Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

В провадженні Житомирського районного суду Житомирської області знаходяться зазначені цивільні позови, які, в ході розгляду справ, були об'єднані в одне провадження та розглядаються спільно (а.с.49, т.2) адже предметом спору є одна й та ж земельна ділянка. В ході розгляду справи позовні вимоги змінювалось неодноразово усіма позивачами. Остання редакція позову [PERSON] та [PERSON], що розглядається в теперішній час судом, зареєстрована в канцелярії Житомирського районного суду Житомирської області 15 жовтня 2013 року (а.с.60 т. 3). Даним позовом ставляться вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17 лютого 2009 року; визнання за позивачами права власності, по 1/3 частині за кожним на земельну ділянку, як за спадкоємцями за законом, та витребувати її з чужого незаконного володіння. [PERSON], яка діє в інтересах малолітньої [PERSON], направленим позовом, уточним в останній редакції та що розглядається судом, зареєстрован в канцелярії Житомирського районного суду Житомирської області 12 серпня 2013 року (а.с.12, т.3). Даним позовом ставляться вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17 лютого 2009 року; визнання за позивачем права власності на 1/3 частину земельної ділянки, як за спадкоємцем за законом та витребувати її з чужого незаконного володіння. Предметом спору обох позовів є земельна ділянка площею 0,20 га на [ADDRESS] з цільовим призначенням ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1822087200:02:002:0536 (далі за текстом скорочено спірна земельна ділянка). З часу укладення першого правочину (договір купівлі-продажу від 17.02.2009 року) до прийняття рішенням даним складом суду цільове призначення ділянки змінено на землі для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд. Даний спір, в попередніх редакціях позовів, був предметом розгляду Житомирського районного суду Житомирської області, який прийняв рішення по суті вимог 17 серпня 2011 року (а.с.134, т. 2). На час прийняття такого судового рішення розглядались наступні позови : [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання добросовісним набувачем земельної ділянки; [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області про визнання не чинним договору купівлі-продажу та вилучення земельної ділянки з незаконного володіння [PERSON], третя особа [PERSON], в інтересах малолітньої [PERSON] Остання заявила самостійні вимоги щодо предмету спору і просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 17.02.2009 року, визнати незаконними дії перепродажу спірної земельної ділянки (а.с.109, т.2). В ході розгляду справи [PERSON] і її дочка [PERSON] змінили прізвище на [PERSON]. Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 17 серпня 2011 року (а.с.134, т.2) у задоволенні усіх позовів було відмовлено. Дане рішення було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 26 грудня 2011 року (а.с.217, т.2). Судом касаційної інстанції зазначені судові рішення були скасовані з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції ухвалою від 13 березня 2013 року (а.с. 380, т.2). В своєму рішенні суд касаційної інстанції зазначив наступне. Відмовляючи [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON], у задоволенні позовів, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із відсутності правових підстав для визнання вказаного договору купівлі-продажу недійсним, оскільки позивачі не були сторонами договору. Крім того, [PERSON] і [PERSON] не є власниками земельної ділянки, тому підстави для її витребування від добросовісного набувача відсутні, а [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON], таких вимог не заявляла. Згідно із вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Таким вимогам судові рішення не відповідають. Судами встановлено, що 9 грудня 2008 року [PERSON] видав [PERSON] довіреність на розпорядження земельною ділянкою площею 0,2 га в [ADDRESS], у тому числі, і на її продаж. 17 лютого 2009 року між [PERSON], який діяв на підставі зазначеної довіреності, та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,2 га в [ADDRESS], за умовами якого останній отримав у власність зазначену земельну ділянку, і 14 липня 2009 року продав [PERSON] Пунктом 6 ч. 1 статті 248 ЦК України передбачено, що у разі смерті особи, яка видала довіреність, представник зберігає своє повноваження за довіреністю для ведення невідкладних справ або таких дій, невиконання яких може призвести до виникнення збитків. Однак, зазначена норма застосовується у разі, якщо такі справи або дії визначенні у довіреності. За змістом ст. 25 ЦК України здатність фізичної особи мати цивільні права та обов'язки є правоздатністю. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті. Відповідно ч. 1 ст. 237, ст. 239 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. Установлено, що [PERSON] помер [INFO]. Батьки [PERSON] - [PERSON] і [PERSON], а також колишня дружина - [PERSON] в інтересах їх дочки [PERSON] звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після [PERSON] З часу смерті [PERSON] його цивільні права та обов'язки припинено, а також припинена дія довіреності, яка видано ним 9 грудня 2008 року на ім'я [PERSON] Оскільки правовими наслідками вчинення правочину представником є створення, зміна, припинення цивільних прав та обов'язків особи, яку він представляє, як зазначено у ст. 239 ЦК України, то у разі її смерті припиняється і її цивільна дієздатність. Суд першої інстанції не звернув увагу, що правочин, укладений після смерті особи, але від її імені, не відповідає вимогам статті 203 ЦК України і є недійсним. Крім того, згідно ЦК України особа, яка вважає, що її речові права порушенні, має право звернутися до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (статті 215-235), так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 330, стаття 388). [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON], звернулися до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним з підстав невідповідності його вимогам закону. Крім того, [PERSON] і [PERSON] пред'явили вимоги про витребування земельної ділянки від добросовісного набувача. Стаття 215 ЦК України встановлює загальне правило про те, що правочин є недійсним у зв'язку з недодержанням в момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених статтею 203 ЦК України і передбачає можливість визнання судом правочину недійсним не тільки за позовом сторони правочину, а й за позовом іншої заінтересованої особи. Встановивши, що [PERSON], [PERSON] і неповнолітня [PERSON] є спадкоємцями першої черги майна [PERSON] і спір виник з приводу спадкового майна, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відсутність у них права на оспорювання договору купівлі-продажу, всупереч вимогам ч. 4 ст. 10 ЦПК України не уточнив змісту позовних вимог і не вжив заходів для правильного вирішення спору. Суд першої інстанції, у порушення вимог ст. 214 ЦПК України, на вищенаведені норми закону уваги не звернув, не дав належної оцінки доказам, наданим позивачами, з урахуванням норм матеріального права, якими регулюються дані правовідносини. Аналізуючи зазначені вище висновки суду касаційної інстанції, слід зазначити, що положеннями ч. 4 ст. 338 ЦПК України визначено, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанцій при новому розгляді справи. Після скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій, позивачі уточнили вимоги відповідними і згаданими раніше заявами (а.с.60, 12 т. 3). Позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання добросовісним набувачем земельної ділянки, будучи відмовленим у задоволенні, не був предметом касаційного розгляду, а отже набув законної сили і в теперішній час при новому розгляді справи, після скасування рішень судів, судовому розгляду не підлягав. Нових доказів учасники розгляду не подавали. Крім зазначеного раніше у згаданих судових рішеннях, відповідно, судом, при новому розгляді справи, встановлено наступне. [PERSON], за договором купівлі-продажу від 14.07.2009 року, продав спірну земельну ділянку [PERSON] Перед укладенням даного правочину, як виходить із його змісту, цільове призначення земельної ділянки було змінено і визначено як для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. В судовому засіданні учасники розгляду не спростовували та оспорювали законність зміни цільового призначення. Кадастровий номер спірної земельної ділянки не змінився. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно останнього. Направленою заявою від 28.05.2009 року нотаріальну контору повідомлено, що заборгованість [PERSON] перед ПАТ КБ "НАДРА" за кредитним договором становить 378 291, 90 гривень (а.с.125, т.1). [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яка діє в інтересах малолітньої [PERSON], постановою державного нотаріуса від 28 жовтня 2013 року, було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом по 1/3 частині кожному, земельної ділянки, що знаходиться на [ADDRESS], за відсутності зареєстрованих прав за спадкодавцем [PERSON] на зазначене майно (а.с.65, т.3). В судовому засіданні по розгляду даної справи [PERSON] позов підтримала. Просила його задовольнити з підстав викладених у ньому. Представник третьої особи [PERSON], позов довірителя підтримала та просила його задовольнити з підстав викладених в ньому. Представник [PERSON] підтримала позов [PERSON]. Присутні в судовому засіданні відповідачі та представники відповідачів вимоги обох позивачів заперечували та просили відмовити у їх задоволенні. Свою позицію представник відповідача [PERSON] обґрунтовував наступним (а.с.66, т.3). [PERSON], є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки адже не знав, що особа, у якої він придбав річ не мала права її відчужувати. Звідси, продовжував представник відповідача, земельна ділянка не може бути витребувана, враховуючи положення ст. ст. 330, 380 ЦК України. Витребувати майно від добросовісного набувача має право лише власник, йдеться у запереченні. З такою позицію погодились і інші відповідачі та представники відповідачів. Не з'явились в судове засідання позивач [PERSON] Присутні учасники судового розгляду не наполягали на його обов'язковій участі в зв'язку з чим судом було вирішено проводити слухання справи у його відсутність. Представники третіх осіб - органу опіки та піклування Житомирської міської ради та ПАТ КБ "НАДРА" будучи повідомленими про існування даної справи не направили згоду приймати участь у справі і слухання справи проводилось у відсутність їх представників (речення 2 ч. 3 ст. 36 ЦПК України). Позивачі [PERSON] та [PERSON], як на правову підставу для задоволення заявлених вимог, посилаються на положення ст. ст. 203, 215, 216, 248, 319, 330, 387, 388, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК. Відповідно до ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі. Статтею 179 ЦК України встановлено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки. Судом установлено, що спірна земельна ділянка належала на праві приватної власності [PERSON], який помер [INFO]. Позивачі подали державній нотаріальній конторі заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася внаслідок смерті [PERSON] 17 лютого 2009 року [PERSON], від імені [PERSON] продав спірну земельну ділянку [PERSON] Останній, в свою чергу, 14 липня 2009 року продав дану земельну ділянку [PERSON] Встановивши, що позивачі, у встановленому законом порядку, прийняли спадщину, яка відкрилася внаслідок смерті [PERSON], і що у складі цієї спадщини була спірна земельна ділянка, суд дійшов висновку про те, що у позивачів [PERSON] та [PERSON] виникли речові права на спадкову земельну ділянку - право володіння та користування нею, і вони можуть вимагати по суду захисту цих прав, в тому числі і шляхом пред'явлення віндикаційного позову. Такий висновок відповідає вимогам ст. 396, ч. 5 ст. 1268, ч. 3 ст. 1296 та ч. 2 ст. 1299 ЦК України. Разом з тим, враховуючи, що в у встановленому законом порядку (іншого суду не наведено і не підтверджено) цільове призначення земельної ділянки змінене, а отже земельна ділянка, на переконання суду, права власності на яку вимагають позивачі та відшукувана ними шляхом віндикації річчю фактично припинила своє існування і не може бути витребувана в натурі. За таких обставин, суд дійшов висновку, про необхідність грошової компенсації відповідачем і теперішнім власником земельної ділянки [PERSON] вартості земельної ділянки позивачам та правонаступникам [PERSON] (по 1/3 частині кожному) станом на момент її неправомірного вибуття тобто на 14.02.2009 року, оскільки повернути земельну ділянку цільове призначення якої змінено, на переконання суду, не представляється можливим. Фактично створено нову річ. Аналогічний висновок з приводу захисту права власності зробив Верховний Суд України у своєму рішенні від 20 січня 2010 року (справа № 6-27959св09), а також в узагальненні судової правктики від 1.11.2013 року вих. № 94/0/54-13 (аркуш 99 узагальнення). В ході розгляду справи, враховуючи вимог процесуального закону, не представилось можливим встановити дійсну вартість земельної ділянки аби стягнути частки точної вартості на час укладення неправомірного правочину адже сторонами відповідних клопотань не заявлялось. Суд, в свою чергу, позбавлений можливостями та процесуальним становищем призначати дану експертизу за власною ініціативою. Надані суду відомості у вигляді витягу з експертної грошової оцінки (а.с.50, т.1 - визначена вартість ділянки у розмірі 12 тисяч гривен), висновок експерта про грошову оцінку земельної ділянки (а.с.84, т.1 - визначена вартість земельної ділянки у розмірі 82800 гривень) не приймалися судом до уваги адже проведення оцінювання не було здійснено у порядку визначеному ЦПК України і не може сприйматись як допустимий доказ (ст. 59 ч. 1 ЦПК України). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial