Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

із позовною заявою про визнання за законом права власності на спадкове майно, а саме: на земельну ділянку загальною площею 2,2537 га у межах згідно з планом, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЧН № 014396, розташовану на території Сираївської сільської ради Козелецького району Чернігівської області; на земельну ділянку загальною площею 0,5894 га у межах згідно з планом, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЧН № 014396, розташовану на території Сираївської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, у суд звернулися [PERSON], [PERSON] до Сираївської сільської ради Козелецького району Чернігівської області. Позовні вимоги мотивовані тим, що після смерті матері [PERSON], померлої 10 квітня 2015 року, залишилося спадкове майно, яке як спадщину за заповітом у визначений строк позивачі прийняли, проте оформити право власності на вищевказані земельні ділянки не можуть з огляду на те, що державні акти на ім'я померлої на ці земельні ділянки були втрачені. В матеріалах справи міститься: - заява позивачів про розгляд справи за їх відсутності та підтримання позовних вимог; - заява за підписом сільського голови Сираївської сільської ради Козелецького району Чернігівської області про визнання позовних вимог та розгляд справи за відсутності представника; - заява Відділу Держгеокадастру у Козелецькому районі Чернігівської області за відсутності представника. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання позовних вимог відповідачем суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України з причин неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи, що визнання відповідачами позову не суперечить закону, суд дійшов наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] померла 10 квітня 2015 року. Після смерті останньої Козелецькою районною державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа, з копії якої вбачається, що: 14 листопада 2005 року [PERSON] залишила заповіт відповідно до якого земельну ділянку загальною площею 2,84 га залишила своєму синові [PERSON]; 20 серпня 2015 року [PERSON] подав заяву про відмову від прийняття спадщини за заповітом; 20 серпня 2015 року [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини за законом після смерті своєї матері [PERSON]; 20 серпня 2015 року [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини за законом після смерті своєї матері [PERSON]. Відповідно до довідки Виконкому Сираївської сільської ради Козелецького району Чернігівської області від 06.08.2015 року [PERSON] на день смерті (10.04.2015 року) була зареєстрована та проживала за адресою: [INFO], в такому складі сім'ї: проживала одна. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину в установленому законом порядку за законом після смерті своєї матері [PERSON], що підтверджується матеріалами, наданими з нотаріальної контори. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування розяснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. 11 жовтня 2001 року на імя [PERSON] на підставі рішення 16 сесії 23 скликання Сираївської сільської ради було виготовлено та видано державний акт на право власності на земельну ділянку загальною площею 2,84 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЧН № 014396. Згідно зі ст. ст. 81, 126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. У відповідності до ст. 152 ч.3 п. "а" ЗК України -" захист прав громадян та юридичних осіб здійснюється шляхом визнання прав". При розробленні технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки та внесенні до автоматизованої системи відомостей про земельні ділянки, належні [PERSON] на підставі: - Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЧН № 014396, було встановлено, що фактична площа земельної ділянки становить 2,8431 га, з яких: рілля 2,2537 га (кадастровий номер 7422089300:40:021:0494), сіножать 0,5894 га (кадастровий номер 7422089300:74:125:1494). Відповідно до п. 2 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17 жовтня 2012 року, відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об'єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом, тому суд вважає, що саме в витягах з Державного земельного кадастру більш повно та достовірно визначено площі земельних ділянок. Згідно з витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 28 квітня 2015 року за земельними ділянками (кадастрові номери: 7422089300:40:021:0494 та 7422089300:74:125:1494) відомості про обмеження у користуванні не зареєстровані. Таким чином, суд дійшов висновку, що за позивачами в порядку спадкування підлягає визнанню право власності на згадані вище земельні ділянки.

Outcome: approved