Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся 15.10.2015 року до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, в подальшому уточнивши позовні вимоги (а.с.14-18), якими просив: - поділити їхнє спільне майно з [PERSON] та визнати за позивачем право власності на рухоме майно, а саме: автомобіль «Пежо-Експерт», комп`ютер+стіл, дитяча стінка, двоспальне ліжко, незакінчена будівля сауни, телевізор «ХОRО», супутникове ТВ, килим, комод, тумбочка під телевізор. Інше, рухоме майно просив визнати право власності за [PERSON] , а також просив: - поділити добудований житловий будинок по [ADDRESS] , що є спільною сумісною влсністю подружжя [PERSON] та [PERSON] наступним шляхом: визнати за [PERSON] право власності на 1/2 добудованого житлового будинку, що знаходиться на земельній ділянці по [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 добудованого житлового будинку знаходиться на земельній ділянці по [ADDRESS] ; - поділити земельну ділянку по [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, наступним чином: визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки, яка відповідає частині добудованого житлового будинку, що належить [PERSON] та необхідна для його обслуговування, розташована по [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки, яка відповідає частині добудованого житлового будинку, що належить [PERSON] та необхідна для обслуговування, розташована по [ADDRESS] . Із заперечення позову відповідача [PERSON] (т.1 а.с.45-47) слідує, що [PERSON] вказує на те, що земельна ділянка, на яку претендує позивач була отримана нею у спільну сумісну власність разом з її братом та мамою в результаті приватизації земельної ділянки, яка перебувала у користуванні після смерті батька [PERSON] , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідач посилається на п.5 ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України, відповідно до якої земельна ділянка, набута дружиною, за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її користуванні або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України, є особистою приватною власністю дружини. Також відповідач просить поділити спільне майно наступним чином, визнати за [PERSON] право власності на: телевізор «lisіtek» - 500 грн., кондиціонер - 2000 грн., супутникове ТВ - 500 грн., диван кутовий - 2500 грн., тумбочка під телевізор - 1500 грн., комод - 1500 грн., душова кабіна - 1000 грн., унітаз - 500 грн., умивальник - 200 грн., двоспальне ліжко - 1500 грн., ванна кутова - 1500 грн., умивальник - 100 грн., унітаз - 500 грн., біде - 500 грн., пральна машина - 1500 грн., утюг - 100 грн., тумбочка для білизни - 50 грн., дзеркало - 150 грн., кухонні меблі - 8000 грн., холодильник - 2000 грн., котел опалювальний, батареї - 10000 грн., мікрохвильова піч - 300 грн., газова плита - 1000 грн., музичний центр - 500 грн., кухонний стіл, куток, табуретки - 1000 грн., телевізор «ХОRО» - 400 грн., кухонний комбайн - 150 грн., кухонний посуд - 500 грн., соковижималка - 500 грн., насос для викачування води - 500 грн., коридор-прихожа - 1000 грн., тюлі, штори - 1000 грн., альтанка дерев`яна 5000 грн., мангал кам`яний - 5000 грн., кам`яні доріжки - 300 грн., всього на загальну суму 53250 грн. Відповідач зазначає, що інше майно, зазначене в позові: 3 килими - 5000 грн., гладильна дошка - 200 грн., підвал-металеві сходи - 1000 грн., стелажі - 1000 грн. - належало відповідачу до шлюбу. Вважає, що за [PERSON] слід визнати право власності на: автомобіль «Пежо-Експерт» 1998 р. випуску вартістю 120000 грн., телевізор «LG» - 1000 грн., комп`ютер, стіл - 5000 грн., домашній кінотеатр - 8000 грн., тумбочка під телевізор - 1000 грн., дитяча стінка «Яна» - 4000фн., дитяча стінка «Наталя» - 4000 грн., м`які іграшки - 1000 грн.; підставка вазони - 1000 грн., кавоварка - 1000 грн., сушка для фруктів 500 грн., морозильна камера - 2000 грн., вазони - 1000 грн., коптильня - 5000 грн., збудоване озеро з водогоном, насос, пластикова ємність - 15000 грн., всього на загальну суму 169500 грн. Крім того, позивач вже забрав телевізор «LG» - 500 грн., комп`ютер, стіл - 5000 грн., колекція алкоголю 15000 грн., ринви пластикові - 1000 грн., ринви металічні - 500 грн., металеві гаражні ворота - 5000 грн., картини - 5000 грн., всього на суму 27000 грн., що разом на загальну суму складає 196500 грн. 07.02.2017 року представником позивача подано до суду заяву про уточнення позивних вимог (т.1 а.с.84-85). 17.05.2019 року представником позивача подано до суду заяву про зміну предмету позову (т.2 а.с.33-35), якою просив суд: - визнати об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці кадастровий номер: 2610100000080050008, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0901 га; - визнати незаконним та скасувати рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 22.09.2005 року № 323 у частині оформлення права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] ; - визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно видане Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради від 26.10.2005 б/н, що видане на підставі рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 22.09.2005 року № 323, у частині визнання права власності на 34/100 домоволодіння по [ADDRESS] за [PERSON] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці кадастровий номер: 2610100000080050008, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0901 га.; - визнати об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] майно вартістю 159750,00 грн., а саме: комп`ютер та стіл вартістю 5000,00 грн., дитячу стінку вартістю 4000,00 грн., незакінчену будівлю сауни вартістю 40000,00 грн., телевізор ХОRО вартістю 1000,00 грн., килим вартістю 1000,00 грн., тумбочку під телевізор вартістю 1000,00 грн., комод вартістю 3000,00 грн., телевізор «lisіtek» вартістю 750,00 грн., домашній кінотеатр вартістю 8000,00 грн., супутникову антену вартістю 1000,00грн., кондиціонер вартістю 2500,00 грн., двоспальне ліжко вартістю 3000,00 грн., диван вартістю 3000,00 грн., кутовий диван вартістю 3500,00грн., тумбочку під телевізор вартістю 2200,00грн., дитячу стінку вартістю 4000,00 грн., душову кабіну вартістю 1500,00грн., пральну машину вартістю 2200,00 грн., праску вартістю 300,00 грн., тумбочку вартістю 200,00 грн., дзеркало вартістю 500,00 грн., кухонні меблі вартістю 12000,00 грн., холодильник 3500,00 грн., котел вартістю 1500,00 грн., мікрохвильову піч вартістю 500,00 грн., газову плиту вартістю 1500,00 грн., музичний центр вартістю 700,00 грн., кухонний стіл з табуретками вартістю 3000,00 грн., кухонний комбайн вартістю 500,00 грн., кавоварку вартістю 500,00 грн., кухонний посуд вартістю 2500,00 грн., соковижималку вартістю 700,00 грн., сушку для фруктів вартістю 500,00 грн., морозильну камеру вартістю 2000,00 грн., насос для викачування води вартістю 700,00 грн., прихожу вартістю 2000,00 грн., коптильню вартістю 5000,00 грн., альтанку дерев`яну вартістю 20000,00грн., мангал кам`яний вартістю 15000,00грн.; - виділити у власність [PERSON] майно вартістю 55000,00 грн., а саме: комп`ютер та стіл вартістю 5000,00 грн., дитячу стінку вартістю 4000,00 грн., незакінчену будівлю сауни вартістю 40000,00 грн., телевізор ХОRО вартістю 1000,00 грн., килим вартістю 1000,00 грн., тумбочку під телевізор вартістю 1000,00 грн., комод вартістю 3000,00 грн.; - виділити у власність [PERSON] майно вартістю 104750 грн., а саме: телевізор «lisіtek» вартістю 750,00 грн., домашній кінотеатр вартістю 8000,00 грн., супутникову антену вартістю 1000,00грн., кондиціонер вартістю 2500,00 грн., двоспальне ліжко вартістю 3000,00 грн., диван вартістю 3000,00 грн., кутовий диван вартістю 3500,00 грн., тумбочку під телевізор вартістю 2200,00грн., дитячу стінку вартістю 4000,00 грн., душову кабіну вартістю 1500,00 грн., пральну машину вартістю 2200,00 грн., праску вартістю 300,00 грн., тумбочку вартістю 200,00 грн., дзеркало вартістю 500,00 грн., кухонні меблі вартістю 12000,00 грн., холодильник 3500,00 грн., котел вартістю 1500,00 грн., мікрохвильову піч вартістю 500,00 грн., газову плиту вартістю 1500,00 грн., музичний центр вартістю 700,00 грн., кухонний стіл з табуретками вартістю 3000,00 грн., кухонний комбайн вартістю 500,00 грн., кавоварку вартістю 500,00 грн., кухонний посуд вартістю 2500,00 грн., соковижималку вартістю 700,00 грн., сушку для фруктів вартістю 500,00 грн., морозильну камеру вартістю 2000,00 грн., насос для викачування води вартістю 700,00 грн., прихожу вартістю 2000,00 грн., коптильню вартістю 5000,00 грн., альтанку дерев`яну вартістю 20000,00 грн., мангал кам`яний вартістю 15000,00 грн. 06.02.2020 року від відповідача [PERSON] до суду надійшли заперечення на заяву про зміну предмета позову (т.2 а.с.77-79). Так, відповідач зазначає, що квартири [ADDRESS] , що зі слів позивача становить 68/100 будинковолодіння по факту не існує, тому що в свідоцтві про право власності на нерухоме майно (де відповідач є власником 34/100) значиться домоволодіння по [ADDRESS] без вказання будь-яких квартир, про що відомо позивачу. Рішення виконкому про оформлення права власності за матір`ю [PERSON] є законним, оскільки [PERSON] успадкувала частину майна в тому числі спірного нерухомого, яке вже входить в 34/100 будинковолодіння, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.01.1999 р. Крім цього [PERSON] також брала участь у реконструкції та добудові частини будинку, тому є рівноправним співвласником добудови. За таких обставин відповідач вважає, що відсутні підстави для визнання недійсним свідоцтва про право власності на 34/100 домоволодіння, що по [ADDRESS] , які значаться за її матір`ю [PERSON] . Крім цього відповідач просить залишити за позивачем: автомобіль Пежо вартістю 120 000 грн., комп`ютер+стіл вартістю 5000 грн., домашній кінотеатр вартістю 8000 грн., тумбочку під телевізор вартістю 1000 грн., дитячу стінку вартістю 4000 грн., телевізор ХОRО вартістю 1000 грн., підставку під вазони вартістю 1000 грн., кавоварку вартістю 1000 грн., сушку для фруктів вартістю 500 грн., морозильну камеру вартістю 2000 грн., вазони вартістю 1000 грн., коптильню вартістю 5000 грн., альтанку вартістю 20000 грн., музичний центр вартістю 700 грн. Крім того, позивач вже забрав телевізор LG - 500 грн., комп`ютер+стіл - 5000 грн., колекцію алкоголю - 15 000 грн., ринви пластикові - 1000 грн., ринви металічні - 500 грн., металеві гаражні ворота - 5000 грн., картини - 5000 грн., що становить загальну суму - 192 200 грн. З приводу заявленої незакінченої будівлі сауни, то її не існує, як зазначає відповідач, згідно матеріалів справи по [ADDRESS] серед будівель зазначено: жилий будинок, гараж, сарай, вбиральня, огорожа, які успадковані позивачем, її братом та матір`ю. Також відповідач просить залишити за нею наступне: 1/3 частину прибудови до будинку по [ADDRESS] , - 120000 грн.; телевізор «lisіtek» - 500 грн., дитяча стінка - 4000 грн., кондиціонер - 2000 грн., супутникове ТВ - 500 грн., диван кутовий - 2500 грн., тумбочка під телевізор - 1500 грн., комод - 1500 грн., душова кабіна - 1000грн., унітаз - 500 грн., умивальник - 200 грн., двоспальне ліжко - 1500 грн., ванна кутова - 1500 грн., умивальник - 100 грн., унітаз - 500 грн., біде - 500 грн., пральна машина - 1500 грн., утюг - 100 грн., тумбочка для білизни - 50 грн., дзеркало - 150 грн., кухонні меблі - 8000 грн., холодильник - 2000 грн., котел опалювальний - 1500 грн., мікрохвильова піч - 300 грн., газова плита - 1000 грн., кухонний стіл+куток+табуретки - 1000 грн., кухонний комбайн - 150 грн., кухонний посуд - 500 грн., соковижималка - 500 грн., насос для викачування води - 500 грн., коридор-прихожа - 1000 грн., тюлі, штори - 1000 грн., мангал кам`яний - 5000 грн., що на загальну суму складає 162 550 гривень. 10.11.2020 року представником позивача подано до суду додаткові пояснення, якими представник просив у повному обсязі задовольнити позовні вимоги. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 грудня 2015 року (с. Мелещенко Л.В. ) відкрито провадження у цивільній справі (т.1 а.с.21). У зв`язку із закінченням 24.04.2017 року п`ятирічного строку призначення судді Мелещенко Л.В. вперше та відповідно до розпорядження керівника апарату Івано-Франківського міського суду Оліяра В.І. № 57 від 04.05.2017 року проведено повторний автоматичний розподіл даної цивільної справи (т.1 а.с.107). Системою автоматичного розподілу дану цивільну справу розподілено судді Антоняку Т.М. (т.1 а.с.108). Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 травня 2017 року (с. Антоняк Т.М.) справу прийнято до провадження (т.1 а.с.109). Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2019 року (с. Антоняк Т.М.) залучено до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, як співвідповідачів: [PERSON] та виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради (т.2 а.с.26). 21.05.2019 року за клопотанням позивача Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області винесено ухвалу про призначення по справі будівельно-оціночної експертизи (т.2 а.с.42). 24.06.2019 року до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області повернулася вищезазначена ухвала суду про призначення експертизи разом з матеріалами справи - без виконання з причин не оплати [PERSON] вартості проведення експертизи (т.2 а.с.43). В судове засідання позивач та її представник не з`явилися. Представником позивача подано заяву у якій сторона позивача просить судове засідання провести за їх відсутності на підставі наданих пояснень. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. 06.02.2020 року відповідачем були подані до суду заперечення з приводу заяви про зміну предмета позову. Судом встановлено, що 10.02.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 25.11.1997 року у відділі РАЦС Івано-Франківського міськвиконкому, актовий запис за №1571 - розірвано (т.1 а.с.6). Із Витягу з Рішення за №197 від 25.03.1981 року про затвердження актів комісії по прийняття в експлуатацію індивідуальних житлових будинків (т.1 а.с.166) слідує, що вирішено затвердити акти комісії про прийняття в експлуатацію індивідуальних житлових будинків: по [ADDRESS] , який побудував [PERSON] на підставі рішення міськвиконкому від 11 грудня 1970 року № 663/9; будинок складається з чотирьох житлових кімнат площею 61,9 кв.м., кухні, двох коридорів, кладової, веранди (загальна корисна площа 111,1 кв.м.) житлова площа збільшена в зв`язку з заміною газового пічного опалення на місцеве водяне). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.01.1999 року, спадкова справа за №17, зареєстрована в реєстрі за №2Д-46 (т.1 а.с.173) вбачається, що спадкоємцями майна [PERSON] , померлого [INFO] являються в рівних долях кожний: [PERSON] (дружина), [PERSON] (син), [PERSON] (дочка). Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається: з житлового цегляного будинку, жилою площею 53,60 кв.м., сарай, вбиральня, що знаходиться по [ADDRESS] (т.1 а.с.173). Державним актом на право власності на земельну ділянку Серія ІФ № 000312 від 24.04.2003 року (т.1 зворот а.с.138, 246) на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 25.02.2003 року № 85 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є власниками земельної ділянки 0,0901 га, що розташована по [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Згідно Витягу із Рішення за № 226 від 20.05.2003 р. виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про матеріали управління архітектури і містобудування міськвиконкому вирішено дозволити [PERSON] здійснити реконструкцію частини житлового будинку з добудовою і надбудовою мансардного поверху на приватизованій земельній ділянці на [ADDRESS] (т.1 а.с. 43, 182). З інформації наданої Департаментом містобудування та архітектури ВК Івано-Франківської міської ради за № 2849/51-08/05 від 16.12.2015 року слідує, що [PERSON] 20.05.2003 р. видавалось Рішення виконавчого комітету за № 226, яким дозволено [PERSON] здійснити реконструкцію частини житлового будинку з добудовою і надбудовою мансардного поверху на приватизованій земельній ділянці (т.1 а.с.42). Актом виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, затвердженого рішенням виконкому Івано-Франківської Ради за №293 від 21.07.2004 р. (т.2 а.с.56) постановлено прийняти в експлуатацію у громадянина [PERSON] забудову садиби з корисною площею 143,7 кв.м., житловою площею 87,7 кв м., яка знаходиться по [ADDRESS] (т.2 а.с.56). Згідно Витягу із Рішення ВК Івано-Франківської міської ради за № 293 від 21.07.2004 р. про акти державної комісії приймання в експлуатацію індивідуальних житлових будинків, реконструйованих квартир та присвоєння поштової адреси (т.1 а.с.219, т.2 а.с.55) вирішено затвердити акти державної комісії приймання в експлуатацію індивідуальних житлових будинків, реконструйованих квартир: на [ADDRESS] реконструкції та добудови частини житлового будинку, яку здійснили [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету міської ради від 20.05.2003 р. № 226. Квартира складається з шести житлових кімнат площею 87,7 кв, м., двох коридорів, ванної кімнати, кухні, двох комор, загальною площею 143,7 кв.м. З витягу із рішення ВК Івано-Франківської міської ради від 14.12.2004 року №450 про акти державної комісії приймання в експлуатацію індивідуальних житлових будинків, реконструйованих квартир та присвоєння поштової адреси (т.2 а.с.54) слідує, що квартирі [PERSON] , [PERSON] присвоєна поштова адреса - [ADDRESS] . З архівного витягу з рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 22.09.2005 року №323 (т.2 а.с.51,52) слідує, що рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 22.09.2005 року №323 про оформлення права власності на нерухоме майно доручено Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації спільно із юридичним відділом виконавчого комітету міської ради здійснити юридичне оформлення права власності об`єкту нерухомого майна - будинковолодіння на [ADDRESS] , з розрахунку часток 68/100, за [PERSON] та [PERSON] , в тому числі видати свідоцтва про право власності. Згідно копії рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 22796265 від 13.07.2015 року (т.1 а.с.259) державним реєстратором Соловій В.В. Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області вирішено провести державну реєстрацію права власності форма власності: приватна, спільна частково, розмір частки 32/100 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 2610100000080050008 за суб`єктом [PERSON] . Згідно копії другого примірника свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.07.2015 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.1 а.с.260, 261-262) житловий будинок 243,4 кв.м.; гараж 28,1 кв.м.; сарай 13,7 кв.м.; вбиральня 1,3 кв. м.; огорожа 1, 26,6 кв.м.; огорожа 2, 34,8 кв.м.; огорожа 3, 42,5 кв.м.; ворота 4, 6,7 кв.м., що по [ADDRESS] на праві приватної власності, спільної часткової власності, з визначенням частки 32/100 належить власнику [PERSON] . Із Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Серія СВХ № 505703 (т.1 а.с. 192) вбачається, що на підставі свідоцтва про право власності, б/н, від 26.10.2005 року виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, у формі приватної власності, з часткою 34/100, власниками домоволодінням що по [ADDRESS] ( [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] . З свідоцтва про право власності на нерухоме майно Серія [NUMBER] від 26.10.2005 року (т.1 а.с.191) слідує, що власниками на праві приватної власності, кожного частка 34/100, домоволодіння (а саме: житловий будинок 243,4 кв.м.; гараж 28,1 кв.м.; сарай 13,7 кв.м.; вбиральня; огорожа 1, 26,6 кв.м.; огорожа 2, 34,8 кв.м.; огорожа 3, 42,5 кв.м.; ворота 4, 6,7 кв.м.), що по [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (т.1 а.с.224-226) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а саме: житловий будинок 243,4 кв.м.; гараж 28,1 кв.м.; сарай 13,7 кв.м.; вбиральня; огорожа 1, 26,6 кв.м.; огорожа 2, 34,8 кв.м.; огорожа 3, 42,5 кв.м.; ворота 4, 6,7 кв.м.), що по [ADDRESS] на праві приватної власності, спільної часткової власності, з визначенням частки 32/100 належить власнику [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності, виданого 13.07.2015 року державним реєстратором Соловій В.В.; домоволодіння по [ADDRESS] на праві приватної власності, з часткою власності 34/100, на підставі свідоцтва про право власності, б/н, виданого 26.10.2005 року ВК Івано-Франківської міської ради належить [PERSON] та [PERSON] . З листа за №19-28-0.3-464/2-17 від 18.04.2017 Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області відділу у м.Івано-Франківську (т.1 а.с.120) слідує, що згідно даних Державного реєстру земель земельна ділянка, яка розташована в [ADDRESS] кадастровий номер 2610100000:08:005:0008 загальною площею 0,0901 належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі зареєстрованого та виданого державного акту на право власності на землю серія ІФ № 000312 від 24.04.2003року за №9. Дана земельна ділянка передана рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №85 від 25.02.2003 року у спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, від 14.02.2019 року у справі №450/1230/15-ц. Згідно ч.1 ст.59 СК України той із подружжя, хто є власником майна, визначає режим володіння та користування ним. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Також, згідно п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Відповідно до положень статті 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Як встановлено судом, майно набуте за час шлюбу у період з 25.11.1997 року по 10.02.2015 року між [PERSON] та [PERSON] є предметом розгляду даного спору. Як визнано сторонами, що відповідно не потребує доказування відповідачу [PERSON] , а також її матері [PERSON] та брату [PERSON] в рівних долях належить спадкове майно, а саме: житловий цегляного будинок, з жилою площею 53,60 кв. м., сарай, вбиральня, що знаходиться по [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.01.1999 року (т.1 а.с.173). Однак Рішенням виконавчого комітету за № 226 дозволено [PERSON] здійснити реконструкцію частини житлового будинку з добудовою і надбудовою мансардного поверху на приватизованій земельній ділянці (т.1 а.с.43). Обгрунтоваючи позовні вимоги, позивач зазначив, що під час шлюбу подружжям було добудовано до існуючого житлового будинку, на земельній ділянці по [ADDRESS] , частину будинку (двохповерховий особняк), який вказує, що є спільною сумісною власністю. Таким чином в результаті реконструкції будинку була збільшена його кількість квадратних метрів, що здійснювалося у період шлюбних стосунків з позивачем. Так, відповідач в заперечення вказаних позовних вимог (т.2 а.с.77-79) зазначає, що справді за час перебування у шлюбі з [PERSON] була здійснена частина прибудови до будинку, що [ADDRESS] . Вважає рішення виконкому про оформлення права власності за матір`ю [PERSON] законним, оскільки [PERSON] успадкувала частину майна в тому числі спірного нерухомого, яке вже входить в 34/100 частки будинковолодіння, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.01.1999 р. Відповідно до ч.1 ст.62 СК України, яка кореспондується з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 08.11.2017 року по справі №6-1447цс17, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя відповідно до ч.1 ст.62 СК України. Для застосування передбачених ст.62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, так і його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта. Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю. Натомість, позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували здійснення реконструкції спірного об`єкта майна, належного на праві приватної власності відповідачеві [PERSON] , за рахунок спільних сумісних коштів як подружжя, їх сумісної трудової діяльності, у тому числі позивачем не доведено його участь у реконструкції будинку та істотному збільшенні його вартості, який зроблений ним внесок та чи є він значним в такому розумінні, щоб визначав можливість визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя в розумінні ч.1 ст.62 СК України. Сам факт перебування позивача в шлюбі з відповідачем [PERSON] на момент реконструкції спірного об`єкта нерухомого майна, який перебував в приватній власності відповідача [PERSON] , її матері [PERSON] (кожної частка 34/100) та її брата [PERSON] (частка 32/100), не є достатньою підставою для визнання спільним майном подружжя. За клопотанням сторони позивача Івано-Франківський міський суд 21.05.2019 року призначив по справі будівельно-оціночну експертизу (т.2 а.с.42). Проте [PERSON] не скористався своїм правом і 24.06.2019 року до Івано-Франківського міського суду повернулася ухвала суду про призначення експертизи разом з матеріалами справи - без виконання з причин не оплати [PERSON] вартості проведення експертизи (т.2 а.с.43). Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 22 вересня 2020 року у справі №214/6174/15-ц, провадження №14-114цс20 вважає, що істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя. Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником. Якщо суд встановить наявність понесених затрат з боку іншого подружжя - не власника, однак не визнає такі затрати істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі. Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном. Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна. При посиланні на вимоги статті 62 СК України як на підставу виникнення спільної сумісної власності подружжя, позивач мав довести, що у збільшення вартості майна є істотним і у таке збільшення були вкладені його окремі (власні) кошти чи власна трудова діяльність. Як слідує з матеріалів справи, довідками виданими головою кооперативу "Фахівець" на прізвище [PERSON] (т.1 а.с. 220, 221) встановлено, що [PERSON] дійсно працював в кооперативі "Фахівець" на посаді автослюсаря з 17.04.1994 року по 03.05.2006 року (т.1 а.с.221). Заробітна плата [PERSON] становила: за 2000 р. - 1217 грн., за 2001 р. - 1416 грн., 2002 р. - 1720 грн., 2003 р. - 1440 грн., 2004 р. - 1840 грн., 2005 р. - 3604 грн., 2006 р. - 1050 грн. (т.1 а.с.220). Суд вважає, що зазначений фінансовий дохід [PERSON] сам по собі не може бути твердженням про те, що у збільшення оспорюваної частки будинку були вкладені його окремі (власні) кошти. Більше того позивачем не надано суду доказів того, що понесені ним затрати на реконструкцію оспорюваного будинку були істотними. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що його внесок у реконструкцію спірної частини будинку у розумінні частини першої статті 62 СК України є достатньо значним для можливості визнання спірного майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тоді як сам по собі факт перебування позивача у шлюбі з відповідачем на момент здійснення реконструкції спірного об`єкта нерухомого майна не є підставою для визнання зазначеного майна спільним сумісним майном подружжя. Верховний Суд України у постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц, зробив висновки про те, що визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року (провадження № 6-1447цс17). За даних обставин суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог [PERSON] щодо визнання об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] квартири [ADDRESS] , у зв`язку з чим в задоволенні вказаної вимоги слід відмовити. При цьому, відмова в задоволенні первісної вимоги визначає відсутність підстав для задоволення іншої вимоги щодо визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , яка є похідною від первісної вимоги. Враховуючи вищезазначені обставини справи суд також не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 22.09.2005 року № 323 у частині оформлення права власності на домоволодіння по [ADDRESS] за [PERSON] та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради від 26.10.2005 б/н, на підставі рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 22.09.2005 року № 323, у частині визнання права власності на 34/100 домоволодіння по [ADDRESS] за [PERSON] , адже [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом успадкувала свою частину майна. Що стосується позовних вимог [PERSON] про розподіл спільно набутого майна (побутова техніка, меблі та інше), вказане востаннє позивачем у заяві про зміну предмету позову від 17.06.2019р., слід зазначити наступне. Так, обгрунтовуючи дані позовні вимоги, позивач зазначив, що під час шлюбу подружжям було придбано майно на загальну вартість 159750 грн. а саме: комп`ютер та стіл вартістю 5000,00 грн., дитячу стінку вартістю 4000,00 грн., незакінчену будівлю сауни вартістю 40000,00 грн., телевізор ХОRО вартістю 1000,00 грн., килим вартістю 1000,00 грн., тумбочку під телевізор вартістю 1000,00 грн., комод вартістю 3000,00 грн., телевізор «lisіtek» вартістю 750,00 грн., домашній кінотеатр вартістю 8000,00 грн., супутникову антену вартістю 1000,00грн., кондиціонер вартістю 2500,00 грн., двоспальне ліжко вартістю 3000,00грн., диван вартістю 3000,00 грн., кутовий диван вартістю 3500,00грн., тумбочку під телевізор вартістю 2200,00грн., дитячу стінку вартістю 4000,00 грн., душову кабіну вартістю 1500,00грн., пральну машину вартістю 2200,00 грн., праску вартістю 300,00 грн., тумбочку вартістю 200,00 грн., дзеркало вартістю 500,00 грн., кухонні меблі вартістю 12000,00 грн., холодильник 3500,00 грн., котел вартістю 1500,00 грн., мікрохвильову піч вартістю 500,00 грн., газову плиту вартістю 1500,00 грн., музичний центр вартістю 700,00 грн., кухонний стіл з табуретками вартістю 3000,00 грн., кухонний комбайн вартістю 500,00 грн., кавоварку вартістю 500,00 грн., кухонний посуд вартістю 2500,00 грн., соковижималку вартістю 700,00 грн., сушку для фруктів вартістю 500,00 грн., морозильну камеру вартістю 2000,00 грн., насос для викачування води вартістю 700,00 грн., прихожу вартістю 2000,00 грн., коптильню вартістю 5000,00 грн., альтанку дерев`яну вартістю 20000,00грн., мангал кам`яний вартістю 15000,00грн. Дане майно позивач просив частину залишити у його власності, а іншу частину виділити у власність відповідачу [PERSON] . Заперечуючи дані вимоги (т.2 а.с.77-79), відповідач зазначила, що придбане спільне майно слід поділити іншим чином. Разом з тим, жодних письмових доказів щодо придбання позивачем [PERSON] чи відповідачем [PERSON] вищезазначеного спільного майна, часу придбання, вартості такого майна, до матеріалів цивільної справи, ні позивач, а ні відповідач не надали. Оцінюючі зібрані докази кожен зокрема та в сукупності щодо придбання спільного майна, і як наслідок поділ такого майна, суд приходить до переконання про недоведеність позивачем підстав задоволення його вимог в цій частині позову. Частиною першою ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Відповідно до частини п`ятої статті 268 Цивільного процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі наведеного, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», правових висновків Великої Палати Верховного Суду у Постанові від 22 вересня 2020 року, відповідно до ст.ст. 57, 60, 63, 70 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed