Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-18 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася з заявою до суду, в якій зазначила, що вона є дружиною [PERSON], який постійно проживав у [INFO]. Її, заявника, чоловік помер у віці 64 роки 25 грудня 2017 року у м.Харцизьк Донецької області. Після смерті [PERSON] центральною міською лікарнею м.Харцизька 25 грудня 2017 року було видане лікарське свідоцтво про смерть №76, на підставі якого 26 грудня 2017 року їй, заявнику, Харцизським міським відділом запису актів громадянського стану Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції ДНР було видане свідоцтво про смерть [PERSON] серії ДНР №093509. Зазначене лікарське свідоцтво і свідоцтво про смерть були видані органами, які знаходяться на тимчасово окупованій території України, тому для реєстрації в законному порядку факту смерті свого чоловіка заявник, будучи тимчасово зареєстрованою як внутрішньо-переміщена особа у звязку з проведенням антитерористичної операції, у м.Пологи Запорізької області по вул.Лугова,13, звернулася до Пологівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану, де їй було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть її чоловіка у звязку з тим, що заявником для підтвердження факту смерті предявлені документи, форма яких не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України. Просить суд постановити рішення, яким встановити факт смерті її чоловіка [PERSON]., [INFO], який помер 25 грудня 2017 року у м.Харцизьк Донецької області, Україна. Заявник [PERSON] у судовому засіданні підтримала свою заяву, просила задовольнити її з зазначених у заяві підстав. Будучи допитаною в якості свідка на підставі ст.92 ЦПК України [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] є її чоловіком. Чоловік проживав разом з нею, заявником, у м.Харцизьк Донецької області, по вул.Патона,54. [PERSON] як особа пенсійного віку був тимчасово зареєстрованим у [INFO]. [PERSON] помер вдома 25 грудня 2017 року. Цього дня до них додому приходив лікар, який встановив погіршення стану здоровя [PERSON] Через декілька годин того ж дня [PERSON] помер. Вона, заявник, отримала лікарське свідоцтво про смерть свого чоловіка, на підставі яких у м.Харцизьк у відділі ЗАГС вона отримала свідоцтво про смерть. Вона здійснила поховання чоловіка на кладовищі у м.Харцизьк, район «Гірний». При зверненні до Пологівського відділу РАЦС їй відмовили письмово в видачі свідоцтва про смерть її чоловіка і порадили звернутися з відповідною заявою до суду. Начальник Пологівського районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області [PERSON] як керівник заінтересованої особи надала в судове засідання письмову заяву, в якій просить заву [PERSON] розглянути у відсутність представника Пологівського районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Не заперечують проти задоволення заяви [PERSON] при постановленні судом рішення у разі додержання вимог, необхідних для повного складення актового запису про смерть. Суд, вислухав [PERSON] як заявника і свідка, беручи до уваги думку заінтересованої особи, дослідивши письмові докази, встановив наступне. Судом встановлено з копії свідоцтва про шлюб на а.с.12 і з паспортних даних заявника на а.с.6,зворот, що [PERSON] є дружиною [PERSON] [PERSON] помер 25 грудня 2017 року у м.Харцизьк Донецької області, що підтверджується копією лікарського свідоцтва про смерть №76, виданого центральною міською лікарнею м.Харцизька 25 грудня 2017 року, а також копією свідоцтва про смерть серії ДНР №093509, виданого Харцизським міським відділом запису актів громадянського стану Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції ДНР (а.с.8). Причиною смерті [PERSON] в лікарському свідоцтві про смерть (а.с.9) зазначено «хронічна серцева недостатність; атеросклеротичний кардіосклероз; ішемічна хвороба серця ». [PERSON] звернулася до Пологівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області, де їй 18 січня 2018 року письмово було відмовлено в проведенні державної реєстрації смерті її чоловіка у звязку з тим, що заявником предявлені документи, форма яких не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08 серпня 2006 року №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024 (а.с.13). Факт взяття на облік [PERSON] як внутрішньо переміщеної особи у м.Пологи Запорізької області по вул.Лугова,13 підтверджено заявником копією довідки від 13 жовтня 2016 року №2318/8882 (а.с.7). Факт взяття на облік [PERSON] як внутрішньо переміщеної особи у м.Пологи Запорізької області по вул.Лугова,13 підтверджено копією довідки від 13 жовтня 2016 року №2318/8881 (а.с.10). Факт смерті свого чоловіка [PERSON], крім зазначеного вище, підтверджує фотографіями з місця поховання [PERSON] (а.с.14-17). Громадянство України померлого [PERSON] підтверджено копією паспорту громадянина України на його імя серії ВВ №436254, виданого Харцизьким МВ УМВС України в Донецькій області 30 квітня 1998 року (а.с.11). На підставі п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Суд керується також положеннями ч.1 ст.317 ЦПК України, якою визначено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Даючи оцінку допустимості доказів - документів, виданих на тимчасово окупованій території України, суд керується частиною 2 статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також статтею 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м.Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Враховуючи, що норми статті 317 ЦПК України спрямовані на забезпечення прав осіб, які проживають на території, де не здійснюють діяльність органи державної реєстрації актів цивільного стану, суд керується тим, що тимчасово окуповані населені пункти визначені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення", серед яких є м.Харцизьк Донецької області. Разом із тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСЛП), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Тому суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, Молдови та Росії, де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Відтак, суд як виняток приймає до уваги дані про смерть (дату, місце), які зазначені у вищенаведених документах, виданих на окупованій території, так як наведені обставини смерті особи також підтверджуються показаннями заявника, допитаного як свідка. Таким чином, на переконання суду, дослідженими у справі доказами доведено факт смерті [PERSON] в м.Харцизьк Донецької області, та підтверджено неможливість реєстрації такого факту в органах реєстрації актів цивільного стану України, у зв'язку з чим заява підлягає задоволенню. Встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території має юридичне значення для заявника, оскільки необхідне їй для отримання державної соціальної допомоги і оформлення своїх спадкових прав. Згідно ч.4 ст.317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved