Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

Бахмацька РДА звернулася до суду в інтересах малолітньої [PERSON] до [PERSON], третя особа - орган опіки та піклування Дмитрівської селищної ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач, будучи матір»ю малолітньої дитини - [PERSON], належним чином не виконує свої батьківські обов"язки по відношенню до доньки, відмовилась забирати її з пологового будинку, не створює їй умов для проживання та виховання, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, не переймається матеріально-побутовими умовами існування дитини. Окрім того, відповідач неодноразово притягувалася до кримінальної та адміністративної відповідальності. Наразі дитина знаходиться в КЗ МСЗ «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія» і за час перебування дитини в даному закладі, відповідач жодних заходів щодо повернення дитини не вживала, доньку не відвідувала, не телефонувала, хоча була проінформована про місце її знаходження. Тому Бахмацька РДА просить суд вирішити питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітної доньки [PERSON] та стягнути з відповідача на користь особи чи закладу, де буде утримуватись дитина, аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі і просила їх задовольнити з вищевикладених підстав; не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач та представник третьої особи в судове засідання не з»явилися, хоча були належним чином сповіщені про виклик до суду; відповідач причини неявки не повідомила, заяви про відкладення судового розгляду чи про розгляд справи без її участі, а також заперечень проти позову не надала; представник третьої особи надав заяву про розгляд справи без його участі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до положень ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно встановивши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно дослідивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до слідуючого висновку. Як встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] є матір»ю малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] (а.с.6,7), яка з 04.03.2014 року перебуває в Комунальному закладі медико-соціального захисту «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія» (а.с.15). Мати дитини - [PERSON] 02.12.2013 року відмовилася від своєї новонародженої доньки, [INFO], що підтверджується копією її заяви, поданої на ім»я головного лікаря Бахмацької ЦРЛ, копією акту про дитину, покинуту в пологовому будинку від 02.12.2013 року та копією пояснення [PERSON] від 17.06.2014 року (а.с.16-18). Відповідач [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS], але фактично проживає в [ADDRESS], не працює, вживає спиртні напої, неодноразово притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності, востаннє вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 06.05.2014 року була засуджена за ч.2 ст.309, ст.71 КК України до 2 років 10 днів позбавлення волі і штрафу в розмірі 595.00 грн. (а.с.5,10,11,12,13,19-21). Згідно з актом обстеження умов проживання сім»ї відповідача від 27.03.2017 року, остання проживає разом зі своїм співмешканцем [PERSON] та його матір»ю [PERSON] в [ADDRESS]; будинок, в якому проживає сім»я, знаходиться в задовільному стані, має дві кімнати, в яких прибрано, наявний посуд та продукти харчування; в господарстві нічого не утримується; сім»я існує за рахунок соціальної допомоги матері співмешканця відповідача - [PERSON], розмір якої складає приблизно 1200.00 грн.; [PERSON] та [PERSON] ніде не працюють, іноді підробляють по найму в господарствах жителів с.Болотниця (а.с.13). Відповідно до ст.11-12 ЗУ „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками та на піклування батьків. Виховання в сім'ї є первоосновою розвитку особистості дитини. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.14 ЗУ „Про охорону дитинства"). Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. З підстав, передбачених ст.164 СК України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав. Згідно з повідомленням Болотницької сільської ради Талалаївського району Чернігівської області від 30.03.2017 року № 74/5 сільським головою с.Болотниця [PERSON] була проінформована про необхідність з»явитися в дитячий будинок «Надія» в м.Прилуки для вирішення питання про перебування в даному закладі її доньки [PERSON] та наслідки її неявки (а.с.14). Згідно з рішенням виконавчого комітету Дмитрівської селищної ради №26 від 19.05.2017 року було затверджено висновок виконкому селищної ради, як органу опіки і піклування про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с. 8-9). Відповідно до п.п.15,16 Постанови ПВС України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Бахмацької районної державної адміністрації Чернігівської області щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] є обґрунтовані і заявлені з метою захисту прав та законних інтересів малолітньої [PERSON], а тому підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні було доведено, що відповідач на даний час не приділяє уваги своїй дитині, відмовилась від неї в пологовому будинку, ухиляється від належного виховання своєї доньки, не піклуються про її фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, що підтверджується висновками органів опіки та піклування, а також іншими письмовими матеріалами справи. Окрім того, слід зауважити, що сам факт позбавлення відповідача батьківських прав щодо своєї малолітньої дитини не є остаточним, оскільки відповідно до ст.169 СК України, в разі зміни її поведінки, суд за її позовом може поновити її батьківські права. Разом з тим, відповідно ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, зазначене лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей та платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення, при цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Враховуючи, що обов'язок утримувати батьками своїх неповнолітніх дітей є безумовним, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення аліментів та їх задоволення в повному обсязі. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України встановлено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору, то він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного, ст.ст. 164, 166, 170, 180, 182, 184, 191СК України, ЗУ„Про охорону дитинства", Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: approved