Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

В жовтні 2018 року [PERSON] звернулась до суду в своїх інтересах та в інтересах [PERSON] з позовом до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. На обґрунтування своїх вимог вказала, що 19.10.1996 року вона уклала шлюб з [PERSON] , від якого в них народилась донька - [PERSON] , [INFO] .. У зв`язку з оголошенням мобілізації в особливий період, її чоловік, [PERSON] 31.07.2014 року був призваний [INFO] на військову службу в Збройні сили України та зарахований до складу військової частини польова пошта [NUMBER] . Відповідно до наказу командира військової частини пп [NUMBER] №45 старшого солдата [PERSON] , старшого водія 1-го автомобільного взводу разом з двома військовими було командировано для виконання військового завдання в район м.Дебальцеве, Донецької області. 09.02.2015 року близько 18 години 30 хвилин під час виконання військового завдання солдат [PERSON] разом з двома пораненими бійцями та фельшером виїхав з блокпосту "Хрест" у м.Дебальцеве Донецької області у напрямку м.Бахмут (до 2016 року - м.Артемовськ) Донецької області. Після чого його місце перебування стало невідомим. 23.02.2015 року за наслідками дій пошуково-рятувальної експедиції було знайдено та впізнано в морзі м.Дніпро військовослужбовця [PERSON] .. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27.04.2017 року по справі №686/5942/17 було встановлено факт загибелі [PERSON] , [INFO] при виконанні обов`язку військової служби 09.02.2015 року на території Донецької області м.Дебальцеве, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Отже, внаслідок саме військової агресії Російської Федерації проти України на території Донецької області було порушено невід`ємне право на життя її чоловіка - [PERSON] , передбачене статтею 27 Конституції України, ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка ратифікована Законом України № 475/75-ВР від 17.07.1997 року. Загальновідомим є той факт, що в лютому 2014 року розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України, в наслідок якої була анексована територія Автономної Республіки Крим, частково окуповані території Донецької та Луганської областей, а тому не підлягають доказуванню згідно з приписами ч.3 ст.82 ЦПК України. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 року №1932-ХІІ, збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України. Силові дії Російської Федерації, що тривають з 20.02.2014 року, є актами збройної агресії відповідно до пунктів «а», «b», «с», «d» та «g» статті Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї ООН «Визначення агресії» від 14.12.1974 року. В результаті зазначених подій їм було завдано значної моральної шкоди. Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї, близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Стаття 2 Європейської Конвенції встановлює, що право кожного на життя охороняється законом. Нікого не може бути умисно позбавлено життя інакше ніж на виконання смертного вироку суду, винесеного після визнання його винним у вчиненні злочину, за який закон передбачає таке покарання. Згідно із статтею 8 Європейської Конвенції, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Порушивши основоположні права і свободи людини, а саме, позбавивши життя її чоловіка та батька [PERSON] - [PERSON] , Російська Федерація завдала їй та її дитині тяжких моральних страждань, грубо порушила їхнє право на повагу до сімейного життя. У відповідності до ч. 2 ст. 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам, (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю. Внаслідок втрати чоловіка та батька її дитини, який загинув в результаті військової агресії Російської Федерації проти України, а також, з огляду на особливий цинізм, з яким Російською Федерацією порушуються основоположні права й свободи людини в Україні, вона відчуває безперервний невгамовний душевний біль та страждання, втратила душевний спокій, постійно відчуває незахищеність та розчарування, її дитина, залишившись без батька, ніколи не матиме можливості відчути необхідні для повноцінного розвитку дитини батьківську любов та увагу. Через смерть чоловіка вона втратила сенс життя та віру в майбутнє, постійно відчуває страждання від втрати рідної людини, що не дає її можливості нормально спілкуватись з оточуючими, працювати та підтримувати нормальний соціальний спосіб життя, оскільки вона постійно знаходиться в стресовому стані, що супроводжується періодичними депресіями, а її донька стала напруженою та замкнутою, дуже важко переживає втрату батька, сумує за ним. Безпосереднім суб`єктом, внаслідок дій якого їм завдана моральна шкода, є Російська Федерація, її Збройні Сили, а також створені нею військові формування, які підтримуються, спонсоруються та фактично керуються Російською Федерацією та мають на озброєнні засоби, використання яких становлять підвищену небезпеку для оточуючих. За змістом ч. 1 ст. 1166 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті. Частиною 6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року №1207-VІІ передбачено, що відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Розмір моральної шкоди, що має бути відшкодований їм, визначений на рівні 3 950 400 грн., що за офіційним курсом Національного банку України станом на день підписання позовної заяви складає 120 000, 00 (сто двадцять тисяч) євро, тобто кожному по 1 975 200 грн., що є еквівалентом 60 000, 00 євро за офіційним курсом Національного банку України на день підписання цього позову. Розмір моральної шкоди був встановлений ними з урахуванням характеру і обсягу завданих моральних страждань, істотного порушення конституційних прав, умисного характеру дій, а також почуття безпорадності та розчарування, які вона відчуває роками через неможливість відновити порушені права її чоловіка та їх особисті права. Також при визначенні розміру моральної шкоди вона керувалась практикою Європейського суду з аналогічних питань, що є джерелом права. З врахуванням наведеного позивач просить: стягнути з Російської Федерації на її користь моральну шкоду в розмірі 1\~975 200 грн., що є еквівалентом 60000 євро за офіційним курсом Національного банку України на день підписання позову; стягнути з Російської Федерації на користь [PERSON] , моральну шкоду в розмірі 1\~975 200 грн., що є еквівалентом 60000 євро за офіційним курсом Національного банку України на день підписання позову. В судове засідання позивач не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала в повному обсязі, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Відповідно до\~ст.280\~ЦПК України,\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов: 1)\~відповідач належним\~чином повідомлений\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання; 2)\~відповідач не\~з`явився в\~судове засідання\~без поважних\~причин або\~без повідомлення\~причин; 3)\~відповідач не\~подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] - чоловік [PERSON] , батько [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини підтверджуються: свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] ; свідоцтвом про народження серія [NUMBER] ; свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27.04.2017 року по справі №686/5942/17 було встановлено факт загибелі [PERSON] , [INFO] при виконанні обов`язку військової служби 09.02.2015 року на території Донецької області м.Дебальцеве, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до\~ст. 3 Конституції України,\~людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 1 ст.\~2\~\~ Конвенції\~про захист\~прав людини\~і основоположних\~свобод (далі - Конвенція), право кожного на життя охороняється законом. Нікого не може бути умисно позбавлено життя інакше ніж на виконання смертного вироку суду, винесеного після визнання його винним у вчиненні злочину, за який закон передбачає таке покарання. Частина 1 статті 5 Конвенції встановлює, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Статтею 16\~ЦК України\~передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ст.\~23\~ЦК України,\~особа має\~право на\~відшкодування моральної\~шкоди,\~завданої внаслідок\~порушення її\~прав.\~ Моральна шкода полягає: 1)\~у фізичному\~болю та стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з каліцтвом\~або іншим\~ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4)\~у приниженні\~честі та\~гідності фізичної\~особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної або\~юридичної особи.\~ Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно п.п.3,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Частиною 1 ст.1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з ч.2 ст.\~1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до ч.\~6 ст.5 Закону України "Про забезпечення\~прав і\~свобод громадян\~та правовий\~режим на\~тимчасово окупованій\~території України" відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Обґрунтовуючи завдану відповідачем їй та її дочці [PERSON] моральну шкоду в сумі 120000 Євро, позивач зазначила, що через втрату чоловіка та батька її дитини, який загинув в результаті військової агресії Російської Федерації проти України, вона відчуває безперервний невгамовний душевний біль та страждання, втратила душевний спокій, сенс життя та віру в майбутнє, постійно відчуває незахищеність та розчарування, її дитина, залишившись без батька ніколи не матиме можливості відчути необхідні для повноцінного розвитку дитини батьківську любов та увагу. З врахуванням\~вищевикладеного суд\~приходить до\~висновку про обгрунтованість і доведеність позовних вимог\~ [PERSON] в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] , та їх задоволення в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір дохід держави в розмірі 8810 грн. (5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 1762грн.х5).

Outcome: approved