Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування до відповідача Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, де третіми особами на стороні відповідача є служба у справах дітей Чернівецької міської ради, [PERSON], посилаючись на те, що рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 22.10.2013 № 580/18 вирішено надати суду висновок щодо доцільності позбавлення гр. [PERSON] батьківських прав по відношенню до його малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у зв'язку з тим, що він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (див. п.1.3 рішення). Вважає, що вказане рішення є протиправним, незаконним і таким, що підлягає скасуванню з наступних підстав. Так, прийняття відповідачем оскаржуваного пункту рішення є порушенням вимог ч.2 ст. 19 Конституції України, відповідно до якої органи влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Крім того, прийняття такого протиправного рішення суб'єктом владних повноважень є порушенням ст.8 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», якою передбачено, що основними обов'язками посадових осіб місцевого самоврядування є: додержання Конституції і законів України, інших нормативно-правових актів, актів органів місцевого самоврядування; забезпечення відповідно до їх повноважень ефективної діяльності органів місцевого самоврядування; недопущення дій чи бездіяльності, які можуть зашкодити інтересам громадян, інтересам місцевого самоврядування та держави. Як вказує позивач, оскаржуване рішення було прийнято з використанням повноваження не з тією метою, з якою це повноваження надавалося виконкому Чернівецької міської ради, воно є необґрунтованим, тобто прийнято без урахування тих обставин, які мають значення для прийняття рішення, воно є упередженим, недобросовісним і не розсудливим. Це рішення прийнято без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілей, на досягнення яких спрямовано це рішення. З висновку органу опіки та піклування від 24.10.2013 р. № 01/02-24/1059 вбачається, що в якості обґрунтування необхідності позбавлення гр. [PERSON] батьківських прав по відношенню до його малолітньої дитини [PERSON], [INFO], наведено таку обставину як «мета соціального захисту інтересів малолітнього». З цього приводу позивач зазначає, що у даній справі позбавлення батьківських прав, як крайній засіб втручання держави у право [PERSON] на повагу до його сімейного життя, не може переслідувати мету соціального захисту інтересів малолітнього [PERSON], оскільки батько, який бажає зберегти тісні сімейні зв'язки зі своїм сином, жодним чином не може зашкодити соціальному захисту останнього. Крім того, позивач зазначає, що фактичні обставини, які свідчать про необґрунтованість, протиправність та незаконність оскаржуваного рішення відповідача полягають в наступному: з поштових електронних переказів гр. [PERSON] вбачається, що він, як батько малолітньої дитини [PERSON], систематично, протягом 2011- 2013 p.p., виконує свої аліментні зобов'язання. Основною причиною виникнення заборгованості по сплаті аліментів є та обставина, що гр.[PERSON] не працює, оскільки хворіє та часто знаходиться на лікуванні, що підтверджується численними медичними довідками, у нього діагностовано хронічний попереково-крижовий радикуліт з вираженим больовим м"язевотонічним, нейродистонічним синдромом, легким парезом правої сторони. В [PERSON] в 2010 році виявлено дискектомію, він регулярно лікується в стаціонарі та амбулаторно, неодноразово був госпіталізований у зв'язку з погіршенням стану здоров'я. Всі вищевказані обставини об'єктивно підтверджуються і результатами МРТ П-К.В.Х. Серйозність захворювання гр.[PERSON] розглядалася на засіданні медико-соціальної експертної комісії (МСЕК), яка встановила III (третю) групу інвалідності. Так, відповідно до довідки MCEК від 18.04.2012 p., серія 10 AAA № 342686 гр.[PERSON] протипоказана важка фізична праця та вібрація, рекомендовано легка праця без тривалих стато-динамічних навантажень. [PERSON] був двічі прооперований у зв'язку з його захворюванням. Як вказано в позовній заяві, все вищевикладене свідчить про те, що основною причиною виникнення заборгованості по сплаті аліментів є та обставина, що гр.[PERSON] не працює, оскільки хворіє та часто знаходиться на лікуванні, у зв'язку з чим вимушений витрачати значні кошти на придбання медикаментів, які призначаються лікарями. Тому в даному випадку наявні об'єктивні (такі, які не залежать від волі гр.[PERSON].) причини неналежного виконання аліментних зобов'язань. Крім того, на утриманні гр.[PERSON] знаходиться ще одна дитина - гр.[PERSON] [INFO], яка народилася у зареєстрованому шлюбі з гр.[PERSON] Отже факт наявності заборгованості по сплаті аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] не може розцінюватися як ухилення батька від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, у тому розумінні, в якому цей термін вжитий у п.2 ч.1 ст.164 СК України. Що стосується висновків відповідача, а також Служби у справах дітей, що [PERSON] не відвідує сина, не цікавиться його життям і взагалі не приймає участі у вихованні дитини, позивач зазначає, що згідно пояснень гр.[PERSON], та гр. [PERSON], які проживають за адресою: [ADDRESS], гр. [PERSON], який проживає за адресою: [ADDRESS], а також пояснень самого [PERSON], його колишня дружина [PERSON] та члени її сім'ї систематично перешкоджають у побаченні з малолітнім сином [PERSON], у зв'язку з чим він не має реальної можливості приймати часть у вихованні дитини. З позовом про усунення перешкод у вихованні дитини [PERSON] не звертався, оскільки є прихильником мирного вирішення будь-яких проблем і тим більше не хотів травмувати психіку малолітньої дитини, а також завдавати колишній дружині зайвих клопотів пов'язаних із судовим розглядом справи. Позивач вважає, що позбавлення батьківських прав не може сприяти розвиткові сімейного зв'язку і забезпечувати правовий та соціальний захист дитини з метою її інтегрування в сім'ю. Однак у даній справі відповідач, приймаючи рішення про надання суду висновку про можливість позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до його малолітньої дитини [PERSON], вчинив так, щоб значно послабити існуючий сімейний зв'язок між батьком та малолітньою дитиною, що не може вважатися необхідним у демократичному суспільстві за наявних фактичних обставин справи. Оскаржуване рішення відповідача прийнято у відсутності [PERSON], якого не було запрошено на засідання виконавчого комітету Чернівецької міської ради, що відбулося 22.10.2013 р. На основі викладеного позивач просить визнати незаконним і скасувати п.1.3 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 22.10.2013 р. № 580/18, яким вирішено надати суду висновок щодо доцільності позбавлення гр.[PERSON] батьківських прав по відношенню до його малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у зв'язку з тим, що він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Представника відповідача, вона ж і представник третьої особи , в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні. Зауважила на тому, що заяви про те, що вони хочуть бути присутніми на засіданні виконкому міської ради при розгляді спірного питання - ніхто не подавав. Стосовно засідання комісії з питань захисту прав дитини при Чернівецькому міськвиконкомі від 09.10.2013 р., яке передувало винесенню оскаржуваного рішення, де було ухвалено надати висновок про доцільність позбавлення позивача батьківських прав, то дійсно троє з членів комісії були проти винесення такого рішення, серед яких були і голова комісії Гайсенюк В.Я. та його заступник Сабадаш Г.Г. Однак рішення було ухвалено більшістю голосів. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні вказала, що позивач на протязі п»яти років не поздоровляв сина з святами та днями народження. Коли позивач був прооперований, вона з дитиною навідувала його в лікарні. Сварка, яка переросла в бійку, дійсно відбулась між нею та позивачем 5 років тому. Крім того, [PERSON] в судовому засіданні вказала, що згідно з рішенням суду позивач зобов'язаний платити аліменти на її користь на утримання дитини. З осені 2010 року він заплатив 500 грн., потім 300 грн., після чого почав платити по 150 грн., а в подальшому взагалі не платив декілька років. На даний час позивач платить по 200 грн. в місяць. За позивачем рахується заборгованість по сплаті аліментів в сумі біля 18000 грн. А також вказала, що в 2011 та в 2012 роках вона зверталась до позивача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини на відпочинок за кордон, але позивач їй відмовив. Просила відмовити в задоволенні позову. Допитаний в судовому засіданні як свідок позивач - [PERSON] вказав, що йому перешкоджають в спілкуванні з сином, однак до органів опіки по даному питанню він не звертався. Коли він приходив до будинку колишньої дружини, де перебуває дитина, то йому не відчиняли двері, хоча він бачив, що світло в будинку горіло. З цього приводу він телефонував колишній дружині [PERSON], однак остання відмовляла в побаченні з сином, мотивуючи тим, що він не спроможний доглянути дитину. В грудні 2012 року він з його товаришем [PERSON] на свято [PERSON] прийшли до будинку [PERSON] щоб поздоровити дитину. Тривалий час стукали та дзвонили, однак двері їм ніхто не відчинив. Не заперечував того факту, що вони з його колишньою дружиною [PERSON] дійсно не спілкуються. А також не заперечував того, що коли йому зробили операцію в 2010 році, то [PERSON] з дитиною приходила до нього в лікарню. В грудні 2010 року , коли [PERSON] взагалі перестала давати йому дитину, він мав намір звернутися до органів опіки, але на той час в нього не було прописки. Коли ж через пів року він зробив прописку, до органів опіки вже не звернувся, бо знову почав хворіти. На даний час він є інвалідом 3-ї групи і отримує пенсію. [PERSON] ствердив, що саме наявність у нього ряду хвороб та витрачання на лікування значних коштів заважає йому в повному об»ємі виконувати свої аліментні зобов»язання. Кожен місяць він сплачує біля 250 грн. аліментів на утримання дитини. Крім цього, [PERSON] не заперечував того факту, що в вересні 2012 року він відпочивав в Криму, однак пояснив, що проживав там у рідні і лікувався. А також проходив лікування в Криму і в жовтні 2013 року, а саме проживав у брата, а в санаторії проходив процедури. Разом з тим, [PERSON] пояснив, що у нього на утриманні перебуває ще одна малолітня дитина. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що він являється другом позивача [PERSON], який неодноразово йому скаржився, що йому не дають спілкуватися з сином [PERSON]. Ствердив, що 2012 році вони разом з позивачем прийшли до будинку колишньої дружини позивача щоб поздоровити його сина на св»ято [PERSON], проте двері їм ніхто не відчинив, хоча вони дзвонили та стукали. При цьому світло в будинку горіло. Крім цього влітку, після дня народження дитини вони також заходили до будинку, де проживає син позивача, однак дома нікого не було. Це було в той період коли [PERSON] перебував в лікарні, а будинок [PERSON] знаходиться біля лікарні. А також свідок [PERSON] ствердив в судовому засіданні, що у позивача хворобливий стан здоров»я, була спинна грижа і він отримав інвалідність. Разом з тим, йому відомо , що позивач крім пенсії має і додаткові заробітки. Зокрема, іноді таксує. А також йому відомо, що позивач возив в Крим клієнтів. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що він працює директором ДЮСША №4, яка знаходиться по сусідству з будинком [PERSON] Підтвердив, що йому відомий той факт, що між [PERSON] та її колишнім чоловіком дійсно одного разу відбулась на вулиці сварка, яка переросла в бійку. Останні роки він не бачив, щоб батько [PERSON] гуляв з сином на вулиці. На скільки йому відомо, вихованням сина займаються мати і бабуся. А також повідомив, що йому відомо, що [PERSON] влітку два роки підряд відпочивав в Криму. Суд, вислухавши пояснення сторін та покази свідків, а також дослідивши письмові пояснення по справі, приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження дитини серії 1-МИ № [NUMBER] [PERSON] його батьком являється позивач [PERSON] ( а.с. 45). Як вбачається з свідоцтва про розлучення серії 1-МИ № [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 15 липня 2009 року ( а.с. 43). Згідно рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 27 жовтня 2010 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 01 березня 2010 року в частині визначення розміру аліментів змінено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 400 грн. щомісяця, до досягнення дитиною повнолітня, а також стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 200 грн. щомісяця, до досягнення дитиною 3-річного віку ( а.с. 49). Відповідно до довідки Садгірського відділу державної виконавчої служби Чернівецького МУЮ від 19.09.2013 року № 14207-05-36/4 - заборгованість по виконанню виконавчого листа № 2-37/10 від 13.01.2011р. виданого Садгірським районним судом м. Чернівці про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 400,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття та 200, 00 грн. щомісячно на ії утримання до досягнення дитиною 3-річного віку, станом на 19.09.2013 р. складає 18250 грн. ( а.с. 50). Однак, з наявних в матеріалах справи ксерокопій поштових електронних переказів вбачається, що [PERSON], як батько малолітньої дитини [PERSON], протягом 2011- 2013 pоків частково виконував свої аліментні зобов'язання (а.с. 6-8). Зазначеного в судовому засіданні не заперечувала і третя особа [PERSON] Крім цього, як вбачається з квитанції № 0265, яка наявна в матеріалах справи, позивач під час розгляду справи в судовому засіданні сплатив 4000 грн. в рахунок погашення заборгованості па сплаті аліментів ( а.с. 125). Разом з тим, судом встановлено, що [PERSON] являється інвалідом третьої групи, йому протипоказана важка фізична праця та вібрація, рекомендовано легкий труд без тривалих стато-динамічних навантажень, що підтверджується відповідною довідкою серії 10 ААА № 342686 (а.с. 15). А також ряд наявних в матеріалах позову ксерокопій письмових медичних документів та заключень - додатково свідчать про хворобливий стан здоров»я позивача (а.с. 9-14). Крім цього, судом встановлено, що на утриманні [PERSON] перебуває ще одна малолітня дитина - [PERSON], [INFO], що вбачається з свідоцтва про народження серії І-МИ № [NUMBER] (а.с. 16). Згідно витягу з рішення від 22.10.2013 № 580/18 Виконавчого комітету ЧМР « Про надання висновків органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадян» - було вирішено надати суду висновки щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадян: [PERSON] - батька малолітнього [PERSON], [INFO], в зв'язку з тим, що він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини ( а.с. 24). Відповідно до висновку органу опіки та піклування від 24.10.2013 року № 01/02-24/1058 Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] - з метою соціального захисту інтересів малолітнього, орган опіки та піклування виконавчого комітету ЧМР вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], по відношенню до малолітньої дитини [PERSON], [INFO] ( а.с. 25). При цьому, як вбачається з протоколу № 17 засідання комісії з питань захисту прав дитини при Чернівецькому міськвиконкомі від 09.10.2013 року - при розгляді матеріалів щодо надання висновків до суду про доцільність позбавлення батьківських прав була присутня мати [PERSON], яка проживає в [ADDRESS]; представник батька - [PERSON], який діє на підставі довіреності та в інтересах [PERSON], та адвокат матері дитини - [PERSON]. На засіданні комісії встановлено, що батьки перебували в шлюбі. Від шлюбу є дитина [PERSON], [INFO]. Відповідно до заяви матері [PERSON] батько дитини вихованням не займається, заборгованість по несплаті боргу по аліментам становить 17050,50 грн. [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, про що [PERSON] надала відповідні підтвердження ( довідка про борг, інформація психолога, пояснення свідків), на що батько пояснює, що основною причиною виникнення заборгованості по сплаті аліментів є та обставина, що він не працює, часто хворіє та знаходиться на лікуванні, є інвалідом ІІІ групи. Вважає, що в даному випадку наявні об"єктивні причини, такі, які не залежать від його волі. Крім того, [PERSON] пояснює, що колишня дружина та члени її сім"ї систематично перешкоджали у побаченнях із малолітнім сином, у зв"язку із чим він не має реальної можливості приймати участь у вихованні дитини. До органів опіки не звертався, оскільки вважав, що буде мати можливість мирно вирішити будь-які проблеми та не хотів травмувати психіку сина. Дане питання розглядається в черговий раз. Зазначене питання було поставлено на голосування, в результаті чого ухвалили: надати до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав 8 членів комісії, проти чого проголосували троє членів комісії ( а.с. 88). На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення прийнято без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів сторін та дитини, а також цілей, на досягнення яких спрямовано це рішення. За змістом ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Задовольняючи позов, суд враховує інтереси дитини, характер винної поведінки відповідача, наявність перешкод у повноцінному спілкуванні з дитиною, а також те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Пленум Верховного суду України в п.15 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз»яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об»єктивного з»ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Суд вважає, що в даному випадку висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення позивача батьківських прав здійснено без достатнього з»ясування питання ставлення батька до виховання дитини. З поштових електронних переказів [PERSON], а також квитанції, прилученої в судовому засіданні, вбачається, що позивач як батько неповнолітньої дитини [PERSON] частково виконує свої аліментні зобов'язання. Основною причиною виникнення заборгованості по сплаті аліментів є та обставина, що гр.[PERSON] офіційно не працює, є інвалідом третьої групи, має на утриманні ще одну малолітню дитину, а також його хворобливий стан здоров»я, що підтверджується наявними в матеріалах справи медичними документами. Той факт, що позивачем під час розгляду справи в судовому засіданні було сплачено 4000 грн. в рахунок погашення заборгованості па сплаті аліментів, на думку суду, також свідчить про прагнення позивача до належного виконання своїх обов»язків як батька дитини. А сама по собі заборгованість по сплаті аліментів не може бути підставою для винесення рішення про позбавлення батьківських прав. Суд вважає, що оскаржуване рішення про надання висновку щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав не може сприяти розвиткові сімейного зв'язку і забезпечувати правовий та соціальний захист дитини з метою її інтегрування в сім'ю, а також не може вважатися необхідним у демократичному суспільстві за наявних фактичних обставин справи. Посилання представника відповідача та третьої особи на фактори, які можна розцінювати як ухилення позивача від виховання дитини, самі по собі не дають підстав для висновку щодо свідомого нехтування ним своїми обов»язками. А показання третьої особи та її представника на те, що позивач не надав згоду на виїзд дитини за кордон, також не може бути підставою для позбавлення останнього батьківських прав. Позбавлення батьківських прав, як крайній засіб втручання держави у право [PERSON] на повагу до його сімейного життя, не може переслідувати мету соціального захисту інтересів малолітнього [PERSON], оскільки батько, який бажає зберегти сімейні зв'язки зі своїм сином, на думку суду, не може зашкодити соціальному захисту останнього. З огляду на наведене суд, ураховуючи характер винної поведінки позивача, його ставлення до дитини, наявність певних перешкод у спілкуванні з дитиною, а також те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який не відповідає інтересам дитини, приходить до висновку, що оскаржуване рішення є передчасним, необґрунтованим та, відповідно, незаконним, у зв»язку з чим підлягає скасуванню.

Outcome: approved