Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

ПАТ "Дельта Банк" звернулося до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11.04.2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк» (правонаступник ТОВ «Укрпромбанк») та [PERSON], був укладений кредитний договір №6910161026/ФКВ-08, згідно з умовами якого банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 22731,00 доларів США з розрахунку 10,5% річних на строк з 11.04.2008 року по 10.04.2015 року. 30.06.2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ТОВ «Укрпромбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» змінює ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а в наслідок передачі від ТОВ "Укрпромбанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість ТОВ «Укрпромбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. В порушення умов вищевказаного договору відповідач допустив заборгованість, яка станом на 16.01.2014 року складає 266616 грн. 12 коп., з яких: сума заборгованості за кредитом - 164843 грн. 80коп., сума заборгованості за відсотками - 85039 грн. 45 коп., комісія за ведення кредиту - 16732 грн. 88 коп., а також суму сплаченого судового збору в розмірі - 2666,16 грн. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.09.2014 позов задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість по кредитному договору № 6910161026/ФКВ-08 від 11.04.2008 року в розмірі 266616 грн. 12 коп. станом на 16.01.2014 року, з яких: сума заборгованості за кредитом - 164843 грн. 80коп., сума заборгованості за відсотками - 85039 грн. 45 коп., комісія за ведення кредиту - 16732 грн. 88 коп., а також судовий збір в сумі 2666 грн. 16 коп. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21.08.2015 року вказане заочне рішення скасовано, а справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з'явився, направивши суду заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON], а також відповідач [PERSON] в судове засідання призначене на 19.12.2018 року не з'явилися, подали заяву про розгляд справи в їх відсутність , проти задоволення позову заперечували. Раніше через канцелярію суду ними було надано письмовий текст промови, в якій вони вказані позовні вимоги не визнали, оскільки вважають їх незаконними та необґрунтованими, просили застосувати позовну давність до заявлених позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд прийшов до таких висновків. Судом встановлено, що 11.04.2008 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк» (правонаступник ТОВ «Укрпромбанк») та [PERSON] було укладено Кредитний договірі №6910161026/ФКВ-08, згідно з умовами якого банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 22731,00 доларів США з розрахунку 10,5% річних на строк з 11.04.2008 року по 10.04.2015 року. 30.06.2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ТОВ «Укрпромбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» змінює ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а в наслідок передачі від ТОВ "Укрпромбанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість ТОВ «Укрпромбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено судом та не заперечувалося учасниками справи, ТОВ «Укрпромбанк» виконав свої зобов'язання у повному обсязі, а саме - в порядку передбаченому Кредитним договором надав відповідачу [PERSON] кредитні кошти, в сумі 22731,00 доларів США. Станом на 16.01.2014 року заборгованість [PERSON] складає 266616 грн. 12 коп., з яких: сума заборгованості за кредитом - 164843 грн. 80коп., сума заборгованості за відсотками - 85039 грн. 45 коп., комісія за ведення кредиту - 16732 грн. 88 коп., а також суму сплаченого судового збору в розмірі - 2666,16 грн. Як на підставу позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» посилався на те, що зобов'язання за кредитним договором від 11.04.2008 року [PERSON] належним чином не виконав. 28.01.2014 року [PERSON] була направлена Банком досудова вимога , було доведено , що станом на 16.01.2014 року за кредитним договором наявна прострочена заборгованість в розмірі 23045,81 дол. США та 53963,91 гривень. Ухвалою суду від 16 травня 2018 року з Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу витребувано для огляду кримінальну справу №1-125/10/0408 за обвинуваченням [PERSON] за ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 358, ч. 1 ст. 364 КК України, в ході чого стало відомо, що оригінали були вилучені в ході розслідування кримінальної справи, що підтверджується наявним в кредитній справі протоколом виїмки від 27.10.2010р. Крім того, з вироку Дзержинського районного суду від 25.02.2010 року вбачається, що цивільний позов ТОВ «Український промисловий банк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 194871,05 залишено без розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). ТОВ «Український промисловий банк» неодноразово змінювало строк виконання кредитного зобов'язання, порівняно зі строками повернення кредиту передбаченими кредитним договором, у зв'язку з чим строк повного виконання кредитного зобов'язання з моменту отримання вимог про дострокове повне виконання зобов'язань за спірним кредитним договором наставав 12.06.2009 р. Таким чином, у спірних правовідносинах змінився строк виконання основного зобов'язання шляхом встановлення дати дострокового повернення всього кредиту, і саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Разом з тим з урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ? відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу(ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Отже, ПАТ «Дельта Банк» є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк» як сторони за спірним кредитним договором. Відповідно до ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Отже, заміна кредитора у спірному кредитному зобов'язанні з ТОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк» не змінює порядку обчислення строків позовної давності. Разом з тим ПАТ «Дельта Банк» вперше звернувся з позовом у даній справі вперше 11.03.2014 р., тобто за межами трирічного стоку позовної давності, який сплинув за спірними вимогами 13.08.2012 р. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з абз. 3 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. У зв'язку з цим, вважаємо, що частина позовних вимог також є недоведеною, що є самостійною підставою для відмови в позові, а саме позивач просить стягнути з відповідача проценти в сумі 85039,45 грн., нараховані станом на 16.01.2014 р., розмір яких позивач згодом уточнив в заяві про збільшення позовних вимог, отриманій судом 30.07.2014 р., в якій просить стягнути проценти в сумі 137692,99 грн., нараховані станом на 03.07.2014 р. Банк знав про порушення своїх прав, проте не ставив питання про стягнення заборгованості. Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. Зважаючи на викладене суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин позовну давність та відмовити у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк». Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Така ж позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року (справа № 6-2469цс16). Як вбачається з кредитного договору № 691-0161026/ФКВ-08, останній був укладений 11.04.2008. В п. 1.3 Кредитного договору, сторони передбачили строк до якого позичальнику надається кредит, а саме: до 10 квітня 2015 року включно. Пунктом 7.3. Кредитного договору визначено, що цей Договір набуває чинності з моменту надання Позичальнику кредитних коштів відповідно до умов цього Договору і діє до повного погашення Позичальником заборгованості за кредитами та процентами за користування ними, а при наявності простроченої заборгованості і пені за несвоєчасне погашення кредитів та сплату процентів, а також штрафи, передбачені Договором. Верховний Суд України у своїй постанові від 29.06.2016 по справі № 6-1188цс16 висловив правову позицію, згідно з якої визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. За таких обставин, оскільки встановлено, що перебіг строку позовної давності по всіх платежах за укладеним кредитним договором розпочався 13.08.2009, а закінчився 13.08.2012 (трирічний строк передбачений ст. 257 ЦК України), позивач звернувся до суду з даним позовом 11.03.2014, суд вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, встановлений для стягнення заборгованості за кредитним договором та договорами поруки і клопотання відповідача про його застосування підлягає задоволенню. При цьому, судом враховано, що ПАТ «Дельта Банк» придбаваючи право вимоги у ПАТ «Кредитпромбанк» до відповідача знав про кінцевий термін погашення кредиту за кредитним договором № 691-0161026/ФКВ-08від 11.04.2008, що підтверджується Витягом з Додатку № 1 до Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами , вчиняючи правочин щодо простроченого права вимоги, позивач брав на себе усі ризики пов'язані з цим, в тому числі ризик заявлення відповідачем заяви про застосування строку позовної давності по спірній вимозі. У зобов'язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб'єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов'язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор може втратити можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов'язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов'язку. Однак за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб'єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов'язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п'ята статті 267 ЦК України). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов'язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України). Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у даному позові.

Outcome: dismissed