Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

В провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Стислий виклад позиції позивача та відповідача: 26 грудня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова із позовною заявою до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 27.12.2012 року у справі №1328/4765/12 позов [PERSON] до [PERSON] задоволено частково, розірвано договір купівлі-продажу та стягнено з [PERSON] в користь [PERSON] 7 118,00 грн (сім тисяч сто вісімнадцять гривень) авансу та 218,80 грн (двісті вісімнадцять гривень вісімдесят копійок) витрат по оплаті судового збору. Постановою від 15.01.2016 р. №49788316 - відкрито виконавче провадження, а 26.12.2016 року виконавчий документ повернуто стягувачу у зв`язку із відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення боргу. Згодом, 10.07.2019 року постанову про повернення виконавчого документу від 26.12.2016 року скасовано. Підставою для скасування стала заява боржника. 18.07.2019 року [PERSON] отримав зарахування на свій картковий рахунок коштів від Шевченківського ВДВС в якості стягнення боргу із [PERSON] у сумі 7336,80 грн. 12.07.2019 року виконавче провадження №49788316 закінчене у зв`язку із фактичною сплатою боржником 10.07.2019 р. суми боргу за виконавчим листом. У період із дати відкриття виконавчого провадження - 15.01.2016 року до заяви боржника 10.07.2019 року - сума боргу не була сплачена, тобто фактичне і повне виконання зобов`язання боржника було виконане 10.07.2019 року. Вважає, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання та просить такі стягнути із відповідача. Відповідач у встановлений судом строк відзиву не подав. Заяви (клопотання) учасників справи: 16.03.2020 року - представник позивача подав клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 28-29). 29.04.2020 року - представник позивача подав клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 34-35). 24.06.2020 року - відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 42). 29.07.2020 року - відповідач подав заяву про застосування строків позовної давності у справі №466/2848/18 (а.с. 48-50). 23.09.2020 року - представник позивача подав пояснення (заперечення) щодо поданої відповідачем заяви (а.с. 62-64). 30.09.2020 року - відповідач подав клопотання у справі №466/10643/19 про розгляд справи у його відсутності та застосування строку позовної давності (а.с. 69). 28.01.2021 року - представник позивача подав клопотання про стягнення витрат на правову допомогу (а.с. 90-91). 11.02.2021 року - представник позивача подав клопотання про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача (а.с. 97-98). Процесуальні дії суду по справі: Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 19.02.2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання по справі на 19.03.2020 року (а.с. 23-24). Підготовче засідання 19.03.2020 відкладено (а.с. 31). Підготовче засідання 05.05.2020 відкладено (а.с. 36). Підготовче засідання 24.06.2020 відкладено (а.с. 43-44). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 30.07.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 28.08.2020 року (а.с. 53-54). Судове засідання 28.08.2020 відкладено (а.с. 57). Судове засідання 01.10.2020 відкладено (а.с. 73). Судове засідання 10.11.2020 відкладено (а.с. 78). В судовому засіданні 20.01.2021 оголошено перерву (а.с. 84-85). В судове засідання 25.02.2021 року: Позивач не з`явився, про час, дату та місце розгляду повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 96). На адресу суду представник позивача подав клопотання про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача (а.с. 97-98). Представник позивача не з`явився, про час, дату та місце розгляду повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи міститься розписка про повідомлення осіб у справі про дату, час та місце судового засідання (а.с. 86). На адресу суду подав клопотання про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача (а.с. 97-98). Відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що стверджується інформацією вихідної кореспонденції суду, конверт з повідомленням про вручення поштового відправлення повернувся на адресу суду (а.с. 100). 30.09.2020 року - відповідач подав клопотання у справі №466/10643/19 про розгляд справи у його відсутності та застосування строку позовної давності (а.с. 69). Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин: Судом встановлено що: Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 27.12.2012 року у справі №1328/4765/12 позов [PERSON] до [PERSON] задоволено частково, розірвано договір купівлі-продажу та стягнено з [PERSON] в користь [PERSON] 7 118,00 грн (сім тисяч сто вісімнадцять гривень) авансу та 218,80 грн (двісті вісімнадцять гривень вісімдесят копійок) витрат по оплаті судового збору. Органами виконавчої служби неодноразово відкривалося та закривалося виконавче провадження за даним судовим рішенням. Судове рішення виконане боржником (відповідачем) 10.07.2019 року. Відповідач мав невиконане грошове зобов`язання перед позивачем. Позивач [PERSON] заявив позовну вимогу (про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних) обмежену останніми трьома роками з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення та з урахуванням дати звернення до суду із позовом. Позиція суду та оцінка доводів учасників справи: Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша стаття 525 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення умов договору, настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України). За змістом частини першої статті 509 ЦК України правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням. Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу, відповідно до частини п`ятої якої у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 5, 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Як вбачається із постанови Верховного суду України від 01.10.2014 р., справа №6-113/цс14, даним судом була розглянута справа про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне виконання рішення суду та викладена правова позиція №113цс14, згідно якої за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Велика Палата Верховного суду розглядаючи справу №686/21962/15-ц щодо можливості нарахування 3% річних та інфляційних витрат на грошове зобов`язання, пов`язане із довготривалим невиконанням рішення суду, вважала за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 20.01.2016р. у справі №6-2759цс15 та від 02.03.2016р., та погодилась із висновком, викладеним Великої палати Верховного Суду від 10.04.2018р. по справі 910/10156/17 щодо можливості застосування положень ст. 625 ЦК України до будь-яких грошових зобов`язань незалежно від підстав виникнення. Велика Палата Верховного Суду вказала, що у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань. У постанові від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. За таких обставин, суд дійшов висновку, що в діях відповідача наявне невиконання грошового зобов`язання, а способом захисту майнового права та інтересу позивача, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від відповідача (боржника) за користування утримуваними ним грошовими коштами є виправданим та обгрунтованим. Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, а також з урахуванням абз. 4 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Наданий позивачем розрахунок суми індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми у розмірі 2152,02 та 562,62 грн, а разом на суму 2714,64 грн. є обгрунтованим та відповідає рекомендаціям відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ (лист Верховного суду України № 62-97 від 03.04.1997 року, "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань") та Постанові Пленуму Вищого господарського суду № 14 від 17.12.2013 року. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи із вищенаведеного, після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, викладені позивачем у позовній заяві, обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, доводи є достовірними, обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, та сумніву у суду не викликають. Суд виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними. Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України Фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розподіл судових витрат між сторонами: Згідно положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з розрахунку вартості наданої правової допомоги від 25.01.2021 адвокатом Золотухіним О. О. за Договором про надання правничої допомоги від 19.01.2021 року та актом виконаних робіт від 25.01.2021 року, всього було виконано правничої допомоги на загальну суму 500 грн. Фактично понесені позивачем витрати на правничу допомогу пов`язані з розглядом справи та підтверджуються: Договором про надання правничої допомоги (оригінал міститься у матеріалах справи), актом виконаних робіт від 25.01.2021 року, квитанцією №0.0.1991785591.1 від 25.01.2021 року на суму 500 грн. Наданий розрахунок є співмірним та пропорційним. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позовних вимог понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати, а саме, судовий збір у розмірі 768, 40 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 500,00 грн., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved