Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

Відповідно до Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" №1632-VІІ від 12.08.2014 року та Розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №2710/38-14 від 02.09.2014 року, позивач звернувся до суду 17 серпня 2015 року з позовом до відповідача про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного з батьків, посилаючись при цьому на наступні обставини. З 09 вересня 2005 р. по 26 травня 2014 р., позивачка, перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. 26 травня 2014 року шлюб з відповідачем було розірвано на підставі рішення Червоногвардійського районного суду м.Макіївка Донецької області, дитина залишилась проживати разом з позивачкою. У теперішній час виникла необхідність у виїзді позивачки разом із дитиною до країн ближнього та дального зарубіжжя, для відпочинку та оздоровлення дитини, однак у добровільному порядку відповідач відмовляв за проханням позивачки у наданні дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон. Позивач має можливість організувати відпочинок та оздоровлення сина, але цьому перешкоджає відсутність згоди батька дитини на виїзд дитини за межі України. Позивач просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд або супроводу за межі України громадянина України [PERSON], [INFO] до країн ближнього та дального зарубіжжя до повноліття дитини у супроводі матері - [PERSON] або її офіційного представника, без згоди та супроводу батька - [PERSON] В судове засідання позивачка [PERSON], не з*явилась, надала суду заяву з вимогою розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд її позов задовольнити. Проти заочного рішення суду не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник Органу опіки та піклування Костянтинівської міської ради Костенко В.Г., у судове засідання не з*явився, надав суду заяву з вимогою розглянути справу у його відсутності. Позовні вимоги [PERSON], підтримує та проти задоволення позову не заперечує. Враховуючи, що оскільки участь органу опіки та піклування при розгляді судом даної категорії спорів в силу вимог ч.4 ст. 19 СК України не є обов'язковою, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності належним чином повідомленого представника органу опіки та піклування. Розглянувши заяву позивачки, представника органу опіки та піклування, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти на відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Червоногвардійського районного суду м.Макіївка Донецької області 26 травня 2014 р. (а.с.4). На підставі рішення Червоногвардійського районного суду м.Макіївка Донецької області від 20 травня 2012 р., з відповідача на користь позивачки були стягнені аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], 2009 р.н. (а.с.5). Сторони по справі є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] (а.с. 6). Відповідно довідки Керуючої компанії «Коменерго-Суми» № 2956 від 16 липня 2015 року [PERSON], [INFO], разом із матір*ю зареєстрована за адресою: [ADDRESS], з 14 липня 2015 р. (а.с.7). Згідно довідки комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 м.Суми» № 192 від 29.07.2015 р., неповнолітній [PERSON], [INFO], потребує лікування на курортах узбережжя Чорного моря (а.с.8). Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Згідно зі ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У ст. 141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок оформлення документів для виїзду громадян України за кордон визначається Законом України "Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України", який у статті 4 передбачає, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. У клопотанні зазначаються відомості про дитину. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно з п.2 Правил перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадян України, які не досягли 16-річного віку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року виїзд за межі України громадян України, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або в супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Пунктом 22 ч. 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог як таких, що грунтуються на законі та узгоджуються із батьківськими правами та обов*язками, покладеними на позивачку як на матір, оскільки в даному випадку надання дозволу на виїзд дитини - [PERSON] до його повноліття, неможливий та не відповідає вимогам діючого законодавства, тому суд вважає необхідним надати дозвіл на виїзд малолітньої дитини за кордон на один рік з часу набрання рішення законної сили до 01 грудня 2016 року.

Outcome: partial