Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

В листопаді 2017 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, яка виникла за кредитним договором №014/0048/82/40394 від 14.11.2005 року. В позові посилається на те, що між Акціонерно поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/0048/82/40394 від 14.11.2005 року, згідно умов якого банк надав відповідачу кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії з лімітом 23 100 дол. США строком до 14.11.2012 року зі сплатою 15% річних, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначенні договором. В подальшому з метою зменшення фінансового навантаження на Позичальника між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] була укладена Додаткова угода №1 від 10.09.2009 року, якою сторони домовились збільшити строк користуванням кредиту на 42 календарних місяці (дата остаточного погашення 14 травня 2016 року), тимчасово, з 15.09.2009 року по 15.09.2010 року сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу по сплаті суми Кредиту та змінити строк його сплати відповідно до Графіку повернення Кредиту та сплати інших платежів, які є невід`ємною частиною Додаткової угоди. Отже, з укладенням Кредитного договору та Додаткової угоди у Позичальника виник обов`язок повернути кредит та відсотки за Кредитним договором у строки та розмірах чітко встановлених новою редакцією Графіка погашення, у разі прострочення якого Кредитор має право дострокового стягнути заборгованість за кредитом, відсотками та пеню. Однак, [PERSON] не виконувала визначені кредитним договором та додатковою угодою умови, в зв`язку з чим станом на 02.11.2017 року заборгованість по кредиту становить 11 825,83 дол.США. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника банку, позовні вимоги підтримав у повному обсязі не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] будучи повідомленою належним чином про дату та час судового засідання, не з`явилася не повідомивши суд про поважні причини такої неявки. Заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходили. Від [PERSON] надійшов відзив, у відповідності до якого відповідач вважає, що позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не підлягають задоволенню. Зазначає, що кредитний договір №014/0048/82/40394 від 14.11.2005 року був укладений терміном до 14 листопада 2012 року. Додаткова угода від 10.09.2009 року термін дії договору не змінила. 27 серпня 2010 року за №1-7/4814 та 1-4/4815 на ім`я [PERSON] та [PERSON] надсилалися вимоги про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором №014/0048/82/40394 від 14.11.2005 року. Крім того банк уже звертався до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, який було залишено без розгляду. [PERSON] вважає, що пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом банк змінив строк виконання зобов`язання на 26 вересня 2010 року. Однак з даним позовом Банк звернувся 01.12.2017 року тобто зі спливом майже 7 років від терміну виконання. У зв`язку з викладеним просив застосувати строк позовної давності до вимог Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором. Дослідивши позовну заяву та відзив на позовну заяву, письмові докази, суд прийшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 14 листопада 2015 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/0048/82/40394 у відповідності до якого [PERSON] отримала кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 23 100,00 дол. США строком до 14.11.2012 року зі сплатою 15% річних.(а.с.18-20) Відповідно до п.7.5 вказаного кредитного договору у разі невиконання позичальником принаймні будь-якої з умов договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом, штрафні санкції та інші витрати. В забезпечення належного виконання [PERSON] , умов кредитного договору було укладено Договір поруки №40394 від 14.11.2005 року, згідно якого [PERSON] виступив поручителем і взяв на себе зобов`язання перед банком АППБ "Аваль" відповідати по зобов`язанням [PERSON] , що виникають з умов кредитного договору, в повному обсязі цих зобов`язань.(а.с.31-32) 10.09.2009 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] була укладена Додаткова угода №1, з укладанням якої Сторони домовились врегулювати заборгованість Позичальника за Кредитним договором, строк сплати якої настав. Сторони домовились збільшити строк користуванням кредиту на 42 календарних місяці (дата остаточного погашення 14 травня 2016 року).(а.с.23-24) Згідно до наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором №014/0048/82/40394/1 від 14 листопада 2005 року Борсук свої зобов`язання за кредитним договором не виконувала в результаті чого станом на 02 листопада 2017 року утворилася заборгованість за кредитом у розмірі 11 825,83 доларів США заборгованість за відсотками у сумі 18374, 06 доларів США. (а.с.08-13) З того ж розрахунку заборгованості вбачається, що останнє суттєве погашення позичальником заборгованості відбулося 26.01.2012 року. 27.08.2010 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до [PERSON] з вимогою про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором №014/0048/82/40394 від 14 листопада 2005 року.(а.с.90) 27.08.2010 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до [PERSON] з вимогою про дострокове виконання грошових зобов`язань за договором поруки №014/0048/82/40394/1 від 14 листопада 2005 року. (а.с.89) У 2012 році ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» зверталося до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором який ухвалою від 04 квітня 2013 року було залишено без розгляду.(а.с.85-86) Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідносинами, в яких одна сторона (відповідач) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до п.3 ст.3 та ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до приписів ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Як вбачається з правового висновку, висловленого Верховним Судом України в постанові від 09 листопада 2016 року у справі № 6-2251цс16, пред`явлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності. Пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої ст.1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов. Під виконання сторонами зобов`язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого Договором. Боржник [PERSON] первинно взяла на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 14 листопада 2012 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з Графіком платежів не пізніше 15 числа кожного місяця. В подальшому 10 вересня 2009 року сторони змінили кінцеву дату повернення кредиту на 14 травня 2016 року та затвердили новий графік здійснення платежів, встановивши датою погашення щомісячних ануїтетних платежів 15 число кожного місяця. Отже, поряд з установленням строку дії Договору, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання, згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким чином, пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності. У зв`язку з порушенням боржником виконання зобов`язання за кредитним договором АТ «Райффайзен Банк Аваль» використав право достроково вимагати з позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] повернення заборгованості за кредитним договором №014/0048/82/40394 від 14 листопада 2005 року, надіславши 27.08.2012 року претензію (вимогу) боржнику про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором протягом 30 днів з моменту отримання вимоги (а.с.89-90). Таким чином, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами Банку про негайне дострокове повернення кредиту та платежів за ним розпочався за спливом 30 днів після одержання такої вимоги. Тому, є всі підстави вважати, що позивач втратив своє право на звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості, звернувшись з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором №014/0048/82/40394 від 14 листопада 2005 року до суду лише 10 листопада 2017 року, тобто після спливу строків позовної давності. Згідно з ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем по справі [PERSON] в своєму відзиві на позовну заву заявив про застосування строку позовної давності Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи, що претензію (вимогу) Боржнику про дострокове негайне повернення всієї суми кредиту Банк направив 27.08.2010 року, а з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором №014/17-04/4319-20 від 16.07.2008 року позивач ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду 10.11.2017 року, тобто за спливом передбаченого законом строку позовної давності, визначеного статтею 257 ЦК України, клопотань щодо його поновлення та доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду, позивачем суду не надано. У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, суд також відмовляє позивачу АТ «Райффайзен Банк Аваль» у відшкодуванні понесених ним судових витрат у вигляді судового збору.

Outcome: dismissed