Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом (в уточненій редакції від 11.01.2021р., яка прийнята судом 22.01.2021р.) до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що за виконавчим листом №711/8379/18 від 22.10.2019р., виданим Придніпровським райсудом м. Черкаси про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , 2005р. народження в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 04.10.2018р. і до досягнення дитиною повноліття, [PERSON] ухиляється від виплати аліментів. Станом на 01.01.2021р. за даними довідки, наданої Придніпровським відділом ДВС борг по аліментах за боржником - відповідачем по справі складає 29446грн. 86коп. (станом на 28.09.2020р. складала 30288грн. 18коп.). Заборгованість визначалась без урахування індексації. Позивач вказує, що відповідач фактично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків; їй самій складно забезпечувати у повному обсязі потреби доньки, враховуючи стан здоров`я останньої. Посилаючись на ст. 196 СК України, постанову ВП ВС від 03.04.2019р. у справі №333/6020/16, позивач просить суд, - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.07.2019р. по 01.09.2020р. у розмірі 29446грн. 86коп., а також витрати на правничу допомогу у розмірі 5500грн. Відповідачем [PERSON] через його представника адвоката Драченка В.В. подано відзив на позов, за яким просить відмовити у задоволенні позову. Зазначено, що відповідач з «повним локдауном» не мав змоги працевлаштуватись та державної допомоги по безробіттю вистачало лише на власне проживання в умовах пандемії. [PERSON] не є винуватим у виникненні заборгованості з підстав, що не залежали від його волі, а тому нараховувати неустойку в період березня-травня 2020р. не має підстав. Відповідач визнає позовні вимоги про нарахування пені за несплачений борг по аліментах на утримання дочки [PERSON] у розмірі 9981грн. 27коп. Отже просить задовольнити позовні вимоги частково, а саме на вказану суму, а також стягнути з позивача на його користь понесені судові витрати. Позивачем через представника адвоката Руденко Ю.В. подано відповідь на відзив, за яким просить задовольнити позовні вимоги. Зазначено, що поданий відповідачем розрахунок нарахування пені на суму 15117грн. 14коп. є неправильним, оскільки сума, що підлягає стягненню та фактично сплачена за період з жовтня 2019р. по січень 2020р. не відповідає довідці-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів,яку надає державний виконавець. Вважає, що відповідач не ставить під сумнів правильність наданої Придніпровським ВДВС довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ні від 28.09.2020р., ні ту, що сам додав до відзиву. Крім того, вказує, що не підлягають до задоволення вимоги відповідача щодо стягнення з позивача на його користь витрат на правову допомогу адвоката в сумі 20000грн., які очікує понести у зв`язку із розглядом даної справи; відповідачем не надано доказів того, що він поніс такі витрати. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги в остаточній редакції від 11.01.2021р. з посиланням на доводи, що викладені у позовній заяві і просили їх задовольнити. Зазначили, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по сплати аліментів і за даними довідки органів ДВС від 11.01.2021р. заборгованість по аліментах становить 29446грн. 86коп. Відповідачем не наведено поважності причин, за яких він не міг вчасно та в повному обсязі сплачувати аліментні платежі. Період заборгованості по аліментах - з 04.10.2018р. по 01.01.2021р. Наявна вина відповідача і полягає в тому, що він не повідомив органи ДВС про те, що у певний період часу він перебував на обліку в центрі зайнятості, отримував допомогу і, відповідно цей розмір не був врахований державним виконавцем при визначенні платежів на аліментах. Крім того, пояснили, що дата звернення стягувача до органів ДВС щодо виконання виконавчого листа, не є підставою для того, щоб вважати про відсутність вини відповідача, оскільки боржник знав про свій обов`язок сплачувати аліменти і міг добровільно їх сплачувати, але цього не робив. Також по довідці-розрахунку вбачається період, коли він взагалі не сплачував аліменти, хоча повинен був і міг сплачувати хоча б незначну суму. Розрахунок заборгованості, що визначений державним виконавцем позивач не оскаржувала до суду. Він перебував на обліку в центрі зайнятості і отримував допомогу по безробіттю, що не звільняє його від обов`язку сплачувати аліменти на дитину, яка потребувала матеріального забезпечення. Розмір пені становить 29446грн. 86коп., тобто 100% суми заборгованості. Крім того, розмір правничої допомоги, яку позивач сплатив адвокату становить 5500грн. Розмір очікуваних витрат, які має намір понести відповідач за надану йому правничу допомогу адвоката - 20000грн., вважають неспівмірним, враховуючи категорію справи; докази понесених відповідачем таких витрат не надано. Позивач зазначила, що не погоджується на запропонований відповідачем розмір пені - 9981грн. 27коп. В судовому засіданні відповідач та його представник підтримали доводи, що викладені у відзиві на позов. Відповідач визнає розмір пені 9981грн. 27коп., а в решті частині вимог - ні. Зазначили, що відповідач за свідоцтвом про народження дитини записаний батьком дитини; сторони розійшлись і разом не проживають. Вважають, що відсутня вина відповідача у несплаті аліментів за виконавчим листом, оскільки значний період часу він не був працевлаштований, а коли не працював, то перебував на обліку в центрі зайнятості. Відповідач намагався погашати заборгованість по аліментах, сплачуючи платежі у більших розмірах, а тому знав свій обов`язок і вчиняв дії, щоб сплачувати борг. Довідка-розрахунок, що складений державним виконавцем не оскаржувалась відповідачем до суду. Крім того, на їхню думку, розмір заборгованості є меншим, а тому і розмір пені теж. Відповідачем не повинен був постійно повідомляти ДВС про своє працевлаштування. Правнича допомога очікується у розмірі 20000грн., а підтверджуючі документи будуть подані протягом п`яти днів після винесення судового рішення по справі. Оскільки позивачем у позові не зазначено орієнтовний розрахунок витрат на правничу допомогу, то слід відмовити у задоволенні вимог про стягнення з відповідача 5500грн., а можливо - 2250грн. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги в редакції від 11.01.2021р. підлягають до часткового задоволення за таких підстав: встановлено, що рішенням Придніпровського райсуду м. Черкаси від 04.03.2019р. (справа №711/8379/18) з [PERSON] стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , 2005р. народження у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.10.2018р. і до досягнення нею повноліття. Також вирішено питання про судові витрати. Судове рішення набрало законної сили і на його виконання судом виданий виконавчий лист. Спору щодо батьківства відносно [PERSON] , 2005р. немає. Державним виконавцем Придніпровського відділу ДВС 28.09.2020р. видана довідка-розрахунок №59104 щодо заборгованості [PERSON] по сплаті аліментів за виконавчим документом і станом на 01.09.2020р. розмір заборгованості становить 30288грн. 18коп. Державним виконавцем Придніпровського відділу ДВС без номера та дати видана довідка-розрахунок щодо заборгованості [PERSON] по сплаті аліментів за виконавчим документом і станом на 01.09.2020р. розмір заборгованості становить 26958грн. 64коп. Державним виконавцем Придніпровського відділу ДВС 11.01.2021р. видана довідка-розрахунок №552 щодо заборгованості [PERSON] по сплаті аліментів за виконавчим документом і станом на 01.01.2021р. розмір заборгованості становить 29446грн. 86коп. (за період з 04.10.2018р. по 01.01.2021р.). Сторони не оскаржували до суду розрахунок заборгованості по аліментах, що складений державним виконавцем. Отже, підстав вважати, що державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, на який позивачем нараховано неустойку (пеню), невірно, - немає. Відповідно, розрахунки заборгованості по аліментах, що здійснені та надані відповідачем до суду разом із відзивом, не є такими, що спростовують розрахунки, наведені державним виконавцем. Суд не бере до уваги як докази - довідку про доходи [PERSON] , що видана ТОВ «Роботіка кабель» та фіскальні чеки про перерахування [PERSON] грошових коштів, оскільки під час розгляду справи ні позивач, ні відповідач не підтвердили факт того, що ці копії документів були подані будь-яким з них до суду по даній справі (надійшли до суду 08.12.2020р. через скриньку суду, про що складено акт). Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту для даних правовідносин передбачені Сімейним Кодексом України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). Відповідно до ст. 141 СК УКраїни, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Як передбачено частинами 1 та 2 статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України»). Відсутність гарантії виконання судового рішення у розумінні ст.6 Конвенції, якою передбачені гарантії, надані сторонам, - справедливий, відкритий і швидкий розгляд. Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п.9 ч.3 ст.129 Конституції до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосуванням судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася за незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку із несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями майнового характеру боржник зобов`язаний подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини. Отже, за результатами розгляду справи судом встановлена вина відповідача [PERSON] у виникненні заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини за виконавчим листом, що виданий Придніпровським районним судом м. Черкаси на виконання судового рішення від 04.03.2019р. Так, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч.1 ст.196 СК, що суд враховує при встановленні доведеності вини відповідача. В даному випадку, суд вважає, що знаючи про прийняте судове рішення від 04.03.2019р. про стягнення аліментів (відповідач брав участь у розгляді справи), [PERSON] повинен був вчиняти дії, пов`язані з його виконанням, контролювати його виконання, оскільки його дитина повинна мати належні та достатні засоби для існування. Крім того, як вбачається з довідки державного виконавця №552 від 11.01.2021р., відповідач, починаючи з жовтня 2018 року сплачував кошти по аліментних платежах, але не регулярно та не в повному обсязі, а тому, відповідно знав про свій обов`язок щодо утримання неповнолітньої дочки. Також враховується і тривалість періодів, протягом яких він аліменти на утримання доньки не сплачував взагалі. Між тим, порушував норми чинного законодавства, що призвело до заборгованості по аліментах, яку на час розгляду справи не погасив у повному обсязі. Доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти, у зв`язку із чим заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, відповідач не надав. Крім того, розмір заборгованості, що визначений державним виконавцем, відповідачем не спростований. Жодних належних, допустимих та переконливих доказів в обгрунтування заперечень проти позову, відповідачем до суду не надано. Відсутність своєї вини у несплаті (неповній сплаті) аліментів, відповідач [PERSON] під час розгляду справи не довів. Також суд звертає увагу, що під час розгляду справи не вбачається підстав для зменшення розміру неустойки платнику аліментів. Таким чином, за результатами розгляду справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме, - слід задовольнити їх в частині стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 29446грн. 86коп., тобто в розмірі 100% заборгованості по сплаті аліментів, що виникла станом на 01.01.2021р. і складає 29446грн. 86коп. В решті частині позовних вимог необхідно відмовити. При прийнятті цього судового рішення судом враховані висновки постанови ВС від 14.12.2020р. у справі №661/905/19, постанови ВП ВС від 03.04.2019 у справі №333/6020/16. Крім того, підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 2250грн. 00коп., а не 5500грн., як просить позивач. Так, статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.137 ЦПК). Відповідне клопотання відповідачем викладене у відзиві на позов та обгрунтоване представником відповідача в судовому засіданні. Позивачем підтверджено факт надання їй правничої допомоги адвокатом та її оплату такими доказами: договір №11/01/2021 від 11.01.2021р., за умовами якого (п.4.1) визначено розмір гонорару, рахунок на оплату послуг про надання правової допомоги від 11.01.2021р., квитанція Приватбанку від 11.01.2021р., ордер серія СА №1007596 від 11.01.2021р. При цьому, суд враховує складність та категорію справи, час укладення договору, обсяг виконаних робіт та той факт, що позовна заява надійшла до суду 12.10.2020р., а також позицію відповідача. Безпідставними є доводи представника відповідача про те, що підставою для відмови у задоволенні вимог про стягнення витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, є той факт, що у позовній заяві не зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат. Крім того, на думку суду, такий розмір правничної допомоги - 2250грн. є справедливим, співмірним заявленим вимогам і може бути сплачений відповідачем. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подачу даної позовної заяви, то з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 840грн. 80коп., тобто на виконання вимог ст. 141 ЦПК України. Крім того, необхідно встановити представнику відповідача [PERSON] адвокату Драченку В.В. строк до 29.01.2021р. для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат, враховуючи його заяву про надання доказів в обґрунтування вимог щодо стягнення з позивача на користь відповідача понесених останнім витрат на правничу допомогу адвоката, протягом п`яти днів з дня постановлення судового рішення по справі. На підставі викладеного та

Outcome: partial