Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з даною заявою посилаючись на те, що він 23.08.1977р. отримав у власність на підставі договору дарування 27/50 частин жилого будинку за [ADDRESS] від своєї матері, 04.10.1996 р. на підставі договору дарування заявник отримав у власність 23/50 частин того ж житлового будинку за [ADDRESS]. Таким чином, заявнику [PERSON] належить цілий будинок [ADDRESS]. Однак, розпорядитись цим будинком він не може, оскільки правовстановлюючі документи - два договори дарування частин будинку, посвідчені українською мовою, містять записи його прізвища, які відмінні від запису прізвища в паспорті, виданому після укладення договорів - в паспорті «[PERSON]», а в договорах «[PERSON]». В зв»зку з цим, заявник по справі, просить суд встановити факт належності правовстановлюючих документів, та встановити факт родиннних відносин, між ним [PERSON] та синами заявника [PERSON] та [PERSON], оскільки має намір подарувати даний будинок своїм дітям, але через розбіжності в написанні їх прізвищ виникли труднощі щодо укладення бажаного правочину. Заявники в судове засідання не з'явилися, надали суду заяви, з проханням слухати справу за їх відсутності, заявлені вимоги підтримують в повному обсязі. Заінтересована особа в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не відомі. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню. Встановлено, що заявник по цій справі [PERSON], народився в м.Біла Церква [INFO]., має посвідку про народження (свидетельство о рождении) [NUMBER], видане Білоцерківським райбюро ЗАГС 20.01.1947р. Ця посвідка була виписана російською мовою, де прізвище заявника та його батьків російською мовою було записано «[PERSON]». Встановлено, що на ім'я заявника видавались різні документи, де його прізвище зазначалось по різному, зокрема: 25.07.1966р. видана трудова книжка, де російською мовою прізвище записано «[PERSON]»; 30.10.1967р. видано «Удостоверение класного специалиста Вооруженных Сил СССР», де також російською мовою зазначено прізвище «[PERSON]»; 14.04.1994р. видано посвідчення (категорія 4), де прізвище українською мовою зазначено «[PERSON]»; 13.12.1999р. видано пенсійне посвідчення, де українською мовою прізвище зазначено «[PERSON]»; 25.04.2005р. видано посвідчення пільговика, де українською прізвище зазначено «[PERSON]»; 14.01.2000р. видано паспорт громадянина України, де українською мовою зазначено прізвище «[PERSON]», а російською «[PERSON]»; 21.04.2004р. видано державний акт на право власності на земельну ділянку на прізвище «[PERSON]». Так, судом встановлено, що 23.08.1977р. заявник [PERSON] отримав у власність на підставі договору дарування 27/50 частин жилого будинку за [ADDRESS] від своєї матері. Договір посвідчено нотаріально українською мовою. Однак в цьому правовстановлюючому документі прізвище як матері заявника (дарувальника), так і самого заявника (обдарованого) українською мовою записано «[PERSON]». Реєстрація цього договору Білоцерківським МЕТІ була проведена 23.08.1977р. російською мовою, де прізвище власника записано «[PERSON]». (а.с.8,9). 04.10.1996 р. заявник отримав у власність на підставі договору дарування 23/50 частин того ж житлового будинку за [ADDRESS] від своєї матері. Договір посвідчено нотаріально українською мовою. І в цьому договорі прізвища сторін договору записані «[PERSON]». Реєстрація договору також Проведена російською мовою під прізвищем «[PERSON]».(а.с.10). З матеріалів справи вбачається, що заявнику «[PERSON].» належить цілий будинок [ADDRESS]. Однак, розпорядитись цим будинком він не може, оскільки правовстановлюючі документи - два договори дарування частин будинку, посвідчені українською мовою, містять записи його прізвища, які відмінні від запису прізвища в паспорті, виданому після укладення договорів - в паспорті «[PERSON]», а в договорах «[PERSON]». Згідно експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз №056/298-d від 20.03.2015р. у документах, наданих заявником [PERSON] для експертизи українські записи прізвища «[PERSON]» та записи російською мовою «[PERSON]» є ідентичними. Встановлено, що заявники [PERSON] та [PERSON] є синами заявника [PERSON] Заявник [PERSON] має намір подарувати своїм синам належний йому житловий будинок, а при укладенні договорів дарування має значення ступінь спорідненості між дарувальником та обдарованим, однак в документах обох синів також є різнописання прізвища. Так, в свідоцтві про народження [PERSON],[INFO]., виданого 20.11.1979р. російською мовою його прізвище та прізвище його батька зазначені «[PERSON]». Судом було встановлено,що в наступних документах його прізвище теж записано по різному посвідчення потерпілого ЧАЕС - «[PERSON]», свідоцтво соцстраху - «[PERSON]», трудова книжка «[PERSON]», військовий квиток - «[PERSON]», ідент.номер «[PERSON]», паспорт громадянина України виданий на прізвище «[PERSON]». В свідоцтві про народження [PERSON],[INFO]., виданого 26.11.1970р. російською мовою його прізвище та прізвище його батька зазначені «[PERSON]» Паспорт громадянина України виданий на прізвище «[PERSON]» (російською - «[PERSON]»). Судом встановлено, що всі заявники свого часу були зареєстровані в одному житловому будинку, що підтверджується будинковою книгою на будинок [ADDRESS], та відповідними відмітками в їхніх паспортах. Цей факт також підтверджує їхні родинні відносини.(а.с.12-15). Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з п.6. ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31. 03. 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд може встановити факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу. Також, згідно п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку з втратою годувальника. А тому, враховуючи наведене, суд вважає можливим встановити факт належності заявнику правовстановлюючих документів: договору від 23.08.1977р., посвідченого Білоцерківською державною нотаріальною конторою, згідно якого [PERSON] подарувала [PERSON] 27/50 частин жилого будинку, що знаходиться в [ADDRESS], зареєстрованого в Білоцерківському МЕТІ 23.08.1977р. в реєстровій книзі № 67 під №7131; договору-даруванння від 04.10.1996р., посвідченого Білоцерківською державною нотаріальною конторою, згідно якого [PERSON] подарувала [PERSON] 23/50 частин жилого будинку з частиною господарських та побутових будівель та споруд, що знаходиться в [ADDRESS], зареєстрованого в Білоцерківському МБТІ 07.10.1996р. в реєстровій книзі № 67 під №7131 та встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] є рідним батьком [PERSON] та [PERSON], про що свідчать записи у відповідних документах. Суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви. На підставі викладеного та

Outcome: approved