Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою та уточнивши позовні вимоги просить: припинити участь [PERSON] в спільній частковій власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: м. Стрий вул. Б. Хмельницького 2/7; виділити в натурі приміщення: житлова «5», житловою площею 12,6 кв.м., що становить 24/100 реальну частину\~власник [PERSON] із квартири яка знаходиться за адресою: м. Стрий вул. Б. Хмельницького 2/7; в рахунок погашення боргу за договором позики від 09.01.2016 р. на користь [PERSON] звернути стягнення на виділене в натурі приміщення: житлова «5», житловою площею 12,6 кв.м., що становить 24/100 реальну частину із квартири яка знаходиться за адресою: м. Стрий вул. Б. Хмельницького 2/7; визнати за [PERSON] право власності на реконструйовану квартиру загальною площею 60,1 кв. м, житловою площею 43,5 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Стрий вул. Б. Хмельницького 2/8. В обґрунтування позовних вимог позивач покликаються на те, що між ним та його сусідкою [PERSON], відповідачкою по справі, 09.01.2016 р. було укладено договір позики. На підтвердження даного правочину, відповідачкою було надано розписку від 09.01.2016 р., про те, що нею отримано від нього 83250 грн. у вигляді безоплатної позики на умовах повернення та забезпечення. Також, даною розпискою, було передбачено, що у випадку неналежного виконання взятого на себе зобовязання, [PERSON], зобовязувалась в рахунок погашення позики передати у власність позивача належну їй на праві спільної часткової власності частину квартири. Кінцевим терміном повернення отриманих грошових коштів визначено 30.09.2017 р.. Так, в кінці жовтня він звернувся до [PERSON] з вимогою повернути позичені кошти, однак така залишилась проігнорованою відповідачкою. В усних розмовах [PERSON] покликалась на відсутність належної суми для погашення зобовязання. Враховуючи вищенаведене, а також те, що в позасудовому порядку у нього немає можливості врегулювати спір, тому вимушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, покликаючись на викладені в позові обставини. Зазначив, що належна [PERSON] частка в спільній частковій власності на квартиру, що знаходиться за адресою: м. Стрий вул. Б. Хмельницького 2/7 є ізольованою від часток інших співвласників, а технічні умови дозволяють приєднати таку до його квартири. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в поданому на адресу суду відзиві на позов, підтвердили наведені позивачем в позовній заяві обставини та в судовому засіданні позовні вимоги визнали. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що його довірителю відомо про вищевказаний позов. Останній проти його задоволення не заперечує. Представник відповідача [PERSON] міської ради Львівської області, будучи належним чином повідомлені судом про час та місце слухання справи в судове засідання не з»явились про причини неявки суд не повідомили. В підготовчому судовому засіданні представник міської ради проти задоволення позову не заперечила. Представник третьої особи Департаменту ДАБІ у Львівській області повторно в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Тому суд вирішив розгляд справи проводити за його відсутності, оскільки неявка останнього не перешкоджала судовому розгляду. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1\~ст. 11 ЦК України\~цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до п.1 ч.2\~ст. 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). \~Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. \~ Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1 ст.81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. \~ В судовому засіданні встановлено, що 09.01.2016 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики. На виконання договору позики позивач передав відповідачу грошову суму у розмірі 83250 (вісімдесят три тисячі двісті пятдесят) гривень, без сплати відсотків за користування зазначеними грошовими коштами на умові повернення та забезпечення до 30.09.2017 р.. На підтвердження цього відповідачем була надана розписка від 09.01.2016 р. із зазначенням істотних умов виконання договору. Також зясовано, що в жовтні 2017 р. позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення позики, однак, по теперішній час остання грошей не повернула та ухиляється від виконання свого зобов'язання. Відповідно до\~ст. 509 ЦК України\~зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони певну дію (сплатити гроші). Згідно\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк встановлений договором. Відповідно до п.1 ч.1\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно\~ст. 1047 ЦК України\~договір позики укладається в письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Також, п.3\~ст.208 ЦК України\~встановлює, що такий правочин повинен вчиняться у письмовій формі. Ч.1\~ст. 207 ЦК України\~вказує на те, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові 18 вересня 2013 року при розгляді справи №6-63цс13. Судом встановлено, що розписка від 09.01.2016 р. містить істотні умови договору позики між [PERSON] та [PERSON], а саме:\~кількість отриманих грошей, підставу для отримання грошей та умови виконання зобов'язання. Так, даною розпискою, зокрема, було передбачено, що у випадку неналежного виконання взятого на себе зобовязання, [PERSON], зобовязувалась в рахунок позики передати у власність позивача належну їй на праві спільної часткової власності частину квартири. Із представленого та долученого до матеріалів справи свідоцтва про право власності на квартиру від 29.03.1994 р. вбачається, що квартира, яка знаходиться за адресою: м. Стрий вул. Б. Хмельницького 2/7, дійсно належить на праві спільної часткової власності: [PERSON], [PERSON], [PERSON] /а.с.6/. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги щодо звернення стягнення на майно відповідачки та визнання права власності на нього за позивачем підлягають задоволенню. Так, у відповідності до ч.1\~ст.356 ЦК України\~власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з\~ст.361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч.1\~ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ч.3 тієї ж статті, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.366 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом. Судами вищих інстанцій не надавались роз'яснення стосовно питань щодо поділу квартир у багатоквартирних будинках, тому суд, за аналогією (на підставі правових позицій, висловлених Верховним Судом України у зв'язку з аналізом причин перегляду судових рішень у цивільних справах) у цій справі застосовує роз'яснення, які наведені в\~постанові Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок". Зокрема, пункт 6 зазначеної Постанови передбачає, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку (квартиру) з самостійним виходом. Окрім того, відповідно до розяснень\~Пленуму Верховного Суду України, пункт 14 Постанови "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.1995 р. № 20, квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. З висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з нерухомого майна №2149 від 25.09.2017 р. який складено [PERSON] міжрайонним бюро технічної інвентаризації вбачається, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підстав свідоцтва про право власності належить квартира №7 розташована в м. Стрий по вул.. Б. Хмельницького №2. Технічна характеристика: квартира №7 в складі 3-х житлових кімнат житловою площею 37,4 кв.м., загальною площею 52,0 кв.м., яка складається з: приміщення квартири: житлова «5», житловою площею 12,6 кв.м., що становить 24/100 реальну частину власник [PERSON]; приміщення квартири: кухня «1», житлова «2», санвузол «3», житлова «4», коридор «6», житловою площею 24,8 кв.м., загальною площею 39,4, що становить 76/100 реальну частину власник [PERSON], [PERSON]. За технічними показниками 24/100 частини обєкта є відокремленими мають окремий вхід /а.с.25/. Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що між позивачем та відповідачкою виникли зобовязальні правовідносини, які підтверджуються матеріалами справи. [PERSON] порушено та належним чином не виконано взятих на себе зобовязань. Тому, суд з врахуванням, того що 24/100 частини обєкта(квартири) є відокремленими мають окремий вхід та можуть бути виділені в натурі вважає за необхідним допустити виконання даного зобовязання в спосіб передбачений розпискою від 09.01.2016 р. Відповідно до ч.2 ст.362 ЦК України у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Також, в судовому засіданні встановлено, що вказані 24/100 частини обєкта протягом тривалого часу перебувають у фактичному користуванні [PERSON]. Окрім того, встановлено, що [PERSON] є власником суміжної квартири яка знаходиться за адресою: м. Стрий вул. Б. Хмельницького 2/8. Оскільки площа належної йому на праві власності квартири перестала забезпечувати потреби його сімї в житлі, ним була проведена реконструкція квартири шляхом знесення стіни, яка не була несучою, та обєднання виділеної із квартири 7(належна частка [PERSON]І.) частини із його квартирою в одне приміщення, в результаті чого загальна площа квартири 8(м. Стрий вул. Б. Хмельницького 2) склала 60,1 кв.м.. Що стверджується, долученим до матеріалів справи технічним паспортом на квартиру. Відповідно до\~ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до вимог ч.2\~ст.383 ЦК України, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Слід зазначити, що в розумінні частини першої\~статті 376 ЦК України\~самочинним будівництвом є не тільки новостворений обєкт, а й обєкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого обєкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій обєкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі об'єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними\~(пункт 3.4.1.Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 вересня 2003 року № 146 (далі\~Методичні рекомендації № 146). Поняття реконструкції обєкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм В.3.222009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295 (далі\~ДБН), відповідно до якого реконструкція\~це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій. Таким чином, норма частини першої\~статті 376 ЦК України\~підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об'єкта нерухомості, у результаті якої об'єкт набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо; розділ 3.4 Методичних рекомендацій № 146). Відповідно до Звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж квартири [ADDRESS], виконаного ФОП «Кравець Андрій Володимирович», «за результатами технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж квартири [ADDRESS] після проведеної реконструкції, а саме: приєднання житлової кімнати №4, площею 12,6 кв.м від суміжної квартири №7 встановлено відповідність обємно-планувальних рішень вимогам ДБН В.З.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт» та їх готовність до експлуатації /а.с. 59-80/. Згідно з технічним паспортом на квартиру [ADDRESS], виконаного на замовлення [PERSON], щодо якої власниками приєднано житлову кімнаті та не подано проектної документації на початок виконання будівельних робіт по реконструкції квартири. Квартира №8 на другому поверсі 2-о поверхового будинку загальною площею 60,1 кв. м, з яких житлова 43,5 кв. м /а.с. 57-58/. Отже, як вбачається з вищезгаданого технічного паспорта, що позивач здійснив реконструкцію належної йому квартир №8 в м. Стрий по вул. Б. Хмельницького, 2 шляхом здійснення виділення житлової кімнати з квартири №7 та приєднання її до квартири №8. За приписами ч.1ст.100 ЖК УРСР,\~переобладнання і перепланування жилого будинку і жилого приміщення провадяться з метою підвищення їх благоустрою і перетворення комунальних квартир в окремі квартири на сім'ю. Переобладнання і перепланування жилого приміщення допускаються за згодою наймача, членів сім'ї, які проживають разом з ним, та наймодавця і з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. Будівельні\~ж\~роботи з реконструкції спірної квартири проводились без\~відповідного\~дозволу\~на початок проведення будівельних робіт інспекцією ДАБІ у Львівській області\~та без належним чином затвердженої документації для проведення реконструкції. Згідно\~ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відтак в судовому засіданні беззаперечно встановлено, що позивач здійснив реконструкцію належної йому квартири №8 в м. Стрий по вул. Б. Хмельницького, 2 шляхом здійснення приєднання сусідніх приміщень. В результаті реконструкції квартира відповідає вимогам надійності і безпечної експлуатації; доказів того, що здійсненим покращенням житлових умов позивача порушені законні права власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку, не здобуто; відповідачі не заперечили, щодо виділення однієї кімнати з їхньої квартири та приєднання такої до квартири позивача та проти визнання права власності на спірну квартиру за позивачем. Тому обставин, які б перешкоджали визнанню за позивачем права власності на реконструйовану квартиру, суд не вбачає. Підсумовуючи, вказане самочинна перебудова квартири [ADDRESS] здійснена з дотриманням архітектурно-планувальних норм, та це не порушує права інших осіб, а тому за позивачем слід визнати право власності на таку.

Outcome: approved