Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

В лютому 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 3 грудня 2012 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб в Пробіжнянській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 07. Від шлюбу в них є син [PERSON], [INFO]. З відповідачем разом не проживають протягом року, спільного господарства не ведуть. Причиною розірвання шлюбу є постійні сварки і суперечки, що виникають між ними. Фактично їх сім'я розпалася, існує лише формально. Тому позивачка просить шлюб розірвати, дитину залишити проживати з нею, після розірвання шлюбу залишити за нею прізвище "[PERSON]". Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що 3 грудня 2012 року сторони зареєстрували шлюб в Пробіжнянській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 07. Від шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO]. Протягом року сторони спільно не проживають та не ведуть спільного господарства. Причиною цього стали сварки і суперечки, що виникали між ними. Фактично їх сім'я розпалася, існує лише формально. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки та малолітньої дитини, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Після розірвання шлюбу малолітню дитину сторін суд залишає проживати з позивачкою.

Outcome: approved