Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 29.02.2020 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача кредитну заборгованість у розмірі 70584,20 грн. та судові витрати в сумі 2102,00 грн. Ухвалою від 12.03.2020 року провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Матеріали справи містять заяву представника позивача щодо розгляду справи за його відсутності, в якому також зазначено, що представник не заперечує проти заочного розгляду справи. 12.05.2020 року відповідачем [PERSON] до суду надано відзив на позовну заяву. 04.06.2020 року від представника АТ КБ «ПриватБанк» до суду надійшла відповідь на відзив. 09.06.2020 року відповідачем [PERSON] до суду подане заперечення. Враховуючи, що сторони, скориставшись своїми процесуальними правами, надали до суду письмові заяви по суті справи, суд вважає можливим розглянути справу та ухвалити рішення по суті позовних вимог. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ Представник позивача в позові зазначає, що відповідач [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з Заявою №б/н від 25.10.2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 14100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Позивач відповідно до умов договору виконав свої зобов`язання по наданню кредитних коштів, однак відповідачем умови договору не виконуються, порушуються строки повернення кредиту та сплати процентів, станом на 28.01.2020 року наявна непогашена заборгованість в розмірі 70584,20 грн., в зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. У відзиві на позовну заяву [PERSON] зазначає, що 25.10.2011 року ним у відділенні ЗАТ «ПриватБанк» була заповнена та підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку. У відповідності до змісту Анкети-заяви волевиявлення клієнта з приводу виду платіжної картки та надання кредитного ліміту надано не було. При цьому кредитний ліміт за відсутності письмової згоди відповідача був встановлений в односторонньому порядку позивачем без попереднього повідомлення його розміру, надання та визначеними Банком умовами відповідальності за несвоєчасне погашення. Відповідач [PERSON] вказує, що з моменту отримання платіжної картки він кредитним лімітом не користувався, а 01.10.2016 року, здійснюючи виліт до м. Кишинів, перебуваючи в аеропорту виявив втрату платіжної картки, про що терміново повідомив співробітника банку, а 05.10.2016 року відповідач отримав повідомлення про списання коштів за рахунком загалом в сумі 319,37 доларів США, що в еквіваленті складає 8316,938 грн. Сукупний розмір фінансових операцій, які відповідачем не виконувались і не підтверджувались, проведених за рахунок коштів кредитного ліміту, про який клієнт Банку до моменту проведення вказаних операцій не знав, складає 13 699, 38 грн. (тіло кредиту згідно з Розрахунком заборгованості). Після неправомірного списання коштів з платіжної картки за рахунком № [NUMBER] , Банк з 01 грудня 2016 року почав автоматично списувати кошти в рахунок пені, відсотків за користування кредитним лімітом та погашення тіла кредиту з рахунку № [NUMBER] , держателем якого є відповідач. Автоматичне списання здійснювалось в тому числі за рахунок коштів кредитного ліміту рахунку № [NUMBER] внаслідок чого розмір боргу зростав щомісяця. За операцією від 25.05.2017 року відповідачем були переказані власні кошти на рахунок № [NUMBER] у розмірі 8 313, 44 грн., які Банк автоматично списав у рахунок боргу. На суму боргу за операціями до проведення яких відповідач не мав жодного стосунку, про що Банк був своєчасно повідомлений, були нараховані штрафні санкції (проценти, комісія, пеня) у сукупному розмірі - 70 584, 20 грн., які пред`явлені до стягнення згідно з позовною заявою. На підставі викладеного, відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Окрім того, відповідачем [PERSON] разом з відзивом суду подано також заяву про застосування строків позовної давності, в якій відповідач вказує, що перебіг строку позовної давності за заявленими вимогами починається з 26.12.2016 року та спливає 26.12.2019 року. У відповіді на відзив представник позивача посилається на те, що підписавши заяву відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованими на сайті банку www.privatbank.ua:https://client-bank.privatbank.ua., тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, представник позивача вказує, що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заявці про приєднання. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Позивачем надана до суду копія анкети-заяви на двох сторінках від 25.10.2011 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Представник позивача у відповіді на відзив також вказує, що відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що [PERSON] висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки "Універсальна" та особистим підписом засвідчив, що згоден з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Також відповідач зазначив, що ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Позивачем надано до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Представник позивача зазначає, що оскільки банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. У запереченні на відповідь на відзив відповідач [PERSON] зазначає, що відповідач наполягає, що обставини, які були викладені ним у відзиві на позовну заяву, мають реальний характер та дійсно мали місце. Зі змісту відповіді на відзив Банку не вбачається жодної інформації з приводу дати, точного часу та місця проведення спірних операцій, які стали підставою виникнення спірного боргу відповідача та дати і часу фактичного блокування картки банком. Натомість Банк з посиланням на норми закону вказує про обов`язок користувача платіжної картки звернутись до відділення банку з письмовою заявою про втрату картки протягом трьох днів з дати її втрати, що є доречним з урахування того, що на момент викрадення картки у відповідача, останній перебував за кордоном. Відповідач вважає вказаний аргумент безпідставним та таким, що суперечить приписам чинного законодавства, оскільки форма повідомлення може бути здійснена і за допомогою наданого банком контактного телефону без обов`язкового додаткового підтвердження шляхом надання письмової заяви (пункт 6 Розділу 6 Постанови Правління Національного банку України «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 05.11.2014 № 705). Відповідач повторно наголошує, що позовних вимог банку про стягнення з нього 70 584, 20 гривень не мало б місця, у випадку якщо б платіжна картка за отриманням якої він і звернуся до банку не містила б односторонньо встановлених банком умов з надання йому додатково кредитного ліміту. Відповідно навіть у разі її втрати з володіння [PERSON] , неправомірна банківська операція з оплати товарів не могла б бути виконана банком за відсутності достатніх грошових коштів або збитки були б завдані виключно відповідачу як власнику грошових коштів на рахунку. У запереченні [PERSON] додатково наголошує, що відповідно до змісту Анкети-заяви волевиявлення клієнта з приводу виду платіжної картки та надання кредитного ліміту та його розмір, надано не було, а саме: у розділі «изъявляю желание оформить на свое имя» відповідачем шляхом особистого проставлення відмітки вибір не зроблений, а перелік платіжних карт, які надаються банком до вибору мають ще 6 позицій. Відповідно заперечення банку з приводу вільного волевиявлення, попереднього ознайомлення з умовами га повної згоди з приводу надання банком платіжної картки (Картка Універсальна Голд) з кредитним лімітом не відповідають дійсності. Натомість фактичні обставини справи і «докази» надані самим позивачем підтверджують, що про наявність кредитних правовідносин був обізнаний виключно Банк, а відповідач вважав, що отримав платіжну картку для зарахування власних грошових коштів і її використання для безготівкових розрахунків. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ Відповідач [PERSON] 25.10.2011 року звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з Анкетою-Заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, копія якої надана позивачем до позовної заяви /а.с.12/. З вказаного документу вбачається, що в ньому зазначені персональні дані відповідача щодо дати народження, місця проживання, реквізитів паспорту громадянина України, дата та підпис. При цьому в заяві не вказано намір [PERSON] оформити на своє ім`я будь-яку карту з запропонованих в анкеті: платіжну карту «Універсальна», пенсійну карту, дебетову особисту карту, зарплатну карту, карту GOLD або ощадкнижку (депозит). Графа щодо бажаного кредитного ліміту по платіжній карті кредитка «Універсальна»/GOLD також не містить ніяких відміток. Інших умов вказана заява також не містить. Окрім того на підтвердження позовних вимог суду надано: - Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» /а.с.13/. - Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку /а.с.14-28/. Згідно з довідкою ПриватБанку без дати та номеру, доданою до відповіді на відзив, між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був підписаний кредитний договір №б/н, за яким було надано наступні кредитні картки: [NUMBER] , дата відкриття - 29.11.2011, термін дії - 04/14; [NUMBER] , дата відкриття - 28.04.2015, термін дії - 04/18. З розрахунку заборгованості, наданого позивачем до позову, станом на 28.01.2020 року вбачається, що заборгованість [PERSON] становить: заборгованість за тілом кредита - 11167,83 грн.; заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 - 3082,04 грн.; заборгованість по пені - 52496,99 грн.; заборгованість по судовим штрафам - 3837,34 грн.; разом - 70584,20 грн. /а.с.11/. При цьому відповідно до розрахунку заборгованості за договором №б/н від 25.10.2011 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON] , станом на 27.05.2015 року /а.с.8/, заборгованість [PERSON] становить 0,00 грн. Судом також досліджено виписку по рахунку [PERSON] за період з 01.01.1999 року по 18.05.2020 року, надану стороною позивача до відповіді на відзив, з якої вбачається, що з часу отримання картки - 01.12.2011 року тривалий час [PERSON] карткою не користувався, в подальшому на картку надходили кошти шляхом поповнення рахунку, мали місце операції щодо зняття готівкових коштів та розрахунків карткою, проте в межах наявних коштів, без користування кредитним лімітом. З вказаної виписки вбачається, що користування кредитними коштами було розпочато лише 02.10.2016 року. Деталі операції: BRUSSELS AIRLINES ONBOARD, BRUSSELS, BE Покупка. Відповідачем [PERSON] суду надано копію його закордонного паспорту, з якої вбачається, що з 01.10.2016 року по 08.10.2016 року відповідач перебував в м. Кишинів, Молдова. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 ст. 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. На підтвердження заявлених позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» надав Анкету-Заяву відповідача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, яка підписана сторонами; розрахунок заборгованості за кредитним договором; Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»; витяг з умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку; копію паспорта відповідача; відомості з ЄДРПОУ; копії банківської ліцензії та витягу з Статуту; виписка по рахунку [PERSON] ; довідки щодо видачі карток та встановлення кредитного ліміту. З вказаної Анкети-заяви відповідача [PERSON] від 25.10.2011 року вбачається, що остання не містить будь-яких даних про видачу кредитної картки, строку її дії, надання кредитних коштів, строку повернення кредиту тощо. Крім того, в заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Крім того, у матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують волевиявлення відповідача [PERSON] щодо отримання саме кредитної картки та встановлення кредитного ліміту. При цьому суд погоджується з доводами сторони відповідача щодо того, щовстановлені умови в односторонньому порядку, за відсутності попереднього ознайомлення з ними клієнта, не можна визначити як складову частину змісту укладеного договору приєднання згідно зі статтею 634 ЦКУ. Зміст наданої позивачем Анкетн - заяви від 25 жовтня 2011 року підтверджує відсутність добровільної згоди на отримання кредитної картки конкретного виду, яка містить визначені Банком умови кредитування (тарифи) та односторонньо встановлений розмір кредитного ліміту. Умови відповідальності, в тому числі сплати неустойки (пені, штрафів) за несвоєчасне повернення кредиту з якими Клієнт ознайомлений не був, що підтверджується відсутністю відповідної інформації в Анкеті - заяві від 25 жовтня 2011 року та відсутністю підпису клієнта Банку про його обізнаність з відповідними умовами, не можна визначити як підставу для відповідальності відповідача за порушення договірного зобов`язання. З матеріалів справи, а саме з виписки по рахунку, вбачається, що відповідач [PERSON] користувався платіжною картою без використання кредитних коштів, що підтверджує доводи сторони позивача щодо того, що він підписав «Анкету-заяву» про приєднання до банківських послуг Приватбанку для отримання банківського рахунку (стаття 1066 ЦК), а не кредиту за кредитним договором (стаття 1054 ЦК). Користування ж кредитними коштами мало місце в той час, коли відповідач перебував в Молдові, після повідомлення Банку щодо втрати платіжної картки, що в свою чергу у випадку оперативного реагування Банком на таке повідомлення та блокування відповідної картки, не призвело б до виникнення кредитної заборгованості. Однак на підтвердження повідомлення Банку щодо вказаних обставин суду належних та допустимих доказів не надано, в зв`язку з чим суд відхиляє доводи відповідача в цій частині. При ухваленні рішення суд враховує висновки, що містяться в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі №342/180/17, в якій Верховний Суд, зокрема, зазначив, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в заяві, яка безпосередньо підписана позичальником. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, суд зазначає про відсутність підстав вважати, що при укладенні договору «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною 2 статті 11 Закону «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Таким чином, суд приходить до висновку, що стороною позивача не доведено факту укладення кредитного договору, на умовах зазначених в позовній заяві, та відхиляє доводи сторони позивача щодо укладення сторонами саме кредитного договору. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, так як не обґрунтовані та не доведені. Таким чином, враховуючи недоведеність позовних вимог, що свідчить про відсутність порушення прав позивача з боку відповідача, суд не оцінює доводи сторін щодо застосування строків позовної давності, відмовляючи у задоволенні позовних вимог по суті. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed