Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

Донецька обласна громадська організація "Правовий захист" звернулась до суду в інтересах [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернувся до суду з позовом до Донецького міського управління ГУ МВС України в Донецькій області, Управління Державної казначейської служби України в м. Донецьку Донецькій області, Державної казначейської служби України про стягнення відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на наступне. Позивач є членом Донецької обласної громадської організації «Правовий захист» і проживає зі своєю дружиною [PERSON] та шістьма малолітніми дітьми - [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. В лютому 2007 року до Ворошиловського РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області з прокуратури м. Донецька надійшли матеріали дослідчої перевірки за заявою позивача про скоєння злочину з боку помічника прокурора м. Донецька, який спричинив позивачу фізичний біль та легкі тілесні ушкодження. Даний матеріал надійшов для складання відносно [PERSON] протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП. Протокол складав працівник Ворошиловського РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області. При складанні даного протоколу було допущено ряд правопорушень, що були встановлені постановою Апеляційного суду Донецької області від 26.01.2010 року. За вказаним протоколом суддею Ворошиловського районного суду м. Донецька було прийнято постанову, за якою позивачу було призначено стягнення у вигляді адміністративного арешту строком на 10 діб. В зв'язку з чим 29.03.2007 року позивач був затриманий працівниками Ворошиловського РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області і доставлений до ІТУ, де знаходився до 04.04.2007 року. Зазначає, що у зв'язку з незаконними діями відповідачів позивачу та його родині було спричинено значну матеріальну шкоду. Для захисту своїх порушених прав позивач звертався до спеціалістів в галузі права, адвокатів. За фактом незаконно складеного протоколу та незаконних дій робітників міліції, на адресу Ворошиловського РВ ДМУ ГУ МВС України в Донецькій області, ДМУ ГУ МВС України в Донецькій області, ГУ МВС України в Донецькій області, в прокуратуру Ворошиловського району м. Донецька, в прокуратуру м. Донецька, в прокуратуру Донецької області, Управління служби безпеки України в Донецькій області, Генеральну прокуратуру України, в Міністерство внутрішніх справ України, в Адміністрацію Президента України, в Міністерство внутрішніх справ України, уповноваженому у справах людини було спрямовано більше 120 заяв та скарг. Також позивачем чотири рази оскаржувались постанови Ворошиловського районного суду м. Донецька. На складання заяв, апеляційних скарг та правову допомогу позивач витратив 10 000,00 гривень. Вартість копіювання, друкування копій документів формату А4 та меншого розміру згідно розрахункам виконавчого комітету Донецької міської ради складає 1,22 гривень за один лист. Всього було надруковано 384 сторінки на суму 488,48 гривень. Набір тексту на комп'ютері складає 2,5 гривень за один лист згідно довідки. Вартість набору тексту склала 840,00 гривень. Вартість поштових конвертів 0,25 гривень за одну штуку та склала 45,00 гривень. Для захисту своїх порушених прав та прав своєї сім'ї позивач вимушений був чотири рази виїжджати в м. Київ для прийняття на особистому прийомі в Міністерстві внутрішніх справ України, в Службі безпеки України, в Генеральній прокуратурі України, на що ним було витрачено 2 400,00 гривень. Син позивача [PERSON] та донька [PERSON] у супроводі батька чотири рази проходили санаторно-курортне лікування в Дитячому спеціалізованому неврологічному санаторії «Іскра», в Дитячому спеціалізованому санаторії ім. Сакко і Ванцетті, в Дитячому спеціалізованому неврологічному санаторії «Родіна», відвідували логопедичну групу в дитячому дошкільному закладі №15, більше 20 разів проходили консультації, медичні обстеження у лікарів - невропатолога, психолога, психіатра, логопеда. На проїзд та проживання було витрачено 8 800,00 гривень. Таким чином, спричинена позивачу матеріальна шкода складає 20 173,48 гривень. Крім того, незаконними діями відповідачів позивачу спричинено моральну шкоду. Так, у зв'язку з незаконними діями відповідача позивач був повністю відсторонений від активної громадської діяльності. Крім того, позивач потрапив до ІТУ до камери із затриманими злочинцями, що підозрювались у вбивстві. Позивач зазначає, що найбільш непоправним наслідком є страх, який залишиться з ним назавжди. Він відчуває страх перед власною державою. У позивача погіршився стан здоров'я, через що він тричі викликав швидку допомогу до ІТУ, його було госпіталізовано до 1-ої міської лікарні для стаціонарного лікування. Однак, його знову було доставлено до ІТУ для відбування покарання, незважаючи на те, що у нього був серцевий криз. В зв'язку з перенесеним стресом у його дружини почалися передчасні пологи. Також значну моральну шкоду було спричинено дітям позивача. Моральну шкоду, яку позивач отримував на протязі трьох років з моменту складання протоколу 20.02.2007 року та до моменту визнання протоколу про адміністративне правопорушення незаконним 26.01.2010 року, позивач оцінює в 1 000 000,00 гривень. Моральну шкоду, яку відчули діти позивача він оцінює в 1 000 000,00 гривень. Уточнивши позовні вимоги, позивач просив стягнути з відповідачів на його користь матеріальну шкоду у розмірі 20 173,48 гривень, стягнути з відповідачів на його користь моральну шкоду в сумі 1 000 000,00 гривень, стягнути з відповідачів на користь дітей позивача - [PERSON] 25 000,00 гривень, [PERSON] 25 000,00 гривень, [PERSON] 25 000,00 гривень, [PERSON] 25 000,00 гривень. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у заяві. Просив позов задовольнити. Представник відповідача Донецького міського управління ГУ МВС України в Донецькій області в судовому засідання позовні вимоги не визнав. Проти задоволення позову заперечував. Представник відповідача Управління Державної казначейської служби України в м. Донецьку Донецькій області, Державної казначейської служби України в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення. Просив у задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила наступне. Вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 2007 року, фактичні шлюбні відносини - з 2000 року. 29.03.2007 року вона, перебуваючи на восьмому місяці вагітності, позивач та їх син, [INFO], біля молочної кухні зустрілися з двома співробітниками міліції, та вони попросили її чоловіка пройти до начальника райвідділу. Позивач відмовився. Потім приїхала міліція та ще два чоловіка, які запропонували позивачу проїхати до відділу міліції. Позивач знов відмовився, ніяких документів йому пред'явлено не було. В той момент позивач тримав на руках дитину, співробітники міліції вирвали дитину, вдягли на позивача наручники та відвезли у районний відділ міліції. Там йому пред'явили постанову про арешт, а потім його відвезли в ІТУ. Там йому було погано, три рази викликали швидку допомогу. Через три дні після цього у неї відбулися передчасні пологи. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали даної цивільної справи, матеріали адміністративної справи відносно [PERSON] за ст. 173 КУпАП №3-313/09, прийшов до висновку про необхідність частково задовольнити позовні вимоги з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини. Із матеріалів справи вбачається, що 20 лютого 2007 року відносно [PERSON] був складений протокол про адміністративне правопорушення передбачене ст. 173 КУпАП (а.с. 158). Постановою Ворошиловського районного суду м. Донецька від 20.03.2007 року позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді адміністративного арешту строком на 10 діб (а.с. 159-162). Згідно довідки начальника ІТУ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області, [PERSON] був затриманий за ст. 173 КУпАП співробітниками Ворошиловського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області 29 березня 2007 року та доставлений в ІТУ Донецького міського управління. 04 квітня 2007 року [PERSON] звільнений з ІТУ Донецького міського управління (а.с. 183). Позивача було звільнено з ІТУ Донецького міського управління на підставі постанови Ворошиловського районного суду м. Донецька від 04.04.2007 року (а.с. 8). 30 травня 2007 року Апеляційний суд Донецької області постанову Ворошиловського районного суду м. Донецька від 20 березня 2007 року скасував, справу направив на новий розгляд в іншому складі до Ворошиловського районного суду м. Донецька (а.с. 163-165). Постановою Ворошиловського районного суду від 20.06.2007 року провадження у справі про притягнення [PERSON] закрито. 09 серпня 2007 року постановою Апеляційного суду Донецької області вказану постанову скасовано, справу направлено на новий розгляд в іншому складі до Ворошиловського районного суду м. Донецька (а.с. 166-168). Постановою Ворошиловського районного суду м. Донецька від 22 квітня 2008 року провадження по справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП закрито. Дану постанову було скасовано постановою Апеляційного суду Донецької області від 31.07.2008 року (а.с. 169-172). 11 листопада 2009 року Ворошиловський районний суд м. Донецька постановив провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП закрити (а.с. 173-175) Постановою апеляційного суду Донецької області від 26.01.2010 року провадження у адміністративній справі у відношенні [PERSON] за ст. 173 КУпАП закрито у зв'язку з відсутністю складу правопорушення (а.с. 176-181). Позивач посилається на те, що у зв'язку із затриманням та триманням його під вартою протягом 5 діб, йому було спричинено моральну шкоду. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушенням її прав. Згідно ст. 1176 шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Крім того, статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» встановлено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, зокрема, завдана внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту. Завдана шкода відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів. Відповідно до статті 3 вищевказаного Закону, у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується в тому числі й моральна шкода. Пунктом 4 статті 2 вищевказаного Закону встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбаченим цим законом виникає, зокрема, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення. Статтею 4 вказаного Закону встановлено, що відшкодування шкоди у вищенаведених випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Судом встановлено, що матеріалами справи підтверджуються як факт незаконного притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, так і завдання позивачеві моральної шкоди. Притягнення позивача до адміністративної відповідальності та утримання його під вартою призвело до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагало від нього додаткових зусиль для організації життя, негативно вплинуло на його фізичний та емоційний стан. Враховуючи приписи Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», ст. 1176 ЦК України, принцип розумності та справедливості, суд вважає необхідним стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] у якості відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 15 000,00 гривень. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди на користь дітей [PERSON], суд зазначає, що позивач не надав належних та допустимих доказів, якими б підтверджувався факт наявності такої моральної шкоди, протиправності діянь відповідачів, наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діяннями відповідачів та вини останніх в її заподіянні. Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди на користь його дітей є безпідставними та необґрунтованими. Правових підстав для їх задоволення у суду також немає. Розглядаючи позовні вимоги про стягнення відшкодування матеріальної шкоди, суд встановив наступне. Позивач посилається на те, що ним у зв'язку з незаконними діями відповідачів було понесено матеріальні витрати, а саме: витрати на складання заяв, апеляційних скарг та правову допомогу склали 10 000,00 гривень, вартість копіювання, друкування копій документів формату А4 та меншого розміру згідно розрахункам виконавчого комітету Донецької міської ради склала 488,48 гривень, вартість набору тексту на комп'ютері склала 840,00 гривень, вартість поштових конвертів склала 45,00 гривень, витрати на поїздки до міста Києва для прийняття на особистому прийомі в Міністерство внутрішніх справ України, в Службу безпеки України, в Генеральну прокуратуру України склали 2 400,00 гривень, витрати на проїзд та проживання позивача разом із дітьми у закладах лікування та санаторіях склали 8 800,00 гривень. Таким чином, позивач зазначає, що матеріальна шкода спричинена йому відповідачами складає 20 173,48 гривень. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У той же час, частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. На виконання ст. 212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час прийняття рішення суд, зокрема, вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Проте, позивачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів (квитанцій, чеків, інших платіжних документів, що підтверджують у встановленому законом порядку факти оплати) на підтвердження наявності матеріальної шкоди та її розміру. Таким чином, позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди також є безпідставними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність частково задовольнити позовні вимоги Донецької обласної громадської організації "Правовий захист" в інтересах [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до Донецького міського управління ГУ МВС України в Донецькій області, Управління Державної казначейської служби України в м. Донецьку Донецькій області, Державної казначейської служби України про стягнення відшкодування матеріальної та моральної шкоди та стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди у розмірі 15 000 (п'ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за звернення фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позивачем позовних вимог з урахуванням обраного ним способу захисту права. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: partial