Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

В березні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог, просила визнати за нею право власності на частку у спільному майні подружжя 1\\2 частину квартири [ADDRESS], припинивши право власності [PERSON] на вказану частку, витребувати у [PERSON] на її користь спірну 1\\2 частину квартири. Рішенням Ічнянського районного суду від 19 квітн6я 2017 року в задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати дане рішення суду першої інстанції та задовольнити її вимоги в повному обсязі. Вказує, що [PERSON] не може вважатись добросовісним набувачем, оскільки до початку проведення електронних торгів судом вже розглядалась справа за її позовом про визнання права власності на 1\\2 частину квартири та звільнення ї з-під арешту. Суд повинен був застосувати до спірних правовідносин положення ст. 1212 ЦК України про витребування власником майна з чужого незаконного володіння. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач [PERSON] законно набув право власності на квартиру у порядку, встановленому для виконання судових рішень, та що ні позивач [PERSON], ні відповідач [PERSON] не довели, що квартира була придбана ними у період шлюбу за спільні кошти. Апеляційний суд частково не погоджується з такими висновками суду першої інстанції в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23 вересня 1995 року. Під час шлюбу [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 17 січня 2000 року. Згідно протоколу №173468 проведення електронних торгів встановлено, що 06-08 червня 2016 року в рамках виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] позики в розмірі 72 814 грн. 62 коп. відбулись торги з продажу квартири [ADDRESS], переможцем яких став [PERSON] 23 червня 2016 року [PERSON] отримав у приватного нотаріуса Ічнянського районного нотаріального округу [PERSON] свідоцтво, яке посвідчує, що квартира [ADDRESS] належить йому на праві власності. Судом першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що [PERSON] є добросовісним набувачем спірної квартири, і від нього на підставі ст. 388 ЦК України майно не може бути витребуване. Суд, розглядаючи справу, дійшов висновку про те, що ні позивач ні відповідач не навели переконливих доказів, що спірна квартира була придбана ними у період шлюбу за спільні їх кошти, та що позика, яку брав [PERSON] була взята у [PERSON] не на користь сімї. Такий висновок не можна вважати обгрунтованим, оскільки судом достовірно встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на час придбання спірної квартири перебували у зареєстрованому шлюбі. В даному випадку порушується право спільної сумісної власності позивача, оскільки, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, то ні дружина, ні чоловік взагалі не зобовязані доводити наявність права такої власності на майно, що набуте ними у шлюбі. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю та ст. 60 СК України майно, набуте у шлюбі вважається таким, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Не можна визнати обгрунтованим і висновок суду про те, що договір позики був укладений [PERSON] в інтересах сім"ї. Позивач [PERSON] не визнавала факт укладення [PERSON] договору позики в інтересах сімї. В своїй заяві від 05.08.2016 року відповідач [PERSON] заперечує також заперечує факт отримання ним позики в інтересах сімї (а.с.96). Тому договір, укладений одним із подружжя не в інтересах сім"ї, не створює обов"язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане не в інтересах сім"ї, тобто обовязок повертати позичені кошти лежить на позичальнику. Таким чином, даний мотив не може бути визнаний законною підставою для відмови в задоволенні позову [PERSON] Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позову, залишивши його без змін в іншій частині.

Outcome: partial