Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

КПТМ "Тернопільміськтеплокомуненерго" ТМР звернулось в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в сумі 14073 грн. 89 коп. за період з 01 квітня 2013 року по 01 грудня 2014 року. В обґрунтування вимог позивач вказує, що комунальне підприємство теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради здійснювало забезпечення тепловою енергією житла, яке займає [PERSON] та члени його сім'ї. Відповідачі належним чином не виконували своїх обов'язків по оплаті за спожиті послуги, внаслідок чого за період з 01 квітня 2013 року по 01 грудня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 14073,89 грн. 04 серпня 2014 року між позивачем та [PERSON] укладено договір реструктуризації зазначеного боргу, згідно умов якого останній зобов'язався щомісячно сплачувати 387.42 грн. Однак, відповідачі умов зазначеного договору не виконували та добровільно ліквідувати борг відмовляються. Посилаючись на наведене, позивач просить стягнути із відповідачів солідарно заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в розмірі 14073,89 грн. та понесені судові витрати по справі. У судовому засіданні представник позивача Дишкант М.Р. позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Крім цього, зазначила, що після подання позову до суду, відповідачами внесено грошові кошти в розмірі 300 грн. на погашення заборгованості за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала повністю. Пояснила, що 14 листопада 2018 року [PERSON] внесено грошові кошти в розмірі 300 грн. на погашення заборгованості за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Попередньо [PERSON], [PERSON] та [PERSON] подали заяву про визнання позовних вимог. Враховуючи вимоги ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе, розглядати справу за даної явки сторін та підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що квартира за [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], та [PERSON], що стверджується свідоцтвом про право власності на житло від 21 червня 1996 року, виданим міським бюро технічної інвентаризації, згідно розпорядження від 21 червня 1996 року за №13596. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані та проживають в квартирі за [ADDRESS], що підтверджується довідкою виданої ПП «Загребелля» за №558 від 18 травня 2018 року. КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР здійснює забезпечення тепловою енергією житлового будинку по [ADDRESS] Встановлено, що КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» у період з 2012-2015 р.р. надавались послуги з централізованого опалення по [ADDRESS], що стверджується актами про запуск системи опалення в роботу в опалювальний період 2012/2013 р.р., 2013/2014 р.р., 2014/2015 р.р. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 24.01.2011 року за №86 затверджено тарифи на послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для населення, згідно з додатком №1. 01 серпня 2014 року між КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР (Сторона 1) та [PERSON] (Сторона 2) укладено договір реструктуризації заборгованості за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води, згідно умов якого, заборгованість станом на 01 серпня 2014 року в розмірі 13946,99 грн. реструктуризовано на 36 місяців, з щомісячним платежем 387,42 грн. Відповідно до положень п. 6 вказаного договору, у випадку коли протягом шести місяців сторона 2 виконує свої зобов'язання менше 50 відсотків від суми, визначеної договором, вказаний договорів вважається достроково розірваним без додаткового узгодження цього питання між сторонами і сторона 1 набуває право до закінчення терміну реструктуризації платежу звертатись до суду за примусовим стягненням заборгованості із сторони 2. [PERSON] умов зазначеного договору не виконував, у зв'язку з чим 24 липня 2015 року позивачем на адресу відповідача направлено повідомлення про те, що договір реструктуризації заборгованості слід вважати розірваним. 13 серпня 2015 року представником позивача підписано акт від'єднання приміщення, а саме квартири за [ADDRESS], від внутрішньобудинкових мереж ЦО та ГВП. З повторної виписки з особового рахунку про заборгованість за опалення і гаряче водопостачання [PERSON] від 01 грудня 2017 року вбачається, що заборгованість відповідачів за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01 квітня 2014 року по 01 грудня 2017 року складає 14073, 89 грн. 01 жовтня 2018 року між [PERSON] та КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» укладено договір про реструктуризацію заборгованості за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води. Згідно умов договору, заборгованість за надані послуги з ЦО та ГВ по [ADDRESS] становить 14 073.89грн., яка реструктуризована на 60 місяців, з щомісячним платежем 234,56 грн., починаючи з 01 жовтня 2018 року. Як вбачається з копії квитанції АТ «ПриватБанк» від 14 листопада 2018 року за №0.0.1184061260.6, відповідач [PERSON] здійснив платіж в розмірі 300 грн. в рахунок погашення частини боргу перед відповідачем. На даний час, заборгованість відповідачів становить 13773,89 грн., що визнається сторонами спору Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 жовтня 2017 року скасовано судовий наказ від 23 серпня 2017 року, винесений Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про солідарне стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, роз'яснено стягувачу його право на звернення за захистом своїх порушених прав та інтересів у порядку позовного провадження. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», п. 7 ч. 2 ст. 68 ЖК України Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМУ №572 від 08 жовтня 1992 року, утримання приватизованих квартир здійснюється за рахунок коштів їх власників. Власники квартир багатоквартирних будинків зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку, своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Положеннями ст. 322 ЦК передбачено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг зобов'язаний оплачувати такі послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (постанова Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13). Згідно з вимогами п. 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила № 630), відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Порядком відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4, установлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади. Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку (пункт 2.1 наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 6 листопада 2007 року № 169 «Про затвердження Змін до наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року № 4» (далі - Наказ № 169)). При цьому, обов'язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання (пункт 2.2 Наказу № 169). Згідно зі статтею 1 Закону України «По теплопостачання» місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача. Пунктом 22 Правил № 630 передбачено, що точками розподілу у багатоквартирному будинку, в яких здійснюється передача послуги централізованого опалення від виконавця споживачеві, є відгалуження від стояків у межах квартири. Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг позивачем. Такий правовий висновок міститься в постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справах № 6-1706цс15 та № 6-1192цс15. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що акт про від'єднання даної квартири від мереж ЦО та ГВП підписаний та затверджений у встановленому законом порядку 14 серпня 2014 року. Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно з вимогами ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Як слідує з вимог ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Встановлено, що позивач на протязі періоду з квітня 2013 року по серпень 2014 року фактично надав відповідачам послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Дані обставини стверджуються актами про запуск системи опалення та випискою по особовому рахунку. Таким чином, суд вважає, що позивачем у період з квітня 2013 року по серпень 2014 року фактично були надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води на суму 13773,89 грн., яких відповідачі не оплатили. Відповідачі позов визнали, про що подали письмову заяву. Разом з тим, суд вважає, що вказана заборгованість підлягає стягненню лише із співвласників квартири, якими є [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що співвласниками квартири в рівних частках, кожен по 1/3, є [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі, коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа. Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні, у таких випадках визначається його власником і обов'язки по оплаті вказаних послуг виникають у них лише перед останнім (ст. 156 ЖК Української РСР). Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що в даному випадку має місце порушення відповідачами майнових прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є власниками квартири по [ADDRESS] в м. Тернополі в користь КПТМ "Тернопільміськтеплокомуненерго" ТМР заборгованості по оплаті за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 13773, 89 грн., за період з 01 квітня 2013 року по 01 грудня 2014 року, з кожного по 4 591,30 грн. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як слідує з копії платіжного доручення АТ «Ощадбанк» за №2035 від 03 серпня 2017 року, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 800 грн. Як вбачається з платіжного доручення АТ «Ощадбанк» за №1343 від 25 квітня 2018 року, позивачем при пред'явлені позову сплачено судовий збір у розмірі 962 грн. Враховуючи наведені вимоги закону, приймаючи до уваги визнання відповідачами позову, до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору, а решту суми судового збору стягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках по 293,67 грн. судового збору з кожного.

Outcome: partial