Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

Направленим позовом, вимоги за яким неодноразово змінювались та збільшувались (а.с.60-65, 80-85, 101-106), прокурор в інтересах держави в особі Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області (надалі за текстом сільська рада) просив суд ухвалити рішення, яким: скасувати реєстрацію права власності [PERSON] (надалі за текстом відповідач 1) на вищевказаний обєкт нерухомості, проведену згідно договорів купівлі-продажу земельної ділянки від 19 лютого 2014 року за № 574; витребувати у Їлмаз Ендер (надалі за текстом відповідач 2) на користь сільської ради земельну ділянку площею 0,0835 га, кадастровий номер 1822083000:07:002:1416, що знаходиться на території названої сільської ради; скасувати реєстрацію права власності Їлмаз Ендер на дану земельну ділянку, проведену згідно договорів купівлі-продажу земельної ділянки від 8 червня 2016 року за № 3554. Як на підставу звернення до суду з даним позовом та у його обґрунтування прокурором зазначено наступне. Судовим рішенням скасовано рішення сільської ради в частині надання попередньому власнику спірної земельної ділянки (власник, що згодом відчужила земельну ділянку відповідачу 1) та визнано недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку, виданого на імя такого власника. В подальшому позивачем було встановлено, що вказане рішення суду виконане не було, адже попередній власник земельної ділянки за деякий час до його ухвалення відчужила спірну земельну ділянку відповідачу 1, а остання, в свою чергу, згодом відчужила її відповідачу 2. Таким чином, продовжує автор позову, права держави з боку відповідачів порушені, а тому підлягають судовому захисту. У судовому засіданні прокурор заявлені вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити з наведених у позовній заяві підстав. Представники відповідачів щодо задоволення позову заперечили, адже вважають його безпідставним, а вимоги, предявленні до їх довірителів, вважають таким, що жодним чином останніх не стосуються, оскільки на даний час правомірність набуття попереднім власником спірної земельної ділянки в установлено законом порядку не спростована. Третя особа у даній справі спрямувала до суду заяву про розгляд даної справи за її відсутності і при вирішенні спору поклалась на розсуд суду. Заслухав пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідив надані ними докази, судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідно ним правовідносини. Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 25 лютого 2014 року (а.с.12-14), серед іншого, скасовано рішення 36 сесії 5 скликання Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 7 квітня 2010 року в частині надання [PERSON] у власність земельної ділянки площею 0,0835 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та визнано недійсними та скасовано державну реєстрацію державного акту на право власності на земельні ділянку на ім'я [PERSON] серії "ЯЛ" № 547950 від 7 червня 2010 року. Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 23 червня 2014 року (а.с.15-16) вищевказане рішення суду першої інстанції залишене без змін. 19 лютого 2014 року між [PERSON] та відповідачем 1 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, за яким [PERSON] відчужила відповідачу 1 земельну ділянку площею 0,0835 га кадастровий номер 1822083000:07:002:1416, що знаходиться по вул. Труда, 30/1 в с. Іванівка Житомирського району Житомирської області (а.с.20). Цього ж дня відповідач 1 зареєструвала право власності на зазначену земельну ділянку (а.с.20, зворот). 8 червня 2016 року між відповідачем 1 та відповідачем 2 укладено договір купівлі-продажу вищевказаної земельної ділянки, за яким її новим власником, зокрема і станом на 3 жовтня 2016 року (а.с.54), став відповідач 2. 1 грудня 2016 року апеляційний суд Житомирської області ухвалив рішення (а.с.107-108), яким скасував згадуване вище рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 25 лютого 2014 року в частині скасування рішення 36 сесії 5 скликання Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 7 квітня 2010 року у частині передачі [PERSON] у власність земельної ділянки площею 0,0835 га для будівництва та обслуговування житлового будинку по вул. Труда, 30/1 у с. Іванівка Житомирського району Житомирської області, визнання недійсним та скасування державної реєстрації державного акту на право власності на земельну ділянку на імя [PERSON] серії "ЯЛ №547950" від 7 червня 2010 року, та ухвалив в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. Правовідносини, що склались між сторонами у даній справі, врегульовані наступними положеннями актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст.ст. 15-16 ЦК України). За змістом ч.ч. 1-2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності (ч. 1 ст. 386 ЦК України). Крім цього, процесуальним законом передбачено наступне. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. (ч. 1, ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 61 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову беручи до уваги наступне. Як установлено судом в ході розгляду даної справи і не заперечувалось сторонами, за рішенням суду було скасовано рішення органу місцевого самоврядування, зокрема, в частині надання попередньому власнику [PERSON] спірної земельної ділянки та визнано недійсним державний акт, виданий на імя останньої, на право власності на таку нерухомість. Згодом, рішенням суду апеляційної інстанції в цій частині рішення суду першої інстанції скасовано. Як убачається з наданих сторонами доказів таке судове рішення, на момент ухвалення даного рішення суду, набрало законної сили, адже іншого наведено та відповідно досліджено судом не було. Тобто, на даний час, підстав вважати, що [PERSON] у свій час право власності набуте неправомірно, немає. Звідси немає підстав вважати і те, що усі подальші відчуження спірної земельної ділянки були неправомірними, а відтак правові підстави для задоволення предявлених до відповідачів позовних вимог відсутні. Беручи до уваги те, що позов не підлягає до задоволення, понесені позивачем судові витрати до розподілу не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed