Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

Позивач [PERSON]пред'явила до суду позов до відповідача [PERSON]про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, - квартирою [ADDRESS] Обґрунтовує позов тим, що є наймачем зазначеного житлового приміщення на підставі ордера на вселення. [PERSON] зареєстрований у спірній квартирі з 16 червня 1986 року. Однак, протягом 14 років не проживає за зазначеною адресою, будь-які його речі та майно в помешканні відсутні, коштів на оплату комунальних послуг він не надає. З цих підстав позивач просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування зазначеним жилим приміщенням. Позивач [PERSON]в судове засідання подала заяву, в якій просила слухати справу в її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, до суду не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач згідно з поданою нею письмовою заявою не заперечила проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ст. 225 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Сторони - позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 08 лютого 1986 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лановецького районного управління юстиції від 08 лютого 1986 року, актовий запис №1. 04 травня 1985 року [PERSON] видано ордер № [NUMBER] на вселення у квартиру [ADDRESS]. Ордер видано на підставі рішення виконкому Тернопільської міської Ради народних депутатів від 26 квітня 1985 року №226. Як убачається з довідки № 1512, виданої 26 вересня 2016 року приватним підприємством "Благоустрій", відповідач [PERSON], 1950 року народження, зареєстрований у [ADDRESS]. Відповідно до акту комісії в складі працівників приватного підприємства "Блаоустрій", складеного 09 листопада 2016 року, [PERSON] не проживає у зазначеній квартирі більше чотирнадцяти років. Відповідно до довідки № 11567 від 21 червня 2016 року Тернопільським відділом поліції Головного управління національної поліції в Тернопільській області, [PERSON] зверталася у відділ поліції з приводу втрати зв'язків зі своїм чоловіком [PERSON], 1950 року народження. Даний факт зареєстровано в Журналі єдиного обліку Тернопільського ВП ГУ Національної поліції в Тернопільській області за № 17265 від 16 червня 2016 року. На даний час [PERSON] за місцем проживання відсутній і місце його знаходження невідоме. Відповідно до ст. 71, 72 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до роз'яснень, даних в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», зі змінами та доповненнями, у справах про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені законом строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, з особами, що потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Судом не здобуто жодних доказів про поважність причин непроживання відповідача у спірній квартирі. За вказаних обставин судом установлено, що відповідач [PERSON] відсутній у квартирі [ADDRESS] понад чотирнадцять років без поважних на це причин, тому відповідно до ст. 71 Житлового кодексу Української РСР втратив право на користування спірним житлом. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 71, 72 Житлового кодексу Української РСР,

Outcome: approved