Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON], в якому просила: шлюб, зареєстрований Центральним відділом ДРАЦС реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції м. Полтави 23.07.2014р., (актовий запис №954) між нею та відповідачем, розірвати; сина [PERSON], [INFO] залишити проживати з нею; після розірвання шлюбу залишити прізвище «Бордун»; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640,00 грн. просила стягнути з відповідача на свою користь. В обґрунтування позову позивач посилалась на те, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Шлюб був зареєстрований Центральним відділом ДРАЦС реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції м. Полтави 23.07.2014р., (актовий запис №954). Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] З відповідачем вони проживають окремо протягом останніх двох років. Позивач зазначає, що відповідач не переймається проблемами сімї, принижує та ображає її, погрожує фізичною розправою, часто перебуває в нетверезому стані. На думку позивача, така напруга в сімейних відносинах негативно позначається на вихованні малолітнього сина у звязку з чим, зберігати їх шлюб стало недоцільним, тому просила шлюб розірвати та залишити проживати сина з нею. На примирення вона не згодна. Спору про поділ майна на даний час вони не мають. Крім того, позивач зазначає, що відповідач не бере участі в утриманні дитини, сама позивач не працює та перебуває у відпустці по догляду за дитиною для досягнення дитиною 3-х років отримуючи державну допомогу на утримання дитини в розмірі 2580,00 грн., яких не достатньо для належного утримання дитини. Враховуючи зазначене, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільного малолітнього сина. У судовому засіданні позивач та її представник адвокат [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити, а також не заперечували проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився. Судові повістки, направлені на адресу реєстрації відповідача згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, були повернуті до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що у відповідності до ч. 5\~ст. 74 ЦПК України\~є належним повідомленням особи про час та місце розгляду справи. З огляду на неявку в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а також згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням\~ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 23.07.2014р. між [PERSON], 17.02.1988р.н., та [PERSON], 02.03.1989р.н., було зареєстровано шлюб в Центральному відділі ДРАЦС реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 954, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КЕ № 151642, виданим повторно 16.02.2017 року. Після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини «Бордун» (а.с. 5). Від спільного сімейного життя мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КЕ № 257055, виданим повторно 17.02.2017 року Київським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, актовий запис №1035 (а.с. 8). Згідно довідки виконавчого комітету Филенківської сільської ради Чутівського району Полтавської області №203 від 15.03.2017р. [PERSON] проживає разом з матірю без реєстрації за адресою: вул. Центральна, 13, с. Филенкове, Чутівський район Полтавської області. Як встановлено судом, сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують. Відповідно до ст.ст. 110-112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 113 СК України\~особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.\~\~ Відповідно до ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно зі ст. 24 СК України\~\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Суд зазначає, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд, зясувавши позицію позивача та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим. Спір щодо поділу майна відсутній. Спір щодо визначення місця проживання дитини відсутній. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу та залишення сина проживати з матірю є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН Про права дитини від 20.11.1989 р., ратифікованої\~постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року\~та яка набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно\~ст. 180 СК України\~батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 181 СК України\~способи виконання батьками свого обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як розяснено в п. 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Статтею183 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч. 1\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2\~ст. 182 СК України\~- мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів прийняття відповідачем участі в утримання свого малолітнього сина, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття є законними обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1\~ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми виплати за один місяць. В силу\~ст. 88 ЦПК України\~судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню позивачеві за рахунок відповідача. Також з відповідача на користь держави підлягає стягнення судового збору за подання позовної заяви в частині стягнення аліментів.

Outcome: approved