Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до АТ «Сумиобленерго», мотивуючи його тим, що на підставі Договору купівлі-продажу 20/100 часток нежитлового приміщення, укладеного 09 квітня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Сокол Т.П. та зареєстрованого у реєстрі за №858, він набув право власності на нежитлове приміщення літер «Д» загальною площею 280,3 м2, яке знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер 5910136300:06:023:0049 за адресою [ADDRESS] . Як стало йому відомо при прийманні-передачі придбаного нежитлового приміщення, у трансформаторних 2-5, які входять до складу придбаного ним нерухомого майна, знаходиться технологічне обладнання, призначене для передачі електричної енергії, яке належить ПАТ «Сумиобленерго», трансформаторні закриті на замки власником такого обладнання. Про володіння та користування відповідачем приміщеннями трансформаторних свідчать позначки на вхідних дверях. Зазначені вище обставини належним чином свідчать про позбавлення його можливості у повному обсязі здійснювати набуте ним на законних підставах та у встановленому законом порядку право власності на нерухоме майно, оскільки він фактично позбавлений можливості реалізувати своє право володіння та користування належним йому майном трансформаторних 2 - 5 на власний розсуд. Зважаючи на викладене, 06 червня 2019 року ним на адресу голови правління ПАТ «Сумиобленерго» рекомендованим поштовим відправленням був направлений лист, у якому пропонувалося вирішити питання про подальше використання трансформаторних шляхом укладання договору оренди або ж протягом місяця з моменту отримання листа звільнити приміщення трансформаторних. Його лист від 06 червня 2019 року, який був отриманий ПАТ «Сумиобленерго» 07 червня 2019 року, відповідач залишив без відповіді та будь-якого реагування, продовжуючи використовувати приміщення трансформаторних 2-5 для власних потреб. При цьому він не має ніякого доступу у зазначені приміщення, оскільки двері цих приміщень закриті на замки невідомої йому конструкції, на дверях приміщень містяться позначки про те, що в приміщеннях є обладнання під напругою 6 КВ та знаки «Висока напруга». З огляду на викладене вважає найбільш прийнятним у даній ситуації надання ПАТ «Сумиобленерго» права користування трансформаторними 2 - 5 на умовах оренди. 16 серпня 2019 року рекомендованим поштовим відправленням він направив на адресу голови правління ПАТ «Сумиобленерго» пропозицію протягом 10 календарних днів підписати та повернути йому один примірник Договору оренди нежитлових приміщень від 15 серпня 2019 року, предметом якого є оренда нежитлових приміщень: трансформаторної 2 площею 33,6 м2, трансформаторної 3площею 12,9 м2, трансформаторної 4 площею 8,0 м2 та трансформаторної 5 площею 8,0 м2, що знаходяться в нежитловій будівлі Літери Д загальною площею 280,3 м2, розташованій за адресою: [ADDRESS] , або в той же строк звільнити приміщення трансформаторних від належного ПАТ «Сумиобленерго» технологічного обладнання. До листа від 16 серпня 2019 року він додав два примірники договору та два примірники акту приймання-передачі, які були підписані ним. До моменту звернення до суду з даним позовом ніякої відповіді на пропозицію укласти Договір оренди нежитлових приміщень від 15 серпня 2019 року він не отримав. При цьому ПАТ «Сумиобленерго» всупереч наведеним у листі від 16 серпня 2019 року вимогам приміщення трансформаторних 2-5 не звільнило, а продовжує їх використовувати для власних господарських потреб, що дає підстави для висновку про те, що ПАТ «Сумиобленерго» має бажання укласти Договір оренди нежитлових приміщень від 15 серпня 2019 року на запропонованих ним умовах, але із невідомих причин відповіді про прийняття пропозиції не надає. Нерухоме майно, до складу якого входять приміщення трансформаторних 2-5, ним придбавалося з метою використання у господарській діяльності та отримання доходу від такої діяльності.Вважає, що найбільш ефективним є захист його права шляхом визнання укладеним Договору оренди нежитлових приміщень від 15 серпня 2019 року. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд визнати укладеним між ним та ПАТ «Сумиобленерго» з моменту набрання судовим рішенням законної сили Договір оренди нежитлових приміщень у запропонованій редакції. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 10 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання 16 січня 2020 року, о 13 год. 00 хв. 06 листопада 2019 року від представника АТ «Сумиобленерго» надійшов відзив на позовну заяву, в якій зазначає, що зазначені позивачем обставини не відповідають дійсності, оскільки ПАТ «Сумиобленерго» було розглянуто вказану пропозицію позивача, проаналізовано проект договору оренди нежитлових приміщень від 15 серпня 2019 року та на адресу позивача рекомендованим поштовим відправленням був направлений лист від 13 вересня 2019 року №83/12037, в якому вказувалось про те, що позивачем не надано підтверджень права власності на нежитлові приміщення, які зазначені в проекті договору оренди. Договір оренди нежитлових приміщень мав укладатися з власником таких приміщень, тому ПАТ «Сумиобленерго» мало перевірити документи, що підтверджують право власності. Також з метою дослідження питання обґрунтованості запропонованої орендної плати у листі вказувалось на необхідність надання позивачем оціночної вартості нежитлових приміщень, а також економічно обґрунтованих пояснень з питань формування вартості орендної плати (розрахунок орендної плати). Рекомендоване поштове відправлення було повернуто поштою за закінченням терміну зберігання. Тобто позивач, не отримавши відповідь ПАТ «Сумиобленерго» та безпідставно зробивши висновок щодо ухилення ПАТ «Сумиобленерго» від укладення договору оренди, передчасно звернувся до суду з відповідним позовом. Вищевказані обставини спростовують твердження позивача про те, що ПАТ «Сумиобленерго» має бажання укласти договір оренди нежитлових приміщень від 15 серпня 2019 року на запропонованих позивачем умовах. Тобто вказані норми надають кожній особі право самостійно вирішувати, вступати чи не вступати в договірні відносини на відповідних умовах, які не суперечать вимогам закону. З огляду на вказане, укладення договору обов`язковість укладення якого не встановлена законом та на умовах встановлених виключно однією із сторін договору, є порушенням вимог статті 19 Конституції України, згідно з якою правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Виходячи з положень зазначених норм ЦК України та враховуючи висновки Верховного Суду, викладенні у постанові від 05 червня 2019 року у справі № 338/180/17, можна вважати укладеним договір лише виключно після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін, свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання відповідності цього договору вимогам закону. Разом з тим, ПАТ «Сумиобленерго» не було прийнято від позивача пропозицію щодо укладення договору оренди нежитлових приміщень від 15 серпня 2019 року ПАТ «Сумиобленерго», одержавши пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді не було вчинено будь-яких дій відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, які б засвідчували бажання товариства: укласти договір оренди нежитлових приміщень. Навпаки ПАТ «Сумиобленерго» на адресу позивача були направленні відповідні зауваження щодо розміру орендної плати, тобто однієї із істотних умов договору. Отже, враховуючи вищезазначені обстави та вимоги цивільного законодавства не можна вважати, що між ПАТ «Сумиобленерго» та позивачем фактично було укладено договір оренди нежитлових приміщень від 15 серпня 2019 року. Відповідно звернення позивача до суду з позовом про визнання договору оренди нежитлових приміщень укладеним, є безпідставним. З урахуванням положень наведених правових норм та вищезазначених фактичних обставин справи, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом визнання укладеним договору оренди нежитлових приміщень від 15 вересня 2019 року в редакції, запропонованій виключно позивачем, не є адекватним наявним обставинам справи. Так, пункт 3 проекту договору оренди нежитлових приміщень від 15 вересня 2019 року передбачає, що за взаємною домовленістю сторони визначили, що вартість нежитлових приміщень, які є предметом цього договору становить 75000 грн. Згідно з пунктом 1 проекту договору загальна площа нежитлових приміщень, які є предметом цього договору, становить 62,5 м2, що знаходяться в нежитловому приміщенні літера Д загальною площею 280,3 м2. Вказане свідчить про самостійно необґрунтоване визначення позивачем в проекті договору вартості нежитлових приміщень (62,5 м2), які є предметом договору, розмір якої майже дорівнює вартості всього нежитлового приміщення (літера Д 280,3 м2), придбаного позивачем. ПАТ «Сумиобленерго» не погоджувало вказану позивачем в проекті договору вартість нежитлових приміщень, оскільки її оцінка повинна здійснюватись за відновною вартістю, тобто вартістю аналогічного майна, яке може замінити майно, що передається в оренду у разі його знищення. Відновну вартість орендованих нежитлових приміщень можна розглядати як вартість придбання аналогічного об`єкта на дату проведення незалежної експертної оцінки, що передує укладенню договору оренди. Пункт 8 проекту договору оренди нежитлових приміщень від 15 вересня 2019 року передбачає, що за домовленістю сторін орендна плата за користування нежитловими приміщеннями (62,5 м2) становить 21850 грн. на місяць і є дійсною протягом календарного року. ПАТ «Сумиобленерго» не погоджувало розмір вказаної плати за користування нежитловими приміщеннями, оскільки її розмір не є співрозмірним с розміром його вартості, визначеного позивачем в пункті 3 проекту договору, який становить 75000 грн. та с розміром вартості всього нежитлового приміщення (280,3 м2), придбаного позивачем, який становить 76500 грн. Пункт 15 проекту договору оренди нежитлових приміщень від 15 вересня 2019 року передбачає, що сторони дійшли згоди та домовились, що умови цього договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення даного договору - з моменту реєстрації права власності на нежитлові приміщення за орендодавцем. Разом з тим, ПАТ «Сумиобленерго» не погоджувало надання договору зворотної сили, оскільки між сторонами раніше не існувало будь-яких відносин щодо оренди нежитлових приміщень, а тому зазначення позивачем в проекті договору положень, згідно з яким поширюються дія умов договору на відносини, які виникли з моменту реєстрації права власності на нежитлові приміщення позивачем, є безпідставним. Встановлення позивачем, як власником нежитлових приміщень, необґрунтованої орендної плати є зловживання правом, оскільки позивач, враховуючи те, що звільнення ПАТ «Сумиобленерго» приміщення від обладнання потребує значних фінансових затрат та часу, фактично використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам ПАТ «Сумиобленерго». Посилаючись на вказане, просить суд у задоволенні позову [PERSON] відмовити (а.с.38-42). 18 листопада 2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив ПАТ «Сумиобленерго», в якому зазначає, що до моменту звернення до суду із позовом він не отримував ніякої відповіді на пропозицію укласти договір, і спростовує твердження відповідача про невідповідність його тверджень фактичним обставинам. З огляду на доводи ПАТ «Сумиобленерго» він звернувся до відділення поштового зв`язку із заявою про роз`яснення причин невручення йому рекомендованого поштового відправлення №03503705110 від 16 вересня 2019 року, відповіді на яку на момент подання до суду цієї відповіді на відзив він не отримав. Зазначає, що у його пропозиції укласти договір оренди, яка була отримана відповідачем 19 серпня 2019 року, зазначався строк для відповіді - 10 календарних днів. Як наслідок, лист ПАТ «Сумиобленерго» від 13 вересня 2019 року не може слугувати доказом належного розгляду пропозиції укладання договору оренди, оскільки він не відповідає вимогам повноти та безумовності (ч. 1, ч. 2 ст. 642 ЦК України) та був направлений на його адресу поза межами строку для відповіді, вказаного у його листі (ч. 1 ст. 643 ЦК України). Набувши у встановленому чинним законодавством порядку право власності на нерухоме майно, частина якого знаходиться у користуванні ПАТ «Сумиобленерго», листом від 06 червня 2019 року він запропонував останньому вирішити питання щодо подальшого використання нежитлових приміщень шляхом укладання на взаємовигідних умовах договору оренди або ж впродовж місяця звільнити приміщення. Таким чином він фактично надав ПАТ «Сумиобленерго» можливість запропонувати йому умови користування належним йому на праві власності нерухомим майном шляхом розроблення та направлення на його адресу проекту договору, як те передбачено у ч. 1 ст. 641 ЦК України. Примусове звільнення приміщень не є можливим, оскільки приміщення є об`єктом підвищеної небезпеки і мають певне соціальне значення у зв`язку із розміщенням у них обладнання для забезпечення електроенергією як суб`єктів господарювання, так і населення, про що він вказував у позовній заяві при обґрунтуванні обраного способу захисту порушеного права. Нежитлові приміщення за адресою [ADDRESS] були придбані ним з метою використання у господарській діяльності, метою якої є отримання прибутку. Але, зважаючи на наведені вище обставини, він фактично позбавлений можливості у повній мірі реалізувати правомочності власника нерухомого майна - володіння, користування та розпоряджання ним, у тому числі, але не виключно використовувати власне майно для здійснення підприємницької діяльності (ст. 320 ЦК України), за результатами якої отримувати дохід. 11 грудня 2019 року від представника ПАТ «Сумиобленерго» надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких вказує на те, що позивач вважає, що визнання судом договору оренди укладеним є найбільш ефективним, таким, що відповідає змісту порушеного права, способом захисту і кореспондується з приписами статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Разом з тим, відповідач не погоджував надання договору зворотної сили, оскільки між сторонами не існувало та не існує будь-яких відносин щодо оренди нежитлових приміщень, а тому є безпідставним визначення позивачем в проекті договору положень, згідно з яким поширюються дія умов договору на відносини, які виникли з дати реєстрації за позивачем права власності на нежитлові приміщення. Крім того, згідно з частиною 1 статті 793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню. Позивач, зазначивши в проекті договору пункт 15 та звернувшись до суду з вимогою про визнання укладеним договору оренди нежитлових приміщень з моменту набрання судовим рішення законної сили, фактично у судовому порядку намагається врегулювати договірні відносини щодо оренди нежитлових приміщень на строк, який охоплює період більше ніж три роки, минаючи встановлений законодавством обов`язок укладення відповідних договорів з нотаріальним посвідченням. Позивач не звертався до відповідача з пропозицією щодо нотаріального посвідчення договору оренди нежитлових приміщень. Недодержання нотаріальної форми договору тягне його нікчемність. Вищезазначене твердження позивача свідчить про неправильне застосування ним положень статей 642 та 643 ЦК України, оскільки положення статті 642 ЦК України встановлюють вимоги щодо повноти і безумовності саме лише до відповіді особи про прийняття (акцепт) пропозиції укласти договір. Лист ПАТ "Сумиобленерго" від 13 вересня 2019 року № 83/12037 не є відповіддю про прийняття пропозиції позивача укласти договір оренди нежитлових приміщень. Відповідно надання відповідачем відповіді поза межами строку для відповіді, вказаного у пропозиції, жодним чином не може свідчити про неналежний ПАТ "Сумиобленерго" розгляд пропозицій позивача та ухилення від укладення договору. Визначення позивачем розміру орендної плати, виходячи з розміру доходу, який нібито він міг би отримувати у разі використання нежитлових приміщень при здійсненні господарської діяльності з ремонту та технічного обслуговування автомобілів, є безпідставним та свідчить про необґрунтованість розміру орендної плати, зазначеного позивачем в проекті договору оренди нежитлових приміщень. Відповідно до правовстановлюючих документів позивачем придбавались нежитлові приміщення з відповідним цільовим призначенням як трансформаторні. При цьому, виходячи із змісту договору купівлі-продажу 20/100 часток нежитлового приміщення від 09 квітня 2019 року, позивач володів достатньою інформацією про нерухоме майно, що ним набувається. Позивач усвідомлював неможливість використання вказаних приміщень за іншим цільовим призначенням, а також той факт, що звільнення нежитлових приміщень від обладнання потребує значних фінансових затрат та часу. Відповідні приміщення не пристосовані для такого виду діяльності як ремонт та технічне обслуговування автомобілів. Крім того, дохідність від будь-якого іншого виду діяльності жодним чином не може бути обґрунтуванням визначення розміру орендної плати за нежитлові приміщення. Також безпідставним є визначення позивачем розміру орендної плати в проекті договору оренди нежитлових приміщень, виходячи з розміру орендної плати, запропонованого ПАТ «Сумиобленерго» Зарічному споживчому товариству за використання інженерної споруди під розміщення кабельної лінії, оскільки предмет та умови проекту договору оренди, запропонованого до укладення ПАТ «Сумиобленерго», є різними з предметом та умовами проекту договору, запропонованого позивачем. Запропонований ПАТ «Сумиобленерго» іншому суб`єкту господарювання розмір орендної плати жодним чином не може бути покладений в основу визначення позивачем обґрунтованого розміру орендної плати. Для прикладу ПАТ «Сумиобленерго», враховуючи вимоги Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04 жовтня 1995 року № 786, здійснило орієнтовний розрахунок орендної плати за використання нежитлових приміщень, згідно з яким орендна плата становить 2210,47 грн. на місяць. Також ПАТ «Сумиобленего» здійснило орієнтовний розрахунок орендної плати за використання нежитлових приміщень, виходячи з компенсації втрат на відсотку прибутковості, згідно з яким орендна плата становить 2172,97 грн. на місяць. Отже вважає, що підстави для встановлення у договорі оренди нежитлових приміщень орендної плати у розмірі, визначеному позивачем відсутні (а.с. 64-68). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 16 січня 2020 року закрито підготовче провадження у справі, призначено дану справу для розгляду по суті 24 березня 2020 року о 15 год. 00 хв. 24 березня 2020 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено за клопотанням представника позивача та представника відповідача до 01 липня 2020 року, 15 год. 00 хв. 01 липня 2020 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 17 вересня 2020 року у зв`язку з клопотанням представника відповідача про відкладення. В дане судове засідання з`явились позивач, його представник, які підтримали позовні вимоги, та представник відповідача, який заперечував проти позову з підстав, визначених у відзиві на позов. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідно до копії договору купівлі-продажу від 09 квітня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Сокол Т.П., позивачу [PERSON] належить на праві приватної власності нежитлове приміщення загальною площею 280,3 м2,за адресою: [ADDRESS] (а.с.20-21). Право власності на вказане нерухоме майно зареєстроване за [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09 квітня 2019 року (а.с. 22). Також судом встановлено, що 06 червня 2019 року [PERSON] надіслав на адресу голови правління ПАТ «Сумиобленрго» лист, в якому просив вирішити питання та повідомити його про необхідність подальшого використання нежитлових приміщень за адресою [ADDRESS] для розміщення обладнання ПАТ «Сумиобленерго» шляхом укладання Договору оренди на взаємовигідних умовах або ж звільнити зазначені приміщення протягом місяця з моменту отримання листа (а.с. 23). Лист від 06 червня 2019 року був отриманий ПАТ «Сумиобленерго» 07 червня 2019 року, що підтверджується інформацією з офіційного сайту ДП «Укрпошта» (а.с. 25). 16 серпня 2019 року позивач направив на адресу голови правління ПАТ «Сумибленерго» пропозицію протягом 10 календарних днів підписати та повернути один примірник підписаного договору оренди нежитлових приміщень від 15 серпня 2019 року, предметом якого є оренда нежитлових приміщень за адресою: [ADDRESS] , або в той же строк звільнити приміщення трансформаторних від належного ПАТ «Сумиобленерго» технологічного обладнання. До листа додавав два примірники договору та два примірники акту приймання-передачі (а.с.26). Відповідно до проекту договору нежитлових приміщень від 15 серпня 2019 року, орендодавець передає у строкове платне користування Орендарю, а Орендар приймає у строкове платне користування від Орендодавця на умовах, визначених даним договором нежитлові приміщення: трансформаторна 2 площею 33,6 м2, трансформаторної 3 площею 12,9 м2, трансформаторної 4 площею 8,0 м2 та трансформаторної 5 площею 8,0 м2, що знаходяться в нежитловій будівлі Літери Д загальною площею 280,3 м2, розташованій за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1704090359101 (а.с.17-18). Вказані нежитлові приміщення підлягали б передачі відповідно до проекту акту приймання-передачі до Договору оренди нежитлових приміщень від 15 серпня 2019 року (а.с.19). Лист від 16 серпня 2019 року з вказаними вище додатками ПАТ «Сумиобленерго» отримало 19 серпня 2019 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.28). 13 вересня 2019 року ПАТ «Сумиобленерго» направило на адресу [PERSON] лист, в якому повідомляється про те, що на адресу ПАТ «Сумиобленерго» направлено два примірники договору оренди нежитлових приміщень для підписання останнім, предметом якого є нежитлові приміщення за адресою: [ADDRESS] . Зазначається, що позивачем не надано підтверджень права власності, володіння або користування вищевказаними приміщеннями, а також земельною ділянкою під ними. Разом з цим, з метою дослідження питання щодо обґрунтованості запропонованої орендної плати, висловлене прохання надати оціночну вартість вищевказаних нежитлових приміщень, а також економічно обґрунтовані пояснення з питань формування вартості орендної плати (розрахунок орендної плати) (а.с.45). Лист повернувся на адресу ПАТ «Сумиобленерго» не врученим позивачу, з відміткою «за закінченням терміну зберігання»(а.с.46). Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У відповідності до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Стаття 641 ЦК України передбачає, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена. Відповідно до ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. З огляду на вказані приписи не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону. Розкриваючи зміст засади свободи договору, у статтях 6, 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу другого частини третьої статті 6 та статті 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Укладеним договір може бути визнаний у тому випадку, якщо існують погоджені сторонами істотні умови такого договору про предмет договору, або інші умови, визначені законом як істотні, або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Проте відповідач заперечує погодження сторонами істотних умов договору оренди нежитлових приміщень, посилаючись на те, що ним не погоджено, зокрема, розмір орендної плати. Сторони не досягли згоди щодо розміру орендної плати, строку дії договору, оскільки відповідачем також заперечувались умови дії договору з моменту реєстрації права власності на нежитлове приміщення. Також посилання позивача на ч. 2 ст. 642 ЦК України є недоречним, оскільки за нормами законодавства можливо вважати дію, як прийняття пропозиції укласти договір в разі вчинення дій відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка полягає у активному прояві (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), що засвідчує її бажання укласти договір. Позивач посилається як на підставу застосування вказаної норми на обставини продовження користування належним відповідачу майном, що на його думку вказує на прийняття відповідачем пропозиції укласти договір. Проте суд не приймає вказані доводи позивача, оскільки під час судового розгляду справи не було встановлено обставин вчинення активних дій відповідачем визначених умовами запропонованого договору оренди. При цьому факт користування трансформаторними підстанціями відповідачем мав місце до придбання відповідачем зазначених нежитлових приміщень і до направлення позивачем вказаної пропозиції укласти договір оренди. За таких обставин відсутні правові підстави для визнання договору оренди укладеним, а тому у задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити.

Outcome: dismissed