Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-09 00:00:00

Заява мотивована тим, що [PERSON] була госпіталізована 09.07.2020 року о 13 год. 25 хв. у 6 відділення КНП «ВОКПЛ ім. акад. О.І. Ющенка ВОР». Направлення на госпіталізацію було видане завідувачем приймального відділення КНП «ВОКПЛ ім. акад. О.І. Ющенка ВОР» Новіцькою Г.О., яка після особистого огляду [PERSON] зробила висновок про необхідність її госпіталізації у психіатричний стаціонар для обстеження та лікування у зв`язку із наявністю у неї тяжкого психічного розладу, який обумовлює її небезпеку для себе та оточуючих, суттєву шкоду її здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо їй не буде надана психіатрична допомога. 09.07.2020 року о 13:40 год. [PERSON] була оглянута комісією лікарів -психіатрів лікарні, яка підтвердили доцільність його госпіталізації для надання психіатричної допомоги. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду з вимогою про госпіталізацію с в примусовому порядку без її згоди. У закритому судовому засіданні представник лікарні підтримав заяву та наполягав на її задоволенні. Прокурор щодо задоволення заяви не заперечував. [PERSON] та її адвокат Чернюкова М.А. заперечили щодо задоволення заяви. [PERSON] вказала, що обставини, викладені у висновку від 10.07.2020 року не відповідають дійсності, усвідомленої згоди на госпіталізацію не дала. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. [PERSON] була госпіталізована 09.07.2020 року о 13 год. 25 хв. у 6 відділення КНП «ВОКПЛ ім. акад. О.І. Ющенка ВОР». Направлення на госпіталізацію було видане завідувачем приймального відділення КНП «ВОКПЛ ім. акад. О.І. Ющенка ВОР» Новіцькою Г.О., яка після особистого огляду [PERSON] зробила висновок про необхідність її госпіталізації у психіатричний стаціонар для обстеження та лікування у зв`язку із наявністю у неї тяжкого психічного розладу, який обумовлює її небезпеку для себе та оточуючих, суттєву шкоду її здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо їй не буде надана психіатрична допомога. 09.07.2020 року о 13:40 год. [PERSON] була оглянута комісією лікарів -психіатрів лікарні, в результаті чого було встановлено, що [PERSON] неспроможна самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує ії життєдіяльність, а також виявляє небезпеку для себе та оточуючих: порушився сон, знизився апетит, погіршився настрій, виникла тривога, внутрішня напруга, "напливи" думок, активно висловлює маячні ідеї відношення, шкоди, переслідування, вважає, що "оточуючі погано до неї ставляться, хочуть забрати у неї майно, слідкують за нею...", стала конфліктувати з сусідами та рідними, погрожувала спалити хату, облити дітей окропом, стала агресивною по відношенню до оточуючих, нікого не пускає на подвір`я, порубала двері, обзиває рідних, висловлювала думки про «небажання жити», винесла всі речі з будинку, відмовлялась від їжі, не піддавалась на умовляння рідних. Виявляє параноїдну симптоматику, порушення мислення та уваги. За своїм психічним станом не може дати усвідомленої згоди на госпіталізацію, а тому потребує примусової госпіталізації в примусовому порядку без її згоди. Норма ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» прописує, що особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, а також у випадках проведення експертизи стану психічного здоров`я особи або застосування до особи, яка страждає на психічний розлад і вчинила суспільно небезпечне діяння, примусового заходу медичного характеру на підставах та в порядку, передбачених законами України. Стаття 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлює, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «Анатолій Руденко проти України») від 17 квітня 2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов: по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Враховуючи, що [PERSON] в судовому засіданні абсолютно логічно, послідовно, змістовно надавала пояснення, чітко відповідала на запитання, при цьому самостійно зазначила обставини перебування її у лікарні, взявши до уваги відсутність та не підтвердження в судовому засіданні обставин наявності в [PERSON] тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, беручи до уваги відсутність доказів неспроможності даної особи самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, суд вважає, що заява не підлягає до задоволення, оскільки в судовому засіданні не встановлено наявність тяжкого психічного розладу здоров`я [PERSON] та необхідність її примусового стаціонарного лікування. В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження підстави для госпіталізації [PERSON] . Зокрема, було встановлено, що [PERSON] має можливість самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, на час розгляду справи та під час перебування в лікарні не проявляла агресію. Суд наголошує, що оскільки поміщення на примусове лікування до психіатричного стаціонару передбачає цілковиту ізоляцію від суспільства, що є безперечно крайнім способом втручання у свободу особи, суд не вбачає нагальної необхідності настільки грубого обмеження права особи шляхом поміщення на лікування до психіатричного стаціонару, й зауважує, що в даному випадку цілком достатнім було б надання особі психіатричної допомоги амбулаторно в домашніх умовах в зоні створеного для [PERSON] життєвого комфорту. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed