Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Ювілейної сільської ради про визнання права довічного успадковуваного володіння на земельну ділянку. В позові зазначено, що [INFO] помер батько - [PERSON] , який на випадок своєї смерті залишив заповіт на ім`я позивача. Після смерті батька позивача відкрилася спадщина на спадкове майно, в тому числі на право довічного успадкованого володіння 41,9 га землі для ведення селянського (фермерського) господарства, яка розташована на території Ювілейної сільської ради Олешківського району Херсонської області відповідно до Державного акту на право довічного успадкованого володіння землею, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право довічного успадкованого володіння землею за № 62. У встановлений законодавством строк він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та 22.05.2017 року отримав свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями та спорудами за [ADDRESS] . Проте у зв`язку із відсутністю процедури нотаріального оформлення права довічного успадкованого володіння на земельну ділянку нотаріусом було поінформовано про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину. Тому враховуючи те, що він не має іншої можливості, окрім як через судовий порядок, відновити своє порушене право, просить визнати за ним право довічного успадковуваного володіння на земельну ділянку після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити. Від відповідача Ювілейної сільської ради до суду подано заяву, в якій вони просять справу розглянути за відсутності їх представника, у вирішенні позовних вимог покладаються на розсуд суду. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи вказане, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, беручи до уваги заяви позивача та відповідача, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Олешківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області. На випадок своєї смерті [PERSON] залишив заповіт від 19.03.2013 року, зареєстрований в реєстрі за № 46, відповідно до якого належні йому майнові права та майнові обов`язки він заповів [PERSON] . Позивач [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] прийняв, йому було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 22.05.2017 року, зареєстроване в реєстрі за № 539, на спадщину, яка складається з житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями та спорудами за [ADDRESS] . Відповідно до державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право довічного успадкованого володіння землею за № 62, померлому [PERSON] належало право довічного успадковуваного володіння 41,9 га землі для ведення селянського (фермерського) господарства, яка розташована на території Ювілейної сільської ради Олешківського району Херсонської області, проте у зв`язку із відсутністю процедури нотаріального оформлення права довічного успадкованого володіння на земельну ділянку позивач не має змоги оформити свої спадкові права. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, належним способом захисту прав спадкоємця у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину є звернення спадкоємця до суду з вимогою про визнання права в порядку спадкування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1,3 ст. 5 ЦК України передбачено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Виходячи зі змісту статей 6, 50 ЗК України 18 грудня 1990 року № 561-XII (у редакції на час його прийняття) у довічне успадковуване володіння земля надається громадянам Української РСР для ведення селянського (фермерського господарства). Громадянам Української РСР, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство, що ґрунтується переважно на особистій праці та праці членів їх сімей, надаються за їх бажанням у довічне успадковуване володіння або в оренду земельні ділянки, включаючи присадибний наділ. 27.03.1991 року Постановою Верховної Ради Української РСР затверджено форми державних актів: на право довічного успадковуваного володіння землею; на право постійного володіння землею; на право постійного користування землею. Земельний кодекс України (у ред.1992 року) не передбачав такого виду права як довічне успадковуване володіння земельною ділянкою. Проте, відповідно до пункту 8 Постанови Верховної Ради України від 13 березня 1992 року № 2200 «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» громадяни, підприємства, установи, організації, яким було надано у встановленому порядку земельні ділянки у довічне успадковуване або постійне володіння, зберігають свої права на використання цих земельних ділянок до оформлення права власності або землекористування відповідно до ЗК України. У п. 6 розділу X «Перехідні положення» ЗК України 2001 року зазначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 вересня 2005 р. № 5-рп зазначив, що у Земельному кодексі Української РСР від 18 грудня 1990 року була регламентована така форма володіння землею, як довічне успадковуване володіння. ЗК України в редакції від 13 березня 1992 року закріпив право колективної та приватної власності громадян на землю, зокрема, право громадян на безоплатне одержання у власність земельних ділянок для ведення сільського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства тощо (ст. 6). Зазначене свідчить про те, що поряд із впровадженням приватної власності на землю громадянам, на їх вибір забезпечувалася можливість продовжувати користуватися земельними ділянками на праві постійного (безстрокового) користування, оренди, пожиттєвого спадкового володіння або тимчасового користування. При цьому, у будь-якому разі виключалась як автоматична зміна титулів права на землю, так і будь-яке обмеження права користування земельною ділянкою у зв`язку з непереоформленням правового титулу. Поряд з тим, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України положення пункту 6 розділу X "Перехідні положення" ЗК України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення, а також пункту 6 Постанови Верховної Ради України "Про земельну реформу" від 18 грудня 1990 року № 563-XII з наступними змінами в частині щодо втрати громадянами, підприємствами, установами і організаціями після закінчення строку оформлення права власності або права користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою. З огляду на вищевикладене, особа, яка володіє земельною ділянкою на праві довічного успадковуваного володіння за законом, не може бути позбавлена права на таке володіння. На відповідні відносини щодо такого володіння поширюються гарантії, встановлені статтею 1 Протоколу Першого Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція» та ст. 41 Конституції України. Ці норми не лише гарантують право довічного успадковуваного володіння землею (як різновид «мирного володіння майном» в розумінні Конвенції, та як речове право, захищено статтею 41 Конституції України), але і обмежують у можливості припинити відповідне право. Таким чином, дії державних органів щодо надання земельних ділянок громадянам у довічне успадковуване володіння були припинені, проте ті особи, які набули це право у встановленому законом порядку, зберегли його, оскільки законодавство не містить норми, яка б дозволяла припинити право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою, а тому таке право є дійсним. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Стаття 1218 ЦК України визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: собисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України. Враховуючи те, що зі смертю особи не відбувається припинення прав і обов`язків, окрім тих, перелік яких визначено у статті 1219 ЦК України, спадкоємець стає учасником правовідношення з довічного успадковуваного володіння. При цьому, згідно із частиною 2 статті 395 ЦК України законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно. Крім того, відповідно до статті 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Право довічного успадковуваного володіння землею наданою для ведення селянського (фермерського господарства) входить до складу спадкової маси та успадковане позивачем у порядку ст. 1218 ЦК України, що відповідає висновку викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 368/54/17 (провадження № 14-487цс19). З огляду на викладене та враховуючи, що право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою відноситься до тих прав, які можуть бути успадковані, з метою захисту спадкового права позивача, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Судові витрати у справі віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved