Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-03 00:00:00

Позивач [PERSON], 19 липня 2018 року звернулась в суд із позовом, в якому просить стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову посилається на те, що взимку 2007 року позивач познайомилась з [PERSON] та почали проживати разом як чоловік та дружина, але шлюб між ними не був зареєстрований. Від шлюбних відносин в них народився син - [PERSON], який проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку щодо утримання дитини, а її доходу не достатньо для належного забезпечення дитини всім необхідним. Ухвалою від 09 серпня 2018 року відкрито провадження у даній цивільній справі. Позивач в судове засіданні не з'явилась, 04 жовтня 2018 року звернулась в суд із заявою, в якій просить розглядати справу у її відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засідання присутній не був, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки за адресою реєстрації, однак, у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Відповідач вважається належним чином повідомлений про розгляд справи відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи положення ч.4 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами,утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу,та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людиниу справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A.v.Spain). Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до такого висновку. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [INFO] року народився [PERSON], про що Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області в Книзі реєстрації народження, 22 квітня 2009 року зроблено відповідний актовий запис № 205, батьками дитини вказано: батько - [PERSON], мати - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.04.2009 року. (а.с.5) Судом встановлено, що неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], проживає разом із матір'ю [PERSON], за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Актом від 23 липня 2018 року, який завірений майстром дільниці та начальником дільниці № 4 ТОВ «Сіті - Сервіс КР». (а.с.10) Жодних доказів участі у матеріальному забезпеченні дитини відповідачем [PERSON] не надано. Згідно із ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її батька і у твердій грошовій сумі. Частинами 1, 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи те, що дитина [PERSON] знаходяться на утриманні позивача, відповідач не надає фінансову допомогу на її утримання, а тому з нього слід стягувати аліменти в примусовому порядку. З положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 р. № 789-ХІІ, а також вищезазначених норм Сімейного кодексу України, вбачається, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. На підставі вищенаведеного, при визначенні розміру аліментів, суд враховує задовільний стан здоров?я та матеріальне становище дитини, яку утримує позивач, матеріальне становище відповідача, який позовні вимоги визнав в повному обсязі, та приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини слід щомісячно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На думку суду, вказаний розмір аліментів є достатнім для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У відповідності до вимог ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 19.07.2018 р. та в порядку ч. 1 ст. 430 ЦПК України допускається негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, слід зазначити наступне. Оскільки позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір_7;, враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 704,80 грн. судового збору.

Outcome: approved