Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

Позивач [PERSON] 27 червня 2019 року звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд зменшити розмір аліментів, стягуваних з нього за рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 жовтня 2007 року №2-4010/07, з 1/4 частки доходу, щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на утримання [PERSON] , [INFO] , до повноліття дитини, на користь [PERSON] , до 1/6 частини від його заробітної плати, щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання [PERSON] , [INFO] , до повноліття дитини, на користь [PERSON] . В обґрунтування пред`явлених вимог позивач зазначає наступне. Позивач та [PERSON] перебували в шлюбі з 27 січня 2006 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірвано 7 травня 2008 року відповідно до рішення суду. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 жовтня 2007 року, справа № 2-4010/07 з неї стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частин доходу, щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на утримання доньки [PERSON] , до досягнення нею повноліття. Аліменти утримуються із заробітної плати. Він, позивач, є військовослужбовцем ВЧ 3011 НГУ, має середню заробітну плату в розмірі 11 211 грн., заборгованість зі сплати аліментів відсутня. Згідно ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - 1/4, на двох дітей - 1/3, на трьох і більше дітей - 1/2 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. 21 червня 2009 року він уклав шлюб з [PERSON] Від їх шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Наполягає, що таким чином, розмір аліментів на двох дітей має складати 1/3 частину його доходу, тобто на одну дитину 1/6 частину від його доходу. Йому також відомо, що відповідачка [PERSON] також працює. За даних обставин позивач вважає, що перегляд попередньо визначено розміру аліментів на утримання доньки від першого шлюбу є необхідним та доцільним. В судовому засіданні позивач та його представник - адвокат Вязанкіна Н.П. пред`явлені вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Суду пояснили, що на даний момент у нього змінилося матеріальне та сімейне становище. Позивач одружився з [PERSON] , та у них народився син. Його колишня дружина працює, одружилась та її чоловік приймає участь в утриманні їх доньки від першого шлюбу, яка проживає з ними. Вважають, що ці обставини є достатніми для зменшення попередньо визначеного розміру аліментів. Окремо позивач зазначив, що про стягнення з нього аліментів він був обізнаний, з визначеним розміром заборгованості не погоджується. Фактично заборгованість у нього відсутня. Він порівну надає матеріальну допомогу обом дітям. Сплачувати аліменти в присудженому судом розмірі не має можливості з огляду на низький рівень доходів. Окрім того, він має на утриманні батьків, оплатив лікування матері. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивач свої аліментні зобов`язання по утриманню доньки належним чином не виконував, постійно змінював місце проживання, не повідомляючи дійсне місцезнаходження, рівень доходів приховував, засоби зв`язку не повідомляв. Належним чином виконувати аліментні зобов`язання він почав після офіційного влаштування на роботу з 2015 року, однак в розмірі, визначеному на власний розсуд в межах 500-1500 грн., а не як присуджено за рішенням суду. Розмір сплачуваних позивачем аліментів є меншим, аніж визначено в судовому порядку, а тому зменшення розміру аліментів є абсурдним. Підстави для зменшення розміру аліментів, на думку представника відповідачки, відсутні. Окремо відповідачка зазначила, що з 2016 року позивач почав приймати участь у вихованні дитини, дарує подарунки на свята. Її чоловік офіційно не працює, має власний автомобіль «Жигулі», він не місцевий, однак має власні заощадження, отримані з його власного бізнесу в Білій Церкві. За рахунок цих заощаджень вони живуть, розмір заощаджень їй не відомий. Чоловік матеріально забезпечує їх сім`ю, у тому числі й доньку [PERSON] від шлюбу з [PERSON] . У відзиві на позов (а.с.36-40), зміст якого вона підтвердила у судовому засіданні, відповідачка зазначила наступне. Так, з 27 січня 2006 року по 19 березня 2008 року, вона з позивачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . Ще у період шлюбу, у зв`язку з відвертим небажанням [PERSON] працювати та утримувати родину, вона була змушена звернутись до суду із позовною заявою про стягнення аліментів на тримання дитини. Згідно з рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 липня 2007 року (справа №2-4010/07) аліменти стягнуто з [PERSON] у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів. Протягом 12 років з моменту винесення рішення про стягнення аліментів, її колишній чоловік - позивач по справі, постійно ухиляється від обов`язку щодо утримання [PERSON] . Дізнавшись про наявність позовної заяви, щодо зменшення аліментів, вона вкрай вражена нахабству дій позивача та спотворенню дійсності. Так, згідно довідки по виконавчому провадженню ВП № 52143310 від 5 липня 2019 року, виданої Києво-Святошинським районним відділом державної виконавчої служби заборгованість [PERSON] по виконавчому листу № 2-4010/07 від 16 листопада 2011 року Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу на користь [PERSON] , щодо утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , складає 151 085,63 грн. станом на 1 липня 2019 року. Дана заборгованість виникла через те, що [PERSON] ретельно приховував місце свого працевлаштування, не допускав потрапляння виконавчого документа до бухгалтерії підприємства, на якому працює, лише іноді (за бажанням) надає допомогу на утримання їх спільної дитини. Крім того, [PERSON] достеменно обізнаний про стан здоров`я їх спільної доньки, відповідачу відомо про ряд хронічних хвороб та перебування дитини на обліку у лікарів, необхідність придбання дорогих ліків та реабілітації. Через регулярну несплату аліментів позивачем, вона мусила, окрім офіційної роботи, постійно шукати приробіток, щоб гідно утримувати, лікувати та розвивати дитину. Позивача ніколи не цікавили потреби доньки, ані матеріальні, ані духовні. На сьогоднішній день вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною, отримує лише державну соціальну допомогу, утримання родини лежить на її другому чоловікові, який по суті є сторонньою людиною для старшої доньки. Вважає, що підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] не має. Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 5 лютого 2014 року в справі .№ 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу зазначених правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 СК України (ч.2 ст.182 СК України). Згідно зі ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Так, на підтвердження своїх вимог щодо зменшення розміру аліментів, позивач посилається на те, що має ще одну дитину - сина [PERSON] , який потребує матеріальної допомоги, однак, не надає доказів на підтвердження надання допомоги сину, підтвердження перебування його на утриманні у позивача, окрім того, з урахуванням заборгованості по виконавчому документу, щодо стягнення аліментів на користь позивача, утримання доньки [PERSON] , взагалі ставить під сумнів надання ним матеріальної допомоги іншій дитині. Крім того, стороною позивача не надано доказів, які б вказували на підстави, щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, навпаки, дохід зазначений у довідці про отриману заробітну плату спростовує відсутність даної можливості. При вирішенні даного спору суд повинен звернути увагу на ч. 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, якою визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи те, що позивач жодного доказу, який би підтверджував обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги не надав, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, не надав, тому вказані ним обставини не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, адже сама по собі наявність другої дитини не може слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру, та те, що розмір стягуваних аліментів за рішенням не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України. Відповідь на відзив [PERSON] у встановлений законом строк не подав, додаткового часу для цього не потребував. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що зі сторонами вона знайома, позивач - її колишній чоловік, стосунки нормальні. З 2008 року по травень 2015 року вони перебували в шлюбі, мають сина [PERSON] , 2010 року народження. Протягом їх сумісного проживання позивач працював, у тому числі й офіційно. Мали місце періоди, коли він перебував на її утриманні, однак бюджет був сумісний. За усною домовленістю позивач сплачує аліменти на утримання сина в розмірі приблизно 1500 грн., додатково купує йому одяг, інші необхідні речі, приймає участь у його вихованні. Їй відомо, що він також надає матеріальну допомогу на утримання доньки від іншого шлюбу - [PERSON] , проводив з нею вільний час. Часто вона самостійно відправляла аліментні платежі на утримання його доньки від шлюбу з [PERSON] Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що вона є дружиною [PERSON] , відповідачку знає як колишню дружину позивача. Аліментні платежі на утримання дітей позивача - сина [PERSON] та доньки [PERSON] вони сплачують щомісячно, належним чином. Окрім того, позивач купує одяг, дарує подарунки. Син часто буває у них вдома, ночує. З донькою стосунки складні через відносини з її матір`ю. Підтвердила, що у [PERSON] хвора мати, операцію для якої він оплачував. Крім того, вона має сина від попереднього шлюбу [PERSON] , 2002 р.н., який є студентом, проживає з нею та [PERSON] , участь в його матеріальному забезпеченні позивач приймає, вважає за свого сина, стосунки між ними хороші. У судовому засіданні також досліджені наступні письмові докази: рішення суду про стягнення аліментів (а.с.4), довідка про доходи (а.с.5), свідоцтво про шлюб (а.с.8), свідоцтво про народження [PERSON] (а.с.9), свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с.10), свідоцтво про народження [PERSON] (а.с.42), відповідь з відділу ДВС (а.с.43), довідка-розрахунок заборгованості по аліментам (а.с.44-47), виконавчий лист (а.с.48), довідки про доходи (а.с.49, 50), виписки з історії розвитку дитини (а.с.51), акт з місця проживання (а.с.52), рішення суду про розірвання шлюбу (а.с.56), довідка про доходи [PERSON] (а.с.57), фотознімки (а.с.59-60), довідка про навчання [PERSON] (а.с.70), виписка з медичної картки [PERSON] (а.с.71), свідоцтво про народження [PERSON] (а.с.72), свідоцтво про шлюб (а.с.73), характеристика з навчального закладу на [PERSON] (а.с.79), свідоцтво про шлюб (а.с.80), свідоцтво про народження [PERSON] (а.с.81), свідоцтво про народження [PERSON] (а.с.82), виписки по рахунку, платіжні доручення (а.с.83-103), податкова декларація [PERSON] (а.с.104-112), виписка у відношенні ФОП [PERSON] (а.с.113-114). Під час розгляду справи заявлялися такі клопотання: про оголошення перерви, які задоволені; долучення доказів, які задоволені. Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у п.45 рішення у справі "Бочаров проти України" від 17 березня 2011 року та у рішенні по справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Суд,

Outcome: approved