Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулись [PERSON] та [PERSON] з позовною заявою до [PERSON], Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» про визнання права власності, виключення майна з опису. Позивачі просили суд ухвалити рішення, яким визнати, що майно: кухонна витяжка Fabiano у металевому корпусі 2012 року випуску; газова духова шафа Ariston, 2011 року випуску; корпусні меблі для кухні світло - коричневого кольору, основа - сіра (навісні шафи, кухонні тумби, скляні полиці, робоча поверхня), комод світло сірого кольору на дві дверцята; спальні меблі (шафа - купе, комод на 3 відділення та одно дверна шафа для одягу з полицями, журнальний столик із скла); два стільця дерев'яних із зеленою основою для сидіння, 1992 року випуску (придбані [PERSON] - за власні кошти у 1992 році) належать на праві приватної власності [PERSON], а кондиціонер Hyundai, 2012 року випуску - [PERSON]; звільнити з-під арешту та виключити перелічене майно з опису (акт опису та арешту майна від 29.11.2013 року). Позовні вимоги позивачі обґрунтували тим, що Першим Малиновським відділом Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було відкрите виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа №2-651/11 від 12.01.2012 року виданого Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Марфін Банк" грошової суми 1 586 087,48 грн. 29.11.2013 року старшим державним виконавцем Першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було проведено опис спірного майна, про що складено акт опису й арешту майна від 29.11.2013 року, яке знаходиться за адресою [ADDRESS], а саме: кухонна витяжка Fabiano у металевому корпусі 2012 року випуску; газова духова шафа Ariston, 2011 року випуску; корпусні меблі для кухні світло - коричневого кольору, основа - сіра (навісні шафи, кухонні тумби, скляні полиці, робоча поверхня), комод світло сірого кольору на дві дверцята; спальні меблі (шафа - купе, комод на 3 відділення та одно дверна шафа для одягу з полицями, журнальний столик із скла); два стільця дерев'яних із зеленою основою для сидіння, 1992 року випуску, кондиціонер Hyundai, 2012 року випуску. Державний виконавець вважає, що перелічене майно перебуває у власності [PERSON] Проте, вказане вище майно перебувало і перебуває в приватній власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №12/13 від 12.03.2013 року, та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 06.02.2013 року, договору купівлі-продажу від 15.11.2013 року, договору купівлі-продажу від 14.02.2012 року. У зв'язку із зазначеними обставинами, та з метою захисту своїх порушених прав позивачі змушені звернутись до суду із зазначеним позовом. Представник позивачів у судовому засіданні позовну заяву підтримали у повному обсязі, просили її задовольнити. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, із підстав, зафіксованих технічними засобами судового засідання та зазначених у письмових запереченнях проти позову. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надавши до суду заяву від 15 травня 2014 року, в якій позов визнала, проти його задоволення не заперечувала, просила розгляд справи провести у її відсутності. Мотиви та додаткові пояснення сторін зафіксованими технічними засобами судового засідання. Суд, вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.11.2013 року старшим державним виконавцем Першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Корсуном Олегом Валерійовичем при примусовому виконанні виконавчого листа №2-651/11 від 12.01.2012 року, виданого Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Марфін Банк" грошової суми у розмірі 1 586 087,48 грн. було проведено опис майна, про що складено акт опису й арешту майна від 29.11.2013 року, яке знаходиться за адресою [ADDRESS], в якому зазначене, окрім іншого, наступне майно: кухонна витяжка Fabiano у металевому корпусі 2012 року випуску; газова духова шафа Ariston, 2011 року випуску; корпусні меблі для кухні світло - коричневого кольору, основа - сіра (навісні шафи, кухонні тумби, скляні полиці, робоча поверхня), комод світло сірого кольору на дві дверцята; спальні меблі (шафа - купе, комод на 3 відділення та одно дверна шафа для одягу з полицями, журнальний столик із скла); два стільця дерев'яних із зеленою основою для сидіння, 1992 р.в., кондиціонер Hyundai, 2012 року випуску. Отже, боржником у рамках зазначеного виконавчого провадження є саме відповідач - [PERSON]. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. У п.п. 2, 4 Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27 серпня 1976 (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» роз'яснено, що при розгляді позовів про виключення майна з опису суди зобов'язані всебічно і повно з'ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, додержуючись при цьому неухильно як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і правил про належність і допустимість доказів. Проте, надані позивачами копії договору купівлі-продажу №12/13 від 12.03.2013 року, договору купівлі-продажу від 06.02.2013 року, договору купівлі-продажу від 15.11.2013 року, договору купівлі-продажу від 14.02.2012 року не можуть прийняті судом в якості належних та допустимих доказів, оскільки не засвідчені у встановленому законом порядку, та не містять ідентифікаційних ознак описаного майна та мають суперечливі дані. Окрім зазначеного, позивачами не надано жодного доказу про те, що предмети, включені в опис, є тами самими предметами що належать їм на праві власності. Позивачами до суду не надано на підтвердження факту належності їм спірного майна товарні чеки, накладні, гарантійні талони, чи інші письмові докази, які б підтверджували факт купівлі саме ними спірного майна. Таким чином, суд критично ставиться до заявлених вимог позивача, а також наведених ним доводів щодо того, що позивачі, які є батьком та другом сім`ї відповідача - [PERSON], надали їй спірне майно у тимчасове користування, оскільки зазначені факти не були встановлені у судовому засіданні, а надані позивачем на обґрунтування позову докази не є належними та допустимими. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 4 цієї статті, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно п. 27 зазначеної Постанови, враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст. 58, 59 ЦПК України). З огляду на зазначене, суд оцінюючи в сукупності пояснення учасників судового процесу і докази, досліджені в ході судового розгляду вважає, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] до [PERSON], Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» про виключення майна з опису не знайшли свого підтвердження і в обґрунтування такого висновку суду покладаються усі докази і пояснення у їх сукупності, які на переконання суду не залишають місця для гіпотетичної оцінки фактів, а в повній мірі і цілком, надають суду можливість дійти категоричного висновку про необхідність констатувати недоведеність позовних вимог щодо належності спірного майна відповідачам та необхідності виключення майна з опису, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed