Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

КЖЕП № 2 звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому просить визнати її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме: кімнатою [ADDRESS]. Заявлені вимоги обґрунтовані посиланням на те, що відповідач не проживає у вказаному житловому приміщенні без поважних причин понад встановлені Законом строки, з огляду на що має бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням. До суду представник позивача не з'явився, направивши заяву про розгляд справи за його відсутності. На задоволенні вимог наполягає з підстав, викладених в позові (а.с.51). Відповідач в судове засідання не з'явилась двічі. Про день, час і місце розгляду справи повідомлена у відповідності до положень ч.5 ст.74 ЦПК України (а.с.43,49). Приймаючи до уваги наявні у справі докази, а також позицію позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення. Судом встановлено, що згідно з рішенням виконкому Комсомольської міської ради № 261 від 30.11.1998 р. житловий будинок [ADDRESS] прийнятий у власність міської ради, як житловий будинок для тимчасового проживання сімей, які мають потребу в соціальному захисті та переданий в оперативне управління КЖРЕП № 2 (а.с.36). У відповідності з ордером № 11-Г від 07.05.2009 року [PERSON] отримала право на заняття з сім'єю складом з трьох осіб кімнати [ADDRESS]. (а.с.5). На теперішній час разом з відповідачем в спірному житловому приміщенні зареєстровані її неповнолітні діти [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 4) Вирішуючи характер правовідносин, що виникли між сторонами, суд враховує, що з прийняттям будинку, де значиться зареєстрованою відповідач, у комунальну власність міської ради, власником було прийняте рішення про його використання як житлового будинку для тимчасового проживання сімей, які мають потребу в соціальному захисті (житловий фонд соціального призначення). Але судом в даному випадку не може бути застосована норма ЖК України, яка регулює порядок користування жилими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання, оскільки відсутня правова процедура визначення статусу згаданого житла, підстава надання для заселення та порядок користування таким житлом, як вони передбачені ЗУ "Про житловий фонд соціального призначення" від 12.01.2006 року. Разом з тим, приймаючи до уваги, що спірні відносини не врегульовані Законом, суд відповідно до положень ч. 7 ст. 11 ЦПК України застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини - в даному випадку аналогію закону і погоджується з позицією представника позивача щодо можливості застосування до спірних відносин положень ст.ст. 71,72 ЖК України, які регулюють порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду. Згідно зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, відповідно по положень ст. 72 ЖК України провадиться в судовому порядку. Як вбачається із змісту чисельних актів, складених за наслідками перевірки правил реєстрації та користування житловими приміщеннями від 24.05.2011 р., 25.10.2012 р., 09.07.2014 р., 29.12.2014 р. (а.с. 6-9), [PERSON]. не проживає в кімнаті [ADDRESS] понад встановлені ст.71 ЖК України строки.Зі слів сусідів в спірну кімнату не заселялась з часу отримання ордера, проживає за місцем реєстрації свого співмешканця в [ADDRESS]. Неодноразово, з врахуванням пропозицій громадської комісії з житлових питань виконкому Комсомольської міської ради КЖРЕП № 2, як Орендодавець, починаючи з 18 вересня 2009 року передавав кімнату [ADDRESS] в оренду іншим громадянам для їх тимчасового проживання, в т.ч. за згодою основного наймача [PERSON] (а.с. 12-33). Здійснюючи судочинство на засадах змагальності сторін, суд, провівши аналіз представлених сторонами доказів, з врахуванням рівності прав сторін щодо їх подання та доведення перед судом їх переконливості, дійшов висновку про те, що в суді знайшов підтвердження факт непроживання відповідача у спірному жилому приміщенні понад встановлені ст.71 ЖК України строки. Відповідно до роз'яснень, що містяться в постанові ПВСУ № 2 від 12.04.1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Судом встановлено, що в спірному жилому приміщенні відповідач не проживає з часу отримання ордера - з травня 2009 року. З моменту отримання права на проживання у спірній квартирі, протягом такого тривалого строку, в будь-який спосіб не вирішила питання з власником житлового фонду щодо збереження за нею та дітьми права на житло, що є переконливим свідченням прояву її абсолютної байдужості до спірної квартири, і дає суду підставу дійти остаточного висновку про відсутність у відповідача поважної причини для непроживання в спірному приміщенні та формального збереження житла за собою, що відповідно до положень ст.72 ЖК України є підставою для задоволення вимог позивача в повному обсязі. Питання про судові витрати по справі вирішено судом відповідно до вимог 88 ЦПК України.

Outcome: approved