Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» м.Дніпро за участю третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог [PERSON] про визнання кредитного договору, додаткових угод до кредитного договору, іпотечного договору недійсними. Обґрунтовуючи свою позовну заяву позивач посилається на ті обставини, що згідно кредитного договору №CSR0GA0000000138 від 18 квітня 2008 року, відповідач надав їй у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 40725,00грн. із строком на 10 років, термін поверненя 18 квітня 2018 року на споживчі цілі з врахуванням нарахувань відсотків за користування кредитом у розмірі 1,42% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,96% річних від суми зарезервованих ресурсів. Перед укладенням оспорюваного кредитного договору, працівники Городищенського відділення Черкаського Головного Регіонального Управління Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», інформацію зазначену в п.п.2.1-2.3 «Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою Національного Банку України №168 від 10 травня 2007 року, а саме: Банки зобов»язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту; надати інформацію про платежі споживача, які зазначені в п.2.1 надається з обов»язковим зазначенням бази їх розрахунку; ознайомити споживача з умовами, а також зі строком, протягом якого дятимуть такі умови, та з порядком інформуванням споживача про їх зміну, як таку, їй не надали і відповідно вбачає в цьому порушення її прав та підстави для визнання кредитного договору, додаткових угод до кредитного договору, іпотечного договору недійсними.Просили в забезпечення позову зупинити виконання виконавчого провадження ВП№54262270, що перебуває на виконанні у Городищенському районному відділі ДВС Територіального управління юстиції у Черкаській області та відкрите на підставі виконавчого листа №691/891/15-ц, виданого 17 березня 2017 року Городищенським районним судом Черкаської області у справі про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» м.Дніпро заборгованість в розмірі 114138,78 грн.. 28 липня 2017 року ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області зупинено виконання виконавчого провадження ВП№54262270, що перебуває на виконанні у Городищенському районному відділі ДВС Територіального управління юстиції у Черкаській області та відкрите на підставі виконавчого листа №691/891/15-ц, виданого 17 березня 2017 року Городищенським районним судом Черкаської області у справі про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» м.Дніпро заборгованість в розмірі 114138,78 грн.. 28 листопада 2017 року ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області за клопотанням сторони позивача залучено до участі у справу третю особу на стороні позивача без самостійних вимог [PERSON]. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю. Представник відповідача позовні вимоги заперечив, надав суду 04 жовтня 2017 року письмове заперечення про невизнання позову, мотивуючи тим, що, згідно кредитного договору №CSR0GA0000000138 від 18 квітня 2008 року, сторона відповідача своє зобов»язання видати [PERSON] кредит на термін до 18 квітня 2018 року виконала, позивач зобов»язувалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором і в забезпечення виконання зобов»язань за вказаним кредитним договором, уклала договір іпотеки від 18 квітня 2008 року. Позивач покладені на себе обов»язки належним чином не виконує, чим допустила прострочену заборгованість. Стосовно посилання позивача щодо не надання попередньої інформації про сукупну вартість кредиту відповідно до «Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою Національного Банку України №168 від 10 травня 2007 року, то стверджувала, що Банком, на виконання відповідних положень Закону України «Про захист прав споживачів», надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Враховуючи, що законодавчо не встановлений обов»язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» є положення ч.2 ст.638, ч.2 ст.642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладення договору дією. Підстав для визнання кредитного договору, додаткових угод до кредитного договору, іпотечного договору недійсними не вбачає. Третя особа на стороні позивача без самостійних вимог [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання , до суду не прибув, надіслав письмове клопотання від 04 грудня 2017 року про судовий розгляд у його відсутність, із мотивуванням, що позов [PERSON] підтримує в повному обсязі.За таких обставин, суд, прийняв рішення про можливість вирішення спору без участі сторони у справі. Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши та оцінивши докази у справі, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в силу наступного. Відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України і набрала чинності для України 11.09.1997 та є обов'язковою. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожен, чиї права і свободи, викладені в цій Конвенції порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі. На національному рівні має бути гарантований правовий захист задля реального забезпечення прав і свобод, передбачених цією Конвенцією, коли держава має певну свободу розсуду щодо форм засобів захисту, але, у всякому випадку забезпечує їх ефективність як на практиці, так і за законом: можливість розглянути вимогу за суттю і надати захист в сенсі запобігання чи припинення подальшого тривання стверджуваного порушення, зокрема, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кудла проти Польщі». У п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п.48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. Відповідно до правил ст.214 ЦПК України обов'язком суду є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Предметом вимоги позивача є порушення відповідачем у справі вимог ст.ст.509, 526, 530, 527, 610,611,1054 ЦК України та відшкодування понесених судових витрат. Правові відносини, які склалися між позивачем та відповідачем, на думку суду, підпадають під вид цивільно-правових відносин - зобов»язання і є зобов'язальними та регулюються нормами ЦК України. Із наданих суду сторонами доказів вбачається наступне. Публічне Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов»язків Закритого Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», у зв»язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 17 липня 2009 року змінено найменування позивача на ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.15). Між Закритим Акціонерним Товариством Комерційний Банк «Приватбанк» м.Дніпро та відповідачем-позивачем [PERSON] 18 квітня 2008 року укладено кредитний договір №CSR0GA0000000138 (а.с.13-15), згідно якого відповідач зобов»язувався надати позивачу кредит з терміном дії договору до 18 квітня 2018 року. Отримання коштів позивачем підтверджується заявою на видачу готівки від 18 квітня 2008 року, підписаною нею особисто (а.с.91). Позивач, відповідно до умов договору, зобов»язувалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, що і не заперечив відповідач(а.с.13-15). 10 січня 2012 року ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] уклали додаткову угоду №1 до кредитного договору, відповідно до умов якої, сторони дійшли згоди, що сума заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання додаткової угоди зменшується на 11819,49грн.( а.с.18-19). В подальшому 04 березня 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] уклали додаткову угоду №2 до кредитного договору, відповідно до умов якої, сторонни дійшли згоди, що сума заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання додаткової угоди зменшується на 21402,90 грн., що складається з нарахованої пені(а.с.20).В забезпечення виконання зобов»язання 18 квітня 2008 року між Закритим Акціонерним Товариством Комерційний Банк «Приватбанк» та [PERSON]укладено договір іпотеки нерухомого майна предметом якого є будинок загальною площею 57.50 кв.м., який знаходиться в [ADDRESS] та належить [PERSON] на праві власності. Вказаний договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Городищенського районного нотаріального округу Соколовою О.М. 18 квітня 2008 року(а.с.25). В судовому засіданні встановлено наступне. Свої зобов'язання за кредитним договором банк виконав, надавши позичальнику [PERSON] оговорені в договорі кошти. З умов кредитного договору №CSR0GA0000000138 від 18 квітня 2008 року вбачається, а саме п.п.1.1.,1.2,1.3 Банк зобов»язувався надати позичальникові кредитні кошти, щляхом видачі готівки через касу або перерахування на рахунок, зазначений в п.8.1 Договору. Строк, вид кредиту, цілі, розмір кредиту, відсотків, винагород, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим договором, зазначені у розділі 8 Договору. Кредит надається в обмін на зобов»язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в зазначені даним договором строки. Забезпечення виконання позичальником зобов»язань за даним Договором зазначено в п.3 змінної частини Договору, а також всі інші види іпотеки, поруки, надані Банку з метою забезпечення зобов»язань за даним Договором. У випадку оформлення кредиту під заставу житла, відповідно до п.2.1.3 Договору, позичальник звертається до Банку про надання йому кредиту на оплату чергових страхових платежів відповідно до Договорів страхування, укладених відповідно до п.п.2.2.7 Договору, де вказано, що позичальник надає Банку належним чином оформлені, згідно п.8.3 Договору, договори іпотеки, який передбачає видачу заставної, поруки для забезпечення виконання зобов»язань за Договором. Позичальник доручає Банку щорічно перераховувати необхідну суму коштів згідно договорів страхування. Банк за наявності вільних коштів здійснює перерахування кредитних коштів у випадку не пред»явлення позичальником документів, що підтверджують сплату чергових страхових платежів за рахунок інших джерел, до дат їхньої сплати, передбачених договором страхування. Перерахування коштів на сплату чергових страхових платежів здійснюється в національній валюті України. Відповідно до п.2.2. Договору позичальник зобов»язується: використати кредит на цілі, зазначені в п.8.1 Договору, а саме отримання кредитних коштів на строк з 18 квітня 2008 року по 18 квітня 2018 року, на споживчі цілі(а.с.13-15). Відповідно до положень ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст.627 ЦК України, згідно ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.За змістом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.Частиною першої статті 509 ЦК України визначено що зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.У відповідності до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.За положеннями ст.ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Згідно ч.1,3 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Відповідно до ч.2 ст. 546 ЦК України - пеня є видом забезпечення виконання зобов'язання, виходячи зі ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" N 15-93 від 19 лютого 1993 року, відповідно до вимог ст. 192 ЦК України - розрахунок пені має здійснюватись у грошові одиниці України - гривні. У відповідності до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Із змісту п.п. 22, 23 ст.ст. 1, 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв»язку з положеннями ч.4 ст. 42 Конституції України, вбачається, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Під час розгляду справи в суді, позивач пояснила, що причиною невиконання належним чином умов кредитного договору є складне матеріальне становище, про що повідомлявся відповідач. Позивач тривалий час здійснювала погашення за кредитним договором, що свідчить про визнання нею наявності кредитного зобов»язання та отримання кредитних коштів.Посилання позивача на несправедливість умов кредитного договору, договору іпотеки, додаткових угод під №1 і №2 є необґрунтованими, на думку суду, виходячи із досліджених судом доказів у справі, остільки кредитний договір укладався за власним бажанням, сплачувалися відсотки, укладалися додаткові угоди для забезпечення виконання зобов»язання. Згідно із ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Такі обставини у справі не наступили. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Регулювання договірних цивільних відносин здійснюється як самостійно їх сторонами, так і за участю держави відповідно до положень Цивільного кодексу України. Одним із фундаментальних принципів приватноправових відносин є принцип свободи договору, закріплений у п. 3 ст. 3 ЦК України. Разом з тим, зазначена свобода є обмеженою - межі дії цього принципу визначаються критеріями справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності. Враховуючи наведене, підстав вважати, що істотні умови договору між сторонами були непогоджені не вбачається. До початку розгляду справи по суті позивач не змінив предмет або підставу позову та протягом усього часу розгляду справи не збільшив та не зменшив розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред'явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. Оцінивши надані суду докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача, остільки ним не доведено суду порушення та недотримання банком його прав та інтересів при укладенні кредитного договору , як із споживачем банківського продукту. Заходи забезпечення позову вжиті судом у справі підлягають скасуванню у відповідності до вимог ст.154 ЦПК України. Згідно п.79 рішення Європейського суду з прав людини, справа «Білуха проти України» від 09 листопада 2006 року, відповідно до прецедентної практики Суду заявник має право на відшкодування витрат, тільки якщо буде доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром. Враховуючи те, що ухвалюється рішення про відмову у задоволенні позову, суд не вбачає підстав для стягнення з другої сторони понесених нею і документально підтверджених судових витрат. Позов підтверджується: копією заяви на видачу готівки від 18 квітня 2008 року, копією кредитного договору №CSR0GA0000000138 від 18 квітня 2008 року,графіком погашення кредиту від 18 квітня 2008 року, копією додаткових угод №1 і №2 до кредитного договору №CSR0GA0000000138 від 18 квітня 2008 року, копією розрахунку заборгованості, копією довідки АА №241170 з Єдиного Державного реєстру підприємств та організацій України, копією свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 №054809, копією статуту ПАТ КБ «ПриватБанк» м.Дніпропетровськ, копією банківської ліцензії №22 від 05.10.2011 року. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed