Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

Позивач - Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (надалі - АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості та просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором SAMDNWFC00001578411 від 04.01.2019 станом на 22.01.2021 в розмірі 243742,84 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] звернувся до позивача АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг б/н від 26.10.2011, згідно з якою отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач не надавав Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, внаслідок чого утворилась заборгованість. Відповідач та АТ КБ «ПриватБанк» 04.01.2019 підписали Додаткову угоду, відповідно до якої банк здійснює анулювання частини заборгованості, яка зазначена в п. 1.2 Додаткової угоди, якщо клієнт здійснить платіж в розмірі та в строки, вказані в п. 1.5.1 Додаткової угоди. Строк повернення кредиту вказаний у п. 1.3 Додаткової угоди - до 25.07.2019. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 22.01.2021 має заборгованість перед позивачем у розмірі 243742,84 грн, яка складається з наступного: 11954,19 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 231788,65 грн - заборгованість за пенею. З цих підстав АТ КБ "ПриватБанк" просило суд стягнути з відповідача на його користь 243742,84 грн та судові витрати в розмірі 3656,14 грн. Ухвалою суду від 26.03.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №756/3787/21, визначено, що справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі, у якій також зазначив, що не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується наявними у справі документами, письмових пояснень щодо причин своєї неявки суду не надав. Разом з тим, відповідачем у встановлений законом строк до суду не подано заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та не подано відзиву на позовну заяву. Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, а тому суд прийшов до висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 26.10.2011 [PERSON] підписав Анкету-заяву № б/н, в якій зазначено, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (далі - кредитний договір), що підтверджується підписом позичальника у заяві, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді (а. с. 5). Між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 04.01.2019 з метою сприятливих умов для виконання клієнтом зобов`язань за кредитним договором SAMDNWFC00001578411 від 13.02.2014 укладено Додаткову угоду до Договору №SAMDNWFC00001578411, відповідно до якої сторони узгодили, зокрема: сума заборгованості, що виникла з дати укладання договору до дати підписання цієї Угоди складає 254905,95 грн; банк здійснює прощення (анулювання) частини заборгованості, що виникла в період з дати надання клієнтові кредиту, а саме здійснює прощення: відсотків на 10843,53 грн, комісії на 0 грн, пені на 190763,05 грн, штрафу на 5873,49 грн; строк повернення кредиту до 25.07.2019; відсоткова ставка за кредитом становить 0,01% (а.с. 6). Відповідно до п. 1.6 Додаткової угоди до Договору №SAMDNWFC00001578411 від 04.01.2019 ця Угода згідно зі ст. 212 ЦК України укладається під відкладну обставину, а саме у разі належного виконання клієнтом зобов`язань, передбачених Договором та п. 1.5 Угоди, вступають в дію умови про прощення заборгованості, визначені п. 1.2 Угоди, та умова про зміну процентної ставки, передбачена п. 1.4 Угоди. Згідно п. 1.10, п. 1.11 Додаткової угоди до Договору №SAMDNWFC00001578411 від 04.01.2019 усі інші умови Договору, які не суперечать цій Угоді, залишаються незмінними. Ця Угода діє впродовж терміну дії Договору. Графік погашення суми боргу за реструктуризацією на термін 6 місяців є Додатком №1 до Додаткової угоди до Договору (а.с. 7). Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором №SAMDNWFC00001578411 від 04.01.2019, укладеного між сторонами, станом на 06.01.2021 заборгованість складає 243742,84 грн, з яких: залишок заборгованості за процентами - 11954,19 грн, загальна сума нарахованої пені - 231788,65 грн (а.с. 4). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Тобто, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у сторонами визначити умови такого договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договорів укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Виходячи зі змісту позову, АТ КБ «ПриватБанк» пред`явило вимоги до [PERSON] про стягнення 231788,65 грн заборгованості за пенею, а також 11954,19 грн заборгованості по відсоткам за користування кредитом. В обгрунтування позовних вимог позивачем долучено Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, підписану відповідачем 26.10.2011, що підтверджує укладення між сторонами кредитного договору, Додаткову угоду до Договору №SAMDNWFC00001578411 від 04.01.2019, графік погашення суми боргу, виписку по рахунку з 04.01.2019 по 06.01.2019 та розрахунок заборгованості за договором №SAMDNWFC00001578411 від 04.01.2019. У Анкеті-заяві позичальника від 26.10.2011 процентна ставка за користування кредитними коштами не зазначена. Крім того, у цій Анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Відповідно до Додаткової угоди до Договору №SAMDNWFC00001578411 від 04.01.2019, дана угода укладена між сторонами з метою сприятливих умов для виконання клієнтом зобов`язань за кредитним договором SAMDNWFC00001578411 від 13.02.2014. Однак, з доказів, наявних в матеріалах справи, не вбачається підтвердження того, що між сторонами було укладено кредитний договір №SAMDNWFC00001578411 від 13.02.2014, а отже на підставі наявних в матеріалах справи доказів не можна встановити, що сторони дійшли згоди із усіх істотних умов договору. Таким чином, позивачем не доведено факт укладання з відповідачем кредитного договору №SAMDNWFC00001578411 від 13.02.2014 у якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення, зокрема, умови щодо відсоткової ставки за користування кредитними коштами, відповідальності за порушення зобов`язання тощо. Також в матеріалах справи відсутній обгрунтований розрахунок боргу з підтвердними первинними бухгалтерськими документами щодо періодів утворення суми основного боргу за кредитом, періодів утворення заборгованості за позовними вимогами щодо стягнення відсотків за користування кредитом та пені. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором SAMDNWFC00001578411 від 04.01.2019 станом на 22.01.2021 в розмірі 243742,84 грн, у зв`язку з недоведеністю позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed