Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

До Київського районного суду м. Одеси 01.04.2016 року звернулась [PERSON] з вимогами ( згідно заяви від 14.09.2016 року а/с 130) про визнання права спільної часткової власності на садовий будинок з господарськими спорудами №101 по вул. Маріністів в м. Одесі ( колишня вулиця Морська в с. Чорноморка дачного кооперативу « Чорноморка» Овідіопольского району Одеської області) за [PERSON] в розмірі 2/3 частин, з яких ? частина частина спільної сумісної власності подружжя і 1/6 частина внаслідок спадкування після смерті її чоловіка [PERSON]; [PERSON] в розмірі 1\\6 частини внаслідок спадкування після смерті її батька [PERSON]; [PERSON] в розмірі 1/6 частини внаслідок спадкування після смерті його батька візера [PERSON], а також визнати право спільної часткової власності наземну ділянку, розташовану за адресою: вулиця Маріністів в місті Одесі, загальною площею 0,0167 га, як спадщину після смерті [PERSON], пропорційно часткам в домоволодінні: за [PERSON] в розмірі 2/3 частини, [PERSON] та [PERSON] по 1/6 частки за кожним. До судового засідання представник позивача [PERSON] надала заяву про розгляд справи за відсутністю позивача та представника, підтримавши заявлені вимоги. Відповідач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, погодившись із всіма позовними вимогами. Представник відповідача [PERSON] [PERSON], надав до суду заперечення в яких визначаючи вимоги в частині домоволодіння, наполягав на визнанні права власності на земельну ділянку за всіма спадкоємцями в рівних частках по 1/3 частині кожному, та просив розглядати справу за його відсутністю. Суд, проаналізувавши позицію сторін, які викладені у позовної заяві та запереченнях, а також докази, які надані сторонами та витребувані судом, приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі. Як встановлене у судовому засіданні згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД № 080392 від 02 червня 1998 року, [PERSON] на підставі рішення виконкому Таїровської селищної Ради від 11.03.1998 року 33 в порядку приватизації передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,0167 га., яка розташована на території Таїровської сільської ради у дачному кооперативі « Чорноморка», вул. Морська, 101 ( а/с 62). Розпорядженням Овідіопольської районної державної адміністрації від 22 жовтня 1998 року № 763, виконкомом Таіровської сільської ради народних депутатів 02 грудня 1998 року було затверджене акт введення в експлуатацію закінченого будівництвом садового будинку (а/с 94) і видане свідоцтво про право власності на садовий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: с. Чорноморка, дачний кооператив «Чорноморка», вул. Морська, № 101, яке посвідчує право приватної власності на вказаний будинок [PERSON] ( а/с 5). З 26.12.1962 року [PERSON] знаходився у шлюбі з [PERSON] (свідоцтво а/с 99). 22 вересня 2015 р. [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 426215 від 23 вересня 2015 року (а/с 7) . Спадкоємцями після смерті [PERSON] є його дружина - [PERSON] та діти - [PERSON], [PERSON], які в передбаченому законом порядку прийняли спадщину, звернувшись в нотаріальну контору з відповідними заявами ( а/с 47,54,55). За свого життя [PERSON] не здійснив реєстрацію вказаного садового будинку у встановленому законом порядку,у звязку із чим, а також у звязку із включенням до складу земель м. Одеси вищезазначеної земельної ділянки, згідно постанови ВРУ від 07.02.2002 року №3064-ІІІ « Про зміну меж міста Одеси Одеської області» та зняттям її з 01.01.2006 року з обліку в Овідіопольському районі Одеської області, та відсутностю переоформлення реєстрації земельної ділянки за новою адресою, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 17.05.2016 року було відмовлене у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ( а/с 125). Правовідносини, повязані за спадкуванням у 2015/2016 роках регулюються Цивільним кодексом України 2003 року ( далі ЦК) а Земельним кодексом України (далі ЗК) врегульовані правовідносини повязані з переходом права власності на земельні ділянки. Правовідносини, які стосуються отримання права власності на садовий будинок та земельну ділянку у 1998 році регулюються Цивільним кодексом України від 18.07.1963 року ( далі ЦК 1963 р.) та Законом України « Про власність» від 1991 року ( втратив чинність у 2007 році), а шлюбні відносини, повязані із отриманням подружжями права власності у 1998 року, врегульовані Кодексом про шлюб та сімю України, 1969 року. У відповідності до ч.1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку Згідно до ч.1 ст. 24 Кодексу про шлюб та сімю України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Стаття 16 Закону України « Про власність» передбачала, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України. Стаття 14 ЗУ « Про власність» зазначала, що громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для: ведення фермерського господарства ; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва. У відповідності до ч.1 ст. 51 ЗУ « Про власність» громадянин не міг бути позбавлений права власності на земельну ділянку поза його волею інакше, як на підставі рішення суду, у випадках, передбачених законодавчими актами України. Пленум Верховного суду України у постанові №7 від 04.10.1991 року ( у редакції чинної на березень-грудень 1998 року) зазначав у п.4 - оскільки згідно зі ст.17 ЗК і ст.14 Закону України "Про власність" земельна ділянка для будівництва жилого будинку і господарських будівель надається громадянину у приватну власність, участь інших осіб у будівництві не створює для них права приватної власності на жилий будинок, крім випадків, коли це передбачено законом. Згідно зі статтями 16 і 17 Закону України "Про власність", таке право, зокрема, виникає, коли будівництво велось подружжям в період шлюбу - жилий будинок у зв'язку з цим є їх спільною сумісною власністю, або велось за рахунок спільної праці членів сім'ї - жилий будинок стає їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. У п. 9 зазначеної постанови розяснено, що суди мають враховувати, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої Ради. Діючий на момент отримання у власність земельної ділянки Земельний кодекс України 1991 року ( втратив чинність у 2002 році) у статті 22 передбачав, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. У статті 23 цього ж кодексу зазначено, що Право власності або право постійного користування землею освідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Таким чином, придбані у період шлюбу у 1998 році садовий будинок та земельна ділянка за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, с. Чорноморка, дачний кооператив «Чорноморка», вул. Морська, № 101 ( після включення до складу земель міста [PERSON], отримана нова адреса: м. Одеса, вул. Маріністів, 101) було спільною сумісною власністю подружжя, в якому кожному з подружжя належало право власності в рівних частках, тобто по ? частки садового будинку та земельної ділянки. Посилання представника відповідача у запереченнях на вимоги діючого законодавства, стосовно земельної ділянки яка була отримана у власність шляхом приватизації (безоплатної передачі ), і тому має бути визнана особистою приватною власністю подружжя відповідно до вимог Сімейного кодексу України, судом не приймаються у звязку із тим, що Сімейний кодекс України, почав діяти з 2004 року, а правовідносини стосовно отримання спірної земельної ділянки виникли в 1998 році у період дії Кодексу про шлюб та сім'ю України, яке не передбачало особистої приватної власності на майно отримане шляхом приватизації. Частина перша статті 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно вимог цивільного кодексу України спадкування може бути двох видів: за заповітом або за законом ( ч.1 ст.1217). У разі спадкування за заповітом воля спадкодавця виражається у заповіті (ч.1 ст. 1233). При спадкуванні за законом воно відбувається незалежно від волі спадкодавця і можливе тоді, коли спадкодавець взагалі не висловив свого бажання певним чином розпорядитися своїм майном на випадок смерті або коли його бажання є юридичне недійсним. Приймаючи до увагу, що у даному випадку померлий [PERSON] не залишив заповіту, спадкування здійснюється у відповідності до ч.1 ст. 1258 ЦК почергово Згідно ст.1261 ЦК України: у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними ( ч. І ст.1267 ЦК України). Статтями 377 та 1225 ЦК України регламентовано перехід до спадкоємців права власності чи права користування земельною ділянкою, на якій розміщені будівлі та споруди, що спадкуються, а також - земельною ділянкою, яка необхідна для обслуговування цих будівель та споруд. Відповідно до ч.4 ст.120 ЗК, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що до спадщини після смерті [PERSON] відноситься ? частка садового будинку та ? частка земельної ділянки, за адресою: м. Одеса, вул. мариністів, 101, яка повинна бути розподілена у рівних частках серед спадкоємців першої черги дружини та дітей. Судом встановлюється, що право власності на садовий будинок і земельну ділянку за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Чорноморка, дачний кооператив «Чорноморка», вул. Морська, № 101 ( після включення до складу земель міста [PERSON], отримана нова адреса: м. Одеса, вул. Маріністів, 101) були отримані [PERSON] у відповідності до діючого на той момент законодавства, і не потребували додаткової реєстрації. На підставі викладеного та

Outcome: approved