Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON], третя особа - Комунальний заклад «Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини про позбавлення батьківських прав відносно його дочки та стягнення аліментів на її утримання у розмірі 1/4 з усіх видів заробітку, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач являється батьком [PERSON], [INFO]. 13.06.2016 року [PERSON] написав заяву про відмову від дитини, та [PERSON] влаштована в Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимогу у повному обсязі. Представник третьої особи позов органу опіки та піклування підтримала та просила задовольнити його у повному обсязі. Відповідач позов визнав в повному обсязі. Наслідки визнання позову йому роз'яснено відповідно до ч.2 ст.174 ЦПК України. Вислухавши осіб, які приймають участь у справі, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд вважає, що на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. Частиною 1 ст.61 ЦПК України визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши представника позивача, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до п.п.1, 2, 4 ч.1 ст.164 СК України, мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, є хронічними алкоголіками або наркоманами. Пленум Верховного Суду України у п.п. 15,16 Постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив судам, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального усвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис №560, [PERSON], [INFO], є дочкою [PERSON] і [PERSON]. Мати дитини - [PERSON], [INFO], рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду №500/6517/15-ц від 17.03.2016 року позбавлена батьківських прав відносно малолітньої дочки - [PERSON], [INFO]. Відповідно до акту оцінки потреб дитини та сім'ї [PERSON] від 23.05.2015 року, мати дитини [PERSON] зловживала спиртними напоями, вела асоціальний спосіб життя, мала конфліктні відносини з батьком дитини та родичами. Згідно рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради №298 від 17.04.2015 року «Про влаштування малолітньої [PERSON], [INFO], до дитячого закладу на повне державне забезпечення», малолітня [PERSON] влаштована до КЗ «Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини». Відповідно до рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради №585 від 20.05.2016 року «Про повернення [PERSON], [INFO], в сім'ю», з 24.05.2016 року малолітня [PERSON] перебувала у батька. 13.06.2016 року [PERSON] написав заяву про відмову від дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування виконкому Ізмаїльської міської ради за №04/21-1462 від 12.08.2016 року [PERSON] визнано за доцільне позбавити батьківських прав відносно його малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. За таких обставин, суд вважає, що відповідач дійсно не виконує свої обов'язки, оскільки не приділяє увагу вихованню дитини, не здійснює за нею належний догляд та контроль, не піклується про їх духовний і фізичний розвиток, не забезпечує їх необхідним харчуванням, не цікавиться її здоров'ям, не створює умови для отримання нею освіти, а також не проявляє до дитини батьківської уваги та турботи. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що позовну заяву Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради в інтересах [PERSON] до [PERSON], третя особа - Комунальний заклад «Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини про позбавлення батьківських прав, слід задовольнити, так як позбавлення його батьківських прав є доцільним та відповідає найвищим інтересам дітей. Статтею 168 СК України передбачено, що за рішенням суду особам, які позбавлені батьківських прав, може бути дозволено побачення з дитиною. Якщо поведінка такої особи щодо утримання та виховання своєї дитини зміниться, за правилами ст.169 СК України остання не позбавлена права звернутися до суду з позовом про поновлення у батьківських правах. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів суд виходить з наступного. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Стаття 180 СК України передбачає обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Беручи до уваги необхідність врегулювання виниклих аліментних правовідносин на принципах справедливості, сумлінності і розумності, враховуючи вимоги ст.182 СК України та виходячи зі встановленого Законом України "Про державний бюджет України на 2016 рік" прожиткового мінімуму, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню та стягненню з відповідача аліментів у розмірі 1/4 з усіх видів заробітку, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ст.88 ЦПК України та ст.9 Закону України "Про судовий збір" з відповідача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 551 гривня 20 копійок із зарахуванням його до спеціального фонду Державного бюджету України. Частина 2 ст.367 ЦПК України передбачає, що рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved