Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Позивач \~[PERSON]\~\~звернулась в\~суд з\~позовом до\~\~\~[PERSON]\~,\~в якому\~просить визнати\~відповідача таким,\~що втратив\~право на\~користування жилим\~приміщенням та\~виселити його.\~В підтвердження\~своїх вимог\~ посилається\~на те,\~що\~ на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Коростенською міською нотаріальною конторою 29.08.2014 року,\~вона є власником житлового будинку № 3 по вул. І. Кузьмінського в м. Коростені Житомирської області. Зазначила, що в будинку ,крім неї ,є зареєстрованими її донька - [PERSON] та колишній чоловік відповідач по справі [PERSON] З 2017 року після розірвання шлюбу відповідач виїхав в м. Вільненськ на проживання до своїх родичів, де проживає та працює, але не знявся з реєстрації. Для неї як власника даного житлового приміщення наявність реєстрації відповідача в будинку позбавляє її права на отримання від держави субсидію по сплаті комунальних послуг. Своєю відмовою знятися з реєстрації та виселитись з будинку відповідач створює їй перешкоди в користуванні та володінні її майном. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач не надав відзиву на вказаний позов. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи\~\~в\~їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач є власником будинку № 3 по вул.\~\~І. Кузьмінського в м. Коростень Житомирської області, що стверджується\~ копією\~\~ свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Коростенською міською нотаріальною конторою 29.08.2014 року. (а.с. 6-7 ). В даному будинку зареєстровані відповідач\~ по\~ справі [PERSON], [INFO] колишній чоловік, [PERSON] , [INFO] - донька. (\~ довідка а.с. 11). Відповідач\~ в будинку, що належить позивачу,\~ з 2017 року не проживає по теперішній час,\~ виїхав в м. Вільненськ Запорізької області, де проживає та працює на даний час, витрат на утримання будинку не несе, що стверджується\~ даними довідки Органу саморганізації населення - Спілки голів окружних будинкових, вуличних комітетів від 29.01.2019 року за № 143 та актом сусідів, складеного та посвідченого керівником ОСН Спілки голів окружних будинкових, вуличних комітетів. ( а.с. 9-10).\~ Будь-яких доказів на спростування цих актів відповідачем не подано. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі рішення суду. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ч. 1 ст.405 ЦК України , члени сім"ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, а відповідно ч. 2 ст.405 цього Кодексу член сім"ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст.156 ЖК України члени сім"ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Судом встановлено, що жодних угод між сторонами щодо порядку користування спірним ибудинком укладено не було. Відтак, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право на користування житлом у спірному будинку і позовні вимоги позивача задовольняє. Відповідно до ст. 7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1)позбавлення права власності на житлове приміщення; 2)позбавлення права користування житловим приміщенням; 3)про виселення; 4)про визнання особи безвісно відсутньою; 5)оголошення особи померлою. Системний аналіз вказаної статті дає підстави для висновку про те, що зняття з реєстрації можливе при винесенні судом рішення про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Додаткових вимог про виселення даний спір не потребує.Відповідно, на підставі рішення про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відповідач має бути знятий з реєстраційного обліку. Суд, аналізуючи отримані докази та вказані норми законодавчих актів, приходить до висновку, що відповідач втратив право користування спірним житловим приміщенням, не проживаючи в ньому понад один рік, без поважних причин та не знявшись з реєстраційного обліку створює перешкоди позивачу у використанні власності. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: partial