Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

В грудні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 20875,46 грн. та судовий збір у розмірі 243,60 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного договору № DNН4КР70400318 від 19.01.2006 року [PERSON] 19.01.2006 року отримав кредит у розмірі 1836.90 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25.08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Публічне Акціонерне Товариство Комерційний Банк "ПриватБанк" є правонаступником прав та обов'язків Закритого Акціонерного Товариства Комерційний Банк "ПриватБанк", у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 р. змінено найменування позивача з ЗАТ комерційний банк «ПриватБанк» на ПАТ комерційний банк «ПриватБанк». Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі. Позивач зазначає, що відповідачем кредитні зобов'язання не виконуються, тому позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, прохав їх задовольнити, однак не надав жодного документального підтвердження погашення відповідачем кредиту з моменту укладення кредитного договору та пояснив, що відповідачем жодного разу не було здійснено погашення заборгованості по кредиту, однак претензії щодо погашення заборгованості на адресу відповідача банком жодного разу не направлялися. Позивач дізнався про початок перебігу позовної давності з дня закінчення дії договору, тобто з 19.01.2007 року. Причину пропуску строку звернення до суду представник позивача пояснити не може. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та заявив клопотання про застосування строків позовної давності. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 19 січня 2006 року закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого являється публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») та [PERSON] уклали договір № DNН4КР70400318, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 1836,90 грн. на строк 12 місяців по 19.01.2007 року включно, з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 2,09% у місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобов'язання Позичальника ([PERSON]) по поверненню кредиту, сплати процентів, в обумовлених у Заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам у строки, а також сплати комісії, яка зазначена в Умовах. Позивач вказує, що відповідачем зобов'язання за кредитним договором не виконуються, в зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 12.11.2014 року складає 20875,46 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Початок перебігу позовної давності визначається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Згідно договору № DNН4КР70400318 від 19.01.2006 року строк повернення відповідачем отриманих кредитних ресурсів до 19.01.2007 року. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Суд вважає, що позивач дізнався про порушення своїх прав 19.01.2007 року, коли закінчився строк, до якого відповідач зобов'язувався виконати умови договору та повернути кредит, що підтверджується, окрім самого договору, також і поясненнями представника позивача, наданими в судовому засіданні, з яких вбачається, що станом на 19.01.2007 року уже було достовірно відомо позивачеві про порушення його права на отримання грошових коштів. Позовна заява була направлена позивачем до суду лише 12 грудня 2014 року, тобто через 7 років та 8 місяців після того, як позивач дізнався про порушення своїх прав, отже строк позовної давності позивачем пропущений. Суд вважає, що строк звернення до суду з позовом пропущено без поважної причини, про застосування позовної давності заявлено відповідачем до ухвалення рішення, підстав для поновлення строку позовної давності , суд не вбачає. Як вбачається зі ст.267 ч.3 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позову належить відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України вимога позивача про стягнення з відповідача сплаченого судового збору задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed