Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-01 00:00:00

Позивач [PERSON],\~в інтересах\~якого діє\~[PERSON]\~предявив до\~суду позов\~до відповідача [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимого щодо предмета спору Тернопільська районна державна нотаріальна контора, у якій просить визнати за ним право власності на 1/6 частину житлового будинку загальною площею 92,5 кв.м., житловою площею 65,7 кв.м., з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться по вул. Лесі Українки, 18 в с. Байківці, Тернопільського району, Тернопільської області, в порядку спадкування за заповітом після померлого 07 грудня 2016 року [PERSON] та визнати за ним право власності на 1/6 частину житлового будинку загальною площею 92,5 кв.м., житловою площею 65,7 кв.м., з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться по вул. Лесі Українки, 18 в с. Байківці, Тернопільського району, Тернопільської області, в порядку спадкування за законом після померлої 31 березня 2017 року [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що є спадкоємцем за заповітом після померлого 07 грудня 2016 року батька [PERSON], якому належала 1/6 частина житлового будинку, з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться по вул. Лесі Українки, 18 в с. Байківці, Тернопільського району, Тернопільської області та спадкоємцем за законом після померлої 31 березня 2017 року матері [PERSON], якій належала 1/6 частина житлового будинку, з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться по вул. Лесі Українки, 18 в с. Байківці, Тернопільського району, Тернопільської області. Однак, звернувшись у Тернопільську районну державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, постановою нотаріуса йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказані частки житлового будинку, що знаходиться по вул. Лесі Українки, 18 в с. Байківці, Тернопільського району, Тернопільської області, з відповідною частиною господарських будівель і споруд, оскільки було виявлено, що державна реєстрація права власності на вказаний будинок не проведена. З цих підстав позивач позбавлений права реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, однак, його представник [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Від відповідача [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності їх представника, не заперечують проти задоволення позовних вимог. Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Тернопільської районної державної нотаріальної контори надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника. За вказаних обставин, відповідно до ст. 223 ЦПК України справу слід розглянути у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Судом установлено: Згідно Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок виданого 30 березня 1989 року виконавчим комітетом Тернопільської районної Ради народних депутатів Тернопільської області Української РСР, цілий житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в с. Байківці по вул. Л. Українки за №18 дійсно належить колгоспному двору, що складається з 6 членів, головою якого є [PERSON]. Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Тернопільської районної ради народних депутатів №81 від 28 березня 1989 року про оформлення права власності на жилі будинки. Як вбачається з Інформаційної довідки, виданої 10 травня 2017 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації за №435, станом на 01 січня 2013 року житловий будинок №18 загальною площею 92,5 кв.м., житловою площею 65,7 кв.м. по вул. Л.Українки в с. Байківці, Тернопільського району, Тернопільської області зареєстровано за головою колгоспного двору [PERSON] на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок виданого Тернопільською районною радою 30 березня 1989 року на підставі рішення виконкому №81 від 28 березня 1989 року та записано в реєстровій книзі за №1 за реєстровим №131. Відповідно із Інформаційною довідкою про технічний стан нерухомого майна №437 виданою 10 травня 2017 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, станом на 03 травня 2017 року по обліку бюро будинковолодіння №18 по вул. Л. Українки рахується за: [PERSON]; [PERSON]; [PERSON]; [PERSON], [PERSON]. В будинковолодінні самочинних добудов та перепланувань не виявлено. 07 грудня 2016 року помер [PERSON], про що зроблено актовий запис №65 Виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, яким 07 грудня 2016 року видане свідоцтво про смерть серії І-ИД №213541. Згідно заповіту, складеного 17 грудня 2014 року у с. Байківці, Тернопільського району, Тернопільської області, на випадок своєї смерті [PERSON] усе належне йому майно, де б воно не було і з чого б не складалось, і все те, що належатиме йому на день смерті, а також належні йому майнові права та обовязки на час смерті заповів [PERSON]. Вказаний заповіт посвідчено секретарем виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Тернопільського району, Тернопільської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №138. Як вбачається із довідки №795 виданої 24 квітня 2017 року [PERSON] сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, на день смерті [PERSON], померлого 07 грудня 2016 року, який постійно проживав і перебував на реєстраційному обліку в с. Байківці, Тернопільського району, Тернопільської області по вул. Л.Українки, 18, з ним були зареєстровані: [PERSON] дружини; [PERSON] син; [PERSON] онука; [PERSON] правнук. Також, довідкою №797 виданою 24 квітня 2017 року [PERSON] сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, житловий будинок, який знаходиться по вул. Л. Українки, 18 в с. Байківці, Тернопільського району, Тернопільської області належить померлому [PERSON] на підставі свідоцтва на право власності на жилий будинок від 30 березня 1989 року. Площа земельної ділянки для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд 0,25 га. Земельна ділянка приватизована на [PERSON]. Згідно Довідки №701 виданої 18 квітня 2018 року [PERSON] сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, житловий будинок, який знаходиться за адресою: вул. Л. Українки, 18 в с. Байківці, Тернопільського району, Тернопільської області належить померлому [PERSON] на підставі Свідоцтва на право власності на житловий будинок від 30 березня 1989 року, станом на 01 липня 1990 року двір колгоспника, членами якого були: [PERSON] голова двору; [PERSON] дружина; [PERSON] син; [PERSON] невістка; [PERSON] онук; [PERSON] онука. Як вбачається із матеріалів спадкової справи №646/2016 р заведеної Тернопільською районною державною нотаріальною конторою після померлого 07 грудня 2016 року [PERSON], у встановлений законом строк [PERSON] звернувся у Тернопільську районну державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлого батька [PERSON]. Також, у матеріалах вказаної спадкової справи наявна заява [PERSON], згідно якої вона як непрацездатна, яка має право на обовязкову частку у майні померлого [PERSON] відмовилася від одержання обовязкової частки у спадщині та від прийняття спадщини за законом після померлого [PERSON]. Однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії винесеною державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори [PERSON] від 20 квітня 2018 року за №1022/02-14 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON], оскільки було виявлено, що реєстрація права власності житлового будинку, який знаходиться по вул. Л. Українки, 18 с. Байківці, Тернопільського району, Тернопільської області в бюро не проведена на імя померлого [PERSON]. Також, 31 березня 2017 року померла [PERSON], про що зроблено актовий запис №29 виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, яким 03 квітня 2017 року видане свідоцтво про смерть серії І-ИД №224566. Згідно заповіту, складеного 21 березня 2007 року у с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області на випадок своєї смерті [PERSON] заповіла [PERSON] належну їй на праві власності земельну ділянку для ведення сільського господарства, площею 2,13 га, яка розташована в с. Байківці, Тернопільського району, Тернопільської області. Вказаний заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Тернопільського району, Тернопільської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №27. Як вбачається із матеріалів спадкової справи №176/2017 заведеної Тернопільською районною державною нотаріальною конторою після померлої 31березня 2017 року [PERSON], у встановлений законом строк, зокрема 24 квітня 2017 року позивач [PERSON] звернувся у Тернопільську районну державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON]. 11 квітня 2018 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори [PERSON] на імя [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно померлої [PERSON], зокрема на земельну ділянку площею 2,1282 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Однак, за життя, [PERSON] не склала заповітного розпорядження на належну їй частку у житловому будинку, загальною площею 92,5 кв.м., житловою площею 65,7 кв.м., з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться по вул. Лесі Українки, 18 в с. Байківці, Тернопільського району, Тернопільської області. Згідно довідки №713 виданої 20 квітня 2018 року [PERSON] сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, на день смерті [PERSON], яка постійно проживала і перебувала на реєстраційному обліку в с. Байківці, Тернопільського району, Тернопільської області по вул. Л. Українки, 18 з нею були зареєстровані: [PERSON] син; [PERSON] онука; [PERSON] правнук. Свідоцтвом про народження серії І-АГ №553718 виданим 21 травня 1969 року у с. Байківці, Тернопільського району, стверджується, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. Відтак, позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після померлої 31 березня 2017 року [PERSON] Крім позивача [PERSON] інших спадкоємців за законом після померлої [PERSON] судом не установлено та матеріали спадкової справи №176/2017 заведеної Тернопільською районною державною нотаріальною конторою після померлої 31березня 2017 року [PERSON] не містять. Однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії винесеною державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори [PERSON] 20 квітня 2018 року за №1021/02-14 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої [PERSON], оскільки було виявлено, що реєстрація права власності житлового будинку, який знаходиться по вул. Л. Українки, 18 с. Байківці, Тернопільського району, Тернопільської області на імя померлої [PERSON] в бюро не проведена. 03 травня 2017 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на житловий будинок №18, що знаходиться по вул. Л. Українки в с. Байківці Тернопільського району, Тернопільської області, замовником технічної інвентаризації у якому зазначено [PERSON]. Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд, будинковолодіння №18, що знаходиться по вул. Л. Українки в с. Байківці Тернопільського району, Тернопільської області складається із: А житлового будинку, 1970 року побудови; а прибудови, 1970 року побудови; Мн. мансарда, 1970 року побудови; Тер1 тераса, 1990 року побудови; Сх1 сходи; Тер2 тераса; Б літня кухня, 1985 року побудови; Пд (Е) підвал, 1985 року побудови; б тамбур, 1985 року побудови; Пд (б) підвал, 1985 року побудови; [PERSON] (б) тераса, 1991 року побудови; В гараж, 1985 року побудови; Д гараж, 1991 року побудови; Е господарська будівля, 1991 року побудови; Ж вбиральня, 1990 року побудови; К криниця; 3 ворота; 4 хвіртка; 5 огорожа. Як вбачається із експлікації приміщень до плану житлового будинку №18 під літер «А», що знаходиться по вул. Л. Українки в с. Байківці, загальна площа житлового будинку становить 92, 5 кв.м.; житлова площа 65,7 кв.м. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ч.1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що спірне будинковолодіння №18, що знаходиться по вул. Л. Українки в с. Байківці, Тернопільського району, Тернопільської області, станом на 01 липня 1990 року належало до суспільної групи колгоспний двір. Статус майна колгоспного двору був врегульований статтями 120-126 ЦК України в редакції 1963 року, які були виключені з кодексу у 1993 році (Закон від 16 грудня 1993 року № 3718-XII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, який набрав чинності з 18 січня 1994 року). Частиною 1статті 112 ЦК УРСР передбачено, що колгоспний двір - це сімейно-трудове об'єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Згідно зі ст.120 ЦК УРСР 1963 року, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, майно колгоспного двору належить всім членам двору на праві спільної сумісної власності. За змістом ст.123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено у звязку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»судам роз'яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 14.01.2014 року у справі №6-145цс13 та від 18 листопада 2015 року № 6-350цс15. Таким чином, право на частку у колгоспному дворі мають всі члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на таку частку. Як установлено судом, після 15 квітня 1991 року, із вступом в силу Закону України Про власність майно вказаного колгоспного двору не змінилося. Доказів того, що спірний житловий будинок станом на 15 квітня 1991 року було переведено до іншої суспільної групи, матеріали цивільної справи не містять. Відтак,\~оскільки членами\~колгоспного двору,\~а саме\~будинковолодіння №18,\~що знаходиться\~по вул.\~Л.\~Українки в\~с.\~Байківці,\~Тернопільського району,\~Тернопільської області були [PERSON] голова двору; [PERSON] дружина; [PERSON] син; [PERSON] невістка; [PERSON] онук; [PERSON] онука, отже, кожному із них належить по 1/6 частини вказаного житлового будинку. Таким чином, після смерті [PERSON], відкрилась спадщина на 1/6 частину житлового будинку №18 з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по вул. Лесі Українки в с. Байківці, Тернопільського району, Тернопільської області. Встановлено, що за життя [PERSON] склав заповіт в користь позивача [PERSON], якому заповів усе належне йому на день смерті майно. Однак, суд враховує, що на день смерті [PERSON], разом із ним була зареєстрованою та проживала дружина [PERSON], [INFO], яка на момент смерті [PERSON] досягла 92 років, а відтак, мала право на обовязкову частку у спадщині, як непрацездатна вдова померлого. Заяв про відмову від обовязкової частки у спадщині після померлого 07 грудня 2016 року [PERSON] у нотаріальну контору не подавала, що стверджується матеріалами спадкової справи №646/2016 р., заведеної Тернопільською районною державною нотаріальною конторою. Згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). За вказаних\~обставин,\~після смерті\~[PERSON] із\~належної [PERSON]\~1/6\~частки житлового будинку №18 з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по вул. Лесі Українки в с. Байківці, Тернопільського району, Тернопільської області, його дружина [PERSON] успадкувала 1/24 частку вказаного житлового будинку (1/6 х 1/2 = 1/12 х 1/2=1/24). Відтак, позивач [PERSON] як спадкоємець за заповітом майна [PERSON] набув права на спадкування із належної [PERSON] 1/6 частки житлового будинку №18 з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по вул. Лесі Українки в с. Байківці на 1/8 частку вказаного житлового будинку, з надвірними будівлями і спорудами, зокрема (1/6-1/24 = 3/24 = 1/8). Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). В силу ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно із ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що за позивачем [PERSON] слід визнати право власності на 1/8 частину житлового будинку загальною площею 92,5 кв.м., житловою площею 65,7 кв.м., з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться по вул. Лесі Українки, 18 в с. Байківці, Тернопільського району, Тернопільської області, в порядку спадкування за заповітом після померлого 07 грудня 2016 року [PERSON]. Крім цього,\~до складу\~спадкового майна\~після смерті\~[PERSON],\~померлої 31\~березня 2017\~року входить\~також 5/24\~частки житловому будинку №18 загальною площею 92,5 кв.м., житловою площею 65,7 кв.м., з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться по вул. Лесі Українки в с. Байківці, Тернопільського району, Тернопільської області, зокрема 1/6 частку вказаного житлового будинку належала [PERSON] як члену колгоспного двору та 1/24 частка, яку вона ([PERSON]Д.) успадкувала після померлого 07 грудня 2016 року [PERSON] Судом установлено, що [PERSON] не склала заповітного розпорядження на належну їй частку у житловому будинку №18 загальною площею 92,5 кв.м., житловою площею 65,7 кв.м., з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться по вул. Лесі Українки в с. Байківці, Тернопільського району, Тернопільської області. Частиною 1 статті 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування, спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відтак, позивач [PERSON], який на момент смерті матері [PERSON] був зареєстрованим та проживав разом із нею за адресою: вул. Л. Українки, 18, с. Байківці, Тернопільського району, Тернопільської області, набув право на спадкування за законом після померлої 31 березня 2017 року [PERSON] на 5/24 частини житлового будинку №18, з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться по вул. Лесі Українки в с. Байківці, Тернопільського району, Тернопільської області (1/6 частка +1/24 частка = 5/24 частки). Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, беручи до уваги визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до переконання про наявність визначених законодавством підстав для часткового задоволення позовних вимог шляхом визнання за [PERSON] право власності на 1/8 частину житлового будинку №18 загальною площею 92,5 кв.м., житловою площею 65,7 кв.м., з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться по вул. Лесі Українки, 18 в с. Байківці, Тернопільського району, Тернопільської області, в порядку спадкування за заповітом після померлого 07 грудня 2016 року [PERSON] та визнати за ним право власності на 5/24 частини житлового будинку загальною площею 92,5 кв.м., житловою площею 65,7 кв.м., з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться по вул. Лесі Українки, 18 в с. Байківці, Тернопільського району, Тернопільської області, в порядку спадкування за законом після померлої 31 березня 2017 року [PERSON]. На підставі викладеного та

Outcome: partial