Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

Позивач АТ КБ "Приватбанк" звернувся в суд із даним позовом до відповідача [PERSON] , в позовній заяві вказавши, що 13.01.2014 року відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав заяву, згідно якої отримав кредит в розмірі 16000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», що викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Банком виконано зобов'язання по договору в повному обсязі, так як надано відповідачу кредит у визначеному розмірі. В порушення вищевказаних вимог, відповідач своєчасно не повернув банку грошові кошти для погашення заборгованості, чим не виконав належним чином свої зобов'язання за даним договором. Внаслідок порушення умов договору, станом на 06.06.2018р. у відповідача виникла заборгованість в розмірі 70293,67грн., з яких: 16982,10грн. - тіло кредиту; 25596,75грн. - відсотки за користування кредитом; 23891,31грн. - пеня; 500грн. - штраф (фіксована частина); 3323,51грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути із відповідача, а також понесені судові витрати. У наданому відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] вимог позивача не визнав та заперечив щодо задоволення позову у повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не прибув, подав суду клопотання, в якому зазначив, що позов підтримує та просить розгляд справи проводити у його відсутності. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не прибули, відповідачем надано суду заяву у якій він просив розгляд справи проводити у його та представника відсутності. Позов не визнає та просить у його задоволенні відмовити. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно договору від 13.01.2014р., укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем, останній отримав кредит у розмірі 16000грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно тарифів з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання, не погашав кредит, не сплачував відсотки, та згідно розрахунку заборгованості станом на 06.06.2018р. виникла заборгованість із кредитного договору в сумі 70293,67грн., з яких: 16982,10грн. - тіло кредиту; 25596,75грн. - відсотки за користування кредитом; 23891,31грн. - пеня; 500грн. - штраф (фіксована частина); 3323,51грн. - штраф (процентна складова). Судом встановлено, що відповідач порушив умови договору, не погасив заборгованість в добровільному порядку та у визначені договором строки. Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання повинні бути виконані належним чином в установлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Щодо посилання відповідача на те, що між банком та ним не було укладено кредитний договір, а заява-анкета із доданими Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, про свідчить відсутність її підпису на зазначених документах, суд зазначає наступне. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1ст. 626 ЦК України). Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України). З врахуванням наведеного, вказаний вище кредитний договір складається із заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 13.01.2014 року відповідачем було заповнено та підписано анкету-заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк». Також з тексту даної анкети-заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що [PERSON] погоджується з тим, що дана заява, разом з Пам'яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» становлять між позичальником та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомився та погодився з «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також з «Тарифами Банку», які були йому надані для ознайомлення у письмовому вигляді. Отже, відповідач, власним підписом, підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач прийняв викладені в анкеті-заяві умови договору, погодився з ними, на протязі всього часу з дня його укладення не оспорював його ні у цілому ні в частині окремих умов, користувався наданими банком грошовими коштами за допомогою платіжної картки, з заявою про небажання пролонгувати дію договору і картки до банку не звертався. У звязку з цим, вказані посилання відповідача щодо не укладення договору є безпідставними. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зокрема зазначав на позовну давність, які із перебігу її відносно пені. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Зважаючи на зазначене, в результаті неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1295цс16. Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідач періодично сплачував заборгованість за кредитним договором, останній раз 06.03.2018 року. З позовом банк звернувся до суду 04.09.2018 року, у звязку з цим банк звернувся з вимогами щодо стягнення заборгованості за кредитом та відсотками в межах трьохрічного строку позовної давності, тому підстави для застосування позовної давності до вказаних вимог відсутні. На підставі викладеного, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 16982,10грн. та процентами у розмірі 25596,75грн. підлягають задоволенню. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Таким чином, пеня це санкція, яка нараховується від першого дня прострочення виконання зобовязання й до того дня, доки зобовязання не буде виконане. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Згідно з п. 2.1.1.12.7.2 Умов та правил надання банківських послуг, у разі непогашення заборгованості минулого місяця до 25-го числа поточного місяця Клієнт сплачує пеню за несвоєчасне погашення кредитного ліміту в Пільговий період дорівнює діючої Базовою місячної процентній ставці від заборгованості на момент списання. Як вбачається з довідки заборгованості відповідач періодично здійснював часткове погашення кредитної заборгованості та після виникнення боргу почалось нараховування пені. Враховуючи, що банк звернувся до суду з позовом лише 04.09.2018 року, беручи до уваги наявність заяви відповідача про застосування позовної давності, то стягненню підлягає пеня в межах 12 місяців у розмірі 4190 грн. Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач нараховував відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер, у зв'язку з тим, що порушенням позичальником будь-якого грошового зобов'язання на строк понад 30 днів, що змушує позивача звернутись до суду з позовом, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку пеня. Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15. На підставі викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у сумі 46768, 85грн., з яких: 16982,10грн. - тіло кредиту; 25596,75грн. - нараховані відсотки за користування кредитом; 4190грн. - пеня. На підставі викладеного,

Outcome: partial