Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

Позивач 10.10.2014 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення збитків за спожиту теплову енергію в сумі 42 183,76 грн., яка утворилася за період з 01.01.2012 року по 15.04.2013 року та судовий збір в сумі 1720.50 грн. В судове засідання представник позивача не з»явився, направив заяву про слухання справи у його відсутність , в якій просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про дату та час слухання справи. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд розглядає справу по суті на підставі наявних по справі доказів та постановляє заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову частково з наступних підстав. Судом встановлено, що нежитлові приміщення, що знаходяться на першому поверсі житлового будинку [ADDRESS]. Власником вказаних приміщень є громадянка [PERSON]. 25.02.2011 року комісією позивача проведено перевірку системи теплопостачання, під час якої встановлено, що стояки опалення будинку проходять транзитом, крім одного до якого підключений опалювальний прилад М-140 на 12 секцій; стояки не ізольовані. На основі складеного акту, був виконаний розрахунок кількості споживання теплової енергії. На адресу місця проживання відповідача позивачем направлено лист № 9/1148 від 09.04.2012 року з двома примірниками договору на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 3344 та додатками №1, №2 з пропозицією підписати та повернути один примірник на адресу теплопостачальної організації у строки визначені законодавством. Вказана пропозиція відповідно до поштового повідомлення про вручення отримана відповідачем 19.04.2012 року. Пропозиція позивача щодо укладення договору відповідачем залишена без розгляду та відповіді. (а.с.11-12) 21.03.2013 року прийнято рішення Октябрським районним судом м. Полтави про задоволення позову ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" в повному обсязі. Визнано договір на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 3344 від 09.04.2012 року укладеним між [PERSON] та ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в редакції, запропонованій ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго». Вказане рішення набрало законної сили 27.05.2013 року.(а.с.7-10) Згідно зі ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач - це фізична або юридична особа, яка отримує або має намір отримувати житлово-комунальну послугу. У відповідності до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» теплопостачання є житлово-комунальною послугою. Відповідно до ст. 19 вказаного Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до ст. 714 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Згідно з ч. 3 ст. 714 ЦК України Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами. Відповідно до статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відповідно до частини 4 статті 319 ЦК України власність зобов'язує. Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, дії відповідача є незаконними та такими, що суперечать чинному законодавству, оскільки [PERSON] має у власності нежитлові приміщення за адресою [ADDRESS], споживає теплову енергію у вигляді гарячої води з метою їх опалення, проте не сплачує за отриману теплову енергію. Що стосується плати за теплову енергію, то у відповідності до п. 2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» та згідно з абз. 7 ст. 16 Закону України «Про теплопостачання» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг встановлює тарифи на теплову енергію суб'єктам природних монополій та суб'єктам господарювання на суміжних ринках у сфері теплопостачання. Пунктом 2 Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 869 від 01.06.2011 року «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» (надалі - Порядок формування тарифів) визначено, що він застосовується під час установлення Національною комісією регулювання ринку комунальних послуг та органами місцевого самоврядування тарифів на теплову енергію, її виробництво транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для суб'єктів природних монополій, а також для суб'єктів господарювання на суміжних ринках та поширюється на таких суб'єктів під час розрахунку зазначених тарифів. У відповідності до зазначених вище норм, а також згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 року № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» Національною комісією регулювання ринку комунальних послуг постановою № 81 від 30.09.2011 року встановлено Полтавському обласному комунальному виробничому підприємству теплового господарства «Полтаватеплоенерго» тарифи на теплову енергію для потреб інших споживачів в сумі 802,18 грн. за 1 Гкал (без ПДВ). Згідно пункту 2 зазначеної постанови вона набирає чинності з 1 жовтня 2011 року. Отже, з початком опалювального періоду 2011-2012 року, який розпочався 13 жовтня 2011 року нарахування за відпущену теплову енергію підлягали за тарифом встановленим зазначеною вище постановою. Окрім того, відповідно до п. 10 Порядку формування тарифів одиницею калькулювання собівартості виробництва, транспортування , постачання теплової енергії є 1 Гкал теплової енергії. Відповідно до п. 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 року (надалі - Правила) розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. Відповідно до ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з ч. 2. ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Частиною 3. ст. 22 ЦК України визначено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Таким чином, у зв'язку з безоплатним користування послугами підприємства за період з 01.01.2012 року по 15.04.2013 року відповідач завдав збитки підприємству у вигляді неотриманого прибутку в розмірі 42 183,76 грн.(а.с.6)

Outcome: approved