Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] 16.08.2019 року звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Фізичної особи - підприємця [PERSON] про захист прав споживачів, розірвання договору, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивачем зазначено, що 25 липня 2019 року між нею, [PERSON] , та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір №976 на виготовлення та доставку віконних систем на адресу позивача - в будинок [ADDRESS] . Відповідно до умов Договору, п. 1.1. Позивач доручає, а Відповідач приймає па себе доставку готової продукції, а саме віконної системи. Відповідно до даною пункту Договору доставка готової продукції здійснюється згідно Додатку, який являється невід`ємною частино даного Договору.Додатком до Договору є Технічне завдання на металопластикові конструкції. Відповідно до умов Договору, а саме п. 3.1., вартість виробів складає 25 650,00 грн. Оскільки у позивача на день укладання Договору не було всієї суми грошових коштів, відповідачем було запропоновано [PERSON] сплатити завдаток у розмірі 12000,00 грн., а остаточний розрахунок здійснити під час встановлення віконних конструкцій, які відповідач зобов`язався встановити до 15 серпня 2019 року. Під час складання Технічного завдання сторони домовилися, що віконні конструкції будуть заламіновані під певний колір, а саме колір «Горіх» та буде проведено тонування вікон. Технічне завдання було складене працівником відповідача, який здійснював відповідний розрахунок вартості віконних конструкцій. 02 серпня 2019 року позивач приїхала до офісу відповідача для уточнення деталей замовлення, оскільки працівник відповідача не володіла повною інформацією, яка була в технічному завданні. Під час бесіди з співробітником офісу виявилося, що позивачу мають встановити вікна з зовнішньою ламінацією під "горіх", який вона замовляла та без тонування. Виявилося, що вона має доплатити за це ще певну суму коштів, що не передбачено Договором. Того ж дня позивачем було написано заяву відповідачу з вимогою розірвати Договір та повернути сплачений завдаток у повному обсязі. Дану заяву в неї прийняли але відмовилися поставити відмітку про прийняття та дату отримання. Станом на день подачі позову до суду вікна не встановлені, грошові кошти не повернуті, що і змусило позивача звернутися до суду з даним позовом в якому, остання просила розірвати договір №976 від 25 липня 2019 року укладений між [PERSON] та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] , стягнути з Фізичної особи-підприємця [PERSON] на її користь грошові кошти - завдаток в розмірі 12 000,00 грн., та моральну шкоду в розмірі 3 000,00 грн. Ухвалою суду від 20.08.2019 року відкрито провадження в справі, ухвалою від 11.11.2019 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду (а.с.20-21, 36-37). У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, позов просила задовольнити, з підстав викладених в позові. Оригіналів документів суду не надала, зазначивши при цьому, що їх у неї немає, вони знаходяться у відповідача. Клопотань про витребування доказів у відповідача, позивачем перед судом не заявлялось. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував з підстав їх необгрунтованості, надав до суду відзив на позов (а.с. 30-33), в якому зазначив, що саме позивач порушила умови укладеного доовору. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, пояснення свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що і не оспорювалось учасниками процесу, 25 липня 2019 року між [PERSON] та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір №976 на виготовлення та доставку віконних систем на адресу Позивача, а саме в будинок [ADDRESS] (а.с. 8) та складено додаток до договору - Технічне завдання (а.с. 10). Відповідно до п.1.1 Договору, замовник доручає а виконавець приймає на себе доставку готової продукції - віконних систем. Доставка готової продукції здійснюється згідно додатку, який являється невід`ємною частиною даного договору. Згідно з п. 3.1 Договору, вартість Виробів/Послуг складає 25 650 грн. 00 коп. Пунктом 3.2 Договору передбачено, що замовник зобов`язується оплатити завдаток у розмірі 80 % від вартості замовлення протягом 2-х банківських днів з моменту підписання діючого договору та провести повний розрахунок за 3 робочих дні перед отриманням продукції. Пунктом 3.4 Договору визначено, що виконавець зобов`язується доставити продукцію протягом 45-ти робочих днів після отримання технічного завдання при умові отримання коштів виконавцем. Згідно копії квитанції до прибуткового касового ордера № 976 від 25.07.2019 року відповідач отримав у позивача завдаток на виготовлення ПВХ конструкцій в сумі 12 000 грн., що становить 46,8 % від вартості замовлення (а.с. 9). Згідно п. 6.6 Договору у разі одностороннього розірвання договору замовником, кошти внесені ним, як завдаток не повертаються. Встановлено, що і не оспорювалось учасниками процесу, та в силу ст. 81 ЦПК України не підлягає доказуванню, 02 серпня 2019 року позивач подала до відповідача заяву про розірвання договору та повернення коштів (а.с. 11). Допитаний в судоовму засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він приїхав на виклики до [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де робив заміри вікон та обговорював з позивачем їх розмір, профіль, склопакети, ламінування тощо. По приїзду до офісу ФОП [PERSON] , у якого він працює, всі заміри передав менеджеру для оформлення Договору та технічного завдання. Як зазначив свідок [PERSON] заказала 3 вікна, профіль Viknaland /Axor, склопакети однокамерні 24 мм., ламінування під колір "горіх" з зовнішньої сторони, енергозберігаючі, без тонування, одна москитна сітка. В подальшому його заміри були зазначені в технічному завданні, відповідно ціна також нараховувалась з цих вихідних даних і позивачка погодилась на ці умови та вартість виробу. Крім того, свідок зазначив, що станом на 02.08.2019 р. металопластикові конструкції вже були виготовлені, однак позивачка відмовилась від замовлення. Відповідно до п.1) ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно до ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Відповідно до п. 1 ст. 837 ЦКУкраїни за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Відповідно до п. 2 ст. 837 ЦК України, договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення. в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання: 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Виходячи зі змісту статей 203, 638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не тільки про предмет, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. За правилами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України). Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача. Відповідач ФОП [PERSON] добросовісно виконав взяті на себе зобов`язання згідно Договору, жодних доказів на підтвердження порушення умов договору саме відповідачем, позивачкою не надано. Стосовно сплаченої позивачкою суми в розмірі 12 000,00 грн. завдатку за ПВХ конструкції, дана суму стягненню не підлягає, оскільки, згідно ч. 1 ст. 571 ЦК України якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Окрім того, згідно п.п. 6.6 Договору у разі одностороннього розірвання договору замовником, кошти внесені ним, як завдаток не повертаються. Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed