Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме [ADDRESS]. У відповідності до заяви про уточнення позовних вимог [PERSON] просить усунути перешкоди в здійсненні права власності шляхом визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме [ADDRESS], посилаючись на те, що йому на праві власності на підстав договору купівлі-продажу належить вказана квартира. При цьому, колишній власник квартири [PERSON] та член сім»ї колишнього власника [PERSON] залишаються зареєстрованими в ній, хоч ніяких прав на квартиру не мають, а договір купівлі-продажу квартири передбачав умову, яка зобов'язує продавців знятись з реєстраційного обліку до 15.10.2017 р. З моменту укладення договору відповідачі в спірній квартирі не проживають. 11.12.2017 р. відкрито провадження по справі. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, посилаючись на викладене в ній, проти розгляду справи в порядку заочного провадження не заперечував. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не відомі, про розгляд справи повідомлялись належним чином, за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, відзиви на позовну заяву до суду не подавали. Представник третьої особи - Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА в м. Києві в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутеності. Приймаючи до уваги викладене, визнавши пояснення сторони позивача та матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку відповідачів та представника третьої особи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі вказаних учасників справи. Оскільки відповідачі в судове засідання не з'явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили та не подали до суду відзив, а також те, що позивач не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.10.2017 р. між позивачем [PERSON], [PERSON], [PERSON]. та [PERSON] (до зміни імені [PERSON].) укладено договір купівлі-продажу [ADDRESS]. Враховуючи вказане право власності на вказану квартиру перейшло до позивача. З свідоцтва про народження [NUMBER] вбачається, що відповідач [PERSON] є донькою колишнього власника спірної квартири [PERSON] У відповідності до п. 4.3 договору купівлі-продажу продавці зобов'язуються знятись з реєстраційного обліку, звільнити квартиру від своїх особистих речей та передати ключі від неї до 15.10.2017 р. З огляду на вказане вбачається, що [PERSON] втратив право власності на квартиру після її відчуження, та не має законних підстав користування вказаним майном. Відповідач [PERSON] не є членом сім»ї позивача, є донькою колишнього власника квартири, а отже, у зв'язку з відчуженням квартири втратила право користування спірною квартирою. Згідно з листом Деснянської РДА в м. Києві від 27.03.2018 р. №102104/30-2558 відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в спірній квартирі. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Відповідачі не проживаючи в спірній квартирі, але залишаючись зареєстрованим в ній, перешкоджають позивачу в користуванні власністю. Виходячи з вказаними вимоги позову є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється за заявою особи, запиту органу реєстрації, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть. Таким чином, виходячи зі змісту зазначеного закону, прийняте рішення суду відповідно є підставою для зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов'язувати реєстраційні органи вчиняти ці дії не має потреби. Враховуючи те, що відповідно до ст. 7 „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" рішення суду по справам даної категорії є безпосередньою підставою для зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, реєстраційний орган не вправі відмовити в знятті з реєстрації такої особи з посиланням на те, що суд не зобов'язав його вчинити цю дію.

Outcome: approved