Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом до відповідача [PERSON], в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 08 серпня 1998 року Кіровським райвідділом реєстрації актів громадянського стану, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 449, стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, розпочавши стягнення з дня пред'явлення позову до суду та до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO]. Після чого, стягувати з відповідача [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення останньою повноліття, тобто до [INFO]. В обґрунтування позову зазначила, що 08 серпня 1998 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Кіровським райвідділом реєстрації актів громадянського стану, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 449, від шлюбних відносин мають неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], батьком яких в свідоцтві про народження зазначений відповідач [PERSON] Крім того, зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та різних поглядів на життя. Окрім того, позивач зазначила, що відповідач офіційно працевлаштований, разом з тим заробітну плату витрачає на власні потреби та відмовляється приймати участь у витратах на утримання дітей, будь-яку матеріальну допомогу на їх утримання не надає, на підставі чого є необхідним стягувати аліменти в судовому порядку. В судовому засіданні позивач позовні вимоги про розірвання шлюбу та про стягнення аліментів підтримала з підстав, зазначених у позові, просила позов задовольнити. Строк на примирення з відповідачем просила не надавати, вважаючи, що шлюб існує формально. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги про розірвання шлюбу та про стягнення з нього аліментів на утримання дітей в розмірі, визначеному позивачем в позові визнав. Строк на примирення просив не надавати. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, не суперечать законодавству, яке регулює сімейні правовідносини, а тому підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони зареєстрували шлюб 08 серпня 1998 року у Кіровському райвідділі реєстрації актів громадянського стану, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 449, та 08 серпня 1988 року видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], про що свідчать свідоцтва про народження дітей, в яких батьками зазначені: в графі "батько" [PERSON], в графі "мати" [PERSON]. Зазначені вище обставини сторонами не заперечувалися та в порядку ч.1 ст. 61 ЦПК України є такими, що не підлягають доказуванню. Сімейні стосунки між подружжям не склалися, як зазначено в позові, через відсутність взаєморозуміння та різних поглядів на життя, що призвело до припинення шлюбних відносин. Вказані позивачем причини для розірвання шлюбу знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи, відповідачем зазначені позивачем причини для розірвання шлюбу не спростовані, крім того, сторони не мають намірів відновлювати сімейні стосунки, у зв'язку з чим просили не надавати їм час на примирення. За вказаних обставин подальше спільне життя і збереження шлюбу сторін суперечить інтересам подружжя. Відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За викладених обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини пред'явлення позову про розірвання шлюбу, волевиявлення позивача припинити шлюбні відносини, враховуючи також ту обставину, що рішення позивача про розірвання шлюбу та пред'явлення з цього приводу позову до суду прийнято з усвідомленням нею його наслідків, виходячи при цьому також з відсутності у взаєминах сторін морально-правової основи шлюбу, до якої належать почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги, підтримки та піклування, суд дійшов висновку про те, що шлюб між сторонами носить суто формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права сторін, а також права їх неповнолітніх дітей, в зв'язку з чим позовні вимоги позивача в частині розірвання шлюбу є доведеними, та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, причому відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому, відповідно до ч. ч. 2, 3 ст.183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття та якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Більш того, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. На підставі вищевикладеного, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, враховуючи, що обов'язок утримувати дітей, є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, приймаючи до уваги, що діти проживають з позивачем та знаходиться на її утриманні, при цьому, судом враховується матеріальний та сімейний стан відповідача, те, що відповідач є молодою працездатною особою, офіційно працевлаштований, працює начальником відділення ДПРУ № 1 м. Кіровограда УДМС України в Кіровоградській області, судом під час розгляду справи не встановлено наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, виконавчих листів, за якими б проводилися стягнення, під час судового розгляду справи відповідач не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей в розмірі, визначеному позивачем, на підставі чого та виходячи з правової норми, визначеної в ст. 183 СК України, з урахуванням викладеного вище, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], підлягають задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача на утримання дітей - сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], аліментів, що складають єдину частку від доходів відповідача, у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 квітня 2016 року і до досягнення старшою дитиною - [PERSON] повноліття, тобто до [INFO]. При цьому, якщо після досягнення повноліття старшою дитиною [PERSON] ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, стягувати аліменти на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з [INFO] і до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO]. Згідно з п.1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати; у разі, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. за подання позовної заяви про розірвання шлюбу та на користь держави з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. в частині вирішення позовних вимог про стягнення аліментів, враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору при поданні позовної заяви про стягнення аліментів. Відповідно до ст.ст. 110, 112, 180, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved