Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди, обґрунтовуючи заявлені вимоги наступним. Позивач є професійним адвокатом і у 2016-2017 роках брав участь у конкурсі на зайняття 120 вакантних посад суддів касаційних судів у складі Верховного Суду, оголошеного рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (надалі Комісія) від 07 листопада 2016 року №145/зп-16. Зі змісту рішення Комісії від 27 липня 2017 року №491/вс-17, позивач дізнався, що на адресу Комісії 18 травня 2017 року надійшла скарга, яка містила інформацію щодо його участі у кримінальних провадженнях, подана відповідачами - [PERSON] (який змінив прізвище на « [PERSON] » у 2019 році), [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] і зареєстрована Комісією за вхідним номером 966. Як вбачається з переліку адресатів, примірники скарги були одночасно подані (надіслані) на адресу Президента України [PERSON], Голови Вищої кваліфікаційної комісії суддів України [PERSON] та Голови Вищої Ради правосуддя [PERSON] Вказує на те, що інформація, яка викладена у цьому зверненні є недостовірною, негативною, такою, що підлягає спростуванню, оскільки він не є учасником будь-якого кримінального провадження і факти, викладені у зверненні не відповідають дійсності. Поширеною недостовірною інформацією завдано шкоди особистим немайновим правам позивача, а саме честі, гідності та діловій репутації, які мають бути захищені судом. З цих підстав, просить визнати недостовірною та такою, що порушує його особисті немайнові права на повагу честі, гідності та недоторканість ділової репутації, інформацію, яку поширили стосовно нього [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у документі під назвою «[INFO]» від [INFO], що був направлений ними Президенту України [PERSON] , Голові Вищої кваліфікаційної комісії суддів України [PERSON] та Голові Вищої ради правосуддя України [PERSON] , а саме наступну інформацію: «Окрім того, у скаржників є підстава вважати за те, що [PERSON] подано до Комісії брехливі відомості про обставини, які мають місце у професійній діяльності [PERSON] , у тому числі - при здійснені [PERSON] адвокатських повноважень у судах та правоохоронних органах». «Перелік кримінальних правопорушень, фактично вчинених [PERSON] є наступними. 1. Деснянське УП ГУНП у м. Києві. 1.1. №1201610003000669 від 18.01.16 р. Заявник - представник. Потерпіла - [PERSON] . Правова кваліфікація: ч.1 ст.358 КК України. Фабула: виготовлення та подання до суду підроблені та сфабриковані документи як докази для ствердження своєї невинуватості. Учасники кримінального провадження: [PERSON], [PERSON] . 1.2. №1201600030002054 від 18.02.16 р. Заявник - представник. Потерпілий - представник. Правова кваліфікація: ч.1 ст. 129 КК України. Фабула: групова погроза вчинення фізичного знешкодження представника (фактично - змова [PERSON] та [PERSON] про вбивство представника). Свідок - представник органу опіки та піклування. 2. №1201511015000416 від 25.03.15 р. Правова кваліфікація: ч.3 ст.185 КК України. Фабула: вчинення крадіжки. Короткий опис подій. У ніч з 24 на 25.03.15 р. [PERSON] за попередньою змовою з [PERSON] порушують недоторканість приватного помешкання шляхом проникнення черев вікону раму до приміщень будинку, належного на правах особистої приватної власності [PERSON] , здійснивши без санкції суду, прокурора і слідчого органу обшук з одночасною крадіжкою майна (зазначу про те, що [PERSON] така крадіжка вчинена повторно). Мета протизаконного обшуку - викрадення документальних та інших доказів, які вказують на вчинення [PERSON] ряд злочинів. 3. № 12015100050003435 від 11.04.15 р. Правова кваліфікація: ч.2 ст.361 КК України. Фабула: [PERSON] у злочинній змові з [PERSON] від імені представника з підробкою від імені останнього подає до Служби безпеки України, до Генеральної прокуратури України, до Державної прикордонної служби України та до Всеукраїнської асоціації адвокатів заяви про порушення групою осіб порядок перетину кордону України з метою торгівлі людьми. 4. У лютому 2015 року під час засідання в апеляційній інстанції м. Києва [PERSON] подав ряд підроблених та сфабрикованих документів, як докази для підтвердження правдивості своїх доводів, що стало для суду підґрунтям при прийнятті неправосудного рішення, яке у подальшому призвело та продовжує спричиняти порушення прав і законних інтересів скаржників, особливо - малолітніх дітей. Така обставина стала причиною подання скаржниками до поліції заяву про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення. Ухвалою Солом`янського райсуду у м. Києві за результатом розгляду скарги скаржників покладено на Солом`янське УП ГУНП України в м.Києві зобов`язання внести до ЄРДР відомості про вчинення [PERSON] та [PERSON] кримінального правопорушення, ознаки складу злочину, які вбачаються ст.358 КК України. На виконання рішення суду поліція внесла до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення з одночасним присвоєння №12015100090011992 від 08.02.15р.». «Отож, як вбачається з викладеного вище у такому зверненні, [PERSON] здійснює адвокатські права виключно зловживаючи ними з метою задоволення злочинних інтересів, як власно-особистих, так і в інтересах третіх осіб. Така обставина вказує на те, що [PERSON] не лише не має,як юридичного, так і морального права приймати участь у конкурсі на заміщення вакантних місць судді в Верховному суді касаційної інстанції з цивільного провадження України, а має бути позбавлений право здійснювати адвокатську діяльність на підставі відповідного Свідоцтва, а також має бути притягнений до кримінальної відповідальності. Такі ствердження гуртуються не лише на базі власних думок скаржників, але є думкою ряд професійних та досвідчених фахівців права». «10.04.15 р. за спонуканням, сприянням та змовою з [PERSON] [PERSON] цілеспрямовано та свідомо подає до Вишгородського райсуду позов про поділ спільного майна подружжя. Суддя такого суду [PERSON], отримавши перед останнім судовим засіданням хабар від [PERSON] та [PERSON] свідомо приймає неправосудне рішення, за яким ділить між [PERSON] та [PERSON] майно, яке до подання позову до суду перебувало у особистій приватній власності [PERSON] ». « [PERSON] являється одним із ланцюжком корумпованої системи, яка створює злочинні умови та підстави для незаконного збагачення за рахунок людей, які неспроможні протистояти злочину». «Отож, як вбачається, [PERSON] у черговий раз цілеспрямовано та умисно використовує статус адвоката з тим, щоб протиправно збагатіти за рахунок скаржників». «Під час слухання справи у суді Деснянського району м. Києва [PERSON] вів себе некоректно стосовно судді [PERSON] , погрожуючи санкціями проти нього». «Під час проваджень в усіх судових справах [PERSON] систематично надає суду брехливі та навмисно вигадані відомості. За аналізом порядку розгляду кримінальних та цивільних проваджень скаржники вбачають втручання [PERSON] та інших осіб у діяльність судових органів влади та правоохоронних структур, а також на органи місцевого самоврядування, вчасності - органи опіки та піклування». «Є доречним повідомити про те, що у відповідності до наявності документальних доказів [PERSON] вчинив дезертирство з подальшим ухиленням від несення військової служби шляхом симуляції поранення та у такому злочині саме сприяв [PERSON] та інші особи». «Представник вважає за те, що [PERSON] , застосовуючи гілки судової влади та зловживаючи правами і повноваженнями адвоката вчиняє власно-особисте та своєї сім`ї збагачення, виключно за рахунок скаржників, що суперечить нормам чинного законодавства України та наносить матеріальних збитків та суттєвої шкоди представнику». «Саме, в діях [PERSON] та інших осіб вбачається умисне та цілеспрямоване фабрикування проти скаржників проваджень з тим, щоб створити умови залякування, тиску, принизити людську гідність та честь, підірвати авторитет та ділову репутацію представника у судах і правоохоронних і інших органах держави». «01.04.16 року [PERSON] у злочинній змові з [PERSON], [PERSON], суддею Оболонського районного суду м. Києва [PERSON] та іншими службовими особами фабрикують проти [PERSON] та представника кримінальне провадження за фактом вчинення насильства над малолітніми дітьми статевого характеру». « [PERSON] надав відповідь про те, що достаток його дружини дозволяє йому відвідувати іноземні держави. Проте, [PERSON] не повідоми комісію про те, що поїздки за кордон, так само як покращення власного матеріального та фінансового стану настало саме лише після укладення [PERSON] угоди про надання правової допомоги [PERSON] . Окрім того, [PERSON] цілеспрямовано поїзду за кордон планувалося у зазначені дні слухання справи в апеляційній інстанції та на підтвердження таких поїздок було [PERSON] надано суд документальні підтвердження». « [PERSON] у присутності та за участю [PERSON] та в приміщені судових органів влади особисто вчиняв погрози вчинення насильства не лише стосовно [PERSON] та представника, але і стосовно малолітнього скаржника [PERSON] та [PERSON] . Окрім того, за спонуканням та сприянням [PERSON] [PERSON] під час судового провадження у судовому засіданні вчиняв психологічне насильство над [PERSON] , демонструючи середній палець, що за кримінальною та брутальною жестикуляцію означає погрозу вчинення насильства статевого характеру. Про такий факт було викладено в письмовій заяві та подано до суду. Також, як до, так і після судових засідань в приміщенні суду за спонуканням [PERSON] [PERSON] погрожував [PERSON] та [PERSON] . Про такі факти також повідомлялися органи опіки та правоохоронні органи». « [PERSON] за попередньою змовою з [PERSON], [PERSON] та іншими особами, ініціював позбавлення [PERSON] , яка за рішення органів місцевого самоврядування та державних органів соцполітики визнана матір`ю багатодітної сім`ї, на одноосібному утримуванні перебуває 3 (троє) осіб, право на отримання державної допомоги, як малозабезпеченої сім`ї». «Таким чином, [PERSON] , усвідомлюючи можливе настання для 3-х дітей та їх матері негативних наслідків, які спричиняють порушення їх права на належне проживання, утримування, отримання освіти тощо, за попередньою змовою з органами опіки та піклування Оболонської районної у м. Києві ДА та [PERSON] створюють сприятливі умови для позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно двох дітей, маючи у своєму арсеналі доказів неспроможність [PERSON] утримувати дітей. Окрім того, той же [PERSON] , перебуваючи у злочинній змові з іншими особами, у тому числі - з [PERSON] та [PERSON] , подав до суду Деснянського району м. Києва позов про визнання [PERSON] особою, яка втратила право користуватися жилим приміщенням з наслідками скасування реєстрації місця проживання [PERSON] ». « [PERSON] став основою та важелем для приховування від правоохоронних та судових органів ряд кримінальних злочинів, вчинених, як його клієнтом [PERSON], так і [PERSON] і іншими особами». « [PERSON] спонукав [PERSON] та приймав особисту участь у переслідуванні скаржників, здійснюючи відео та фото фіксування без на те відому та згоди скаржників. Окрім того, [PERSON] , зловживаючи Положенням про адвокатську етику та Законом України «Про адвокатську діяльність», «Про інформацію», «Про недоторканість особистого життя» та іншим нормам чинного законодавства України збирав та незаконно використовував інформацію про скаржників». « [PERSON] спонукав [PERSON] та його матір [PERSON] на втручання у процес навчання [PERSON] у вищому навчальному закладі, що призвело до змушення [PERSON] подати до навчального закладу заяву про вилучення імені [PERSON] з списку студентів навчального закладу». « [PERSON] своїми діями спонукав та продовжує спонукати [PERSON] на невиконання рішення судів щодо сплати аліментів на користь 3-х дітей. Так, на сьогодні заборгованість [PERSON] по сплаті дітям аліментів складає більш 60 000,00 грн., без урахування 3 % річних, 1 % за кожний пропущений день не виконання рішення судів по сплаті аліментів, виплати іншої компенсації. Як вбачається із матеріалів справи, саме усі вище зазначені злочинні дії [PERSON] у злочинній змові з [PERSON] та іншими особами проти законних інтересів усіх скаржників вчинялися після укладання [PERSON] договору про надання правової допомоги [PERSON] ». «Удвічі є злочинним, якщо знавець права, такий як [PERSON] , знання, уміння та навики у сфері права використовую з метою вчинення злочинів». «Як вбачається із тексту скарги [PERSON] адвокатські повноваження, у тому числі - обов`язки по наданню правової допомоги, виключно здійснює злісно ігноруючи нормами закону». «Як вбачається із тексту скарги саме [PERSON] злісно ігноруються зазначені принципи адвокатської діяльності». «Проте, [PERSON] злісно та свідомо проігнорував присягою, Конституцією України та правилами адвокатської етики, що створює підстави для позбавлення такої особи свідоцтва на право здійснювати адвокатську діяльність (вже не кажучи про призначення [PERSON] на посаду судді)». «Однак, за текстом скарги вбачається використання [PERSON] адвокатського бюро для вчинення протиправних дій, у тому числі - для приховування доходів, фабрикування доказів, незаконне збагачення за рахунок інших осіб, а також для створення гарантій набуття статусу судді». «Проте, як вбачається із тексту скарги, адвокатська діяльність [PERSON] саме здійснюється лише в рамках порушення норм чинного законодавства України, що у свою чергу порушує права і законні інтереси скаржників». «Проте, [PERSON] фактично укладено договір про отримання винагороди (гонорару) від [PERSON] за рахунок майна, належного на правах особистої приватної власності [PERSON] шляхом застосування засобів судового впливу. Мається на увазі - земельна ділянка та частка автотранспортного засобу». «Проте, [PERSON] зважає за те, що члени комісії та контролюючі органи є некомпетентними та їх можливо вводити в обман для задоволення особисто-корисних злочинних інтересів». «Отож, як таке вбачається у тексті скарги, [PERSON] злісно проігнорував та продовжує ігнорувати нормою ч. 5 ст.27 закону». «Як вбачається із тексту скарги, саме злісне порушення [PERSON] Правил та присяги призводить до продовження вчинення [PERSON] та іншими особами кримінальних правопорушень, а також становить перешкодою у здійснені правоохоронними та судовими органами своїх службових обов`язків а посадових повноважень у рамках дотримання принципів законності, справедливості, неупередженості, добросовісності тощо. Адже, саме з аналізом усіх фактів та обставин вбачається те, що [PERSON] надає правову допомогу [PERSON] та [PERSON] виключно, задовольняючи злочинні інтереси третіх осіб, у тому числі - [PERSON] ». «Скаржники вважають за те, що адвокатська діяльність [PERSON] здійснювалася з порушенням вимог несумісності; неналежним виконанням своїх професійних обов`язків; порушенням присяги адвоката України та супроводжувалася систематичним і грубим порушенням правил адвокатської етики, що підриває авторитет адвокатури України та призводить до порушення прав і законних інтересів скаржників». «Проте, [PERSON] на засіданні комісії вихваляв себе таким, який є кращим за суддів, адвокатів, не дивлячись на те, що фактично позитивними для [PERSON] результатами судових та кримінальних проваджень базувалося на злісному порушені законів та правил. Окрім того, застосування у конкурсі на заміщення вакантної посади суддів рекомендований лист від клієнта [PERSON] [PERSON] є не що, як зухвалість та висміювання самого процесу конкурсу, як окремого, так і у складі реформування судочинства України». «[PERSON] порушується порядок дотримання принципів компетентності та добросовісності на стадії прийняття адвокатом доручення клієнта (ст.ст.17,19, ч.4 ст.20 Правила). Адже, [PERSON] є одноосібним засновником та власником активів більш ніж 3-х комерційних юридичних осіб» «Проте, протягом періоду існування адвокатського бюро «[PERSON]» лише [PERSON] надавав правову допомогу [PERSON] та [PERSON] , що підтверджує наявність у діях [PERSON] ознак злочинної домовленості з третіми особами при визначені участі [PERSON] у наданні правової допомоги [PERSON] та [PERSON] ». «Згідно до норми ст.ст.25,27 Правила адвокату категорично забороняється використовувати при виконанні доручення клієнта незаконні та неетичні засоби, зокрема спонукати свідків до надання завідомо неправдивих показань, вдаватися до протизаконних методів тиску на протилежну сторону чи свідків (погроз, шантажу, тощо), використовувати свої особисті зв`язки (чи в окремих випадках особливий статус) для впливу прямо або опосередковано на суд або інший орган, перед яким він здійснює представництво, або захист інтересів клієнтів, використовувати інформацію, отриману від колишнього клієнта, конфіденційність якої охороняється законом, використовувати інші засоби, що суперечать чинному законодавству або цим правилам. Проте, за змістом скарги вбачається повне ігнорування [PERSON] такої вимоги Правила». «Отож, така обставина у котрий раз підтверджує про те, що адвокатська діяльність в «інтересах» [PERSON] , насправді, здійснювалася в інтересах третіх осіб з активним використанням обставин, пов`язаних з [PERSON]. Скаржники вбачають у діях [PERSON] , при здійснені ним договірних обов`язків, фактичне здійснювалося представлення інтересів [PERSON] та інших осіб без на те укладання з ними договорів у письмовій формі через [PERSON] ». «Окрім того, сам факт здійснення [PERSON] домовленості з [PERSON] про фізичне знешкодження представника є яскравим прикладом злочинних намірів [PERSON] та інших осіб при здійснені проваджень». « [PERSON] свідомо та цілеспрямовано порушуються норми ст.45 Правила шляхом подання до суду фабрикованих та підроблених документів, доказів. За такими фактами відкрито кримінальні провадження. Скаржники вважають за те, що допуск адвоката [PERSON] до діяльності в сфері правосуддя створює сприятливі умови для утворення нових корупційних схем в державі та становить перешкоду у реформуванні в судочинстві України». Також просить зобов`язати кожного з відповідачів спростувати недостовірну інформацію щодо нього, яка була вміщена у документі під назвою «[INFO]» від [INFO] та подана до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Вищої Ради правосуддя України та Президента України в той же спосіб, яким вона була поширена, а саме шляхом направлення протягом одного місяця з дня набрання рішенням суду законної сили на ім`я Президента України, Голови Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та на ім`я Голови Вищої ради правосуддя України письмових заяв, в яких повідомити про ухвалене у справі рішення, включаючи публікацію його тексту, та вказати про те, що інформація, яка вміщена у вказаній скарзі та яка стосується [PERSON] , є недостовірною і не відповідає дійсності щодо інформації, яка зазначена вище. Крім того, просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на свою користь відшкодування моральної (немайнової) шкоди в розмірі 56 676,00 грн. Відповідачі відзив на позов до суду у строк, визначений ухвалою про відкриття провадження не подали. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідачі в жодне з призначених судових засідань не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від них неодноразово на адресу суду надійшли клопотання про відкладення розгляду справи до припинення карантинних обмежень Кабінетом Міністрів України і зупинення впливу вірусної епідемії Covid-19 на мешканців м.Києва. Такі дії відповідачів суд розцінює як ухилення від явки до суду, що негативно впливає на завдання цивільного судочинства, визначені процесуальним законом. У відповідності до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідачів на підставі зібраних у справі доказів. Підстав для проведення заочного розгляду справи суд не вбачає, оскільки в судовому засіданні 26.05.2021 позивач заперечив проти заочного розгляду справи. Заслухавши позивача, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до наступних висновків. Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 07 листопада 2016 року №145/зп-16 було оголошено конкурс на зайняття 120 вакантних посад суддів касаційних судів у складі Верховного Суду. Позивач [PERSON] , як професійний адвокат, звернувся до Комісії із заявою про проведення стосовно нього кваліфікаційного оцінювання для участі у конкурсі на посаду судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду за спеціальною процедурою призначення. Рішенням Комісії від 05 грудня 2016року №55/вс-16 позивача допущено до участі у конкурсі на посаду судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду. Рішенням Комісії від 11 січня 2017 року №2/зп-17 призначено кваліфікаційне оцінювання 653 кандидатів, допущених до участі у конкурсі на зайняття 120 вакантних посад суддів касаційних судів у складі Верховного Суду, зокрема позивача [PERSON] . Комісією 08 лютого 2017 року прийнято рішення №20/вс-17 про допуск [PERSON] до проходження кваліфікаційного оцінювання для участі у конкурсі на посаду судді касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду. Згідно зі статтею 85 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складення іспиту (складення анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання); 2) дослідження досьє та проведення співбесіди. 16 лютого 2017 року позивач склав анонімне письмове тестування (74,25 бала), а 21 лютого 2017 року виконав практичне завдання (67 балів). На етапі складення іспиту позивач загалом набрав 141,25 бали. Крім того, позивач пройшов передбачене процедурою кваліфікаційного оцінювання тестування особистих морально-психологічних якостей та загальних здібностей, за результатами якого складено висновок та визначено рівні показників критеріїв особистої, соціальної компетентності, професійної етики та доброчесності. Комісією 10 травня 2017 року проведено співбесіду за участі позивача, а також уповноваженого представника Громадської ради доброчесності та оголошено перерву для прийняття рішення за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання. Рішенням Комісії від 18 липня 2017 року №76/зп-17 визначено результати кваліфікаційного оцінювання кандидатів на посади суддів касаційних судів у складі Верховного Суду було доручено колегіям Комісії, які проводили другий етап кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди» у межах конкурсу, оголошеного 07 листопада 2016 року. Як вбачається з рішення Комісії від 27 липня 2017 року №491/вс-17, на адресу Комісії 18 травня 2017 року надійшла скарга, яка містила інформацію щодо участі позивача у кримінальних провадженнях. Комісією було здійснено перевірку шляхом направлення запитів до територіальних підрозділів Головного управління Національної поліції у місті Києві. Надіслані відповіді на запити та письмові пояснення позивача з копіями витягів з Єдиного реєстру досудових розслідувань спростовують факт участі останнього у кримінальних провадженнях. У Рішенні Комісії від 27 липня 2017 року №491/вс-17 мова йшла про документ під назвою «[INFO]», яка [INFO] була подана до Комісії на особистому прийомі відповідачами - [PERSON] (змінив прізвище на « [PERSON] » у 2019 році), [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] і зареєстрована Комісією за вхідним номером 966 (копія долучається). Як вбачається з переліку адресатів, примірники скарги були одночасно подані (надіслані) на адресу Президента України [PERSON], Голови Вищої кваліфікаційної комісії суддів України [PERSON] та Голови Вищої Ради правосуддя [PERSON] Підтвердженням подання відповідачами скарги до Вищої Ради правосуддя є отримання позивачем копії скарги від цього органу із супровідним листом від 20 жовтня 2017 року №20404/0/917, в якому повідомляється про отримання скарги та її реєстрацію 19 травня 2017 року за вх. № КО-2689/0/7-17. В цій скарзі заявники зазначають, що «11.05.2017 з сайту Комісії в режимі відео огляду на YouTube.UA скаржникам стали відомі обставини, які стали підставою для виникнення ознак порушення принципів об`єктивності, повноти та неупередженості порядку проведення співбесід з кандидатом на зайняття вакантних посад суддів Касаційного цивільного суду адвокатом [PERSON] датою від 10.05.2017 та такі обставини можуть призвести до призначення на посаду судді Касаційного суду в Верховному суді України особу, моральні якості якої, при здійсненні нею службово-посадових обов`язків та повноважень судді, призведуть до злісного порушення Закону України «Про судочинство та статус суддів, правил «Етики судді», у тому числі - втручання у діяльність судових органів влади з тим, щоб у подальшому задовольнити власні та інших осіб кримінально-злочинні інтереси, свідомо та з умислом зловживаючи службово-посадовими обов`язками та повноваженнями. Ствердження скаржників ґрунтуються на наступних фактах. У ході проваджень скаржниками виявлено безліч кримінальних правопорушень, як зі сторони [PERSON] так і зі сторони, зокрема [PERSON] . Перелік кримінальних правопорушень, фактично вчинених [PERSON] є наступним. 1. Деснянське УП ГУНП у м. Києві. 1.1. №1201610003000669 від 18.01.16 р. Заявник - представник. Потерпіла - [PERSON] . Правова кваліфікація: ч.1 ст.358 КК України. Фабула: виготовлення та подання до суду підроблені та сфабриковані документи як докази для ствердження своєї невинуватості. Учасники кримінального провадження: [PERSON], [PERSON] . 1.2. №1201600030002054 від 18.02.16 р. Заявник - представник. Потерпілий - представник. Правова кваліфікація: ч.1 ст. 129 КК України. Фабула: групова погроза вчинення фізичного знешкодження представника (фактично - змова [PERSON] та [PERSON] про вбивство представника). Свідок - представник органу опіки та піклування. 2. №1201511015000416 від 25.03.15 р. Правова кваліфікація: ч.3 ст.185 КК України. Фабула: вчинення крадіжки. Короткий опис подій. У ніч з 24 на 25.03.15 р. [PERSON] за попередньою змовою з [PERSON] порушують недоторканість приватного помешкання шляхом проникнення черев вікону раму до приміщень будинку, належного на правах особистої приватної власності [PERSON] , здійснивши без санкції суду, прокурора і слідчого органу обшук з одночасною крадіжкою майна (зазначу про те, що [PERSON] така крадіжка вчинена повторно). Мета протизаконного обшуку - викрадення документальних та інших доказів, які вказують на вчинення [PERSON] ряд злочинів. 3. № 12015100050003435 від 11.04.15 р. Правова кваліфікація: ч.2 ст.361 КК України. Фабула: [PERSON] у злочинній змові з [PERSON] від імені представника з підробкою від імені останнього подає до Служби безпеки України, до Генеральної прокуратури України, до Державної прикордонної служби України та до Всеукраїнської асоціації адвокатів заяви про порушення групою осіб порядок перетину кордону України з метою торгівлі людьми. 4. У лютому 2015 року під час засідання в апеляційній інстанції м. Києва [PERSON] подав ряд підроблених та сфабрикованих документів, як докази для підтвердження правдивості своїх доводів, що стало для суду підґрунтям при прийнятті неправосудного рішення, яке у подальшому призвело та продовжує спричиняти порушення прав і законних інтересів скаржників, особливо - малолітніх дітей. Така обставина стала причиною подання скаржниками до поліції заяву про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення. Ухвалою Солом`янського райсуду у м. Києві за результатом розгляду скарги скаржників покладено на Солом`янське УП ГУНП України в м.Києві зобов`язання внести до ЄРДР відомості про вчинення [PERSON] та [PERSON] кримінального правопорушення, ознаки складу злочину, які вбачаються ст.358 КК України. На виконання рішення суду поліція внесла до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення з одночасним присвоєння №12015100090011992 від 08.02.15р.» (стор. 3-4). «Отож, як вбачається з викладеного вище у такому зверненні, [PERSON] здійснює адвокатські права виключно зловживаючи ними з метою задоволення злочинних інтересів, як власно-особистих, так і в інтересах третіх осіб. Така обставина вказує на те, що [PERSON] не лише не має,як юридичного, так і морального права приймати участь у конкурсі на заміщення вакантних місць судді в Верховному суді касаційної інстанції з цивільного провадження України, а має бути позбавлений право здійснювати адвокатську діяльність на підставі відповідного Свідоцтва, а також має бути притягнений до кримінальної відповідальності. Такі ствердження гуртуються не лише на базі власних думок скаржників, але є думкою ряд професійних та досвідчених фахівців права» (стор. 4). «10.04.15 р. за спонуканням, сприянням та змовою з [PERSON] [PERSON] цілеспрямовано та свідомо подає до Вишгородського райсуду позов про поділ спільного майна подружжя. Суддя такого суду [PERSON], отримавши перед останнім судовим засіданням хабар від [PERSON] та [PERSON] свідомо приймає неправосудне рішення, за яким ділить між [PERSON] та [PERSON] майно, яке до подання позову до суду перебувало у особистій приватній власності [PERSON] » (стор. 5). « [PERSON] являється одним із ланцюжком корумпованої системи, яка створює злочинні умови та підстави для незаконного збагачення за рахунок людей, які неспроможні протистояти злочину» (стор. 5). «Отож, як вбачається, [PERSON] у черговий раз цілеспрямовано та умисно використовує статус адвоката з тим, щоб протиправно збагатіти за рахунок скаржників» (стор. 5). «Під час слухання справи у суді Деснянського району м. Києва [PERSON] вів себе некоректно стосовно судді [PERSON] , погрожуючи санкціями проти нього» (стор. 5). «Під час проваджень в усіх судових справах [PERSON] систематично надає суду брехливі та навмисно вигадані відомості. За аналізом порядку розгляду кримінальних та цивільних проваджень скаржники вбачають втручання [PERSON] та інших осіб у діяльність судових органів влади та правоохоронних структур, а також на органи місцевого самоврядування, вчасності - органи опіки та піклування» (стор. 5). «Є доречним повідомити про те, що у відповідності до наявності документальних доказів [PERSON] вчинив дезертирство з подальшим ухиленням від несення військової служби шляхом симуляції поранення та у такому злочині саме сприяв [PERSON] та інші особи» (стор.6). «Представник вважає за те, що [PERSON] , застосовуючи гілки судової влади та зловживаючи правами і повноваженнями адвоката вчиняє власно-особисте та своєї сім`ї збагачення, виключно за рахунок скаржників, що суперечить нормам чинного законодавства України та наносить матеріальних збитків та суттєвої шкоди представнику» (стор. 6). «Саме, в діях [PERSON] та інших осіб вбачається умисне та цілеспрямоване фабрикування проти скаржників проваджень з тим, щоб створити умови залякування, тиску, принизити людську гідність та честь, підірвати авторитет та ділову репутацію представника у судах і правоохоронних і інших органах держави» (стор. 7). «01.04.16 року [PERSON] у злочинній змові з [PERSON], [PERSON], суддею Оболонського районного суду м. Києва [PERSON] та іншими службовими особами фабрикують проти [PERSON] та представника кримінальне провадження за фактом вчинення насильства над малолітніми дітьми статевого характеру» (стор. 7). « [PERSON] надав відповідь про те, що достаток його дружини дозволяє йому відвідувати іноземні держави. Проте, [PERSON] не повідоми комісію про те, що поїздки за кордон, так само як покращення власного матеріального та фінансового стану настало саме лише після укладення [PERSON] угоди про надання правової допомоги [PERSON] . Окрім того, [PERSON] цілеспрямовано поїзду за кордон планувалося у зазначені дні слухання справи в апеляційній інстанції та на підтвердження таких поїздок було [PERSON] надано суд документальні підтвердження» (стор. 7). « [PERSON] у присутності та за участю [PERSON] та в приміщені судових органів влади особисто вчиняв погрози вчинення насильства не лише стосовно [PERSON] та представника, але і стосовно малолітнього скаржника [PERSON] та [PERSON] . Окрім того, за спонуканням та сприянням [PERSON] [PERSON] під час судового провадження у судовому засіданні вчиняв психологічне насильство над [PERSON] , демонструючи середній палець, що за кримінальною та брутальною жестикуляцію означає погрозу вчинення насильства статевого характеру. Про такий факт було викладено в письмовій заяві та подано до суду. Також, як до, так і після судових засідань в приміщенні суду за спонуканням [PERSON] [PERSON] погрожував [PERSON] та [PERSON] . Про такі факти також повідомлялися органи опіки та правоохоронні органи» (стор. 7). « [PERSON] за попередньою змовою з [PERSON], [PERSON] та іншими особами, ініціював позбавлення [PERSON] , яка за рішення органів місцевого самоврядування та державних органів соцполітики визнана матір`ю багатодітної сім`ї, на одноосібному утримуванні перебуває 3 (троє) осіб, право на отримання державної допомоги, як малозабезпеченої сім`ї» (стор. 7). «Таким чином, [PERSON] , усвідомлюючи можливе настання для 3-х дітей та їх матері негативних наслідків, які спричиняють порушення їх права на належне проживання, утримування, отримання освіти тощо, за попередньою змовою з органами опіки та піклування Оболонської районної у м. Києві ДА та [PERSON] створюють сприятливі умови для позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно двох дітей, маючи у своєму арсеналі доказів неспроможність [PERSON] утримувати дітей. Окрім того, той же [PERSON] , перебуваючи у злочинній змові з іншими особами, у тому числі - з [PERSON] та [PERSON] , подав до суду Деснянського району м. Києва позов про визнання [PERSON] особою, яка втратила право користуватися жилим приміщенням з наслідками скасування реєстрації місця проживання [PERSON] » (стор. 7). « [PERSON] став основою та важелем для приховування від правоохоронних та судових органів ряд кримінальних злочинів, вчинених, як його клієнтом [PERSON], так і [PERSON] і іншими особами» (стор. 8). « [PERSON] спонукав [PERSON] та приймав особисту участь у переслідуванні скаржників, здійснюючи відео та фото фіксування без на те відому та згоди скаржників. Окрім того, [PERSON] , зловживаючи Положенням про адвокатську етику та Законом України «Про адвокатську діяльність», «Про інформацію», «Про недоторканість особистого життя» та іншим нормам чинного законодавства України збирав та незаконно використовував інформацію про скаржників» (стор. 8 скарги). « [PERSON] спонукав [PERSON] та його матір [PERSON] на втручання у процес навчання [PERSON] у вищому навчальному закладі, що призвело до змушення [PERSON] подати до навчального закладу заяву про вилучення імені [PERSON] з списку студентів навчального закладу» (стор. 8). « [PERSON] своїми діями спонукав та продовжує спонукати [PERSON] на невиконання рішення судів щодо сплати аліментів на користь 3-х дітей. Так, на сьогодні заборгованість [PERSON] по сплаті дітям аліментів складає більш 60 000,00 грн., без урахування 3 % річних, 1 % за кожний пропущений день не виконання рішення судів по сплаті аліментів, виплати іншої компенсації. Як вбачається із матеріалів справи, саме усі вище зазначені злочинні дії [PERSON] у злочинній змові з [PERSON] та іншими особами проти законних інтересів усіх скаржників вчинялися після укладання [PERSON] договору про надання правової допомоги [PERSON] » (стор. 8). «У двічі є злочинним, якщо знавець права, такий як [PERSON] , знання, уміння та навики у сфері права використовую з метою вчинення злочинів» (стор. 8). «Як вбачається із тексту скарги [PERSON] адвокатські повноваження, у тому числі - обов`язки по наданню правової допомоги, виключно здійснює злісно ігноруючи нормами закону» (стор. 8). «Як вбачається із тексту скарги саме [PERSON] злісно ігноруються зазначені принципи адвокатської діяльності (стор. 9). «Проте, [PERSON] злісно та свідомо проігнорував присягою, Конституцією України та правилами адвокатської етики, що створює підстави для позбавлення такої особи свідоцтва на право здійснювати адвокатську діяльність (вже не кажучи про призначення [PERSON] на посаду судді)» (стор. 9). «Однак, за текстом скарги вбачається використання [PERSON] адвокатського бюро для вчинення протиправних дій, у тому числі - для приховування доходів, фабрикування доказів, незаконне збагачення за рахунок інших осіб, а також для створення гарантій набуття статусу судді» (стор. 9). «Проте, як вбачається із тексту скарги, адвокатська діяльність [PERSON] саме здійснюється лише в рамках порушення норм чинного законодавства України, що у свою чергу порушує права і законні інтереси скаржників» (стор. 9). «Проте, [PERSON] фактично укладено договір про отримання винагороди (гонорару) від [PERSON] за рахунок майна, належного на правах особистої приватної власності [PERSON] шляхом застосування засобів судового впливу. Мається на увазі - земельна ділянка та частка автотранспортного засобу» (стор. 10). «Проте, [PERSON] зважає за те, що члени комісії та контролюючі органи є некомпетентними та їх можливо вводити в обман для задоволення особисто-корисних злочинних інтересів» (стор. 10). «Отож, як таке вбачається у тексті скарги, [PERSON] злісно проігнорував та продовжує ігнорувати нормою ч. 5 ст.27 закону» (стор. 10). «Як вбачається із тексту скарги, саме злісне порушення [PERSON] Правил та присяги призводить до продовження вчинення [PERSON] та іншими особами кримінальних правопорушень, а також становить перешкодою у здійснені правоохоронними та судовими органами своїх службових обов`язків а посадових повноважень у рамках дотримання принципів законності, справедливості, неупередженості, добросовісності тощо. Адже, саме з аналізом усіх фактів та обставин вбачається те, що [PERSON] надає правову допомогу [PERSON] та [PERSON] виключно, задовольняючи злочинні інтереси третіх осіб, у тому числі - [PERSON] » (стор. 10). «Скаржники вважають за те, що адвокатська діяльність [PERSON] здійснювалася з порушенням вимог несумісності; неналежним виконанням своїх професійних обов`язків; порушенням присяги адвоката України та супроводжувалася систематичним і грубим порушенням правил адвокатської етики, що підриває авторитет адвокатури України та призводить до порушення прав і законних інтересів скаржників» (стор. 10). «Проте, [PERSON] на засіданні комісії вихваляв себе таким, який є кращим за суддів, адвокатів, не дивлячись на те, що фактично позитивними для [PERSON] результатами судових та кримінальних проваджень базувалося на злісному порушені законів та правил. Окрім того, застосування у конкурсі на заміщення вакантної посади суддів рекомендований лист від клієнта [PERSON] [PERSON] є не що, як зухвалість та висміювання самого процесу конкурсу, як окремого, так і у складі реформування судочинства України» (стор. 10). «[PERSON] порушується порядок дотримання принципів компетентності та добросовісності на стадії прийняття адвокатом доручення клієнта (ст.ст.17,19, ч.4 ст.20 Правила). Адже, [PERSON] є одноосібним засновником та власником активів більш ніж 3-х комерційних юридичних осіб» (стор. 10). «Проте, протягом періоду існування адвокатського бюро «[PERSON]» лише [PERSON] надавав правову допомогу [PERSON] та [PERSON] , що підтверджує наявність у діях [PERSON] ознак злочинної домовленості з третіми особами при визначені участі [PERSON] у наданні правової допомоги [PERSON] та [PERSON] » (стор. 10-11). «Згідно до норми ст.ст.25,27 Правила адвокату категорично забороняється використовувати при виконанні доручення клієнта незаконні та неетичні засоби, зокрема спонукати свідків до надання завідомо неправдивих показань, вдаватися до протизаконних методів тиску на протилежну сторону чи свідків (погроз, шантажу, тощо), використовувати свої особисті зв`язки (чи в окремих випадках особливий статус) для впливу прямо або опосередковано на суд або інший орган, перед яким він здійснює представництво, або захист інтересів клієнтів, використовувати інформацію, отриману від колишнього клієнта, конфіденційність якої охороняється законом, використовувати інші засоби, що суперечать чинному законодавству або цим правилам. Проте, за змістом скарги вбачається повне ігнорування [PERSON] такої вимоги Правила» (стор. 11). «Отож, така обставина у котрий раз підтверджує про те, що адвокатська діяльність в «інтересах» [PERSON] , насправді, здійснювалася в інтересах третіх осіб з активним використанням обставин, пов`язаних з [PERSON]. Скаржники вбачають у діях [PERSON] , при здійснені ним договірних обов`язків, фактичне здійснювалося представлення інтересів [PERSON] та інших осіб без на те укладання з ними договорів у письмовій формі через [PERSON]. (стор. 11). «Окрім того, сам факт здійснення [PERSON] домовленості з [PERSON] про фізичне знешкодження представника є яскравим прикладом злочинних намірів [PERSON] та інших осіб при здійснені проваджень» (стор. 11). «[PERSON] свідомо та цілеспрямовано порушуються норми ст.45 Правила шляхом подання до суду фабрикованих та підроблених документів, доказів. За такими фактами відкрито кримінальні провадження. Скаржники вважають за те, що допуск адвоката [PERSON] до діяльності в сфері правосуддя створює сприятливі умови для утворення нових корупційних схем в державі та становить перешкоду у реформуванні в судочинстві України» (стор. 11)». Інформацію про зазначені вище факти позивач просить визнати судом недостовірною, такою що завдає шкоди його немайновим правам і підлягає спростуванню. Вирішуючи по суті заявлені у справі вимоги, суд виходить з наступних міркувань. Згідно зі статтями 3, 32 Конституції України людина, її честь та гідність визнаються найвищими соціальними цінностями і кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію. Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи розуміється оцінка її підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). У п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009р. № 1 (надалі - Постанова) зазначено, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов`язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України. Частинами четвертою, сьомою статті 277 ЦК України передбачено, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію, та у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідачами у справі про захист честі, гідності чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. У випадку коли інформація була поширена автором з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем. Зі змісту скарги від 18.05.2017, яка подана відповідачами до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, вбачається, що заявники посилаються у ній на вчинення адвокатом [PERSON] ряду кримінальних правопорушень, причому здебільшого ними описано склад ряду кримінальних правопорушень, зокрема їх об`єктивна сторона (час, місце, спосіб), а також кваліфікація таких правопорушень у відповідності до норм особливої частини Кримінального кодексу України. При цьому, суд вважає правильним зауважити, що подана скарга не містила жодних додатків, які б дозволяли з`ясувати дійсність цих тверджень і надавало змогу адресату поширеної інформації перевірити її з точки зору дотримання хоч мінімальних стандартів достовірності. Відповідно до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (частина перша статті 1 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України)). У пункті 10 частини першої статті 3 КПК України зазначено, що кримінальним провадженням є досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Пунктами 19, 25 частини першої статті 3 КПК України визначено учасників кримінального провадження, якими з боку захисту є: підозрюваний, обвинувачений (підсудний), засуджений, виправданий, особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, їхні захисники та законні представники. Частиною першою статті 42 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Статтею 25 КПК України передбачено, що в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування. За приписами частин другої, третьої статті 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. У разі наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення такій особі обов`язково здійснюється повідомлення про підозру (пункт 3 частини 1 статті 276 КПК України). Аналізуючи наведені норми закону, можна дійти висновку, що стверджувати про початок здійснення досудового розслідування чи наявність кримінального провадження стосовно конкретної особи можливо лише в разі, коли така особа перебуває у статусі підозрюваного чи обвинуваченого (підсудного). Висловлювання щодо причетності особи, яка не перебуває в статусі підозрюваного чи в іншому із зазначених вище процесуальних статусів, до вчинення злочину, який розслідується, свідчить про порушення особистих немайнових прав цієї особи. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що повідомлення про підозру у вчиненні будь-яких кримінальних правопорушень стосовно [PERSON] складено не було і, відповідно, про підозру йому повідомлено не було. Тобто [PERSON] на час поширення оспорюваної інформації не перебував у якому-небудь процесуальному статусі в жодному кримінальному провадженні, що підтверджується наданими позивачем доказами та не спростовано відповідачами під час розгляду справи. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням. Згідно із частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна людина має право на свободу виявлення поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може бути предметом таких формальностей, умов, обмежень або покарання, які встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням або злочинам, для захисту здоров`я і моралі, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 08 липня 1986 року у справі «Lingens v. Austria» підкреслив, що свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 ст. 10 Конвенції свобода вираження стосується не лише тієї "інформації" чи тих "ідей", які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. У цьому ж рішенні, Суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. При цьому Європейський суд з прав людини вказує, що різниця між оціночними судженнями і фактичними твердженнями може бути розпливчастою, і розмежування повинно проводитись з урахуванням певного ступеня фактичних доказів. Як вже зазначалось вище, будь-яких доказів щодо достовірності поширеної інформації відповідачами не надано ні при поданні скарги, зміст якої є предметом даного судового розгляду, ні при розгляді даної справи в суді. Разом з тим, частина інформації, зазначеної вище, на думку суду є оціночними судженнями, у зв`язку з чим права позивача судового захисту не потребують, оскільки містить думки та сприйняття взаємовідносин з позивачем самих авторів скарги, які неможливо перевірити з точки зору їх дійсності. Виключивши цю частину інформації, суд вважає правильним визнати недостовірною та такою, що порушує немайнові права позивача на повагу честі, гідності та недоторканість ділової репутації, інформацію, яку поширили стосовно нього [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у документі під назвою «[INFO]» від [INFO], що був направлений ними Президенту України [PERSON] , Голові Вищої кваліфікаційної комісії суддів України [PERSON] та Голові Вищої ради правосуддя України [PERSON] , а саме наступну інформацію: «Перелік кримінальних правопорушень, фактично вчинених [PERSON] є наступними. 1. Деснянське УП ГУНП у м. Києві. 1.1. №1201610003000669 від 18.01.16 р. Заявник - представник. Потерпіла - [PERSON] . Правова кваліфікація: ч.1 ст.358 КК України. Фабула: виготовлення та подання до суду підроблені та сфабриковані документи як докази для ствердження своєї невинуватості. Учасники кримінального провадження: [PERSON], [PERSON] . 1.2. №1201600030002054 від 18.02.16 р. Заявник - представник. Потерпілий - представник. Правова кваліфікація: ч.1 ст. 129 КК України. Фабула: групова погроза вчинення фізичного знешкодження представника (фактично - змова [PERSON] та [PERSON] про вбивство представника). Свідок - представник органу опіки та піклування. 2. №1201511015000416 від 25.03.15 р. Правова кваліфікація: ч.3 ст.185 КК України. Фабула: вчинення крадіжки. Короткий опис подій. У ніч з 24 на 25.03.15 р. [PERSON] за попередньою змовою з [PERSON] порушують недоторканість приватного помешкання шляхом проникнення черев вікону раму до приміщень будинку, належного на правах особистої приватної власності [PERSON] , здійснивши без санкції суду, прокурора і слідчого органу обшук з одночасною крадіжкою майна (зазначу про те, що [PERSON] така крадіжка вчинена повторно). Мета протизаконного обшуку - викрадення документальних та інших доказів, які вказують на вчинення [PERSON] ряд злочинів. У лютому 2015 року під час засідання в апеляційній інстанції м. Києва [PERSON] подав ряд підроблених та сфабрикованих документів, як докази для підтвердження правдивості своїх доводів, що стало для суду підґрунтям при прийнятті неправосудного рішення, яке у подальшому призвело та продовжує спричиняти порушення прав і законних інтересів скаржників, особливо - малолітніх дітей. Така обставина стала причиною подання скаржниками до поліції заяву про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення. Ухвалою Солом`янського райсуду у м. Києві за результатом розгляду скарги скаржників покладено на Солом`янське УП ГУНП України в м.Києві зобов`язання внести до ЄРДР відомості про вчинення [PERSON] та [PERSON] кримінального правопорушення, ознаки складу злочину, які вбачаються ст.358 КК України. На виконання рішення суду поліція внесла до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення з одночасним присвоєння №12015100090011992 від 08.02.15р.». «10.04.15 р. за спонуканням, сприянням та змовою з [PERSON] [PERSON] цілеспрямовано та свідомо подає до Вишгородського райсуду позов про поділ спільного майна подружжя. Суддя такого суду [PERSON], отримавши перед останнім судовим засіданням хабар від [PERSON] та [PERSON] свідомо приймає неправосудне рішення, за яким ділить між [PERSON] та [PERSON] майно, яке до подання позову до суду перебувало у особистій приватній власності [PERSON] ». «Є доречним повідомити про те, що у відповідності до наявності документальних доказів [PERSON] вчинив дезертирство з подальшим ухиленням від несення військової служби шляхом симуляції поранення та у такому злочині саме сприяв [PERSON] та інші особи». «01.04.16 року [PERSON] у злочинній змові з [PERSON], [PERSON], суддею Оболонського районного суду м. Києва [PERSON] та іншими службовими особами фабрикують проти [PERSON] та представника кримінальне провадження за фактом вчинення насильства над малолітніми дітьми статевого характеру». « [PERSON] у присутності та за участю [PERSON] та в приміщені судових органів влади особисто вчиняв погрози вчинення насильства не лише стосовно [PERSON] та представника, але і стосовно малолітнього скаржника [PERSON] та [PERSON] . Окрім того, за спонуканням та сприянням [PERSON] [PERSON] під час судового провадження у судовому засіданні вчиняв психологічне насильство над [PERSON] , демонструючи середній палець, що за кримінальною та брутальною жестикуляцію означає погрозу вчинення насильства статевого характеру. Про такий факт було викладено в письмовій заяві та подано до суду. Також, як до, так і після судових засідань в приміщенні суду за спонуканням [PERSON] [PERSON] погрожував [PERSON] та [PERSON] . Про такі факти також повідомлялися органи опіки та правоохоронні органи». « [PERSON] спонукав [PERSON] та приймав особисту участь у переслідуванні скаржників, здійснюючи відео та фото фіксування без на те відому та згоди скаржників. Окрім того, [PERSON] , зловживаючи Положенням про адвокатську етику та Законом України «Про адвокатську діяльність», «Про інформацію», «Про недоторканість особистого життя» та іншим нормам чинного законодавства України збирав та незаконно використовував інформацію про скаржників». Як вбачається із матеріалів справи, саме усі вище зазначені злочинні дії [PERSON] у злочинній змові з [PERSON] та іншими особами проти законних інтересів усіх скаржників вчинялися після укладання [PERSON] договору про надання правової допомоги [PERSON] ». Саме ця поширена відповідачами інформація про пов`язаність позивача з будь-якими кримінальними провадженнями або кримінальними правопорушеннями не відповідає дійсності, суд вважає її недостовірною і такою, що завдає шкоди честі, гідності та діловій репутації позивача, оскільки призводить до формування недовіри до нього необмеженого кола осіб і створює уявлення про те, що він, будучи професійним адвокатом причетний до вчинення ряду кримінальних правопорушень. До цього переліку суд не відносить інформацію, викладену у наступній редакції«3. № 12015100050003435 від 11.04.15 р. Правова кваліфікація: ч.2 ст.361 КК України. Фабула: [PERSON] у злочинній змові з [PERSON] від імені представника з підробкою від імені останнього подає до Служби безпеки України, до Генеральної прокуратури України, до Державної прикордонної служби України та до Всеукраїнської асоціації адвокатів заяви про порушення групою осіб порядок перетину кордону України з метою торгівлі людьми, оскільки у скарзі, як є предметом судового розгляду міститься інша редакція цієї інформації. Визнаючи цю інформацію недостовірною, суд вважає правильним зобов`язати кожного з відповідачів направити на ім`я Президента України (на адресу Офісу Президента України), на ім`я Голови Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (на адресу Комісії) та на ім`я Голови Вищої ради правосуддя України (на адресу Вищої ради правосуддя України) письмову заяву, в якій повідомити про ухвалене у справі рішення, включаючи публікацію його тексту, та вказати про те, що вищевизначена інформація, яка вміщена у поданій ними раніше скарзі і яка стосується [PERSON] , є недостовірною і не відповідає дійсності Крім того, суд вважає, що протиправними діями відповідачів (а саме поширенням ними щодо позивача недостовірної інформації) останньому нанесено моральної шкоди, яка полягає у приниженні його честі та гідності, а також ділової репутації як професійного адвоката (відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 ЦК України). Відповідно до статті 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Згідно з частиною першою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральну шкоду як громадсько-етичну категорію суспільства має оцінити (у грошовому вимірі) сам потерпілий, оформити таку оцінку в якості письмових доказів (будь-яких даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги, у відповідності до статті 76 ЦПК України), а ці докази - надати суду для їх оцінки (як належного процесуального засобу доказування). Належних або неналежних доказів моральної шкоди закон не визначає. Відповідно до Висновку соціально-психологічного дослідження моральної шкоди потерпілого №06-05-20, підготовлений 06 травня - 13 травня 2020 року Громадською організацією «Спілка фахівців соціологічних та психологічних досліджень», наданого позивачем, розмір нанесеної відповідачами позивачу моральної шкоди оцінено у 12 мінімальних заробітних плат або у 56 676,00 грн. (станом на день подання позову 1 мінімальна заробітна плата дорівнює 4723,00 грн.). Суд визнає такий розмір відшкодування завданої моральної (немайнової) шкоди обґрунтованим і обов`язок по її відшкодуванню покладає солідарно на відповідачів [PERSON] та [PERSON] , оскільки саме такі вимоги заявлені позивачем і з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу суд позбавлений можливості здійснювати вихід за межі тих вимог, що заявлені позивачем у справі. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, витрати по оплаті судового збору та вартості проведеного соціально-психологічного дослідження суд розподіляє між відповідачами в рівних частинах.

Outcome: partial