Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути із [PERSON] на її користь грошові кошти у сумі 5058,49 гривень, як нарахованих 3% річних; грошові кошти у сумі 28 644,84 гривень, як нарахованих на суму боргу втрат від інфляції, суму коштів у розмірі 336 гривень, сплачених нею за подання оголошення в пресу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12 жовтня 2004 року Дніпровським районним судом м. Києва було розглянуто справу № 2-2420/1 за її позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Рішенням суду було постановлено стягнути із [PERSON] на її користь 20 009,00 гривень боргу за простроченим боржником до виконання договором позики. Рішення суду від 12 жовтня 2004 року набрало законної сили 12 листопада 2004 року. На виконання судового рішення було видано виконавчий лист від 16 листопада 2004 року на стягнення із [PERSON] на її користь 20 009,00 гривень боргу. Виконавчий лист № 2-2420/1 від 16 листопада 2004 року було подано до примусового виконання до ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві. Однак, 22 січня 2008 року, відповідно до постанови про повернення виконавчого документа без виконання стягувачеві винесеної держ. виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві, виконавчий лист було повернуто стягувачеві без виконання на підставі ст. 40 ЗУ "Про виконавче провадження". На протязі всього часу, із моменту винесення судового рішення по справі № 2-2420/1 до теперішнього часу, основне зобов'язання за договором позики [PERSON] не виконане. Згідно рішення Дніпровським районним судом м. Києва було розглянуто справу № 2-2420/1 від 12 жовтня 2004 року, сума основного боргу за позиковим зобов'язанням, яке не виконане [PERSON], до теперішнього часу становить 16 500,00 гривень. Та охоплює період часу прострочення виконання основного зобов'язання за позикою із листопада 2000 року по дату прийняття рішення по справі, а саме 12 жовтня 2004 року. Таким чином, виходячи із того, що основне зобов'язання за договором позики із повернення боргу відповідачем позивачу не виконане до теперішнього часу, відповідач повинен сплатити їй, додатково згідно ст. 625 ЦКУ проценти та втрати позивача від інфляційних процесів, виходячи із наступного розрахунку: сума відсотків за користування грошовими коштами позивача за весь період прострочення станом на 30 грудня 2014 року, та розрахунок інфляції складає: (3%/365) * 3730 днів * 16 500 гривень : 100 = 5058,49 гривень. Офіційний індекс інфляції за період січень 2005 року - листопад 2014 року становить 273,60511857 %. Тобто втрати позивача від інфляції грошових коштів, які підлягають стягненню із відповідача складають: борг становить 16 500,00 гривень, індекс інфляції за січень 2005 року - листопад 2014 року складає: (16 500,00 гривень * 273,60511857 % (індекс інфляції): 100 - 16 500,00 гривень = 28 644,84 гривень. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, через оголошення в пресі, суд про причини неявки не повідомив. Відповідно до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чи\- ном повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача та відповідача, та за згодою позивача постановити заочне рішення. У відповідності до ч.2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 23 листопада 2000 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики № 4-2606, відповідно до умов якого відповідач отримав від позивача грошові кошти у сумі 16 500 гривень. Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності з ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно з ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В той же час, у встановлений сторонами строк та по теперішній час відповідач не виконав зобов'язань та суму позики не повернув. У зв'язку з невиконанням умов договору позики з боку відповідача, [PERSON] звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2004 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики було задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 20 009 гривень та судові витрати по справі в розмірі 200 гривень (а.с. 4-5). Відповідно до частини третьої ст.61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В подальшому, 16 листопада 2004 року Дніпровським районним судом м. Києва у вказаній справі було видано виконавчий лист (а.с. 6). Постановою державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві від 22 січня 2008 року про повернення виконавчого документа стягувачеві, виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 20209,00 гривень було повернуто у зв'язку з тим, що майно, на яке можна звернути стягнення не виявлено (а.с.8). Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України стягнення трьох відсотків річних та суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення зобов'язання не є фінансовою (економічною) санкцією, а є способом захисту майнового права, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, що належать до сплати кредиторові. З огляду на викладене 3% річних та індекс інфляції нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним чи звільнення його від сплати неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Як роз'яснено в п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Позивачем до сплати відповідачу було розраховано 5058,49 гривень 3 % річних ((3%/365) * 3730 днів * 16 500 гривень : 100)). Крім того, за період з січня 2005 року - листопад 2014 року, офіційний індекс інфляції становив 273,60511857 %. Таким чином, враховуючи загальну суму боргу у розмірі 16 500,00 гривень, індекс інфляції 273,60511857 %, інфляційні втрати становлять 28 644,84 гривень (16 500,00 гривень * 273,60511857 % (індекс інфляції): 100 - 16 500,00 гривень). Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, враховуючи невиконання відповідачем зобов'язань із повернення суми позики за договором позики, відсутності будь-яких заперечень щодо позовних вимог [PERSON], суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, в порядку ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 336 гривень 00 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved