Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

На розгляд суду предявлено вказану заяву, в якій [PERSON] просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частки з усіх видів доходу щомісячно до смерті. Судом порушено справу за правилами спрощеного позовного провадження (між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення судді). Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані тим, що відповідач [PERSON] є його сином, відносно якого ним виконувалися усі батьківські обовязки. На даний час позивач потребує матеріальної допомоги свого сина, домовленості надання якої в добровільному порядку не досягнуто. Позивач не працює, щомісячно отримує пенсію, розмір якої не забезпечує необхідний рівень життя, інших доходів не має, тому його матеріальне становище є дещо скрутним. Позивач є непрацездатною особою, пенсіонером, значну частину пенсійних виплат витрачає на лікування дружини (інваліда І групи), наразі також має розлади стану здоровя, тому, не отримавши від сина жодної підтримки на прохання про надання допомоги, - змушений звернутись до суду за захистом оспорюваних прав на підставі ст. 202 СК України. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України, надіслав на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи в його відсутність, при чому позовні вимоги підтримані, інших доказів на обґрунтування заявлених вимог позивач не надає, будь-яких клопотань та заяв не заявляє. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, шляхом надіслання в порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України відповідної заяви з наявним клопотанням розгляду справи без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, належно зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до наступних висновків Матеріалами справи встановлено такі факти та відповідні правовідносини. Сторони по справі перебувають в родинних відносинах позивач [PERSON] є батьком відповідача [PERSON], - підтверджено свідоцтвом про народження серійний номер VІ-НО № 372111 (а.с. 5). [PERSON], [INFO] є пенсіонером, - підтверджено копією пенсійного посвідчення № [NUMBER] (а.с. 6). Обов'язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплений в статті 51 Конституції України. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов'язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Згідно положення ст. 75 СК України непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Особа є такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання її майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом, про що зазначено у частині четвертій ст. 75 СК України. Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»\~непрацездатними громадянами є особи, які досягли встановленого\~статтею 26 цього Закону\~пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до закону. Аналіз вказаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов'язання у дочки, сина на утримання батьків можуть бути призначені за наявності юридичних складових у сукупності певних умов, а саме: мати, батько не були позбавлені батьківських прав та не ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків; непрацездатність матері, батька; потреба у матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. При цьому, суд враховує, що отримання непрацездатними батьками пенсій чи іншого доходу не можуть звільняти повнолітніх дочку, сина від обов'язків утримувати непрацездатних батьків. Критерієм призначення аліментів є те, що отримувані батьками пенсія, інший дохід не забезпечують їхніх потреб на харчування, лікування, на придбання одягу, ліків. Родинний зв'язок між сторонами по справі судом визначено за правилами, встановленими нормами глави 12 СК України. Потреба у матеріальній допомозі означає брак коштів, необхідних для підтримки нормальної життєдіяльності особи. Зі змісту позовної заяви (а.с. 1) вбачається, що матеріальне становище позивача [PERSON] є нужденним, єдиним джерелом доходу є щомісячні пенсійні виплати в сумі 8000 гривень, значну частину коштів витрачає на лікування дружини, яка є інвалідом І групи. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частин першої статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Так, відповідачем [PERSON] суду в порядку ч. 4 ст. 206 ЦПК України адресовано заяву про повне визнання предявлених до нього вимог, визнання викладених в позовній заяві обставин. Така заява підлягає прийняттю, доказів того, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси осіб, - суду не надано. До вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, зокрема, відповідно до рішення "Бочаров проти України" суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом", таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпції щодо фактів. Суд, враховує обставини справи, за встановленням, що [PERSON] є пенсіонером, тобто в правовому розумінні є непрацездатним, свого часу виконував усі обов'язки щодо виховання свого сина [PERSON] (не був позбавлений батьківських прав), та наразі знаходження позивача на пенсії може свідчити про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги та зумовлює виникнення у відповідача обов'язку надання такого утримання. Вирішуючи питання щодо визначення розміру аліментів, - суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При цьому, згідно роз'яснень, викладених в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 березня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків. Так, [PERSON]А заявлено вимогу стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частки з усіх видів доходів щомісячно, заперечень проти такого утримання відповідачем [PERSON] не надано. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], яка є інвалідом І групи, мешкають однією сімєю, тому подружжя мають взаємні обовязки з матеріальної підтримки одне одного. Крім того, суд надає оцінку матеріального стану позивача. Згідно наявних у суду відомостей відповідач [PERSON] працевлаштований, перебуває в трудових відносинах з ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська», отримує стабільний заробіток. На утриманні відповідача знаходиться неповнолітній син [PERSON], [INFO], рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25.06.2018 року з відповідача стягнуто аліменти на дитину у розмірі ? частки з усіх видів його заробітку. З урахуванням вищевикладеного, виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб позивача, можливостей відповідача, - суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на утримання батька [PERSON] аліменти у розмірі 1/8 частки з усіх видів доходів відповідача щомісячно, що найкращим чином захистить інтереси непрацездатного позивача в потребі в матеріальних коштах, та не призведе відповідача до скрутного матеріального становища. Вирішуючи спір по суті, суд зазначає часовий період зобовязання відповідача утримувати свого непрацездатного батька, що безпосередньо спрямовано на забезпечення дотримання спільних інтересів одночасно із забезпеченням інтересів кожної сторони окремо відповідно до справжніх обставин цивільної справи. За загальним правилом кошти на утримання непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, стягуються у судовому порядку з моменту предявлення позову. Закон не встановлює строку тривалості права на утримання, за загальним правилом повнолітні непрацездатні особи, які потребують допомоги, як правило, одержують аліменти довічно. Заяв від відповідача в порядку ч. 3 ст. 272 СК України про визначення строку протягом якого будуть стягуватися аліменти не надходило. Згідно ст. 430 ч. 1 п. 1 ЦПК України, зазначене рішення суду підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити зазначення розподілу судових витрат. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша компенсується за рахунок держав. Так, позивач [PERSON] в силу Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати державного мита, тому судові витрати підлягають стягненню з [PERSON] в дохід держави. Розмір судового збору суд визначає, з урахуванням норми п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». На підставі\~ст.\~ст.\~75,\~202\~СК України,\~

Outcome: partial