Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

Заявник звернувся в суд з заявою про зміну способу виконання рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05.11.2020 року по цивільній справі №279/3960/20 за позовом [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Немировський Валерій Іванович, до Головного управління національної поліції в Житомирській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішеннями, діями чи бездіяльністю органами дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. В обґрунтування заяви покликаються на наступні обставини. До Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області (далі - Головне управління) 26.03.2021 надійшли заяви [PERSON] про виконання рішення суду та виконавчі листи від 16.03.2021, видані Коростенським міськрайонним судом Житомирської області по справі №279/3960/20 щодо стягнення моральної шкоди та судових витрат боржником згідно яких є Головне управління. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05.11.2020 по справі №279/3960/20 визначено розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду у сумі 6905,56 грн та розмір понесених позивачем судових витрат у сумі 12563,38 грн, які повинні бути стягнені з Головного управління. Стягнення моральної шкоди та судових витрат безпосередньо з самостійної юридичної особи - Головного управління - суперечитиме принципу цільового використання бюджетних коштів. Оскільки, згідно з Конституцією України та ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому виконанню, однак спосіб у вигляді стягнення моральної шкоди та судових витрат безпосередньо з Головного управління призведе до нецільового використання бюджетних коштів та, як наслідок, унеможливить належне виконання рішення суду по справі. Головпе управління клопоче про зміну та встановлення способу і порядку виконання рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05.11.2020 по справі № 279/3960/20, а саме обрати належним способом виконання вказаного рішення: стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] 6905,56 грн у якості відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду; стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] 12563,38 грн понесених судових витрат. В судове засідання сторони не з`явились, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05.11.2020 року по цивільній справі №279/3960/20 позов задоволено частково та стягнуто з Головного управління державної казначейської служби України у Житомирської області за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] 6905 (шість тисяч дев`ятсот п`ять) гривень 56 копійок у якості відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду та 12563 гривні 38 копійок понесених судових витрат. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Органи Казначейства здійснюють стягнення коштів з боржників відповідно до порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845. Відповідно до Порядку органи Казначейства здійснюють виконання рішень суду про стягнення коштів, боржниками за якими є розпорядники (бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємств установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства, на підставі наданих стягувачем документів, зазначених у Порядку, та не мають права виконувати судові рішення у спосіб, відмінний від встановленого Порядком та самостійно змінювати боржника. Згідно з ч.1 ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Відповідно до пп.2 п.5 Порядку виконання рішень під час виконання виконавчих документів органи Казначейства мають право звертатися у передбачених законом випадках до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, із завою про роз`яснення рішення про стягнення коштів, порушувати клопотання про встановлення чи зміну порядку і способу виконання такого рішення, а також відстрочку та/або розстрочку його виконання. Боржником за рішеннями суду є Головне управління Державної казначейської служби України у Житомирській області. Відповідно до ст.43 Бюджетного кодексу України, при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейське обслуговування бюджетних коштів передбачає: 1) розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, а також інших клієнтів відповідно до законодавства; 2) контроль за здійсненням бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень бюджету, взятті бюджетних зобов`язань розпорядниками бюджетних коштів та здійсненні платежів за цими зобов`язаннями; 3) ведення бухгалтерського обліку і складання звітності про виконання бюджетів з дотриманням національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку та інших нормативно-правових актів Міністерства фінансів України; 4) здійснення інших операцій з бюджетними коштами. Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначає, що розрахунково-касове обслуговування - це послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, укладеного між ними, які пов`язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договорами. Згідно з Положенням, Головне управління здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Конституційний суд України у своєму рішенні від 3.10.2001 року №12-рп/2001 вказує: «В Основному Законі держави розмежовуються такі поняття, як держава, органи державної влади, посадові і службові особи (статті 3, 5, 6, 13, 38, 55, 56, 62 та інші). Державні органи як юридичні особи несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов`язаннями. Держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій, які є юридичними особами, а ці організації не відповідають по зобов`язаннях держави. Така юридична особа, тобто державна установа, відповідає за своїми зобов`язаннями коштами, які є в її розпорядженні. У разі їх недостатності відповідальність за її зобов`язаннями несе власник відповідного майна». За змістом ст.96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Згідно зі ст.176 Цивільного кодексу України держава не відповідає за зобов`язаннями створених нею юридичних осіб, а юридичні особи не відповідають за зобов`язаннями держави. При цьому, Головне управління є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власний бланк, рахунки в установах Казначейства та банках. Виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до ч.1 ст.2 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.2 ст.2 Цивільного кодексу України, самостійним учасником цивільних відносин є держава та інші суб`єкти публічного права. Відповідно до ст.176 Цивільного кодексу України держава не відповідає за зобов`язаннями створених нею юридичних осіб та юридичні особи не відповідають за зобов`язаннями відповідно держави. Головне управління здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду в установленому законодавством України порядку, проте є окремим учасником цивільних відносин та не несе відповідальності за дії органів державної влади, держави або інших суб`єктів. Аналогічну правову позицію висловлює Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ (ухвала від 05.07.2017 по справі № 210/327/15- ц, провадження № 6-9601 св 16). В постанові Касаційного цивільного суду від 06.02.2019 по справі № 199/6713/14-ц викладено наступну позицію Верховного Суду: "Новозаводський районний суд м.Чернігова не звернув уваги та дійшов помилкового висновку про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди та судових витрат безпосередньо з Казначейства. За таких обставин резолютивна частина рішення підлягає зміні в частині стягнення коштів не з Державної казначейської служби України, а з Державного бюджету України". Отже, відповідно до практики касаційного суду та Верховного Суду, не допускається стягнення з Казначейства моральної шкоди та судових витрат, оскільки це змінює встановлений законодавством порядок виплати відповідних коштів. У справі №910/23967/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що необхідності зазначення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись процесуальний закон не встановлює, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права Позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 по справі № 242/4741/16-ц зазначено, що «належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у такій категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки ДКСУ чи її територіальний орган не є тим суб`єктом який порушив права чи інтереси позивача. Так, сам факт стягнення коштів із Державного бюджету України не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідачем ДКСУ чи її територіального органу. У разі сприйняття подібного підходу до участі у справах про стягнення коштів, відшкодування шкоди завжди необхідно було б щоразу залучати суб`єкта, який здійснює управління рахунком, на якому розміщені грошові кошти відповідача». Стягнення моральної шкоди та судових витрат безпосередньо з самостійної юридичної особи - Головного управління - суперечитиме принципу цільового використання бюджетних коштів. Статтею 95 Конституції України встановлено правило, за яким виключно Законом України\~"Про Державний бюджет України" визначаються будь-які видатки держави, розмір і цільове спрямування цих видатків. Так само п.8 ч.І ст.7 Бюджетного кодексу України закріплено принцип цільового використання бюджетних коштів, згідно з яким бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про джерела фінансування органів державної влади» органи державної влади здійснюють свою діяльність виключно за рахунок бюджетного фінансування в межах, передбачених Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік. Відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про структуру бюджетної класифікації України» від 12 липня 1996 року N 327/96-ВР функціональною структурою видатків бюджетів України у сфері діяльності Казначейства є державне управління, а саме функціонування виконавчої влади, утримання фінансових органів та інші видатки па загальнодержавне управління. Економічна структура зазначених видатків - це видатки на оплату праці, нарахування на заробітну плату, придбання предметів постачання і матеріалів, видатки на відрядження, оплату послуг з утримання приміщень і обслуговування установ та організацій тощо. Усі видатки бюджету конкретизуються у відомчій структурі видатків бюджетної класифікації України, що затверджується Міністерством фінансів України. Отже, структура бюджетної класифікації у функціональній структурі видатків України не передбачає для Головного управління видатків (коштів) на стягнення моральної шкоди та судових витрат за власний рахунок. Оскільки, згідно з Конституцією України та ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому виконанню, однак спосіб у вигляді стягнення моральної шкоди та судових витрат безпосередньо з Головного управління призведе до нецільового використання бюджетних коштів та, як наслідок, унеможливить належне виконання рішення суду по справі. Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Статтею 435 ЦПК України визначено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається заявник, дійсно істотно ускладнюють виконання рішення суду i вважає за можливе змінити спосіб виконання рішення суду, та задовольнити заяву. Окремо суд звертає увагу, що зміна способу виконання рішення суду від 05.11.2020 по справі № 279/3960/20 жодним чином не обмежує права та можливості стягувача на отримання коштів за виконавчим листом по справі, а навпаки спрямована на забезпечення належного та своєчасного виконання вищевказаного судового рішення та забезпечення цільового використання коштів, передбачених у Державному бюджеті України. На підставі викладеного,

Outcome: approved