Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-04 00:00:00

В січні 2016 року Комунальне підприємство «Харківводоканал»\~звернулось до суду із зазначеним позовом до\~\~відповідача, з вимогою \~\~про стягнення з останньої заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в\~\~загальному розмірі 4766 грн. 37 коп. В\~\~обґрунтування своїх позовних вимог\~\~зазначило, що відповідач, яка проживає за адресою: [INFO] є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, які надаються позивачем, має особовий рахунок № 16652. Також вказує, що за період з 01.01.2005 року по 31.12.2015 року , утворилась заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання в розмірі 2554,42 грн., а за період з 01.08.2005 року по 31.12.2015 року заборгованість за надані послуги з централізованого водовідведення в розмірі 1283,68 грн., Зазначену заборгованість, позивач з урахуванням індексу інфляції в сумі 841,84 грн. та трьох відсотків річних в сумі 86,43 грн. просить стягнути з відповідача на свою користь. В судове засідання\~\~представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності - не зявилась, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі на підставах, викладених в позовній заяві. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявилась, про дату,час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку- шляхом направлення поштової кореспонденції, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, крім того, в ході розгляду справи останньою були подані заперечення, відповідно до яких відповідач просила задовольнити позовні вимоги частково, посилаючись на необхідність врахування строків позовної давності при винесенні рішення. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, приходить до наступного. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями, споживачами, а також їхні права та обовязки, регулюються Законом України «Про житлово - комунальні\~\~послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630. Пунктом 1 ч.1 ст. 20 Закону України «Про житлово - комунальні\~\~послуги» передбачено право споживача вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч.3 ст. 20 цього Закону обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобовязані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до п.1 ч.2 статті 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» № 2918 від 10.01.2002 року споживач зобовязаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач надає відповідачу за особовим рахунком № 16652 послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, згідно Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №1875-ІV від 24.06.2004 року, «Правил надання населенню послуг з водо -, теплопостачання та водовідведення», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.1997 року № 1497 та «Правил надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, що регулюють відносини між виконавцем послуг та споживачами, які отримують ці послуги. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10.11.2015 року відмовлено у прийнятті заяви КП «Харківводоканал» про видачу судового наказу (справа № 640/17605/15-ц) , оскільки із поданих документів вбачається спір про право, що відповідає п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України.(а.с. 6) Відповідно до п. 3 ст. 118 ЦПК України , підприємство може звернутися в позовному провадженні про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. Згідно зведеної картки абонента КП «Харківводоканал» за споживання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення у відповідача за особовим рахунком № 16652 за адресою: [ADDRESS] за період з 01.01.2005 року по 31.12.2015 року виникла заборгованість за послуги з водопостачання в розмірі 2554,42 грн., за період з 01.08.2005 року по 31.12.2015 року виникла заборгованість за послуги з водовідведення в розмірі 1283,68 грн , а з урахуванням трьох відсотків річних- 86,43 грн.та індексу інфляції 841,84 грн., загальна сума заборгованості становить 4766,37 грн..(а.с. 7-13) Права і обов'язки виробників, виконавців, споживачів у сфері житлово-комунальних послуг встановлені Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24 червня 2004 року. Відповідно до\~ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"\~споживач послуг повинен сплачувати за надані житлово-комунальні послуги. Відповідно до\~ст. 67 Житлового кодексу\~України, до комунальних послуг відноситься водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги; плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Відповідно до\~ст. 526 Цивільного кодексу України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку, позивач свої зобов'язання перед відповідачем виконав, а відповідач навпаки плату за надані послуги у встановленому порядку не вносить. Відповідно до\~\~вимог ч.5 статті 19 Закону України «Про житлово - комунальні\~\~послуги»\~виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для обєктів усіх форм власності є субєкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення. Пунктом 1 ч.1 ст. 20 Закону України «Про житлово - комунальні\~\~послуги» передбачено право споживача вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч.3 ст. 20 цього Закону обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори, правочини, інші юридичні факти. Згідно зі ст. 509 ЦК України - зобов'язання виникають з підстав, передбачених ст. 11 Цивільного кодексу України (в тому числі і з юридичних фактів). Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (передати майно, сплатити гроші тощо). З обставин справи вбачається, що хоча між сторонами по справі не укладено письмового договору на оплату послуг з водопостачання та водовідведення, проте, позивач фактично їх надавав, а відповідач раніше здійснювали оплату за надані послуги, але не в повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст.510 ЦК України, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. У даному випадку позивач, виконавши свої зобов'язання з надання послуг, має законні підстави вимагати від споживача оплати за надання цих послуг. Окрім цього, частиною 1 ст.218 ЦК України передбачено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність. Тобто, у судовому засіданні встановлено, що між сторонами фактично існували і існують правовідносини по наданню послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, відповідач користується такими послугами, що випливає із зазначених вище нормативно-правових актів. Позивач виконував свої зобов'язання по наданню таких послуг, відповідач є споживачем цих послуг та зобов'язання по їх оплаті у повному обсязі не виконує. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 Цивільного кодексу України).\~\~ Зі змісту заперечень відповідача вбачається, що остання звертається до суду з вимогою застосувати строки позовної давності щодо вимог позивача про стягнення суми заборгованості заборгованість за послуги централізованого водопостачання та водовідведення. Згідно заяви представника позивача вбачається, що остання просить перервати перебіг позовної давності щодо заборгованості за послуги централізованого водопостачання та водовідведення обґрунтовуючи це зверненнями з відповідною заявою до Київського районного суду м. Харкова від 13.10.2015 року про видачу судового наказу про стягнення з відповідача по справі заборгованості за вказані послуги. При цьому посилається на ч.2 ст. 264 ЦК України та п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року за № 630 . Разом із тим, суд приймає до уваги посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності за вимоги, які виникли у період з 01.01.2005 року по 31.12.2015, та за період з 01.08.2005 року по 31.12.2015 рік за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, суд визнає обґрунтованими з огляду на наступне. Частиною 1 ст. 260 ЦК України передбачено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Як вбачається із частини 1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною 1 статті 254 ЦК України передбачено, що строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Як зазначено в ч.1 та ч.2 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, позовна давність переривається у разі пред'явлення позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось відповідачами 13.10.2015 року КП «Харківводоканал» зверталось до Київського районного суду м. Харкова із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. Рішенням Харківської міської ради від 23.12.2011 року № 577/11 перейменовано комунальне підприємство каналізаційного господарства «Харківкомуночиствод» на комунальне підприємство «Харківводоканал». Таким чином, позивач скористався своїм правом за допомогою наказного провадження стягнути з відповідача виниклу заборгованість, проте ухвалою суду від 10.11.2015 року відмовлено у прийнятті заяви КП «Харківводоканал» про видачу судового наказу (справа № 640/17605/15-ц) , оскільки із поданих документів вбачається спір про право, що відповідає п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України (а.с. 6). Оскільки відповідно до вимог ч.3\~ст.118 ЦПК України\~позивач з об'єктивних причин не мав можливості реалізувати своє право на звернення до суду з позовною заявою, суд вважає необхідним відраховувати строк позовної давності з моменту звернення позивача до суду з заявою про видачу судового наказу. Тобто, у суду є підстави вважати, що було здійснено переривання позовної давності. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Частиною 3 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Як вбачається із частини 4 вищевказаної статті, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 5 статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, якщо суд визнає поважними причини пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту. З матеріалів справи вбачається, що відповідач\~\~заявила у своїх запереченнях про застосування позовної давності у частині стягнення заборгованості за межами строку позовної давності. Представником позивача, в обґрунтування пропуску позовної давності,\~\~належних та допустимих доказів на підтвердження вказаної обставини не надано. Таким чином, суд приходить до висновку про правомірність позовних вимог позивача за період з 01.10.2012 року по 31.12.2015 року, а вимоги позивача, що виходять за межі зазначеного терміну, а саме за період з 01.01.2005 року по 30.09.2012 року , та з 01.08.2005 року по 30.09.2012 року є такими, що не підлягають задоволенню. Зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення позову у межах строків позовної давності. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, за період з 01.10.2012 року по 31.12.2015 року в розмірі 2229,52 грн., за період з 01.10.2012 року по 31.12.2015 року в розмірі 1173,39 грн., а взагалі у сумі 3402,91 грн.. Відповідно до ч. 1\~статті 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial