Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом, в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], 03.11.2017 року. Позовні вимоги мотивує тим, що 13.05.2015 року сторони уклали шлюб, 22.10.2017 року у них народився син -[PERSON]. Вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 02.10.2017 року у справі №126/1177/17, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі. На даний час батько дитини відбуває вказане покарання у Державній установі "Вінницька виправна колонія №86" та не надає коштів на утримання дитини. Дана заява надійшла до суду 09.11.2018 року, ухвалою суду від 28.11.2018, після отримання відповіді про уточнення місця реєстрації відповідача, відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 27.12.2018 року. Ухвалою суду від 27.12.2018 року з метою участі в судовому засіданні відповідача, було призначено судове засідання в режимі відеоконференції на 30.01.2019. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, оскільки самостійно виховує трьох неповнолітніх дітей забезпечити належний матеріальний стан сім'ї сама не в змозі, а тому з відповідача слід стягувати аліменти на утримання їх спільної дитини. Відповідач [PERSON] в режимі відеоконференції в судовому засіданні позовні вимоги визнав, однак вказав, що на даний час відбуває покарання у виді позбавлення волі, не працевлаштований, доходу не отримує, а тому сплачувати аліменти не має змоги. Вислухваши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що відповідно до копії свідоцтва про народження, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. Вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 02.10.2017 року у справі №126/1177/17, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі. На даний час батько дитини відбуває вказане покарання у Державній установі "Вінницька виправна колонія №86" та не надає коштів на утримання дитини. Відповідач не заперечує факту проживання дитини разом з матір'ю. Зі змісту позову вбачається та не заперечується відповідачем, що сторони у добровільному порядку не можуть дійти згоди щодо утримання їх сина. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч. 1, 2 ст. 182 цього ж кодексу говорить про те, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Ч.3 ст. 180 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Судом критично оцінено позицію відповідача в частині неможливості сплати ним аліментів, оскільки системний аналіз викладених вище норм вказує на те, що неможливість сплачувати в певний період часу аліментів, не позбавляє батьків обов'язку утримувати дитину. Так, відповідно до ч. 8, 10 ст. 181 Сімейного кодексу України, Якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога з урахуванням матеріального стану сімї, у якій виховується дитина. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку. Отже, питання відсутності у відповідача заробітку в певний період та утримання дитини в цей же період врегульоване законодавством, а тому не впливає на обов'язок відповідача сплачувати аліменти до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави також належить до стягнення судовий збір у розмірі 704 грн.80 коп. \~ \~

Outcome: approved