Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, в якій просить стягнути з відповідача відшкодування матеріальної шкоди 3814,00 грн., відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що 06.07.2020 р. о 16:00 год. в м. Харкові на перехресті пр. Тракторобудівників та Салтівського шосе сталась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля Volkswagen Passat, держ. номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та велосипеду Leader, під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдані матеріальні збитки, а [PERSON] був госпіталізований. Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.11.2020 р. провадження по справі про адміністративне правопорушення №645/4118/20 було закрито на підставі п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, при цьому судом було встановлено, що водій [PERSON] в дорожній ситуації, що сталася 06.07.2020 р., порушив вимоги п. 16.6 ПДР України, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Volkswagen Passat, державний номер [NUMBER] , на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «ХМСК», то [PERSON] звернувся саме до ПрАТ «ХМСК» з повідомленням про настання ДТП та заявою про страхове відшкодування. В подальшому, страховиком, було виплачено страхове відшкодування [PERSON] в розмірі 683,00 грн., за вирахуванням франшизи 2600 грн., передбаченої полісом страхування. З метою ремонту пошкодженого велосипеду Leader [PERSON] звернувся до ФОП [PERSON] , яким було здійснено ремонт велосипеду, вартість якого склала 4497,00 грн. 08.02.2021 р. [PERSON] , через представника, направив [PERSON] досудову вимогу про відшкодування збитків, завданих в результаті ДТП. До цього часу жодної відповіді на вимогу отримано не було. Таким чином, оскільки ПрАТ «ХМСК» виплатила [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 683,00 гри., яке повністю не покриває завдані відповідачем збитки у розмірі 4497,00 грн., то різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням у розмірі 3814,00 грн. (з яких 2600 грн. франшиза за договором страхування), враховуючи обставини справи, підлягає відшкодуванню саме завдавачем шкоди. Крім того, [PERSON] внаслідок протиправних дій відповідача була завдана моральна шкода, яка полягає в моральних стражданнях, переживаннях і клопотах з приводу ДТП та захисту своїх прав. Внаслідок ДТП [PERSON] , який є особою з інвалідністю 2ї групи, було завдано тілесних ушкоджень та він був госпіталізований. Заподіяні душевні страждання тим, що внаслідок ДТП було суттєвим чином пошкоджене належне йому майно - велосипед Leader, який було придбано незадовго до ДТП та який знаходився в ідеальному стані, виникла необхідність здійснювати ремонт велосипеду та неможливість певний час користування ним. Наслідки даної події призвели до порушення звичайного перебігу його життя, погіршили гармонійні адаптовані умови життєдіяльності. Виникла необхідність нераціональних витрат часу, залучення душевних зусиль на розв`язання даної проблеми, в тому числі необхідність користування громадським транспортом в умовах пандемії коронавірусу. Також, особливо обурює та завдає душевних страждань позивачу фактична відмова відповідача відшкодувати завдану шкоду, більше того, відповідач навіть не намагався відшкодувати франшизу, на яку було зменшено розмір страхового відшкодування, хоча обов`язок її відшкодування безумовно покладається саме на страхувальника. Враховуючи значне пошкодження велосипеда, обсяг пов`язаних з цим страждань та переживань, розмір грошового відшкодування моральної шкоди позивач оцінює у сумі 10 000 грн. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22.03.2021 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження. 27.04.2021 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що 06.07.2020 року приблизно о 16.00 годині в м. Харкові на перехресті пр. Тракторобудівників та Салтівського шосе сталась ДТП за участі автомобіля, яким керував відповідач [PERSON] , та велосипеду на якому рухався [PERSON] . У дійсності, 06.07.2020 року [PERSON] , керуючи своїм автомобілем Volkswagen Passat, на перехресті Салтівського шосе та пр. Тракторобудівників, увімкнув лівий поворот та виїхав на перехрестя на дозволений сигнал світлофору. Коли автомобілі, що рухалися у зустрічному напрямку зупинилися, а автомобілі з правого боку перехрестя розпочали рух, [PERSON] розпочав закінчуючий, маневр та раптово відчув удар у задні праві двері автомобіля. Після чого [PERSON] зупинився, щоб подивитися, що сталося та, вийшовши з автомобіля, побачив хлопця, (як виявилося пізніше [PERSON] ), що стояв біля велосипеду. В результаті того, що велосипед зіткнувся з автомобілем Volkswagen Passat, автомобіль отримав пошкодження, а саме: подряпини, вм`ятини, у тому числі на задніх правих дверях. Тобто, унаслідок настання зазначеного ДТП 06.07.2020 року було пошкоджено обидва транспортні засоби, оскільки саме [PERSON] в`їхав у бік автомобіля [PERSON] . Відтак, транспортному засобу [PERSON] також було завдано шкоди, та він був вимушений проводити ремонтні роботи. При цьому, [PERSON] одразу після настання ДТП 06.07.2020 року перебував у нормальному стані, весь час на протязі якого відбувався опис місця подій та фіксування карти дорожньо-транспортної пригоди перебував на місці настання ДТП, спілкувався з [PERSON] та іншими учасниками подій, жодних видимих проблем зі станом здоров`я у [PERSON] помічено не було. Незважаючи на викладені обставини, постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.11.2020 року по справі № 645/4118/20, було встановлено, що [PERSON] винний у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді, яка спричинила пошкодження обох транспортних засобів. Звертає увагу також на те, що під час розгляду справи № 645/4118/20, [PERSON] особисто брав участь у судових засіданнях, які відбувалися вже за декілька тижнів після настання ДТП, а також постійно приїздив на судові засідання на тому самому велосипеді, на якому він потрапив у ДТП. Як зазначає сам позивач, та вбачається з матеріалів справи, ПрАТ «ХМСК» відшкодувало [PERSON] суму у розмірі 638, 00 грн. (страховий акт № 2304/1 від 22.09.2020р). Зазначена сума була погоджена самим позивачем, що вбачається з відповіді ПрАТ «ХМСК» від 10.12.2020 року на адвокатський запит представника позивача. Зокрема у вказаній відповіді, ПрАТ «ХМСК» повідомив про те, що «сплата відшкодування проведена на підставі розрахунку, наданого потерпілій особі та погоджено з ним, з урахуванням наявних фактичних пошкоджень, за вирахуванням франшизи 2600 грн.». При цьому, на підтвердження розміру понесених витрат, позивач надав Акт наданих послуг від 03.08.2020 року на суму 4497 грн. Проте даний документ не підтверджує причинно-наслідкового зв`язку із витратами позивача на ремонт велосипеда 03.08.2020 року та ДТП, що відбулося 06.07.2020 року. Оскільки з моменту настання ДТП до отримання позивачем зазначеного Акту сплинуло понад місяць. За такий період часу [PERSON] міг неодноразово пошкодити велосипед та ремонтувати зовсім інші пошкодження, відмінні від тих, що з`явилися унаслідок ДТП. Крім того, невідомо у якому стані перебував велосипед позивача до моменту настання ДТП, 06.07.2020 року, оскільки жодних доказів того, що велосипед перебував у повністю справному стані до настання ДТП позивачем не надано. З аналізу викладених обставин вбачається, що [PERSON] погодився на розмір страхової виплати від страховика, у якого була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, та жодним чином не наполягав на проведенні незалежної експертизи і не оскаржував розмір суми та дії ПрАТ «ХМСК». Відтак, Акт наданих послуг від 03.08.2020 року на суму 4497 грн. не підтверджує належним чином фактичний розмір понесених позивачем витрат на ремонт велосипеду саме у зв`язку із отриманими пошкодженнями унаслідок ДТП, що відбулося 06.07.2020 року. Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги про відшкодування моральної шкоди, не посилався як на підставу своїх вимог на ушкодження здоров`я під час ДТП. Позивач лише зазначав, що моральна шкода полягає в стражданнях і переживаннях та клопотах позивача з приводу ДТП. [PERSON] стверджує, що заподіяні душевні страждання були тим, що внаслідок ДТП було пошкоджено велосипед позивача. Крім того зазначає, що моральна шкода заподіяна також тим, що йому довелось користуватися громадським транспортом в умовах пандемії коронавірусу. При цьому, жодна з наведених обставин не відповідає дійсності, оскільки позивач вже за декілька тижнів після настання ДТП продовжував використовувати той самий велосипед, на якому він потрапив у ДТП 06.07.2020 року оскільки постійно приїздив на ньому на судові засідання по справі № 645/4118/20. У зв`язку із викладеним, вважає, що для задоволення позовних вимог про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП немає жодної об`єктивної підстави, а відтак просив суд у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі. 05.05.2021 року представником позивача [PERSON] адвокатом Рудик І.І. подано відповідь на відзив відповідача [PERSON] в якій зазначено, що відповідач у відзиві вказує про обставини, які не відповідають дійсності, а саме: про те, що [PERSON] після зіткнення постійно знаходився на місці ДТП та перебував у нормальному стані. Проте, [PERSON] після ДТП був госпіталізований до КНП «МКЛШНМД ім. проф. О.Л. Мещанінова», що підтверджується консультативним висновком лікаря від 06.07.2020 р., складеним о 17:40 год. Також, Протокол огляду місця ДТП від 06.07.2020 р. складений слідчим Пуляєвою А.С. складався в присутності лише [PERSON] та понятих. Про те, що нібито позивач вже за кілька тижнів після ДТП приїздив на пошкодженому велосипеді до суду. У справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно [PERSON] перше судове засідання було призначене на 04.08.2020 р., яке було відкладене за заявою [PERSON] . На вказане засідання [PERSON] приїхав громадським транспортом, а на інші приїзжав велосипедом, який вже було відремонтовано. Відповідач зазначає, що внаслідок ДТП йому також було завдано шкоди. Але, ним не враховано, що такі наслідки настали саме через порушення самим відповідачем вимог п. 16.6 ПДР України, що встановлено постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.11.2020 р., яка набрала законної сили та ніким не оскаржувалася. Відповідач висловлює сумніви щодо стану велосипеду до ДТП та щодо відповідності виконаних відновлювальних робіт пошкодженням, які були завдані внаслідок ДТП. Проте, такі сумніви спростовуються доданими до позову видатковою накладною та технічними документами на велосипед (придбаний 12.05.2020 р), а також Протоколом огляду місця ДТП від 06.07.2020 р., який підписано [PERSON] без зауважень, в якому зафіксовано пошкодження велосипеда. Відповідач робить висновок про те, що на момент виплати страхового відшкодування у сумі 683,00 грн., [PERSON] влаштовував розмір відшкодування та апелює до того, що його цивільно-правова відповідальність за шкоду майну застрахована на 100 000 грн. Але, відповідачем не враховано положення ст. 29, 36, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», про що зазначалося позивачем у позові. Зокрема, про те, що у страховика не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди - 4497,00 грн. і страховою виплатою, незважаючи на те, що збитки є меншими від страхової суми (ліміту відповідальності - 100000 грн.). Крім цього зазначає, що відповідачем до цього часу навіть не відшкодовано позивачу франшизу, яка була передбачена у полісі страхування у розмірі 2600 грн., та на яку було зменшено розмір відшкодування страховиком відповідно до п. 12.1 ст. 12 вказаного Закону. Оскільки вартість майнового збитку, завданого пошкодженням велосипеду внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням, яка викликана, зокрема, законодавчими обмеженнями відповідальності страховика. Відповідач заперечує щодо вимог про відшкодування моральної шкоди посилаючись на їх недоведеність та необґрунтованість. Позивач вважає такі заперечення безпідставними, оскільки матеріалами справи підтверджується прямий причинно-наслідковий зв`язок між діями [PERSON] , які призвели до пошкодження майна позивача, завдання останньому тілесних ушкоджень і, як наслідок, моральних страждань. Завдання тілесних ушкоджень [PERSON] підтверджується консультативним висновком лікаря від 06.07.2020 р. Крім того, відповідач після ДТП жодного разу не поцікавився станом здоров`я позивача, та під час розгляду справи за ст. 124 КУАП принципово не визнавав, що дорожньо-транспортна подія сталася з його вини. Щодо розміру відшкодування моральної шкоди, то він визначений позивачем у сумі 10000 грн., з урахуванням вимог справедливості та розумності, яка відповідає розміру завданої шкоди та обсягу пов`язаних з цим страждань і переживань, та зможе їх компенсувати. Відповідач неодноразово зазначає, що жодна із наведених позивачем обставин не відповідає дійсності, але не посилається та не додає докази на підтвердження цього. Відповідач зазначає про витрати пов`язані з наданням йому правової допомоги, але до відзиву не додано ні копії договору, ні документа про оплату таких послуг, а відтак вимоги про стягнення таких витрат є безпідставними та не підлягають задоволенню. На підставі вищенаведеного, вважає, що доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, є безпідставними та необґрунтованими, а тому, просить суд позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01.09.2021 року в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про залучення до участі у цивільній справі в якості третьої особи\~-\~ Приватне\~акціонерне товариство\~«Харківська муніципальна\~страхова компанія»\~ - відмовлено. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення аналогічні викладених у позові та відповіді на відзив. Просили позовні вимоги задовольнити. Зазначили, що страхова компанія виплатила позивачу оцінену суму страхового відшкодування, вимог до страхової компанії він не має. Також позивач зазначив, що через ДТП він деякий час, поки не відремонтував велосипед, не міг працювати, втрачав заробіток, до ДТП він працював в "Глобо" по доставці їжи, але документально підтвердити своє працевлаштування він не може. В результаті ДТП він страждав морально через пошкодження велосипеда, який був новим та обладнаний електромотором, на що він витратив значні кошти, був змушений користуватись громадським транспортом, також йому були спричиненні тілесні ушкодження - ушиб пальця, ушиб шиї, він проходив амбулаторне лікування. Представник позивача в судовому засіданні повідомив, що після ухвалення рішення ним додатково будуть надані докази про витрати на правову допомогу. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала з підстав викладених у відзиві. Просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Також представник відповідача зазначила, що постанова Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.11.2020 року по справі про адміністративне правпопорушення за ст. 124 КУпАП відповідачем не оскаржувалась. Відповідач завдану шкоду позивачу не компенсував. Вважала спричинення моральної шкоди позивачу не доведеною, також не відомо, що за особа проводила ремонтні роботи велосипеда та чи має на це право. Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, прийшов до наступного. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Як визначено в ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] 06.07.2020 року о 16 год. 00 хв в м. Харкові на перехресті пр. Тракторобудівників по Салтівського шосе, керуючи автомобілем Volkswagen Passat, номерний знак [NUMBER] , при повороті ліворуч на сигнал світлофору, що дозволяє рух, не надав перевагу в русі велосипеду Leader, що рухався в зустрічному напрямку, та допустив з ним зіткнення, чим отримані механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вказаними діями [PERSON] порушив п. 16.6 Правил дорожнього руху України. Факт вчинення дорожньо-транспортної пригоди в судовому засіданні сторонами не оспорювався. Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2020 року провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 7 ч. 1\~ст. 247 КУпАП. (а.с.11) Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мани місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Позивач [PERSON] є власником велосипеду Leader, що підтверджується технічним паспортом, копією накладної від 12.05.2020 року (а.с. 9,10). На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Volkswagen Passat, державний номер [NUMBER] [PERSON] , на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «ХМСК». Згідно інформації, наданої ПрАТ «ХМСК», сплата відшкодування проведена на підставі рахунку, наданого потерпілою особою та погодженого з ним, з урахуванням наявних фактичних пошкоджень, за вирахуванням франшизи 2600 грн. 15.07.2020 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «ХМСК» з заявою про виплату страхового відшкодування, згідно страхового акту № 3204/1 [PERSON] було сплачено 683,00 грн. Згідно акту наданих послуг № 3 від 03.08.2020 року та копії товарного чеку від 03.08.2020 року здійснено ремонт пошкодженого велосипеду Leader, замовник [PERSON] , виконавець - ФОП [PERSON] , вартість якого склала 4 497,00 грн. 08.02.2021 р. [PERSON] , через представника, направив [PERSON] досудову вимогу про відшкодування збитків, завданих в результаті ДТП. До цього часу жодної відповіді на вимогу отримано не було. Згідно консультативного висновку від 06.07.2020 року, [PERSON] має діагноз: пошкодження зв"язкового апарату 3 фалангового суглобу лівої кісті, забій шийного відділу хребта. У ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч. 3 ст. 988 Цивільного кодексу України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі ст.1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За загальним правилом обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела. Володілець джерела підвищеної небезпеки може бути звільнений судом від відповідальності у двох випадках: якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого. У першому випадку слід довести: наявність обставин непереборної сили; її надзвичайний характер; неможливість попередити за даних умов; причинний зв`язок між даною обставиною і завданою шкодою. У даному випадку ризик невідшкодування шкоди покладається на самого потерпілого. Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл доказування та зобов`язує саме [PERSON] як особу, яка на момент ДТП володіла джерелом підвищеної небезпеки, довести, що шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, було спричинено внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. За змістом ст.ст. 12, 22, 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV, ст. 9 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (страхове відшкодування). Різновидом шкоди, завданої майну, є шкода, пов`язана із пошкодженням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розмір якої не може перевищувати 2% від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Системний аналіз ст.22 закону №1961-IV, абз.3 п.3 ч.1 ст.988, стст.1166, 1187, 1194 ЦК України дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Вказаний правовий висновок був викладений у постанові ВС від 04.12.2019 у справі № 359/2309/17. Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів`у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Таким чином, оскільки ПрАТ «ХМСК» виплатила [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 683,00 грн., яке повністю не покриває завдані відповідачем збитки у розмірі 4497,00 грн., то різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням у розмірі 3814,00 грн. (4\~497,00 683,00), що підлягає стягненню з [PERSON] . Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п.п. 3, 9 постанови від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, умовами виникнення зобов`язання з відшкодування шкоди є: шкода; протиправність поведінки завдавача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою завдавача шкоди та її результатом - шкодою; вина завдавача шкоди. При відсутності хоча б однієї із вказаних умов, зобов`язання з відшкодування шкоди не виникає. Протиправними діями відповідача пошкоджено майно позивача, та спричинені тілесні ушкодження, тому є передбачені законом (ст.1167 та п.1,3 ч.2 ст.23 ЦК України) підстави для відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку із пошкодженням майна та отриманими тілесними ушкодженнями. Суд вважає доведеним завдання позивачу моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, викликаних неможливістю користування своїм майном, необхідністю зміни звичного способу життя, а також спричиненням тілесних ушкоджень. Проте сума, в яку позивач оцінює, завдану йому моральну шкоду є занадто завищеною та підлягає частковому задоволенню. Враховуючи не тривалий період моральних страждань потерпілого, та погіршення стану здоров"я, відсутність негативних явищ на даний час, а також вимоги розумності і справедливості, суд розмір відшкодування моральної шкоди визначає в сумі 3000 грн. Суд, виходячи з обґрунтувань позивачем даних вимог, не вбачає підстав для відшкодування в більшому розмірі. Таким чином, стягненню з відповідача за даним позовом підлягає 3\~814 грн. на відшкодування майнової шкоди внаслідок пошкодження велосипеда та 3 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути витрати по сплаті судового збору.

Outcome: partial