Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначається, що Позивачу було запропоновано співробітником ФОП [PERSON] замінити старі вікна на нові металопластикові зі знижкою у 25%, а саме вартість виготовлення та встановлення нових вікон буде становити 110039,00 грн. Крім того, останній повідомив, що вказані послуги можливо оформити у кредит та сплатити тільки 20% від ціни одразу, а останні 80% протягом трьох років. На той час у Позивача зовсім не було коштів, щоб сплатити ці 20%, а саме 2210 гривень, тому їй запропонували в цей день при підписанні договору сплатити завдаток у розмірі 300 гривень, до 27 травня 2015 року сплатити борг у сумі 1910 гривень, а на 8823 гривні, що залишаться оформити кредит у ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» та сплачувати по 250 гривень кожного місяця протягом трьох років. Для оплати суми завдатку Позивачу запропонували відкрити на її імя кредитну картку у ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» та здійснити переказ 300 гривень з неї. Запропоновані співробітником фізичної особи-підприємця [PERSON] умови щодо ціни та способу оплати послуг з виготовлення та встановлення двох металопластикових вікон Позивача задовольнили і остання погодилась на підписання договору. Позивач приїхавши до офісу, що знаходиться за адресою: 50065, [ADDRESS] підписала договір про виготовлення і передачу ПВХ конструкцій у її власність між Позивачем, [PERSON], з однієї сторони та фізичною особою - підприємцем [PERSON] з другої сторони. З метою оплати зазначеного у договорі боргу у сумі 1910 гривень00копійок, 27 травня 2015 року Позивач звернулась до [PERSON] за адресою 50065, [ADDRESS], де їй надали заяву позичальника № АВНОRG153730275 для надання строкового кредитуна суму 9182 гривні 16 копійок, яку остання підписала. Менеджер А-Банку повідомив Позивачу, що сукупна вартість Кредиту становить 22421 гривню 84 копійки і Позивач намагалась відмовитись від надання зазначеного вище кредиту та розірвати договір купівлі-продажу ПВХ конструкцій, так як умови, на яких фізична особа-підприємць [PERSON] пропонувала їй укласти даний договір суттєво змінилися, а саме вартість ПВХ конструкцій після усіх виплат стала для неї на 13592 гривні 84 копійки дорожче. У звязку з чим, на підставі ЗУ «Про захист прав споживачів» просить суд визнати договір про виготовлення і передачу ПВХ конструкцій недійсним, зобовязати ФОП [PERSON] повернути отримані кошти та розірвати кредитно-заставний договір. Ухвалою суду позов [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON], третя особа Публічне акціонерне товариство "Акцент-банк" в частині вимог про розірвання кредитно-заставного договору за заявою позичальника № ABHORG153730275 від 27 травня 2015 року залишені без розгляду. Представник позивача в судовому засіданні на позовних вимогах в частині до фізичної особи-підприємця [PERSON], третя особа Публічне акціонерне товариство "Акцент-банк" про визнання договору недійсним, повернення коштів наполягала та просила суд їх задовольнити з мотивів викладених у позові. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, попередньо будучи присутньою в судовому засіданні надала заперечення проти позову та просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вислухавши думку сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимогу підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що 14 травня 2015 року між Позивачем та Відповідачем ФОП [PERSON] Укладений договір, індивідуальний номер заказу ЕА-002 (надалі-Договір), згідно умов якого, Відповідач зобовязується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність Позивача ПВХ конструкцій, а Позивач зобовязується оплатити та прийняти готові Вироби (а.с.14). Відповідно до п. 2.1. Договору, загальна вартість Виробів складає 11039,00 грн. (а.с.14). Також з вказаного Договору вбачається, що Позивачем було внесено завдаток у розмірі 300,00 грн. Борг до передачі у власність становив 10739,00 грн. (а.с.14, 16). Згідно п. 3.2. Договору, після виконання п. 3.1. (оплата Замовником вартості Виробів), Виконавець зобовязується передати у власність Замовника виготовлені Вироби на протязі 21 робочого дня з моменту укладення Договору. Позивача влаштовували всі умови Договору, про що свідчить її підпис (а.с. 14, зворот 14). Крім того, 14.05.2015 р. Позивач уклала договір з ПАТ «Акцент- Банк» про надання їй споживчого кредиту з метою оплатити вартість замовлених виробів, що вбачається з анкети Позичальника № АВНОRG153730275 (а.с.17) Згідно п. 1 вказаної заяви Позичальника сума та валюта кредиту становить 9182,16 грн. (а.с.17). Кредит надається позичальнику для оплати товару шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок, п. 10 заяви Позичальника (а.с.17). Відповідно до\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі\~ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. У ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.Згідно з ч. 1\~ст. 20 ЦК України\~право на захист особа здійснює на свій розсуд. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч. 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, є договори та інші правочини. Відповідно до статей 203, 215 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом і має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Недодержання виписаних вимог в прямо визначених законом випадках у відповідності до ст. 215 цього Кодексу робить правочин нікчемним, а у разі відсутності такого зазначення - може тягнути його недійсність за судовим рішенням. Між тим, у відповідності із принципом диспозитивності, визначеним ст. 11 ЦПК України, підстави та предмет позову визначає виключно позивач. З приводу вимог позивача щодо визнання договору про виготовлення і передачу ПВХ конструкцій недійсним суд виходить з наступного. Відповідно до положень, закріплених у п. 2 ч. 1, ч. ч. 2, 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом не надання або надання у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформації, необхідної для здійснення свідомого вибору. В силу ст. 230 ЦК України, правочин вчинений в результаті обману може бути визнаний недійсним, якщо обман стосуються обставин, які мають істотне значення, щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність. При цьому, обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. У даній справі відсутні будь-які докази тому, що при укладені оспорюваних правочинів сторони цих правочинів, а саме ФОП [PERSON] умисно ввела в оману позивача, шляхом повідомлення відомостей, що не відповідають дійсності, або замовчували обставини, які мають істотне значення для угод, які укладаються, що ФОП [PERSON], при укладенні договору з Позивачем [PERSON] здійснював нечесну підприємницьку практику ввів в оману позивача щодо істотних умов договору. В силу ст.ст. 3, 627 ЦК України, договору притаманна така риса, як свобода договору. Поряд із справедливістю, добросовісністю і розумністю вона вважається вищою цінністю права, що забезпечує природне існування фізичної особи. Свободу договору можна охарактеризувати як нормативно закріплену можливість особи здійснювати дії, вчинки на власний розсуд, не порушуючи при цьому свободу інших суб'єктів. Зміст свободи договору в загальному розкривається у ст.627 ЦК України, яка з посиланням на ст.6 ЦК України встановлює співвідношення актів цивільного законодавства і договору. За ними, зміст названого принципу проявляється у свободі особи вільно вступати у договірні відносини; самостійно обирати контрагента та вид договору, який регулюватиме їх взаємні відносини; самостійно визначають умови (зміст) договору, структуру і вид договірного зв'язку. Учасники договору можуть обрати договір, що передбачений законом (так звані поіменовані договори, які прямо передбачені в ЦК України або в іншому нормативному акті), так і договір, не передбачений у законодавстві (непойменовані), проте породжує права та обов'язки його учасників. За ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Такі суттєві умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов'язки, які покладаються на них за договором. Якщо сторони досягли згоди за всіма істотними умовами, які визнані такими законом або необхідні для даного виду, то договір вважається укладеним і набуває обов'язкової сили для сторін. Одночасно слід зазначити, що договір є підставою виникнення договірного зобов'язання - під яким, відповідно до ст. 509 ЦК України, слід розуміти правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Підпис позивача на договорі, індивідуальний номер заказу ЕА-002 від 14.05.2015р. свідчить про те, що вона ознайомилась із змістом договору, та погодилась із умовами викладеними у договорі. Позивач наполягає, що її не ознайомили із технічним кресленням конструкцій та не надали жодної інформації щодо Виробів. Між тим, істотні умови були визначені у Договорі від 14.05.2015 р.. Крім того в матеріалах справи міститься Додаток до договору, Сертифікат Відповідності та Висновок санітарно-епідеміологічної експертизи, з якими Позивач була ознайомлена до моменту укладення Договору (а.с.15, 34, 36-37). Також, [PERSON] було надано інформацію про розміри, конфігурацію, комплектацію та колір замовлених нею ПВХ конструкцій. Дана інформація міститься у технічному кресленні, на підставі якого виготовлялось замовлення Позивача. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] засвідчила, що «з розмірами, комплектацією та конфігурацією замовлення згодна. Розміри були зняті у моїй присутності», про що свідчить її підпис на технічному кресленні. За таких обставин, зясувавши дійсні обставини справи, перевіривши доводи та заперечення сторін, дослідивши надані ними докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання Договору Індивідуальний номер заказу ЕА-002 від 14 травня 2015 року недійсним. З приводу вимог Позивача про повернення отриманих Відповідачем коштів за вказаним Договором суд виходить з наступного. Як вже судом було раніше встановлено та не заперечується сторонами у справі, Позивачем сплачено на користь Відповідача завдаток у розмірі 300 грн., що також підтверджується матеріалами справи (а.с. 14, 16). Виходячи із положень ст. 626, 627 ЦК України, Позивач своїм підписом погодила усі умови укладеного договору. Згідно зі\~ст. 570 ЦК України\~завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. \~Завдаток одночасно є доказом самого факту існування зобов'язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов'язання. Аванс, як і завдаток, виконує разом з платіжною функцією і функцію підтвердження укладення договору. Однак, на відміну від\~\~завдатку, аванс не несе на собі забезпечення зобовязання. Таким чином, передана позивачем\~\~відповідачу сума за змістом\~ст. 570 ЦК України\~є завдатком і підлягає поверненню на підставі\~ст. 1212 ЦК України\~у разі, якщо вона не повернута. Також суд звертає увагу, що положення глави № 83 «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави» застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Отже, оскільки договір відповідачем фактично не виконано, то суд приходить до висновку, що сума завдатку у розмірі 300,00 грн. підлягає поверненню на користь позивача. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені витрати.

Outcome: partial