Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

ПАТ "Запорізький автомобілебудівний завод" звернулося до суду з вищевказаним позовом. В позовній заяві зазначило, що відповідно до записки про прийом № 314 від 06.05.2011 р. між відповідачем та позивачем укладено тимчасовий трудовий договір, за умовами якого відповідач зобов»язується виконувати функції водія автотранспортних засобів (вантажного автомобіля) на період часу з 10.05.2011 р. по 09.08.2011 р. Відповідно до записки про прийом № 273 від 09.08.2011 р. між відповідачем та позивачем укладено трудовий договір, за умовами якого відповідач зобов»язується виконувати функції водія автотранспортних засобів (вантажного автомобіля) з 10.08.2011 р. на постійній основі. 10.06.2013 р. в результаті звірки фактичного залишку пального в паливних баках та залишку пального, згідно подорожніх листів та чеків АЗС, за [PERSON] було виявлено недостачу дизельного палива в кількості 2790 літрів. 14.06.2013 р. в процесі службової перевірки обставин недостачі, [PERSON] причини її виникнення не пояснив, але дав згоду на утримання з його заробітку вартості пального, недостача якого була виявлена. На 14.06.2013 р. загальна вартість недостачі пального становила 27734,83 грн. (вартість одного літра = 9,94 грн. з ПДВ). У липні 2013 р. та у січні, лютому, березні, травні 2014 р. з заробітної плати [PERSON] було стягнуто 1490,62 грн. Заборгованість з відшкодування завданої шкоди, станом на 10.06.2014 р., склала 26244,21 грн. 28.04.2014 р. [PERSON] звільнився з ВГРП «Автотранспорт» ПАТ «ЗАЗ» за власним бажанням. Після звільнення відповідача з ПАТ «ЗАЗ» відрахування завданої шкоди було припинено. За позовом ПАТ «ЗАЗ», посилаючись на ст..ст.130, 134, 135-3 КЗпП України, просить стягнути з відповідача шкоду, заподіяну в результаті недостачі дизельного палива в сумі 26244,21 грн. та судові витрати. Представник позивача, у порядку ст..158 ЦПК України, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує, просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду не з»явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заперечень не надав. Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ст..224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію представника позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ "Запорізький автомобілебудівний завод" до [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] працював на посаді водія вантажного автомобіля в Відокремленому госпрозрахунковому підрозділі «Автотранспорт» Закритого акціонерного товариства «Запорізький автомобілебудівний завод» (а.с.8,9). 10.06.2013 р. в результаті звірки фактичного залишку пального в паливних баках та залишку пального, згідно подорожніх листів та чеків АЗС, за [PERSON] було виявлено недостачу дизельного палива в кількості 2790 літрів (а.с.42). Актами зняття залишків палива в баці автомобілю МАЗ-543205, д.р.н. [NUMBER], від 01.07.2012 року підтверджено, що у водія [PERSON] було виявлено недостачу дизельного палива (а.с.44-46). Довідкою ПАТ «ЗАЗ» № 553 від 11.06.2014 р. встановлено, що заборгованість [PERSON] з відшкодування збитків, завданих недостачею автомобільного пального станом на 10.06.2014 р. становить 26244,21 гривен (а.с. 10). Факт визнання відповідачем витрати пального не за призначенням і нанесення ПАТ «ЗАЗ» матеріальної шкоди підтверджений заявою [PERSON] від 10.06.2013 року на ім»я директора ХРП «Автотранспорт» ПАТ «ЗАЗ», в якій [PERSON] просить про утримання з його заробітку вартості пального, використаного не за призначенням (а.с.43). Відповідно до записки про звільнення, яка має силу наказу № 160 від 05.05.2014 року, [PERSON] був звільнений з ПАТ «ЗАЗ» за погодженням сторін з 28.04.2014 р. (а.с.24). Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Так, згідно ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Пунктом 2 ст. 134 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, якщо матеріальні цінності отримано робітником за разовою довіреністю, під звіт, або за іншими разовими документами. Відповідно до частини 2 пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам та організаціям їх працівниками» №14 від 29.12.1992 р. матеріальна відповідальність в повному розмірі може бути покладена, зокрема, за шкоду, заподіяну перевитратою пального на автомобільному транспорті. Згідно ч. 2 ст. 135-3 КЗпП України, у разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей, розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що [PERSON] при перевезеннях не належним чином витрачав дизельне паливо, внаслідок чого було виявлено його недостачу, що призвело до розтрати грошових коштів ПАТ «ЗАЗ». У звязку з тим, що судом у спірних правовідносинах встановлено порушення прав ПАТ «ЗАЗ» та завдано останньому матеріальні збитки з боку відповідача, позовна вимога про відшкодування відповідачем на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 26244,21 грн. підлягає задоволенню у повному обсязі. За змістом ст.88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved