Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

КПТМ "Тернопільміськтеплокомуненерго" ТМР звернулось в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в сумі 12815 грн. 72 коп. за період з 01 травня 2015 року по 01 березня 2018 року. В обґрунтування вимог позивач вказує, що комунальне підприємство теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради здійснює забезпечення тепловою енергією житло, яке займає [PERSON] разом із сім`єю. Однак, відповідачі належним чином не виконують обов`язки по оплаті послуг за надані послуги, внаслідок чого за період з 01 травня 2015 року по 01 березня 2018 року виникла заборгованість у розмірі 12815,72 грн. Добровільно ліквідувати борг відповідачі відмовляються. Посилаючись на наведене, позивач просить стягнути солідарно із [PERSON] та [PERSON] заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в розмірі 12815,72 грн., а також понесені судові витрати по справі. Ухвалою суду від 06 травня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 06.09.2019 року, занесеною до протоколу судового засідання, до участі у справі було залучено в якості співвідповідача [PERSON] 26 липня 2019 року [PERSON] подала суду заяву, в якій зазначила, що не буде реагувати на судові виклики до розгляду справи за №607/9778/17 та винесення по ній судового рішення. 25 вересня 2019 року [PERSON] подала суду відповідь на виклик суду. Зазначила, що 09 серпня 2019 року отримала судову повістку про виклик до суду на 06 вересня 2019 року, однак копії позову та додатків не отримувала. Повідомила, що без отримання відповідних документів та вирішення справи за №607/9778/17 за позовом її сина [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом, вона не буде реагувати на судові виклики суду. При цьому зазначила, що [PERSON] більше шести років не проживає за даною адресою, сплачує комунальні послуги за місцем проживання по [ADDRESS] . Заперечує щодо розгляду справи за її відсутності. У судовому засіданні представник позивача Дишкант М.Р. позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Не заперечила щодо заочного розгляду справи. У судове засідання відповідачі не з`явились без поважних, хоча про час та місце були повідомлені у встановленому законом порядку, відзив на позов не подавала. На підставі вимог ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідачів та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що квартира за [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , кожен по 1/3 частки, що стверджується довідкою за №1079/07-2 від 07 серпня 2019 року, виданої ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації». КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР здійснює забезпечення тепловою енергією житловий будинок по [ADDRESS] . У період з 2014-2018 р.р. КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» надавались послуги з централізованого опалення по [ADDRESS] , що стверджується актами про запуск системи опалення в роботу в опалювальний період 2014/2015 р.р., 2015/2016 р.р., 2016/2017 р.р., 2017/2018 р.р. Постановою національної комісії, що здійснює державне врегулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 31.03.2015 року за №1171 затверджено тарифи на послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для населення. Відповідачі належним чином не виконують свої обов`язки щодо щомісячної плати за надані послуги , внаслідок чого утворилась заборгованість. З повторної виписки з особового рахунку про заборгованість за опалення і гарячу воду по [ADDRESS] від 20.06.2018 року вбачається, що заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, за даною адресою, за період з 01 травня 2015 року по 01 березня 2018 року становить 12815,72 грн. Власником особового рахунку квартири за [ADDRESS] є [PERSON] . 15 січня 2018 року позивачем на адресу [PERSON] направлено повідомлення про те, що заборгованість за послуги з централізованого теплопостачання та постачання гарячої води становить 12446,06 грн. та необхідність погасити заборгованість протягом 15 днів. В іншому випадку, КПТМ буде звернутись до суду. По даний час заборгованість відповідача не погашена. Ухвалою суду від 22 травня 2018 року КПТМ відмовлено у видачі судового наказу щодо стягнення з [PERSON] , [PERSON] заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання та постачання гарячої води. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи за зверненнями фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Положеннями ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання). Відповідно до вимог ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», п. 7 ч. 2 ст. 68 ЖК України Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМУ №572 від 08 жовтня 1992 року, утримання приватизованих квартир здійснюється за рахунок коштів їх власників. Власники квартир багатоквартирних будинків зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку, своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Таким чином, між позивачем та відповідачами склались відносини, які регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб`єктами цього закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Постановою національної комісії, що здійснює державне врегулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 31.03.2015 року за №1171 затверджено тарифи на послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для населення. Згідно з вимогами ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Питання оплати житлово-комунальних послуг, у тому числі і щодо належного виконання відповідних зобов`язань, житловим законодавством не регулюється. Натомість, відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 ЦК України особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, регулюються цивільним законодавством. КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР заявлено позов про захист свого цивільного права шляхом стягнення із відповідачів заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. За визначенням, наданим у ст. 1 Закону «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 зазначеного Закону законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно з вимогами ч. 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Як слідує з вимог ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене можна дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. В силу вимог ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Встановлено, що позивач на протязі періоду з 2014 року по 2018 року фактично надав відповідачам послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Дані обставини стверджуються актами про запуск системи опалення та випискою по особовому рахунку. Таким чином, суд вважає, що позивачем у період з 2014 року по 2018 року фактично були надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води на суму 12815,72 грн., яких відповідачі не оплатили. Разом з тим, суд вважає, що вказана заборгованість підлягає стягненню із співвласників квартири, якими є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] пропорційно до належної їм частки у спірній квартирі. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що співвласниками квартири в рівних частках, кожен по 1/3, є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі, коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що в даному випадку має місце порушення відповідачами майнових прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] , які є власниками квартири по [ADDRESS] в користь КПТМ "Тернопільміськтеплокомуненерго" ТМР заборгованості по оплаті за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 8543 грн. 80 коп., за період з 01 травня 2015 року по 01 березня 2018 року, з кожного по 4271,90 грн. В судове засідання відповідачі не з`явились, відзив не подавали, будь-яких доказів на спростування доводів позивача суду не представили. В частині стягнення решти коштів у розмірі 4271,90 грн. слід відмовити, оскільки вказаний розмір заборгованості пропорційний розміру частки у праві спільної власності третьому співвласнику [PERSON] , який і повинен нести відповідальність пропорційно до його частки у праві власності. Однак, позивач будь-яких вимог до [PERSON] не пред`являв, заяви про уточнення позовних вимог суду та [PERSON] не направляв. Відтак, позов у частині стягнення заборгованості у розмірі 4271,90грн. не підлягає до задоволення. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів у користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати, а саме 1280,66 грн. судового збору, пропорційно до задоволених вимог (8543,80*1921:12815,72).

Outcome: partial