Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

До Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 21 жовтня 2020 року надійшла позовна заява [PERSON] (надалі - Позивач) до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (надалі - Відповідач) про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я (а.с. 1-4). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ від 21 жовтня 2020 року визначено головуючого - суддю Чайкіну О.В. Ухвалою судді від 23 жовтня 2020 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 17, 18). На виконання вимог статей 178, 191, 278 ЦПК України Відповідачем 17 листопада 2020 року подано відзив на позов, та надано докази його направлення стороні Позивача. Позивач, 02 грудня 2020 року, скористався правом подання відповіді на відзив. Сторони в судове засідання не викликались. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стислий виклад позовних вимог та заперечень відповідача. Позивач зазначає, що з 11.02.1981 він працював на КМК «Криворіжсталь» ім. В.І. Леніна, в подальшому КДЗ «Криворіжсталь-прокат», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», та 13.05.1999 був звільнений за станом здоров`я. 16.01.1999 на підприємстві відповідача, під час виконання Позивачем трудових обов`язків з ним стався нещасний випадок, про що було складено акт №2/2 від 19.01.1999 форми Н-1. Позивачу спричинено ушкодження у вигляді розірваної рани правої голені з пошкодженням судин та нервів, що потягло за собою ампутацію правої нижньої кінцівки на рівні н/3 стегна. Також Позивач звертає увагу суду на несвоєчасне доставлення його до лікарні через 4 години після травми. 14.06.2000 Позивачу було встановлено 60% втрати професійної працездатності безстроково, що підтверджується довідкою ЛТЕК. У зв`язку із вищевказаним нещасним випадком було назавжди порушено звичний спосіб життя Позивача. Отримання травми та подальше постійне лікування, супроводжується сильним фізичним та моральним болем та стражданнями. Протягом цього часу він вимушений користуватись колясною, палицею, милицями, спеціальним ортопедичним взуттям, різними видами протезів, в тому числі для купання. З часу травмування Позивач позбавлений можливості повною мірою реалізовувати свої звички та бажання, втілювати в життя свої наміри в професійній сфері, повинен докладати додаткових зусиль та витрачати час для організації свого життя. Він постійно відчуває наслідки хвороби, що виражаються у больових відчуттях та зниженні функцій організму, що суттєво ускладнює задоволення буденних потреб. Вказане призводить до зниження якості життя Позивача, зменшення благ, які він мав до нещасного випадку. При цьому, розуміння того, що стан його здоров`я вже ніколи не відновиться завдає йому додаткових страждань. Тому просить суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 283380,00 грн. Представник Відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що причинами настання нещасного випадку, згідно п. 7 акту №2/2 від 19.01.1999 форми Н-1 про нещасний випадок, стало невиконання вимог інструкцій з охорони праці, зокрема, самим Позивачем. Також представник Відповідача зазначає, що вина підприємства ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (на момент настання нещасного випадку підприємство іменувалось КДГМК «Криворіжсталь») Актом не встановлена, тому вважати вину, як безумовну безпідставно. Виходячи з вищезазначеного, просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. 02 грудня 2020 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій Позивач вважає твердження представника Відповідача безпідставними та зазначає, що нещасний випадок стався у зв`язку із неналежною організацією охорони праці на підприємстві, зокрема з вини цілої низки працівників Відповідача, а саме, згідно з п.10 акту №2/2 від 19.01.1999р. форми Н-1 особами, які допустили порушення законодавства з охорони праці є: оператор ПУ-21 [PERSON] , яка порушила вимоги п.3.89 Інструкції про охороні праці для операторів ПУ-21; старший прибиральник гарячого металу [PERSON] , який порушив п.20.1 Положення СУОП на заводі; майстер [PERSON] , який порушив п.19.7 Положення СУОП на заводі; начальник стану [PERSON] , який порушив п.19.1 Положення СУОП на заводі. Також Позивач зазначає, що згідно з.п.8 акту №2/2 від 19.01.1999р. форми Н-1: устаткуванням експлуатація якого призвела до нещасного випадку є устаткування для чорної металургії, що додатково вказує на наявність підстав для відшкодування йому шкоди та на неналежну організацію охорони праці на підприємстві. Крім того, Позивач додає до відповіді на відзив перший аркуш довідки про визначення ступеню втрати професійної працездатності. Фактичні обставини, встановлені судом. З 11.02.1981 Позивач працював на КМК «Криворіжсталь» ім. В.І. Леніна, в подальшому КДЗ «Криворіжсталь-прокат», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», та 13.05.1999 був звільнений за станом здоров`я (а.с.12-14). 16 січня 1999 року на підприємстві відповідача, під час виконання Позивачем трудових обов`язків з ним стався нещасний випадок, про що було складено акт №2/2 від 19.01.1999 форми Н-1 (а.с 7-8). В пункті 6 Акту викладені обставини, за яких стався нещасний випадок, а саме: при прокатці арматурної сталі №10 на правому холодильнику трапився викид прутка, передній кінець якого попав під рейку і почав намотуватися на вал редуктора рухомих рейок, утворив петлі та розпочав затягувати метал на холодильнику. Оператор ПУ-21 [PERSON] викликала різника [PERSON] , при цьому не зупинила прокатку, чим порушила п.3.89 Інструкції по охороні праці для операторів ПУ-21. [PERSON] з допомогою сокири виконував розробку петлі і находився з боку очікуваного розпрямлення металу, чим порушив п.2.2.10 Інструкції по охороні праці для старших різників та різників гарячого металу. Перерубаний пруток силою пружності вдарив [PERSON] заподіявши йому розірвану рану правої голені з пошкодженням судин та нервів (а.с.7). Згідно з пунктами 7, 8, 9, 10 Акту причинами нещасного випадку є порушення вимог безпеки під час експлуатації та невиконання вимог Інструкції з охорони праці. Устаткування, експлуатація якого призвела до нещасного випадку устаткування для чорної металургії. Медичний висновок про діагноз ушкодження здоров`я потерпілого: розірвана рана правої голені з пошкодженням судин та нервів. Особи, які допустили порушення законодавства про охорону праці: оператор ПУ-21 [PERSON] порушила вимоги п.3.89 Інструкції про охороні праці для операторів ПУ-21; різник гарячого металу [PERSON] порушив п.2.2.10 Інструкції для старших різників та різників гарячого металу; старший прибиральник гарячого металу [PERSON] порушив п.20.1 Положення СУОП на заводі «Криворіжсталь-прокат»; майстер [PERSON] порушив п.19.7 Положення СУОП на заводі «Криворіжсталь-прокат»; начальник стану [PERSON] , який порушив п.19.1 Положення СУОП на заводі «Криворіжсталь-прокат» (а.с.8). У зв`язку з трудовим каліцтвом від 16 січня 1999 року, Позивачу встановлено 60% втрати професійної працездатності безстроково, що підтверджується довідкою ЛТЕК від 14 червня 200 року (а.с.9, 36). Нормативно-правове обґрунтування Згідно з нормами Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України). Крім того,\~статтею 46 Конституції України\~закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (рішення від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012). Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Події, які породили цивільне право [PERSON] на відшкодування моральної шкоди та стали підставою для звернення до суду з указаним позовом, мали місце до 01 січня 2004 року, тобто до набрання чинності ЦК України, тому з огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР 1963 року. Згідно зі статтею 440-1 ЦК Української РСР моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Необхідною умовою виникнення зобов`язання з відшкодування моральної (немайнової) шкоди, є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою в праві прийнято розуміти всяке применшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК Української РСР не визначає її поняття. Визначення цього поняття міститься в правових нормах спеціальних законів, що регулюють певні види суспільних відносин і передбачають право громадян та організацій на відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Стаття 440-1 ЦК Української РСР не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК Української РСР фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. У вказаній статті міститься пряма вказівка на те, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянинові або організації діяннями іншої особи, і порушила їх законні права, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду. Порушення законних прав, указаних в законі осіб, завжди є протиправним. Отже, неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні. У статті 440-1 ЦК Української РСР виявляється дія принципу генерального делікту, закріпленого в статті 440 ЦК Української РСР, в силу якого заподіяння шкоди признається протиправним, якщо особа не була уповноважена на її заподіяння. Стаття 440-1 ЦК Української РСР є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Оскільки моральна шкода, завдана позивачу у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, не відшкодовується ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ні Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472, ні Кодексом Законів про працю України (стаття 237-1 КЗпП набула чинності 13 січня 2000року) така моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК Української РСР та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Вказаний висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 210/3110/16-ц (провадження № 61-4983св18), який суд враховує при вирішенні цієї справи. У постановах Верховного суду України від 16 травня 2012 року у справі № 6-27цс12, від 24 грудня 2014 року у справі № 6-188цс14, від 18 березня 2015 року у справі № 6-24цс15 викладено правову позицію, згідно з якою правила відшкодування шкоди, в тому числі моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом, визначаються днем первинного встановлення МСЕК стійкої втрати працездатності, а не днем безпосередньо нещасного випадку на виробництві. З огляду на викладене при вирішенні справи про відшкодування моральної шкоди [PERSON] суд застосовує законодавство, яке діяло станом на день первинного встановлення МСЕК стійкої втрати працездатності позивачу, а не на день настання нещасного випадку. Такі правові висновки викладено і в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 210/2104/16-ц; від 5 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц. Висновки за результатами розгляду матеріалів справи На суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всім доказам, якими суд керувався при вирішенні позову. Актом №2/2 про нещасний випадок за від 19 січня 1999 року встановлено та підтверджено, що нещасний випадок стався із Позивачем при виконанні ним трудових обов`язків на підприємстві Відповідача. Вказаний акт не оскаржений Відповідачем. Ураховуючи, що внаслідок нещасного випадку на виробництві [PERSON] отримав трудове каліцтво, з 01 червня 200 року йому безстроково визначено ступінь втрати професійної працездатності - 60% внаслідок трудового каліцтва, призначено протезування, позивач перебував в трудових відносинах з КМК «Криворіжсталь» ім. В.І. Леніна правонаступником якого є відповідач, суд приходить до висновку, що саме на ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" покладається обов`язок відшкодувати позивачу завдану трудовим каліцтвом моральну шкоду, правові підстави для стягнення якої визначені статтею 440-1 ЦК УРСР. При цьому, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг моральних страждань позивача, пов`язаних з чисельними медичними оглядами та обстеженнями, проходженням медико-соціальних експертних комісій, необхідності протезування, відновлювальних процедур і лікування, наявність фізичного болю, що викликають складність при звичайних життєвих умовах, що підтверджуються письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, а так само і засади розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, Позивач переносить моральні страждання, оскільки нещасним випадком було назавжди порушено звичний спосіб його життя. Отримання травми та подальше постійне лікування, супроводжується сильним фізичним та моральним болем та стражданнями. Протягом цього часу він вимушений користуватись колясною, палицею, милицями, спеціальним ортопедичним взуттям, різними видами протезів, в тому числі для купання. З часу травмування Позивач позбавлений можливості повною мірою реалізовувати свої звички та бажання, втілювати в життя свої наміри в професійній сфері, повинен докладати додаткових зусиль та витрачати час для організації свого життя. Він постійно відчуває наслідки хвороби, що виражаються у больових відчуттях та зниженні функцій організму, що суттєво ускладнює задоволення буденних потреб. Вказане призводить до зниження якості життя Позивача, зменшення благ, які він мав до нещасного випадку. При цьому, розуміння того, що стан його здоров`я вже ніколи не відновиться завдає йому додаткових страждань. Перелічені негативні явища в житті Позивача переконливо доводять факт завдання Позивачу немайнової (моральної) шкоди внаслідок отриманого трудового каліцтва та стійкої втрати професійної працездатності, що є наслідком порушення законодавства про охорону праці зі сторони Відповідача. Таким чином, в даному випадку відповідач несе прямий обов`язок по виплаті позивачу відшкодування з приводу спричинення моральної шкоди. Суд не бере до уваги доводи зазначені у відзиві, а саме, що вина підприємства у настанні нещасного випадку відсутня, що в спірних правовідносинах не було встановлено вчинення з боку Відповідача будь-яких винних, неправомірних дій, що могли б призвести до виникнення нещасного випадку з Позивачем. У законодавстві була відсутня норма, котра б передбачала відшкодування моральної шкоди без прямої вино роботодавця. Крім того, Позивач не надав до суду належних доказів, які б підтверджували факт спричинення йому моральної шкоди. Вказані доводи спростовуються наступним. Відповідно до\~ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. З трудової книжки Позивача та Акту про нещасний випадок який стався із ним, встановлено, що Позивач працював у відповідача, нещасний випадок стався при виконанні ним трудових обов`язків та на території підприємства. Відповідно до статті 450 ЦК Української РСР організації і громадяни, діяльність яких пов`язана з підвищеною небезпекою для оточення (транспортні організації, промислові підприємства, будови, власники автомобілів та ін.), зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведуть, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» найбільш характерними ознаками джерела підвищеної небезпеки є: неможливість повного контролю зі сторони людини; наявність шкідливих властивостей; велика ймовірність завдання шкоди. Як вище судом зазначалось, згідно з пунктом 7 Акту, нещасний випадок стався внаслідок порушення вимог безпеки під час експлуатації сокири, холодильника та прокатці арматурної сталі, які є джерелом підвищеної небезпеки та належить Відповідачу, а також невиконання вимог Інструкції з охорони праці,. З огляду на вищезазначене, суд погоджується з твердженнями позивача про те, що відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу. Акт, складений за фактом настання нещасного випадку підприємством Відповідача не оскаржувався. Відповідачем не скористався обов`язком доведення відсутності своєї вини, та не надав до суду доказів, які б доводили відсутність вини підприємства. З письмових матеріалів справи встановлено, що позивач переносить моральні страждання, оскільки позбавлений можливості реалізувати свої звички та бажання, необхідність постійного використовувати різні протези, що призводить до зниження якості життя та зменшення благ, які Позивач мав до моменту отримання трудового каліцтва та втрати професійної працездатності. При визначенні розміру відшкодування, суд враховує роз`яснення, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", згідно чого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Так, обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд враховує, характер та обсяг його душевних та фізичних страждань, тривалість перенесених страждань; зміни в житті викликані втратою кінцівки та професійної працездатності, а тому вважає за можливе стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди, грошові кошти в сумі 150000,00 гривень. При зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Позивач подав позов про стягнення про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою. Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року справа № 761/11472/15-ц. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Відтак, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», пропорційно до задоволених вимог, суд стягує з відповідача з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» в дохід держави судовий збір в сумі 1500, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial