Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

Заступник керівника Голованівської окружної прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Національної академії медичних наук України та Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова Національної академії медичних наук України» до [PERSON] про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, посилаючись на те, що вироком Голованівського районного суду Кіровоградської області від 15 травня 2020 року у кримінальному провадженні №12019120240000063 обвинуваченого [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого [PERSON] звільнено від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки. Вироком Кропивницького апеляційного суду від 10 вересня 2020 року апеляційну скаргу прокурора задоволено частково, вирок Голованівського районного суду скасовано в частині призначення покарання. [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Виключено з мотивувальної частини вироку обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. В результаті вчинення злочину, у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями та їх наслідками потерпілий [PERSON] упродовж 12 ліжко-днів з 19.05.2019 по 21.05.2019 (2 ліжко-дні), та з 25.06.2019 по 05.07.2019 (10 ліжко-днів), перебував на лікуванні в умовах стаціонару у державній установі «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П.Філатова Національної академії медичних наук України». Згідно з листом-довідкою ДУ «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П.Філатова НАМНУ» від 14.01.2021 №03-5, загальна вартість лікування [PERSON] склала 4962 грн. 24 коп. (вартість 1 ліжко-дня з лікарняним харчуванням - 413 грн. 52 коп.). На підставі викладеного, просить стягнути з [PERSON] на користь державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П.Філатова Національної академії медичних наук України» кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на лікування потрепілого від злочину, в сумі 4 962 грн. 24 коп. Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 08 червня 2021 року у зазначеній справі відкрито провадження, призначено підготовче засідання з повідомленням учасників справи на 10 серпня 2021 року. Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 10 серпня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду на 26 серпня 2021 року. 26 серпня 2021 року розгляд справи відкладено на 22 вересня 2021 року у зв`язку з неявкою відповідача. Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 22 вересня 2021 року постановлено ухвалити заочне рішення. Прокурор у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова Національної академії медичних наук України» в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без участі представника інспекції, позовні вимоги підтримує. Представник Національної академії медичних наук України в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином та своєчасно. Подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника НАМН України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином та своєчасно. Відзив на позовну заяву не подав. Згідно зі ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Зі згоди позивача, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, суд дійшов наступних висновків. Матеріалами справи встановлено, що вироком Голованівського районного суду Кіровоградської області від 15 травня 2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання з випробуванням (а.с. 12-19). З вироку вбачається, що 18.05.2019 близько 16 години 00 хвилин [PERSON] на автомобілі марки ВАЗ 2109, державний номерний знак [NUMBER] , що надає послуги пасажирських перевезень, прибув до домоволодіння [PERSON] , яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , де в той час знаходились його дружина [PERSON] та [PERSON] . В подальшому, між [PERSON] та [PERSON] , в коридорі вказаного будинку, виникла сварка через те, що [PERSON] хотів забрати свою дружину додому. Ставши свідком вказаної сварки, [PERSON] покликала [PERSON] , який в цей час відпочивав в одній із кімнат її будинку. Почувши, що в будинку знаходиться [PERSON] , у [PERSON] , на ґрунті ревнощів до своєї дружини, виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень останньому. Після чого [PERSON] , в коридорі вказаного будинку побачив пилосос, з якого демонтував металеву трубу та пішов до кімнати, де на дивані відпочивав [PERSON] . З метою реалізації вказаного умислу, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді отримання [PERSON] тілесних ушкоджень і бажаючи їх настання, [PERSON] , на підставі та з мотивів ревнощів своєї дружини до [PERSON] , який в цей час спав на дивані у одній із кімнат житлового будинку, металевою трубою від пилососу умисно, наніс не менше семи ударів [PERSON] в область голови. В результаті своїх умисних, протиправних дій [PERSON] спричинив [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді: ран на верхніх повіках обох очей, проникаючого поранення правого ока і навколо очної ділянки, проникаючого поранення навколо очної ділянки зліва з ушкодженням м`язового апарату, уламкового вдавленого перелому очної пластинки решітчастої кістки правої орбіти з порушенням цілісності внутрішньої та нижньої стінок орбіти справа, прилеглих лобної, решітчастої та гайморових пазух та порушенням цілісності нижньої стінки лівої орбіти, що призвели до повної сліпоти на ліве око, закритої черепно-мозкової травми, забійних ран голови, ділянки перенісся, перелому кісток носу, синця на грудній клітині зліва по підключичній лінії, синців в ділянці 2 і 5 поясних кісток лівої кисті, які в сукупності відповідно до висновку судово- медичної експертизи № 86 від 02.10.2019 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які полягли за собою розлад здоров`я, пов`язаний зі стійкою втратою працездатності не менше чим на одну третину (33 %). Вироком Кропивницького апеляційного суду від 10 вересня 2020 року вирок Голованівського районного суду Кіровоградської області від 15 травня 2020 року скасовано в частині призначеного покарання. В решті вирок залишено без змін. У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями потерпілий [PERSON] з 19.05.2019 по 21.05.2019, та з 25.06.2019 по 05.07.2019 знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні «Відновлювально-реконструктивної мікрохірургії посттравматичної патології ока» в Державній установі «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П.Філатова НАМН України», що підтверджується листом ДУ «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П.Філатова НАМН України» від 14 січня 2021 року за №03-05 (а.с.10). Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З огляду на зазначене, обставини щодо правових наслідків дій [PERSON] стосовно якого винесено вирок, в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою є встановленими та такими, що не підлягають доказуванню у даній справі. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Положеннями ст. 1166 ЦК України передбачено відшкодування майнової шкоди при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток. Згідно з п.п.6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» від 07 липня 1995 року №11, відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні. У кримінальному судочинстві відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого може покладатися тільки на особу, вина якої у вчиненні злочину встановлена обвинувальним вироком суду (у тому числі без призначення покарання, із звільненням від покарання, про умовне засудження чи засудження з відстрочкою виконання вироку). В усіх інших випадках, таке відшкодування провадиться в порядку цивільного судочинства. В пункті 3 вказаної постанови зазначено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №545 (545-93-п) від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відповідно до п.п.2, 3 "Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання" сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної карти стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийняте, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. Судом встановлено, що потерпілий [PERSON] з 19.05.2019 по 21.05.2019, та з 25.06.2019 по 05.07.2019 перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні «Відновлювально-реконструктивної мікрохірургії посттравматичної патології ока» в Державній установі «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П.Філатова НАМН України» (всього 12 ліжко-днів). Згідно з розрахунком вартості лікування, наданим Державною установою «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П.Філатова НАМН України» за №03-95 від 14.01.2021, вартість лікування потерпілого [PERSON] за 12 ліжко-днів склала 4962 грн. 24 коп. Таким чином, закладом охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину було витрачено 4962 грн. 24 коп. У відповідності до частини сьомої статті 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільний позов в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Доказів звернення з даним цивільним позовом та його вирішення у кримінальному провадженні стосовно [PERSON] , обвинуваченого за частиною 1 статті 121 КК України, суду не надано. З огляду на викладене, суд доходить переконливого висновку про наявність достатніх підстав для стягнення з відповідача вищевказаних понесених витрат на лікування потерпілого від злочину, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду з вказаним позовом звільнений від сплати судового збору, тому згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 2270 грн. 00 коп. належить стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved