Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] 28 листопада 2015 року звернулась до суду з названим позовом, в якому зазначила, що згідно державного акту серії КВ № 020812 вона є власником земельної ділянки площею 3,743 га, яка розташована на території Логвинської сільської ради Володарського району Київської області. Відповідно до договору оренди від 19 вересня 2012 року, належну їй земельну ділянку було передано в оренду Приватному підприємству «Аграрне». Позивач зазначає, що укладала зазначений договір оренди в 2012 році терміном на один рік, тому просить суд визнати договір оренди землі, укладений між [PERSON] та Приватним підприємством «Аграрне» в особі директора Любомського Володимира Степановича недійсним, зобов'язати Приватне підприємство «Аграрне» повернути належну [PERSON] земельну ділянку площею 3,743 га, яка розташована на території Логвинської сільської ради Володарського району Київської області, яка належить [PERSON] на підставі державного акту серії КВ № 025812, та стягнути з Приватного підприємства «Аграрне» сплачений судовий збір на користь [PERSON]. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд задовольнити позов, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача ПП «Аграрне» позовні вимоги не визнав та проти задоволення позову заперечував, надавши пояснення. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача ПП «Аграрне», дослідивши письмові докази, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю виходячи з наступного. По справі встановлено, що відповідно до договору оренди землі від 19.09.2013 року [PERSON] передала належну їй земельну ділянку площею 3,743 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Логвинської сільської ради Володарського району Київської області в оренду Приватному підприємству «Аграрне» в особі директора Любомського Володимира Степановича (а.с.5-7). [PERSON] зазначила, що підставою задоволення позовних вимог є те, що вона зазначений договір оренди укладала в 2012 році терміном на один рік, тому просить суд визнати укладений договір оренди недійсним. Позивач в судовому засіданні зазначила, що уклала договір оренди землі в 2012 році терміном на один рік, окрім того її не в повній мірі виплачено орендну плату. В 2013 році жодних договорів про оренду належної їй земельної ділянки не укладала та не підписувала, тому просила суд задовольнити позов. Представник ПП «Аграрне» в судовому засіданні надав пояснення на зазначені позивачем обставини, позовні вимоги не визнав, вказавши при цьому, що позивачем укладався договір оренди земельної ділянки 19.09.2013 року, що підтверджується письмовими доказами, та надав оригінал договору оренди земельної ділянки укладений 19.09.2013 року між [PERSON] та ПП «Аграрне» в особі директора Любомського Володимира Степановича та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якого зареєстровано право оренди земельної ділянки, яка належить [PERSON] за ПП «Аграрне» строком на три роки, на підставі договору оренди від 19.09.2013 року. Відповідно до п. 2 Постанови пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", спори, пов'язані з орендою землі, про звільнення земельної ділянки особою, яка займає її без належних на те підстав, вирішуються в судовому порядку. Згідно п. 7 Постанови пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його права і відповідно з частиною 3 статті 152 ЗК України, захист прав громадянина на земельну ділянку здійснюється шляхом визнання угоди недійсною. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі», визначено умови договору оренди землі. Істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; та інші. Згідно ст. 17 Закону України «Про оренду землі», визначено, що передача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі. Невід'ємною частиною договору оренди землі є план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду, кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених сервітутів, акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), акт приймання-передачі об'єкта оренди. Відповідно до ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України , цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Ст. 126 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: а) цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; б) свідоцтвом про право на спадщину. Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Згідно ст. 152 Земельного Кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Беручи до уваги все вищезазначене, встановлено, що договір оренди землі було укладено 19.09.2013 року (а.с.5-7) та зареєстровано право оренди земельної ділянки, яка належить [PERSON] за ПП «Аграрне» строком на три роки, на підставі договору оренди від 19.09.2013 року відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права. Оригінали витягу та договору оренди в судовому засіданні були надані представником відповідача та досліджені в судовому засіданні, тож враховуючи дані обставини, суд не може взяти до уваги, як підставу визнання недійсним договору оренди землі те, що позивачем в 2013 році договір оренди не укладався, оскільки оригіналу договору оренди позивач в судовому засіданні не надала та будь-яких письмових доказів, які могли б підтвердити зазначені обставини, клопотань про призначення почеркознавчої експертизи для підтвердження факту того, що наданий представником відповідача договір оренди підписувала не позивач, не заявляла, а також не надавалось інших доказів, які моли б підтвердити обставини, зазначені в позовній заяві, тому, враховуючи вищевикладене, всі надані по справі та досліджені в судовому засіданні докази в сукупності, в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed