та виконувати інші необхідні дії, пов`язані з цією довіреністю. Довіреність видана на представництво своїх інтересів в суді всіх інстанції з наданням прав, передбачених законодавством для позивача (т.1, а.с.43). Одночасно суд у відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини [PERSON] на користь позивача судові витрати, пропорційно задоволеної частині позовних вимог у розмірі 35,66 грн.

Outcome: partial