Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив позбавити відповідача права користування житловим приміщенням, а саме будинком розташованим за адресою: [ADDRESS]. В обгрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом № 343 від 25.02.2015 року він є власником 11/24 часток житлового будинку з надвірними будівлями , який розташований за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] разом з позивачем зареєстрована у будинку, але більше року за місцем реєстрації не проживає, добровільно знятися з реєстрації не бажає. Позивач просить суд визнати [PERSON] особою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] в судове засідання не з"явився, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності. Не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Про стягнення судових витрат не клопотав. Відповідач [PERSON] до суду не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином. Заяв про відкладання розгляду справи від неї не надходило. З письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини: позивач [PERSON] є власником 11/24 часток житлового будинку з надвірними будівлями , який розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 343 від 25.02.2015 року, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 34126441. Згідно довідки ( акту обстеження), складеного депутатом Красноградської міської ради Ірклієнко О.В. 18.06.2018 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] та [PERSON], але фактично [PERSON] по [ADDRESS] не проживає більше року. Відповідно до положень ч.1 ст.383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В правових позиціях, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від.12.04.1985 року з наступними змінами "Про деякі питання,що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або членів його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, тощо) суд може продовжити пропущений строк. Таким чином, обов'язковою умовою для визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є її відсутність в житловому приміщенні протягом року без поважних причин . Із змісту позову вбачається, що [PERSON] не проживає в спірному будинку більше року з власної волі, її речі за місцем проживання відсутні, а позов пред'явлено до суду у червні 2018 року. Відповідач не проживає у квартирі позивача тривалий час з власної волі, а своєю реєстрацією у житлі порушує права позивача як власника на користування та розпорядження майном, захист, якого передбачений ст. 391 ЦК України. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання [PERSON] особою, яка втратила право користування житловим приміщенням, є обгрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved