Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

В червні 2018 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до Товариста з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Інвест - Кредо» (далі по тексту відповідач 1), Публічного акціонерного товариства «Юнекс Банк» (далі по тексту - відповідач 2) відповідно до якого просив визнати недійсним Договір відступлення прав вимоги від 24.10.2017 року, укладеного між ПАТ "Юнекс Банк" та ТОВ "Фінансова компанія Інвест - Кредо". Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30.03.2007 року між позивачем та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладений Кредитний договір №014/5644/133/011341 (далі по тексту - кредитний договір), відповідно до умов якого позивачеві було надано кредит у розмірі 94000,00 доларів США на споживчі потреби, а саме придбання нерухомого майна. 03.04.2007 року, в забезпечення виконання зобов`язань між позивачем та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено Договір іпотеки №014/5644/134/134/011341 (далі по тексту - договір іпотеки). Крім цього, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між [PERSON] та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», укладено Договір поруки №1 (далі по тексту - договір поруки). 24.10.2017 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем 2 було укладено договір відступлення прав вимоги за Кредитним договором №014/5644/134/011341 від 30.03.2007 року та договір відступлення прав вимоги за Договором поруки №1 від 30.03.2007 року, крім цього, 21.11.2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем 2 було укладено договір відступлення прав вимоги за Договором поруки №1 від 30.03.2007 року. Таким чином до відповідача 2 перейшли права вимоги за Кредитним договором №014/5644/134/011341 від 30.03.2007 року та забезпечувальними договорами. Того ж дня, 24.10.2017 року, на підставі укладеного між ПАТ «Юнекс Банк» та ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» договору про відступлення прав вимоги, останній набув права вимоги за Кредитним договором №014/5644/134/011341 від 30.03.2007 року та Іпотечним договором укладеними з метою забезпечення виконання зобов`язання. Таким чином до відповідача 2 перейшли права іпотекодержателя, які останній реалізував шляхом реєстрації прав власності на предмет іпотеки. При цьому, позивач вважає вказаний договір недійсним, оскільки він укладений з порушенням вимог ЗУ «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», що призвело до неправомірного переходу до ТОВ «Фінансова компанія «Інвест - Кредо» прав іпотекодержателя, які в подальшому були реалізовані останнім шляхом реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] . Разом з тим, позивач зазначає що відповідач 1 та відповідач 2 не мали правових підстав укладати Договір про відступлення прав вимоги від 24.01.2017 року, оскільки на момент укладення договору у ТОВ «Фінансової компанії Інвест Кредо» не було генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій. У зв`язку з вищевикладеним позивач звернувся до суду з вказаним позовом. 08.06.2018 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху. Позивачу надано строк для усунення недоліків. 11.07.2018 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків у позовній заяві. 12.07.2018 року ухвалою суду відкрито провадження по справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами позовного провадження в загальному порядку. 23.08.2018 року від представника відповідача надійшов відзив. 30.01.2019 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідача 1 заперечував проти позову, викладені в ньому обстави вважає безпідставними та такими, що не відповідають дійсності Представник відповідача 2 в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача 1, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив обставини справи та дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Як передбачає ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як вбачається з матеріалів справи, 30.03.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та позивачем укладено Кредитний договір №014/5644/134/011341, відповідно до умов якого позивачу надано кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 94000,00 доларів США зі сплатою 13,25% річних на споживчі потреби, а саме на придбання квартири за адресою: [ADDRESS] . Цього ж дня, з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено Договір поруки № 1, відповідно до умов якого [PERSON] на добровільних засадах взяла на себе зобов`язання перед Банком відповідати по борговим зобов`язанням [PERSON] , які виникають з умов Кредитного договору №014/5644/134/011341 від 30.03.2007 року. В подальшому, 03.04.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та позивачем було укладено Договір іпотеки №014/5644/134/011341, який забезпечує вимогу Іпотекодержателя, що випливає з Кредитного договору №014/5644/134/011341 від 30.03.2007 року, за умовами якого останній зобов`язаний повернути Іпотекодержателю кредит у розмірі 94000,00 доларів США, сплатити відсотки за користування ним згідно умов кредитного договору, а також можливу неустойку у розмірі і у випадках передбачених Кредитним та цим Договором. Предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] . 24.10.2017 року на підставі Договору відступлення права вимоги, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем 2, останній набув права вимоги до позивача, Поручителя та набув усіх прав та обов`язків сторони - кредитора за кредитним договором та договором поруки. 24.10.2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем було укладено Договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, відповідно до якого відповідач 2 набув права вимоги за договором іпотеки, що підтверджується Додатком №1 до Договору про відступлення права вимоги за Договором іпотеки від 24.10.2017 року. Цього ж дня, ПАТ «Юнекс Банк» та ТОВ «Фінансова компанія Інвест - Кредо» уклали договір відступлення прав вимоги, за яким первісний кредитор передає у повному обсязі, а новий кредитор приймає на себе у повному обсязі право вимоги, що належить первісному кредитору за кредитним договором, договором поруки та іпотечним договором. Позивач зазначає, що оскаржуваний Договір про відступлення права вимоги від 24.10.2017 року було укладено з порушенням норм ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг та Цивільного кодексу України, в результаті чого, має бути визнаний недійсним. Разом з тим, позивач вважає, що оспорюваний договір є удаваним договором факторингу, крім того, вказує, що правочин укладений сторонами без необхідного обсягу дієздатності, що полягає у відсутності у ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Кредо» відповідної ліцензії на право здійснення валютних операцій, а отже особою, яка відповідно до закону має право укладати правочини, пов`язані із факторингом. Згідно з ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). У відповідності до положень статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Стаття 215 ЦК України визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У відповідності до частин 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Позивач у позовній заяві посилається та те, що правовідносини між відповідачами виникли із договору фінансування під відступлення права грошової вимоги (факторингу), оскільки предметом оспорюваного договору є відступлення права грошової вимоги до боржника за відповідну плату, а відтак позивач вважає, що оспорюванні договори є удаваними договорами факторингу. Частиною 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України). При цьому, поняття відступлення права вимоги (цесії) є відмінним від поняття факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ст. 1077 ЦК України). Договір відступлення права вимоги від 24.10.2017 року та який укладений між «ПАТ «Юнекс - Банк» та ТОВ «Фінансова компанія Інвест - Кредо» по своїй суті є саме договором відступлення права вимоги (цесії). Договору факторингу між «ПАТ «Юнекс - Банк» та ТОВ «Фінансова компанія Інвест - Кредо» не укладалося. Водночас, враховуючи, що між відповідачем 1 та відповідачем 2 фактично укладено саме договір відступлення права вимоги, а не факторингу, крім того, суб`єктний склад вказаного договору був дотриманий відповідає вимогам закону, тому посилання позивача щодо удаваності правочину є безпідставними. Відповідно до п.7 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Як роз`яснено в пункті 8 зазначеної Постанови, відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Таким чином, враховуючи що «ПАТ «Юнекс - Банк» та ТОВ «Фінансова компанія Інвест - Кредо» під час укладення Договору відступлення права вимоги від 24.10.2017 року дотримались вимог цивільного законодавства щодо змісту та форми вчинених правочинів, їх воля була спрямована на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договорами, а доводи позивача про визнання вказаного правочину недійсним, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, тому суд вважає позов про визнання договору укладеного «ПАТ «Юнекс - Банк» з ТОВ «Фінансова компанія Інвест - Кредо» про відступлення права вимоги від 24.10.2017 року недійсним, необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed