Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

ПАТ КБ ПРИВАТБАНК» звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з Відповідача на користь ПАТ КБ ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 11356,45 грн. за кредитним договором № б/н від 12.01.2008 року, яка складається з: 6420,14 грн. заборгованість за кредитом; 3457,43 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 700 грн. заборгованість за пенею та комісією; 250,00 грн. штраф (фіксована частина); 528,88 грн. штраф (процентна складова). Представником Позивача подано до суду клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника. Позовні вимоги представник Позивача підтримував в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про причини неявки суду не сповістив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень. 12.09.2016 року Відповідачем подано до суду письмові заперечення на позов, в яких він покликаючись на норми ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації», просить відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафних санкцій, пені, процентів за користування кредитом. Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ ПриватБанку від 12 січня 2008 року [PERSON] став клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до кредитного договору №б/н від 12.01.2008 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 6500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.3.3 Умов та правил надання банківських послуг. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві, про що свідчать копії Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, які містяться в матеріалах справи (а.с.9-15) . Відповідно до п.5.5 «Правил користування платіжною карткою» Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», з розрахунку 360 календарних днів на рік. Одночасно пунктом 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невідємних частин Договору, таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 4.9 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до кредитного договору, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. Як підтверджується матеріалами справи, Банк в повному обсязі виконав зобовязання, визначені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, надавши Відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до частини 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Загальні умови виконання зобовязань визначено статтею 526 ЦК України. Так, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (частина 1 статті 527 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частина 1, 2 статті 612 ЦК України). Як встановлено Судом, Позичальник [PERSON] неналежно виконував взяті на себе за Заявою позичальника, Умовами та правилами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою зобовязання. Вищевказана обставина підтверджується наявним в матеріалах справи Розрахунком заборгованості за договором № б/н від 12.01.2008 року, станом на 31.05.2016 року (а.с. 4-8). Доказів, які б спростовували проведений Позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вищевказаним договором Відповідачем суду не надано, як і не надано доказів виконання зобовязань за договором № б/н від 12.01.2008 року належним чином та у встановлені строки. Відповідно до частини 1, 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідач подав свої заперечення проти позову, просив задоволити позов частково. Зокрема зазначив, що співробітникам СБУ (військовослужбовцям) з початку і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобовязань перед банками, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, неодноразові звернення Відповідача про перебування в зоні АТО були проігноровані Позивачем. Просив стягнути з нього заборгованість за кредитом в розмірі 6420,14 грн. Відповідно до довідки СБУ Управління СБУ в Донецькій області від 10.03.2016 року №88 [PERSON] дійсно проходить військову службу в СБУ з 06.12.2002 року по теперішній час. 20 травня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 1275-VIІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно- мобілізаційних питань під час проведення мобілізації», яким зокрема встановлені обмеження прав військовослужбовців на відпустки, звільнення з військової служби тощо, проте гарантовано військовослужбовцям сприятливі умови для реалізації конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни. Так, підпунктом 3 пункту 4 Закону України від 20.05.2014 року № 1275-УП «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно- мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» внесено доповнення до статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей пунктом 15 такого змісту: "15. Військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов'язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, штрафні санкції, пеня за невиконання зобов'язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються". При цьому: -статтею 3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей встановлено, що дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення; -статтею 1 Закону України Про Службу безпеки України" встановлено, що Служба безпеки України - державний правоохоронний орган спеціального призначення, який забезпечує державну безпеку України; -статтею 27 Закону України «Про Службу безпеки України» встановлено, що військовослужбовці Служби безпеки України користуються політичними, соціально-економічними та особистими правами і свободами, а також пільгами відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; -статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію встановлено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; -статтею 1 'Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію встановлено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ ,і, організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно- рятувальної служби цивільною захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; -пунктами 1, 3 Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 Про часткову мобілізацію (затверджено Законом України від 17.03,2014 № 1126-УІІ «Про затвердження Указу Президента України Про часткову мобілізацію) зокрема встановлено: Оголосити та провести часткову мобілізацію (далі мобілізація); Голові Служби безпеки України, начальнику Управління державної охорони України, Голові Служби зовнішньої розвідки України, вищому командуванню Національної гвардії України, керівникам центральних органів виконавчої влади, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування України. оперативно-рятувальну службу цивільного захисту, перевести підпорядковані військові формування України, Оперативно-рятувальну службу цивільного захисту на організацію та штати воєнного часу ; -пунктом 3 прикінцевих положень Закону України від 20.05.2014 № 1275-УІІ Про внесення змін, до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації встановлено; Поширитидію пункту 3, підпункту 3 пункту 4 (щодо не нарахування процентів за користування кредитом), пункту 9 розділу 1 цього Закону на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобовязаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби; На підставі вищевикладеного, співробітникам Служби безпеки України (військовослужбовцям) з початку і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов'язань перед банками, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. В частині позовних вимог про стягнення з Відповідача на користь Позивача 3457,43 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом, 700,00 грн. - заборгованості за комісією та пенею, 250,00 грн. щтраф (фіксована частина), 528,88 грн. штраф (процентна складова), - слід відмовити на підставі положень ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ( з урахуванням доповнень, внесених ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації». Враховуючи вищезазначене, Судом встановлено, що станом на 31.05.2016 року по кредиту позичальника існує заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.01.2008 року в розмірі 11356,45 грн., яка складається з: 6420,14 грн. заборгованість за кредитом; 3457,43 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 700 грн. заборгованість за пенею та комісією; 250,00 грн. штраф (фіксована частина); 528,88 грн. штраф (процентна складова). Враховуючи вищевказані положення закону, а також факт неналежного виконання громадянином [PERSON] зобовязань за договором №б/н від 12.01.2008 року, Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з громадянина [PERSON] на користь ПАТ КБ ПриватБанк заборгованості за договором №б/н від 12.01.2008 року в розмірі 11356,45 грн. Проаналізувавши матеріали справи, положення Анкети-Заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, заперечення Відповідача , враховуючи вимоги чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що вимога Позивача про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ ПриватБанк» заборгованості за договором №б/н від 12.01.2008 року в розмірі 6420,14 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України»), якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи вищезазначене, Суд дійшов висновку про необхідність стягнення з Відповідача на користь ПАТ КБ ПриватБанк» витрат по сплаті судового збору в розмірі 689,00 грн. На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 16, 20, 526, 527 ч. 1, 530, 548 ч. 1, 549, 551 ч.3, 611, 612, 1054 ЦК України,

Outcome: partial