Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача: 01 квітня 2019 року ФОП [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок злочину. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є фізичною особою підприємцем. В період часу з 05 червня 2018 року по 15 жовтня 2018 року вона перебувала з [PERSON] у трудових відносинах, а саме остання працювала продавцем м`ясного відділу магазин "Жемчужина", що по проспекту Незалежності, 11 в м. Южноукраїнську Миколаївської області. Працюючи та будучи матеріально відповідальною особою, остання шляхом вільного доступу привласнила з каси даного магазину грошові кошти на загальну суму 23 165, 00 грн. Вироком Южноукраїнського міського суду [PERSON] було визнано винною у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення та зазначено про розмір шкоди завданої мені протиправними діями [PERSON] , - 23 165, 00 грн., яку остання зобов`язалась відшкодувати до 30.12.2018 року. В зв`язку з тим, що шкода завдана кримінальним правопорушенням їй не відшкодована, позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] майнову шкоду в сумі 23 165,00 грн. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, відзиву на позов до суду не подала. ІІ. Заяви та клопотання учасників справи. 05 серпня 2019 року позивач [PERSON] наддала до суду письмову заяву, в якій просила суд здійснювати розгляд спарви без її участі. Позовні вимоги підтримала. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 02 квітня 2019 року Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області, було відкрито провадження у даній справі та призначено її до підготовчого розгляду за правилами загального позовного провадження. 24 травня 2019 року ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області було призначено справу до судового розгляду. Виклик відповідача [PERSON] в судове засідання здійснювався шляхом надіслання судової повістки. Повістку про виклик в підготовче судове засідання призначене на 09.00 годину 17 квітня 2019 року разом з позовною заявою та доданими до неї копіями документів, відповідач отримала власноручно, що підтверджується її підписом в повідомленні про вручення поштового відправлення, та, відповідно, достовірно знала про наявність в провадженні суду позовної заяви до неї, однак до суду ані за даним викликом, ані на подальші виклики, не з`явилась, причину неявки суду не повідомила. В подальшому, судові повістки надіслані на її адресу були повернуті до суду в зв`язку з тим, що адресат відсутній. Судом було вчинені всі можливі дії щодо виклику останньої в судове засідання, а тому, з урахуванням вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України та беручи до уваги строки розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутності. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст.6 даної Конвенції. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки ІV. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин. З досліджених у судовому засіданні письмових матеріалів справи судом встановлено, що згідно вироку Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10.12.2018 року в період часу з 05 червня 2018 року по 15 жовтня 2018 року [PERSON] перебувала у трудових відносинах зі мною - ФОП [PERSON] , працюючи продавцем м`ясного відділу магазину "Жемчужина", що по проспекту Незалежності, 11 в м. Южноукраїнську Миколаївської області та будучи матеріально відповідальною особою, шляхом вільного доступу привласнила з каси даного магазину грошові кошти на загальну суму 23 165, 00 грн. Своїми протиправними діями спричинила фізичній особі підприємцю [PERSON] матеріальну шкоду на вищезазначену суму. Даним вироком було затверджено укладено між обвинуваченою [PERSON] та ФОП « [PERSON] », відповідно до умов якої [PERSON] зобов`язалась відшкодувати [PERSON] до 30.12.2018 року, матеріальну шкоду завдану кримінальним правопорушенням у розмірі - 23 165, 00 грн. Доказів того, що шкода завдана злочином відшкодована, відповідачка [PERSON] до суду не надала. V. Оцінка суду. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Згідно вимог ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За правилами ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Також, у відповідності до ч.1 ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. У відповідності до пункту 13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 31.03.1989 року Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна, покладаючи на підсудного обов`язок відшкодувати матеріальну шкоду, суд має виходити з установленого законом правила про те, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі. В судовому засіданні встановлено, що майнову шкоду позивачу заподіяно неправомірними діями відповідача [PERSON] Дана шкода до сьогоднішнього дня позивачу [PERSON] не відшкодована, а тому з метою поновлення порушеного права позивача, та за наявності підстав для задоволення позову, суд вважає за можливе задовольнити її позовні вимоги. На підставі викладеного та

Outcome: approved