Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

В жовтні 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовано тим, що 01.06.2007 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], які постійно проживають разом із позивачем. Спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаємопорозуміння та кохання між ними, тому перебування у шлюбі немає жодного сенсу та порушує право позивача на особисте приватне життя, тому вважає за необхідне його розірвати. Крім того, позивач зазначила, що на даний час відповідач зовсім не бере участі у вихованні їх спільних дітей, не надає жодної матеріальної допомоги на їх утримання, тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом про стягнення аліментів. У зв'язку з тим, що [PERSON] офіційно неді не працює, однак має заробіток від різного роду підробітків (ремонту пошкоджених автомобілів), тому позивач просить стягнути з нього на її користь аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 грн. на кожну дитину. Під час розгляду справи по суті позивачем було уточнено позовні вимоги, в якій вона просить залишити їй дівоче прізвище - [PERSON]. Ухвалою суду від 01.12.2014 року закрито провадженням в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON]. В судовому засіданні позивач позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач позов визнав частково. Зазначив, що на даний час він не працює, а також підтвердив факт, що діти проживають разом із позивачем. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 01.06.2007 року, виданого відділом РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області судом встановлено, що 01.06.2007 року між сторонами зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 961. Після одруження [PERSON] прийняла прізвище чоловіка - "[PERSON]" (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с. 7, 8). В ході судового розгляду судом встановлено, що сім`я позивача та відповідача фактично розпалася: сторони спільного господарства не ведуть, подружні відносини не підтримують, ведуть різний спосіб життя, їх інтереси не відповідають один одному. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Враховуючи викладені вище обставини та виходячи з положень ст. 24 СК України про добровільність шлюбу, суд вважає, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї не може дати позитивного результату та буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб слід розірвати. За змістом ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що позивач виявила бажання відновити своє дошлюбне прізвище, суд відновлює їй дошлюбне прізвище - "[PERSON]". Підлягає, на думку суду, частковому задоволенню і вимога позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Виходячи з положень вищевказаної статті утримання дитини є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. А тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина. Визначаючи розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача на утримання неповнолітнього сина, суд виходить з положень ст.ст. 181, 182 СК України. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Так, судом враховується, що дитина проживає разом із позивачем [PERSON], відповідач [PERSON] є працездатною особою молодого віку, на даний час не працює, постійного заробітку та інших утриманців не має. Виходячи із вищевикладеного, засад розумності і справедливості, а також забезпечення інтересів неповнолітнього [PERSON], суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 06.10.2014 року до повноліття сина. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 243 грн. 60 коп. судового збору (а.с. 1-2) та з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 243,60 грн. судового збору. У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд допускає рішення в частині стягнення аліментів до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial