Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на те, що 18 вересня 2011 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований виконкомом Старожадівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, актовий запис №14. Від шлюбу народився син [PERSON] [INFO]. Спільне життя з чоловіком не склалося, внаслідок різних поглядів на сімейне життя, тому позивач впевнилася, що подальше збереження сім'ї суперечить її інтересам та дійшла висновку що шлюб потрібно розірвати та стягувати з відповідача на утримання дитини аліменти у твердій гроршовій сумі в розмірі по 700 гривень щомісячно до досягнення дитини повноліття. Дитину просила залишити проживати біля неї. В судове засідання позивач [PERSON] направила письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила суд шлюб розірвати та стягувати на утримання дитини аліменти. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився двічі, причини неявки суду не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином, виходячи з чого суд знаходить можливим розглядати справу у відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Розглянувши даний спір, встановивши фактичні обставини справи та відповідні правовідносини, суд знаходить що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з огляду на наступне. В судовому засіданні було встановлено, що сторони уклали шлюб 18 вересня 2011 року, який зареєстрований виконкомом Старожадівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, актовий запис №14, про що свідчить оригінал свідоцтва про шлюб[NUMBER] виданого 18.09.2011 року (а.с.6). Від шлюбу народився син [PERSON] [INFO], батьками якого згідно свідоцтва про народження (а.с.8), являються позивач і відповідач по справі. Згідно положень абзацу першого ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, а відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них або інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи даний спір про розірвання шлюбу суд враховує, що відповідно до положень ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. На думку суду дана сім`я, в результаті різних поглядів на шлюб та сім'ю та відсутності порозуміння між ними розпалася і зберегти її при таких обставинах неможливо, а подальше збереження сім`ї буде суперечити інтересам позивача. Судом також встановлено, що згідно Свідоцтва про народження (а.с. 8) виданого виконавчим комітетом Старожадівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, матір'ю [PERSON] [INFO], є позивач, а батьком - відповідач, який у відповідності до ст.180 СК України, проживаючи окремо від сім'ї, зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, нарівні із матір'ю. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст.184 цього Кодексу, а згідно ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Виходячи з цього та зважаючи на те, що доказів про працевлаштування відповідача і наявність у нього стабільного доходу суду не надано, суд знаходить, що позовна вимога про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі є обґрунтованою. Законом України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В статті 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Всі вказані обставини судом враховуються та крім цього суд бере до уваги, що відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.7 Закону України "Про державний бюджет України на 2017 рік" для дітей віком до 6 років, складає суму 1355 гривень. Дитина відповідача перебуває саме в такому віці, а відповідно має право на матеріальне забезпечення хоча б в такому розмірі, яке їй зобов'язані, надати, згідно вимог ст.180 СК України, її батьки. Тобто, обов'язок забезпечення дитині, належних і необхідних для її розвитку умов життя, лежить в рівній мірі як на батькові так і на матері дитини, виходячи з чого, суд знаходить запрошений позивачем розмір аліментів, справедливим і можливим до стягнення із відповідача, оскільки вказаний розмір аліментів в сукупності із обов'язком матері по утриманню дитини буде забезпечувати встановлений Законом прожитковий мінімум дитини сторін, який хоч і не забезпечить належні умови життя але на думку сду, зможе забезпечити необхідні умови розвитку дитини. Судове рішення, в частині сплати аліментів у розмірі одномісячного платежу, суд допускає, згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, до негайного виконання, а судові витрати покладає на відповідача з огляду на те що з позивачем проживає неповнолітня дитина сторін. Вирішуючи питання з приводу місця проживання дитини сторін, суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Судом встановлено, що синові сторін [PERSON] [INFO] виповниться чотири роки, тому в цій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки дитина проживає з матірю, і спору про місце проживання дитини між батьками немає.

Outcome: partial