Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаною позовною заявою, обґрунтовуючи позовні вимоги наступним. 27.01.2002 року померла рідна тітка позивача [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 7,021 га, розташованої на території [PERSON] сільської ради Юр'ївського району Дніпропетровської області. В шлюбі спадкодавець не перебувала, дітей не мала, заповіт нею не складався. Спадщину позивач прийняла, фактично вступивши в управління та володіння майном. Позивач звернулась до Юр'ївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з метою оформлення спадкових прав. Державний нотаріус постановою від 22.04.2015 року відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність доказів родинних стосунків між померлою [PERSON] та позивачем, так як в свідоцтві про народження останньої не записані дані про батька та матір. До того ж отримати свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], рідного батька позивача, та померлої [PERSON], [INFO], його сестри, не має можливості, оскільки архівний термін зберігання таких документів збіг. Зазначає, що з 1997 року по січень 2002 року вони з тіткою проживали однією сімєю, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, позивач отримувала мінімальну пенсію за віком, якої їй не вистачало для забезпечення нормального рівня життя, а [PERSON] мала можливість та надавала їй матеріальну допомогу, тому що на початку 1996 року як колишня жертва нацистських переслідувань отримала компенсаційну допомогу в розмірі 450 німецьких марок за рахунок коштів Українського національного Фонду "Взаєморозуміння і примирення" при Кабінеті Міністрів України. Враховуючи скрутне матеріальне становище в звязку зі смертю чоловіка та постійними хворобами, позивач вважає, що перебувала на утриманні померлої починаючи з 1997 року по день її смерті в 2002 році, тому відповідно до ст. 531 Цивільного кодексу УРСР (1963 року) належить до числа спадкоємців за законом. Право власності на земельну ділянку, яке є обєктом спадкових прав, належало [PERSON] на підставі державного акту про право приватної власності на землю, виданого [PERSON] сільською радою Юр'ївського району Дніпропетровської області 23.08.2001 р. [PERSON] діючого на той момент законодавства не вимагали здійснення кадастрової зйомки земельної ділянки та присвоєння відповідного кадастрового номеру. На даний час для вчинення дій щодо земельної ділянки як обєкта цивільних прав необхідна наявність кадастрового номеру, який присвоюється за результатами складання документації із землеустрою за зверненням власників земельних ділянок. Враховуючи смерть власника земельної ділянки, цивільна дієздатність якої з цього моменту припинилась, позивач не може оформити спадщину через відсутність даних про земельну ділянку в Державному земельному кадастрі, що також є однією з підстав звернення до суду. З метою подальшого отримання можливості оформити право на спадщину, яка залишилась після смерті [PERSON], просить встановити факт родинних відносин між нею та померлою, а також факт перебування її на утриманні померлої. Крім того, в звязку з відсутністю можливості отримати кадастровий номер земельної ділянки, просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 7,021 га, розташовану на території [PERSON] сільської ради Юр'ївського району Дніпропетровської області. Позивач та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] сільська рада Юр'ївського району Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, на виконання вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи (а.с. 51, 53, 61, 88), причину неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не подавав, у звязку з чим суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних доказів. Треті особи у справі відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Юрївського районного управління юстиції у Дніпропетровській області та відділ Держземагенства в Юр'ївському районі головного управління Держземагенства у Дніпропетровській області в судове засідання не зявились, надали суду заяву, в якій просили слухати справу за відсутності представника третьої особи, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Суд, вислухавши пояснення сторін та показання свідків, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 27 січня 2002 року померла [PERSON], про що свідчить актовий запис про смерть № 03 від 28 січня 2002 року, вчинений [PERSON] сільською радою народних депутатів Юр'ївського району Дніпропетровської області (а.с. 56). За життя [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ДП № 090071, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1064, належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,021 га, розташована на території [PERSON] сільської ради Юр'ївського району Дніпропетровської області (а.с. 19). Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вказану земельну ділянку. Інформаційні довідки, видані 22.04.2015 року Юр'ївською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області, свідчать, що у Спадковому реєстрі інформація про заповіти, спадкові договори та видані свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] відсутня (а.с. 15-16). День смерті спадкодавця, 27 січня 2002 року, необхідно вважати часом відкриття спадщини, інакше кажучи, часом виникнення цивільних правовідносин зі спадкування. Відповідно до пунктів 1 та 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року і застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. До правовідносин, що виникли до набрання чинності ЦК України 2004 року, застосовуються норми Цивільного кодексу УРСР 1963 року. Статтями 529-531 ЦК 1963 року було визначено коло спадкоємців та черговість одержання ними права на спадкування. Спадкування здійснювалось у дві черги, до кола яких входили лише найбільш близькі родичі спадкодавця. До числа спадкоємців за законом також належали непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. Позивач [PERSON] на час відкриття спадщини не входила до кола спадкоємців, встановлених законодавством, тому вона не мала права на вказану спадщину. Згідно зі ст. 256 ЦПК України серед іншого суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами та перебування фізичної особи на утриманні. В частині 2 цієї ж статті визначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються в судовому порядку, якщо:\~згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;\~чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;\~заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Факт родинних відносин, а саме те, що позивач у справі є племінницею померлої [PERSON], про встановлення якого просить позивач, не має для неї юридичного значення, оскільки за положеннями ЦК 1963 року племінники не мали права на спадкування після смерті тітки. Встановлення цього факту не зумовлює настання юридичних наслідків, від нього не залежить виникнення права на спадщину, а тому підстави для задоволення позову в цій частині відсутні. Щодо вимог про встановлення факту перебування [PERSON] на утриманні [PERSON], то для встановлення такого факту з метою отримання права на спадкування за правилами ст. 531 ЦК 1963 року необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день смерті спадкодавця і одержував від нього не менше одного року до смерті матеріальну допомогу, що була для нього єдиним або основним джерелом засобів до існування. На день смерті спадкодавця [PERSON] виповнилось 62 роки, вона була непрацездатною за віком. Утриманці це особи, які одержують від інших осіб повне матеріальне утримання або постійну матеріальну допомогу, що є для них основним джерелом засобів для існування. Повне утримання означає відсутність інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Однак, в даному випадку [PERSON] мала інше джерело доходів (пенсію), тому встановленню підлягають обставини того, чи була допомога померлої постійним і основним джерелом засобів до існування позивача. Постійний характер допомоги означає, що вона була не випадковою, одноразовою, а надавалась систематично, протягом певного періоду часу і що померлий взяв на себе обовязок по утриманню даної особи. Основне значення допомоги можливо з'ясувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. В своїх поясненнях позивач повідомила, що [PERSON] з 1994 року страждала на ішемічну хворобу серця, тому вона доглядала за тіткою, здійснювала її поховання за власний рахунок через відсутність коштів у померлої, тобто сама позивач підтвердила, що у [PERSON] не було коштів на поховання. Також [PERSON] пояснила, що саме вона зверталась до органів реєстрації фактів цивільного стану для реєстрації факту смерті. Однак, ці пояснення спростовуються актовим записом про смерть [PERSON], відповідно до якого для реєстрації факту смерті зверталась інша особа [PERSON] (а.с. 56). Під час судового розгляду допитані як свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] повідомили, що дійсно [PERSON] була тіткою позивача, тому що батько останньої приходився померлій рідним братом. За життя тітка та племінниця допомагали одна одній поратися по господарству та передавали друг другу продукти, деякі кошти. Зі свого боку тітка після того, як помер чоловік племінниці, підтримала її морально та допомогла коштами. Але матеріальна допомога не носила постійного, систематичного характеру, щоб її можна було вважати основним джерелом засобів для існування позивача. Свідки надали розпливчасті покази щодо факту отримання [PERSON] компенсаційної допомоги як колишньої жертви нацистських переслідувань. Свідок [PERSON] повідомила, що вже протягом тривалого часу проживає поруч з позивачкою, бачиться та спілкується з нею майже кожного дня. Будинок, де мешкала померла [PERSON], розташований метрів через 50 від їх житла, остання за життя часто навідувалась до [PERSON] Під час хвороби чоловіка позивача та після його смерті в 1996 році тітка матеріально постійно підтримувала племінницю, двічі на тиждень надавала кошти на купівлю ліків для сімї позивача, але протягом якого періоду та розмір коштів свідок точно не вказала. При цьому повідомила, що у [PERSON] була своя сімя, вона проживала зі співмешканцем, також хворіла, [PERSON] провідувала тітку, але ні фізично, ні матеріально їй не допомагала. Факт отримання [PERSON] компенсаційної допомоги як колишньої жертви нацистських переслідувань свідок підтвердила, однак розміру її не вказала. Показання свідка [PERSON] суд оцінює критично, тому що вони є непослідовними, суперечать показанням інших свідків та поясненням позивача і не можуть бути прийняті до уваги. До того ж, без поважних причин клопотання про допит свідка [PERSON] заявлено вже під час судового розгляду справи, тобто несвоєчасно. Порівнявши на підставі наявних в матеріалах справи довідок Управління Пенсійного фонду України в Юрївському районі розмір пенсій, що отримували [PERSON] та [PERSON] в період з 01 грудня 2000 року по 27 січня 2002 року (день смерті спадкодавця), суд робить висновок, що при загальному розмірі пенсії біля 100 грн. померла отримувала значно меншу пенсію, ніж позивач. Так, за період з 01.12.2000р. по 31.01.2011 р. різниця складала майже 30 грн.; за період з 01.02.2001 р. по 31.03.2001 р. майже 35 грн.; за періоди з 01.04.2001 р. по 31.07.2001 р., з 01.08.2001 р. по 31.12.2001 р., з 01.01.2002 р. по 27.01.2002 р. майже 17 грн. Таким чином, співвідношення пенсій тітки та племінниці не дає підстави для висновку про можливість перебування позивача на утриманні померлої (а.с.\~10, 90). Встановити співвідношення розміру допомоги та одержуваних інших доходів суд не має змоги, тому що ні сама позивач, ні свідки не змогли згадати розмір та дату отримання померлою компенсаційної допомоги як колишньої жертви нацистських переслідувань за рахунок коштів Українського національного Фонду "Взаєморозуміння і примирення" при Кабінеті Міністрів України. До того ж, отримання [PERSON] вказаної допомоги та її розмір має обґрунтовуватись відповідними письмовими доказами. При цьому судом під час розгляду справи створено всі необхідні умови для забезпечення здійснення позивачем наданих законом прав для всебічного та повного дослідження обставин справи, у порядку ч. 4\~ст. 10 ЦПК України\~було роз'яснено права та обов'язки, положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, позивач попереджався про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і відповідне право на забезпечення або витребування доказів. За загальним правилом (ч. 1 ст. 11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності та кожний доказ окремо, суд вважає, що в ході судового розгляду не знайшов підтвердження той факт, що позивач з 1997 року до 27січня 2002 року, дня смерті спадкодавця [PERSON], перебувала на утриманні останньої. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно та обєктивно наявні у справі докази, враховуючи, що встановлення факту родинних відносин не має юридичного значення для позивача, а останнім не надано достатніх та належних доказів одержання постійної матеріальної допомоги від спадкодавця, що могла бути для позивача основним джерелом засобів для існування, суд не має підстав для задоволення позову в частині встановлення фактів, що мають юридичне значення. Щодо вимог про визнання права власності на земельну ділянку, то вони є похідними від вимог про встановлення факту перебування на утриманні, а тому в їх задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed