Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь аліментів на утримання сина - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття з проведенням індексації розміру аліментів відповідно до закону. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 03 грудня 2019 року було розірвано. За період шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач про матеріальне становище їхньої дитини не дбає. Усім необхідним позивач змушена забезпечувати сина самостійно, однак власних коштів у позивача на утримання дитини не вистачає. Згоди про надання матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку між сторонами не досягнуто. До початку судового засідання від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Від відповідача до суду надійшли письмові пояснення, в яких він позовні вимоги визнає частково. Зокрема вказує, що на даний момент ніде офіційно не працює та заробляє на життя різними підробітками. Проживає разом з батьками, які ніде не працюють, а батько є інвалідом ІІ-ї групи. Розмір аліментів, які просить стягнути позивач є для нього непосильною сумою, що в майбутньому може відобразитися на неможливості сплати аліментів. Позовні вимоги просить задоволити частково і стягувати аліменти на користь позивача на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 1300,00 грн. Будучи двічі належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до переконання, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 03 грудня 2019 року шлюб позивача та відповідача, який був зареєстрований 01 грудня 2016 року Дубровицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, про що складено відповідний актовий запис №117 - розірвано (а.с.7) З копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 28 грудня 2016 року (а.с.8)) вбачається, що його батьком є відповідач - [PERSON] . Згідно довідки №781.02-17 від 26 листопада 2020 року, виданої виконавчим комітетом Миляцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області на утриманні [PERSON] , [INFO] перебуває її син [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Згідно довідки про склад сім`ї №782.02-17 від 26 листопада 2020 року, виданої виконавчим комітетом Миляцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області до складу сім`ї [PERSON] входять її син - [PERSON] , [INFO] ; батько - [PERSON] , [INFO] ; мати - [PERSON] , [INFO] ; брат - [PERSON] , [INFO] та сестра - [PERSON] , [INFO] (а.с.10) . Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 26 листопада 2020 року, на утриманні [PERSON] перебуває її неповнолітній син - [PERSON] , [INFO] . Батько дитини [PERSON] участі в утриманні сина не приймає та матеріальної допомоги не надає (а.с.11). Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII 78912 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За змістом ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 2, 3 ст. 181 СК України). Відповідно до роз`яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно вимог ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Ч.2 вищевказаної статті передбачено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно ч. 3 цієї ж статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до Закону України № 2475-VIII від 03.07.2018 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання", внесено зміни до ст.182 СК України, та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з вимогами ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. З долучених відповідачем до матеріалів справи довідок №37, 39 від 08 лютого 2021 року, виданих Миляцькою сільською радою Дубровицького району Рівненської області вбачається, що до складу сім`ї [PERSON] , який проживає в с.Жадень Дубровицького району Рівненської області входять: матір - [PERSON] , [INFO] ; батько - [PERSON] , [INFO] ; сестра - [PERSON] , [INFO] та брат [PERSON] , [INFO] (а.с.33, 34). Згідно довідки №38 від 08 лютого 2021 року, виданої Миляцькою сільською радою Дубровицького району Рівненської області [PERSON] в установах, розміщених на території сільської ради не працює, не навчається, не служить і трудової книжки не має (а.с.35). Згідно довідки №433 від 24 лютого 2021 року, виданої Дубровицькою районною філією Рівненського обласного центру зайнятості [PERSON] в Дубровицькій районній філії Рівненського обласного центру зайнятості, інших філіях та центрах зайнятості України не перебуває на обліку (а.с.41). Згідно довідки №48 від 22 лютого 2021 року, виданої Головним управлінням ДПС у Рівненській області за період з 01 кварталу 2020 року по 03 квартал 2020 року, інформація про доходи [PERSON] відсутня (а.с.38). Також позивачем долучено до матеріалів справи копію довідки МСЕК серії АВ №0392555 від 13 жовтня 2014 року та копію посвідчення серії [NUMBER] від 15 березня 2012 року з яких вбачається, що батько позивача [PERSON] є інвалідом ІІ-ї групи та отримує пенсію по інвалідності (а.с.36, 37). При вирішенні позову суд виходить з того, що відповідач не заперечив наявності у нього можливості утримувати сина, він є здоровою, працездатною особою, проживає з батьками, один з яких є інвалідом ІІ-ї групи і відсутність у нього на даний час роботи, не позбавляє його обов`язку утримувати дитину. Інших доказів, які б унеможливлювали сплату аліментів відповідачем у повному розмірі, або що на його утриманні перебувають інші особи відповідачем не надано. Крім того, відповідач у своїх поясненнях просить визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі по 1300,00 грн. на дитину щомісяця. Проте, враховуючи вимоги ч.3 ст.181 СК України, виплата аліментів у твердій грошовій сумі, про що просить відповідач не відповідає вимогам Сімейного Кодексу України, оскільки такий вид стягнення аліментів є правом того з батьків, з ким проживають діти. Виходячи з вищевказаних норм Сімейного кодексу України, приймаючи до уваги, що неповнолітня дитина позивача проживає разом із нею та перебуває на повному її матеріальному утриманні і домовленості між нею та відповідачем про способи виконання обов`язку утримувати дитини не досягнуто, а відповідач будучи батьком дитини, її належним чином не утримує, хоча зобов`язаний це робити і доказів про те, що він належним чином займається її утриманням не надав, тому суд вважає вимоги позивача про стягнення із відповідача аліментів на утримання дитини правомірними. Враховуючи, що сторони повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дітей, встановленого прожиткового мінімуму на дітей, суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів із відповідача на утримання дитини в примусовому порядку в розмірі по 1/4 частині всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття. Однак, у прохальній частині позовної заяви позивач просить стягувати аліменти із відповідача з проведенням індексації розміру аліментів відповідно до закону. Відповідно до ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Тому, оскільки індексація розміру аліментів, відповідно до ч.2 ст.184 СК України здійснюється у разі визначення аліментів у твердій грошовій сумі, а позивач просить стягувати аліменти у частці від доходу, тому така вимога задоволенню не підлягає. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно ч.1 п.3 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються: позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, з відповідача на користь держави повинні бути стягнуті судові витрати, пов`язані з розглядом справи в розмірі 840,80 грн. На підставі ст.ст. 180-183, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved