Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначила, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], який проживав з нею однією сім'єю до вересня місяця 2016 pоку, після чого їх проживання однією сім'єю було фактично припинено. Від шлюбу у них є неповнолітня дитина [PERSON], [INFO]. Спільне життя у них з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння різні погляди на сімейні відносини та сімейні обов'язки. Втрачені всі фізичні та духовні зв'язки між ними. З питання щодо утримання та виховання дитини спору немає, оскільки дитина буде проживати з матір'ю - [PERSON]. Відповідач покладає на себе обов'язок матеріального забезпечення дитини, до досягнення нею повноліття. А тому просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, а також стягнути на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1\\4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. 22.02.2018 року позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та без фіксації технічними засобами, також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, обставини справи підтверджує, час на примирення не потрібен. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, 22.02.2018 року надав до суду заяву, в якій просить суд проводити розгляд справи у його відсутність та без фіксації технічними засобами, також зазначив, що позовну заяву визнає в повному обсязі, просить задовольнити, час на примирення не потрібен. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 02 червня 2006 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним центром розвитку сім'ї було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що було видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER], актовий запис № 393. Від цього шлюбу подружжя має спільну дитину, сина [PERSON], [INFO]. Сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, наміру зберегти сім'ю не мають. Подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін. Примирення між сторонами не можливе. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно із положеннями ст.ст. 110-112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що має істотне значення. Статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачено, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За таких обставин, суд знаходить, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, при таких обставинах, шлюб сторін доцільно розірвати. Відповідно до ч.1 ст.180, ч.3 ст.181 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.1 ст.182 цього Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно довідки Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області [PERSON] дійсно проживає разом з малолітнім сином [PERSON] [ADDRESS] (а.с.5). На час розгляду справи, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження того, що він має інших дітей, непрацездатних дружину, батьків, дочку, сина, інших утриманців, що його стан здоров'я та/або матеріальне становище перешкоджають сплаті аліментів на утримання дитини, а також будь-які інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач є батьком малолітнього [PERSON], зобов'язаний його утримувати, але свої зобов'язання по утриманню дитини не виконує, суд вважає, що з відповідача на користь позивача належить стягнути аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду, а саме з 20 грудня 2017 року, і до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд також враховує, що батьки мають рівні обов'язки щодо утримання дитини. Неповнолітній [PERSON] проживає з позивачем, яка несе основний тягар щодо забезпечення утримання дитини. Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Встановлено, що позивач сплатила судовий збір за частину позовних вимог, що стосуються розірвання шлюбу. Ця обставина підтверджується квитанцією (а.с.1). Пред'явлений нею позов задоволений. З огляду на це суд вважає, що з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 640 гривень 00 копійок. Крім того, оскільки позивач на підставі п. 3 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 р. звільнена від сплати судового збору при поданні позову про стягнення аліментів, то з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved