Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-07 00:00:00

Заявник звернулась до суду із заявою, в якій просить встановити факт смерті громадянки України [PERSON], яка померла 12 жовтня 2016 року у місті Донецьк. В обґрунтування вимог в заяві зазначено, що заявниця є племінницею померлої, а її мати [PERSON] рідною сестрою померлої. [PERSON], [INFO], причина смерті ракова інтоксикація, злоякісне новоутворення. На підтвердження її смерті на тимчасово окупованій території України було видано довідку про причину смерті та свідоцтво про смерть. Приазовським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області відмовлено у видачі свідоцтва про смерть, так як перелічені документи, видані незаконним органом «ДНР», та відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсними. У зв'язку з викладеним, [PERSON] документально не може підтвердити факт смерті тітки. [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій проси ть справу розглянути за її відсутності, заявлені вимоги підтримує. Представник заінтересованої особи Приазовського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з'явився, надіслав заяву про розгляд за його відсутності. Згідно ст.197 ЦПК України у зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Із досліджених судом письмових доказів встановлено наступне. Згідно свідоцтва про народження від 27.11.1955 року ЯЕ № 783794, [PERSON] народилась 11.11.1966 року, її матірю вказана [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу від 20.10.1979 року, [PERSON] змінила прізвище на «Смирнова». Згідно зі свідоцтвом про одруження від 12.12.1954 року ЯФ № 422384, дошлюбне прізвище [PERSON] «Орманджи». На підставі свідоцтва про народження на імя [PERSON] Кіркії Михайлівни, її батьками вказані [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про одруження від 20.12.1964 року VIII-УР № 070172 Дошлюбне прізвище [PERSON] «Орманджи». Згідно свідоцтва про народження № 45358 батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. Таким чином, наведеними доказами підтверджено факт родинних відносин між заявницею та померлою. На підтвердження факту смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території України (м. Донецьк) видано довідку про причини смерті № 214, де вказано, що [PERSON] померла 12.10.2016 року від ракової інтоксикації, злоякісне новоутворення, та видано свідоцтво про смерть 18.10.2016 року. Згідно з наданими медичними довідками від 01.04.2016 року та 14.04.2016 року, [PERSON] хворіла (злоякісне утворення). Той факт, що померла [PERSON] була громадянином України підтверджується копією паспорту громадянина України серії ВВ номер 099057, виданого 24.10.1997 року ленінським РВ УМВС України в місті Донецьку. Даючи оцінку допустимості доказів - документів, виданих органами Донецької Народної Республіки, суд керується частиною 2 статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також статтею 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСЛП), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Тому, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, Молдови та Росії де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. А відтак, суд як виняток приймає до уваги дані про смерть (дату, місце) [PERSON], які зазначені у вищенаведених документах, виданих на окупованій території Донецької області, так як наведені обставини смерті особи - також підтверджуються медичними документами. Згідно відмови у проведенні державної реєстрації смерті від 08 серпня 2017 року, виданої Приазовським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, документи пред'явлені заявником не відповідають Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». На підставі п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд має право встановити факт смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Суд керується також положеннями ст. 257-1 ЦПК України, якою визначено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню та може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Враховуючи те, що Верховною Радою України не визначений чіткий та вичерпний перелік назв населених пунктів Донецької області, які визнаються тимчасово окупованою територією України та те, що норми статті 257-1 ЦПК України спрямовані на забезпечення прав осіб, які проживають на території, де не здійснюють діяльність органи державної реєстрації актів цивільного стану, суд керується тим, що тимчасово окуповані населені пункти визначені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення", серед яких є м. Донецьк. Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог заяви, які є обґрунтованими і підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами. Встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території має юридичне значення для заявника, оскільки необхідне їй для отримання свідоцтва про смерть тітки.

Outcome: approved