Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

В березні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом, в якому просила стягувати з відповідача [PERSON] на свою користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1355,00 грн. щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття та аліменти на її утримання в розмірі 500,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною трьох років, тобто до 20.01.2019 року. Позов обгрунтовувався тим, що з 19.02.2005 року позивач перебуває у зареєстрованому з відповідачем шлюбі. 20.01.2016 року у сторін народився син [PERSON], який проживає з позивачем та перебуває на її утримання. Вказувалось, що відповідач самоусунувся від виконання свого обовязку щодо утримання сімї та не надає матеріальної допомоги, хоча є працездатним, хронічних захворювань та фізичних вад не має, у звязку з чим просила стягнути аліменти на утримання себе та дитини в твердій грошовій сумі, виходячи із встановленого прожиткового мінімуму для дітей та середнього рівня заробітної плати у Житомирської області. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував частково, зазначив, що забезпечує свою дитину та дружину матеріально, від свого обовязку не відмовляється. Крім того вказав, що на даний час його єдиним доходом є пенсія, розмір якої становить 1347,00 грн. на місяць, з яких 750 ,00 грн. може офіційно сплачувати на утримання дитини. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ТП №258306 від 04.02.2016 р. (а.с. 2). Домовленості про утримання дитини в досудовому порядку сторони не досягли. Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (частина 2 ст. 182 СК України). Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З огляду на викладене, враховуючи усі обставини, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, зокрема те, що відповідач не заперечував в судовому засіданні та вказував про можливість сплачувати аліменти в розмірі 750,00 грн., виходячи з розміру його пенсії, що становить 1347,00 грн., суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/2 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 16.03.2017 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до 26.01.2034 року. Щодо позовних вимог позивачки про стягнення з відповідача коштів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку суд зазначає наступне. Згідно до положень ч. 3 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином спроможність батька дитини надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, з якою проживає дитина, з урахуванням його матеріального становища, стану здоровя є однією з обов"язкових умов стягнення аліментів на утримання дружини. Оскільки у судовому засіданні встановлено, що відповідач являється інвалідом дитинства, єдиним доходом якого є пенсія, розмір якої після відрахування аліментів на утримання дитини буде нижчий від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що значно ускладнюватиме його матеріальне становище, суд приходить до висновку, що відповідач не в змозі надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, а тому чуд дішов висновку, що у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Враховучи, що позивач при пред"явленні позову про стягнення аліментів, та відповідач як інвалід І групи з дитинства в силу ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнені від сплати судового збору , то судові витрати відносяться за рахунок держави.

Outcome: partial