Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про скасування рішення про відмову у постановці на облік та прийняття нового рішення. Вимоги позовної заяви мотивує тим, що він є інвалідом 1 групи з 10.10.2017 року довічно у зв`язку з травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини, є ветераном війни, що підтверджується посвідченням від 21.06.2018 року, позивач проживає за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 18 кв.м. У зв`язку з інвалідністю 1 групи та не належними житловими умовами позивач має право на першочергове отримання житла. Однак, розпорядженням №139 від 02.03.2019 Деснянської районної адміністрації в м. Києві, позивачу було відмовлено у постановці на облік. Позивач вважає, що дана відмова адміністрації є не правомірною, оскільки відповідно до норм діючого законодавства України, позивач має право на поліпшення житлових умов, а отже має бути прийнятий на квартирний облік. З урахуванням наведеного, у діях Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, щодо відмови [PERSON] у прийнятті квартирний облік, позивач вбачає порушення своїх законних прав та інтересів, у зв`язку з чим просить визнати протиправним та скасувати розпорядження № 139 від 20.03.2019 Деснянської районної адміністрації в м. Києві про відмову у постановці на квартирний облік [PERSON] ; зобов`язати Деснянську районну адміністрацію в м. Києві постановити на квартирний облік [PERSON] , з урахуванням статусу особи з інвалідністю внаслідок війни 1 групи. Ухвалою судді від 08.07.2019 було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в підготовчому засіданні. Ухвалою судді від 12.09.2019 постановленої шляхом внесення до протоколу судового засідання було прийнято від позивача уточнену позову заяву, щодо змісту позовних вимог. Ухвалою судді від 12.09.2019 закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні позивач [PERSON] , та його представник [PERSON] , позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на зміст позовних вимог, а також уточнення, щодо нього. Представник відповідача- [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, просила відмовити в задоволенні позову, з підстав, що містить зміст письмового відзиву на позовну заяву, долучений до матеріалів справи. Заслухавши вступне слово позивача та представників сторін у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приймаючи до уваги письмові заяви сторін щодо предмета спору, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Стаття 15 ЦК України, передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно довідки, виданої Міністерством оборони ВЧ -Польова пошта В0676 про періоди участі особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, виданої сержанту [PERSON] , вбачається, що останній з 02.09.2016 по 21.11.2016 року; 28.11.2016 по 28.12.2016 року; безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. Судом було встановлено, що [PERSON] , 1976 р.н., виконуючи бойове завдання на території Донецької та Луганської областей, 28.12.2016 був госпіталізований з вибуховим пораненням із відривом правої нижньої кінцівки на рівні нижньої третини гомілки, багато уламковим вогнепальним переломом обох кісток правої гомілки, масивними пошкодженнями м`яких тканин, тощо, що підтверджується довідкою про обставини травми, випискою із медичної карти стаціонарного хворого. Судом встановлено, що [PERSON] , є особою з інвалідністю 1 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветернів війни - інвалідів війни, що підтверджується відповідним посвідченням, що видане 26.10.2017 серії [NUMBER] . Згідно довідки МСЕК серії АВ № 019883, [PERSON] , [INFO] , є інвалідом 1 групи, підгрупи «Б» з 10.10.2017 року довічно у зв`язку з травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини, - довічно. [PERSON] зареєстрований в квартирі [ADDRESS] . Крім [PERSON] в квартирі також зареєстровані члени його сім`ї [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] Квартира [ADDRESS] , розташована на 4 поверсі 16 поверхового будинку та складається із однієї кімнати жилою площею 18 кв.м., що підтверджується копією технічної характеристики технічного паспорту квартири. Позивач [PERSON] , звернувся до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації з заявою від 07.03.2019 про зарахування його на квартирний облік по категорії «УБД, інвалід 1 групи війни» з родиною, яка складається з трьох осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Заява позивача та додані до неї документи були розглянуті на засіданні громадської комісії з житлових питань при Деснянській районній в м. Києві державній адміністрації. За результатами комісійного розгляду заяви позивача, Деснянською районною в м. Києві державною адміністрацією 20.03.2019 було постановлено розпорядження № 139 про відмову в прийнятті на квартирний облік [PERSON] , та членій його сім`ї, що складається з трьох осіб. Згідно з Витягом з Розпорядження № 139 від 20.03.2019 року Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, [PERSON] відмовлено в постановці на пільговий квартирний облік на підставі ст. 34 Житлового кодексу Української РСР, пункт 13, 15, Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984№ 470, постанова виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів і президії Київської міської ради профспілок від 15.07.1985 № 582 «Про порядок застосування в м. Києві «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» 03.09.2019 від Представника відповідача - [PERSON] , надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого сторона відповідача заперечувала, щодо вимог позовної заяви мотивуючи це тим, що за результатами комісійного розгляду заяви позивача та доданих до неї документів, було прийняте рішення про відмову [PERSON] , у прийнятті на квартирний облік, оскаржуване в межах даної позовної заяви. За результатами вивчення документів, доданих позивачем [PERSON] до заяви від 07.03.2019, було встановлено, що сам позивач зареєстрований у м. Києві з 1993 року. Син позивача, [PERSON] , на день звернення позивача до відповідача з позовом був неповнолітнім, відтак вимога законодавця щодо проживання та прописки у м. Києві не менш, як 5 років, на нього не поширювалось. Отже, визначаючи потребу позивача у поліпшенні житлових умов, відповідач враховував сина позивача, як члена його сім`ї, який проживає разом з позивачем, має самостійне право на одержання жилого приміщення і бажає стати на облік разом з батьком. Разом з тим, з довідки від 07.02.2019 № 38 Виконавчого комітету Бузівської сільської ради вбачалось, що племінник позивача - [PERSON] у період з 03.09.1993 року по 19.04.2018 року був зареєстрований в селі Зелений Ріг Жашківського району Черкаської області, а у м. Києві зареєстрований з 04.05.2018. Отже, з огляду на те, що племінник позивача - [PERSON] зареєстрований у м. Києві менше 5 років, відповідач дійшов висновку, що його зарахування на квартирний облік не відповідатиме нормам діючого законодавства України. Приймаючи рішення про відмову Позивачеві прийнятті на квартирний облік, відповідач здійснював розрахунок жилої площі наступним чином. [PERSON] , зареєстрований у м. Києві з 1993 року, проживає у кімнаті жилою площею 18 кв.м., разом з сином, [PERSON] 18 кв.м. /2 особи = 9 кв.м. на 1 особу. З наведеного розрахунку вбачається, що позивач та його син забезпечені жилою площею у розмірі 9 кв.м. на одну особу, що відповідає рівню середньої забезпеченості громадян жилою площею в м. Києві, а тому не потребують поліпшення житлових умов і не підлягають зарахуванню на квартирний облік. Визначаючи потребу позивача у поліпшенні житлових умов, відповідач не взяв до розрахунку його племінника, [PERSON] , оскільки останній зареєстрований у м. Києві менш ніж 5 років. А тому, враховуючи викладені обставини, сторона відповідача вважає вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно зі ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло, але це право, як і кожне інше, має цінність, якщо може бути реалізовано, саме тому державу зобов`язано забезпечити захист суб`єктивних прав та законних інтересів громадян. Крім того, спірні правовідносини врегульовані такими спеціальними нормативними актами: ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їхнього соціального захисту»,Житловим Кодексом України, Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, які затверджені Радою Міністрів Української і Української республіканської ради професійних спілок № 40 від 11 грудня 1984 року. Частиною четвертою ст.2 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їхнього соціального захисту» встановлено, що нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними. Згідно ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їхнього соціального захисту», учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. Пунктом 11 ч. 2 ст. 7 вказаного Закону до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа: військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовців військових прокуратур, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України та стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, а також працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися до забезпечення проведення антитерористичної операції, до забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях і стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах та у період її проведення, під час забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів; У відповідності до п. 14 ч. 2 ст. 12 вказаного Закону учасникам бойових дій надаються такі пільги зокрема: першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов. Учасники бойових дій, які дістали поранення, контузію або каліцтво під час участі в бойових діях чи при виконанні обов`язків військової служби, забезпечуються жилою площею, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій, - протягом двох років з дня взяття на квартирний облік; Згідно ч. 1 п. 18 ст. 13 вказаного Закону особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам надається зокрема позачергове забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій. Відповідно до вимог ст. 31 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю. У статті 34 Житлового Кодексу Української РСР міститься перелік громадян, які визнаються такими, що потребують поліпшення житлових умов: 1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Кабінетом Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок; 2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам; 3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров`я Української РСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок; 4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів; 5) які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності; 6) які проживають у гуртожитках. Громадяни визнаються потребуючими поліпшення житлових умов і з інших підстав, передбачених законодавством. За змістом ст.36, ст.37, ст.38 Житлового Кодексу, облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється за місцем проживання, за місцем роботи, в окремих випадкахне за місцем проживання. Громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов: за місцем проживання - виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті; за місцем роботи - спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації і відповідного профспілкового комітету. При цьому беруться до уваги рекомендації трудового колективу. Рішення про взяття громадян на облік потребуючих поліпшення житлових умов за місцем роботи затверджується виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів. Статтею 43 ЖК УРСР передбачено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. За змістом ст. 47 ЖК УРСР нормажилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу. Згідно ст. 60 ЖК УРСР, правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень затверджуються Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок. Постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 № 470 затверджені Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР. Пунктом 8 Правил обліку громадян, встановлено, що квартирний облік здійснюється, як правило, за місцем проживання громадян у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів. Підпунктом п. 7 пункту 13 Правил на квартирний облік беруться громадяни, які потребують поліпшення житлових умов. Потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни: зокрема які проживають в одній кімнаті по дві і більше сім`ї, незалежно від родинних відносин, або особи різної статі старші за 9 років, крім подружжя ( в тому числі якщо займане ними жиле приміщення складається більш як з однієї кімнати). Пунктом 15 Правил, передбачено, що на квартирний облік беруться потребуючі поліпшення житлових умов громадяни, які постійно проживають, а також мають реєстрацію місця проживання у даному населеному пункті. Громадяни, які користуються правом першочергового і позачергового одержання жилих приміщень, беруться на квартирний облік при наявності передбачених Правилами підстав, незалежно від тривалості проживання у даному населеному пункті. Аналіз вказаних вище норм чинного законодавства свідчить про те, що громадяни, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, беруться на квартирний облік при наявності передбачених Правилами підстав, шляхом подачі до відповідного органу реєстрації за місцем проживання громадян заяви про взяття на квартирний облік. Таким чином, суд приходить до переконання, що позивач наділений правом на взяття на квартирний облік, оскільки останній користується правом першочергового одержання жилих приміщень, та позивачем виконано всі умови для прийняття відповідачем рішення про взяття його на квартирний облік, як такого, що користується правом першочергового одержання жилих приміщень, втім відповідачем, як встановлено матеріалами справи, відмовлено у задоволенні вказаного питання. Суд також враховує положення ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції були порушені, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Європейський суд з прав людини у своїй практиці зазначає, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, та знаходять засоби для їх вирішення ( "Хендісайд проти Сполученого Королівства", "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства"). Отже, створена Конвенцією система захисту покладає саме на національні органи влади необхідність запровадження заходів з усунення несправедливості. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] , будучи інвалідом 1 групи, підгрупи «Б» з 10.10.2017 року довічно у зв`язку з травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини, та особою яка потребує стороннього догляду і вказаний догляд йому надається саме його племінником - [PERSON] , при цьому сам позивач є зареєстрованим по м.Києву з 1993 року, а відтак мав право на прийняття на квартирний облік відповідачем. Разом з тим, відповідач, відмовляючи у прийнятті позивача на квартирний облік, зазначеним обставинам оцінки не надав, що в свою чергу свідчить про недоведеність відповідачем підстав для відмови в постановці на пільговий квартирний облік позивача. Крім того, судом враховано той факт, що позивачвимагає визнати протиправним та скасувати розпорядження Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 20.03.2019 № 139 «Про розгляд заяв громадян та організацій Деснянського району з квартирних питань», у розумінні розпорядчого документу. Проте, дане розпорядження містить 7 пунктів, з яких лише підпункт 3.2 пункту 3 стосується особисто прав позивача [PERSON] , решта пунктів: про прийняття на квартирний облік, відмову у прийнятті на квартирний облік, внесення змін в облікові справи громадян, стосується прав та обов`язків інших громадян. Скасування розпорядчого документу в цілому неухильно призведе до порушення прав інших громадян, оскільки створить для них певні юридичні наслідки у вигляді скасування розпорядчого документу про прийняття на квартирний облік. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення заявлених позивачем вимог та визнання розпорядження Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації №139 від 20.03.2019 частково протиправним та скасування в частині відмови у постановці на квартирний облік саме позивача [PERSON] та зобов`язання Деснянську районну в м. Києві державну адміністрацію постановити на квартирний облік позивача [PERSON] з урахуванням статусу особи з інвалідністю внаслідок війни І групи Враховуючи наведене та

Outcome: partial