Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про встановлення порядку участі батька у вихованні дитини. Свій позов мотивує тим, що з 22.10.2014 року перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 06.02.2017 року рішенням Луцького міськрайонного суду. Під час шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. В жовтні 2016 року відповідач нічого не повідомивши забрала малолітнього сина та виїхала до м. Луцьк Волинської області.28.12.2017 року він звернувся офіційно до Служби у справах дітей Луцької міської ради із заявою про встановлення порядку його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, однак розглянута його заява не була. На сьогоднішній день матір дитини не надає йому можливості спілкуватися з дитиною. Він бажає барати участь у вихованні дитини та в оздоровленні його в літні місяці. Також вказує, що на даний час він не позбавлений батьківських прав, має постійне місце роботи, своє власне житло та автомобіль у м. Хмельницькому. Як свідомий громадянин він розуміє свій батьківський обов'язок приймати участь у вихованні дитини, а як людина, яка має почуття, він має дуже велике бажання виховувати свою дитину, спілкуватися з нею, віддаючи своє тепло і батьківську любов. Покликаючись на викладені обставини та із врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд встановити час та дні у вихованні та спілкуванні з неповнолітнім сином [PERSON], [INFO], а саме: кожної другої п'ятниці місяця з 12 години за місцем проживання та реєстрації батька, [PERSON], [ADDRESS] з поверненням дитини до місця постійного проживання до 16 год. неділі; Різдво католицьке з 12 год. 24 грудня по 26 грудня, щороку, за місцем проживання та реєстрації батька [PERSON], [ADDRESS], з поверненням дитини до місця постійного проживання до 16 год. 26 грудня кожного року; оздоровлювати сина в літні місяці з 12 год. 01 липня по 16 год. 31 серпня кожного року в межах України на морі без участі матері. Позивач в судові засідання не з'явився, будучи належним чином неодноразово повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідач та її представник надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Проти задоволення позову заперечили повністю. Представник заінтересованої особи Служби у справах дітей Луцької міської ради надав суду заяву про задоволення позову частково. Представник Служби у справах дітей Городоцької РДА надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, при ухваленні рішенні покладається на розсуд суду. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності осіб, які беруть участь у справі не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько дитини мають право на безперешкодне спілкування. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. З матеріалів справи, судом встановлено, що сторони з 22.10.2014 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.02.2017 року розірвано. В шлюбі у сторін [INFO] народився син [PERSON]. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.02.2017 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини з відповідача в користь позивача стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 677,50 грн., починаючи з дня подання позовної заяви 12.12.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 07.02.2018 року визначений спосіб участі батька [PERSON] у спілкуванні з сином [PERSON], [INFO], що є доцільним та відповідає інтересам дитини. Судом встановлено, що на сьогоднішній день подружжя проживає окремо, дитина проживає з матір'ю, між сторонами неприязні відносини. Згідно з положеннями ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні та має право на особисте спілкування із нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися із дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 159 СК якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. За правилами ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до Європейської Конвенції про права дитини, прийнятої ООН 20.11.1989 року та ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789 від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Кожна особа має право на проживання в сім'ї, особа може бути примусово ізольована від сім'ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом; діти мають бути забезпечені можливістю здійснення їх прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 4 ч. 3, ст. 7 ч.ч. 7, 8 СК України). За змістом ст.ст. 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дітей, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дітей. Таким чином, на основі встановлених судом обставин, враховуючи, що сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, мають обопільне бажання приймати участь у цьому, несуть однакову відповідальність за виховання, розвиток дитини та її життя, з врахуванням передусім інтересів дитини, не вбачаючи підстав для відмови в позові, суд приходить до висновку, про задоволення позову частково та можливість визначити [PERSON], батькові дитини, спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON]. Задовольняючи позов частково, суд враховує виключно позитивні характеристики позивача, його ставлення до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дитини, стан здоров'я дитини, проживання позивача далеко від відповідача та дитини. Враховуючи обставини справи, суд не вбачає підстав для встановлення іншого способу участі батька у вихованні дитини ніж визначено рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради від 07.02.2018 року На підставі ст.ст.153, 157, 158, 159 Сімейного кодексу України, Закону України "Про охорону дитинства", Європейської Конвенції про права дитини,

Outcome: partial