Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

ПАТ КБ ПриватБанк звернулося 25.09.2015 р. до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. За позовом, посилаючись на ст..ст.526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України та умови кредитного договору б/н від 17.04.2008 р., просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 27726 грн. з яких: заборгованість за кредитом 16442,07 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 9296,86 грн.; заборгованість за пенею та комісією 428,69 грн.; штраф (фіксована частина) 250 грн.; штраф (процента складова) 1308,38 грн. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання 06.04.2016 р. не з»явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, в телефонному режимі повідомив суд про хворобу. В процесі розгляду справи, діючи в інтересах відповідача, заперечував проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що письмовий договір між банком та [PERSON] не укладався. Крім того, банк вже звернувся до третейського суду з позовом до відповідача про стягнення суми боргу за кредитним договором, результати розгляду якого відповідачу не відомі. Також заявив клопотання про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. Відповідач в судове засідання 06.04.2016 р. не з»явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, про що свідчить розписка, наявна в матеріалах справи, причини неявки суду не повідомила. В процесі розгляду справи заперечувала проти задоволення позову. Виходячи з того, що представником відповідача не надано доказів поважності причин його неявки в судове засідання 06.04.2016 р., а відповідач не з»явилась до суду не повідомивши про причини неявки, враховуючи, що пояснення по суті позову представник та [PERSON] надавали, судом було постановлено ухвалу про продовження розгляду справи без їх участі. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, та в процесі розгляду справи відповідача і її представника, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ ПриватБанк до [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17.04.2008 р. відповідно до укладеного договору б/н [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, складає між нею та банком договір, що підтверджено підписом у заяві. При укладанні договору, сторони керувались ст..634 ч.1 ЦК України, за якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому; друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач зобов»язання за вказаним договором належним чином не виконала, через що станом на 31.07.2015 р. має заборгованість перед банком в сумі 27726 грн., з яких: заборгованість за кредитом 16442,07 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 9296,86 грн., заборгованість за пенею та комісією 428,69 грн., штраф (фіксована частина) 250 грн.; штраф (процента складова) 1308,38 грн. Викладене підтверджується розрахунком заборгованості станом на 31.07.2015 р., кредитним договором, анкетою-заявою, умовами та правилами надання банківських послуг. Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою ( штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов"язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов"язання. За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків Частиною 2 ст. 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегулювані цими актами. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов"язковим для виконання сторонами. В судовому засіданні представник відповідача наголошував на тому, що [PERSON] не укладала з ПриватБанком будь-яких кредитних договорів, анкета-заява не може бути свідченням укладення такого договору, оскільки не містить будь-яких суттєвих умов кредитного договору. Суд вважає доводи представника відповідача неспроможними з огляду на наступне. Як встановлено судом, що 17.04.2008 р. [PERSON] спрямувала до банку анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку, в якій вказувала, що ознайомившись з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку, виявила бажання отримати на своє ім»я платіжну картку кредитка із встановленням на неї кредитного ліміту ( а.с.9). У вказаній заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом з Умова та правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Отже, при укладенні договору сторони керувались приписами ч. 1 ст. 634 ЦК України, за якими укладений між сторонами у справі договір є договором приєднання, умови якого встановлені банком в Умовах та правилах надання банківських послуг, Тарифах, до яких приєдналась [PERSON] Згідно з п.п.3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг клієнт надав свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов»язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Вказаними доказами спростовується твердження представника відповідача про те, що договір між сторонами не був укладений, а всі умови договору викладені не в анкеті-заяві, як має бути на думку представника відповідача, а в інших складових договору, зокрема, у Пам»ятці клієнта, Умовах та правилах надання банківських послуг, Тарифах, до яких приєдналась [PERSON] Клопотання відповідача про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Договір між банком та відповідачем був укладений 17.04.2008 р. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за даним договором 21.09.2015 р. (а.с.24). Дійсно, в силу вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 (три) роки. Позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ст. 258 ч. 2 п. 1 ЦК України). Згідно із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116 цс 13, яка є обов'язковою для загальних судів в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України: «Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів». В силу вимог ст. 267 ч. ч. 3,4 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представник відповідача в процесі розгляду справи просив суд застосувати строк позовної давності. Проте, зміст розрахунку заборгованості відповідача [PERSON] перед Банком за вищезазначеним договором № б/н від 17.04.2008 року, який був додатком до позову Банку у цій справі (а.с.4-8), та із стовпців № 11 «сплачено відсотків» та № 15 «сума погашення за наданим кредитом» якого вбачається, що відповідач постійно з 13.03.2008 року по липень 2015 року робила часткові погашення заборгованості за вказаним договором (зокрема, 13.03.2008 р., 11.04.2008 р., 16.05.2008 р., 18.06.2008 р., 17.07.2008 р., 14.08.2008 р., 16.09.2008 р., 14.10.2008 р., 13.11.2008 р., 12.12.2008 р., 26.01.2009 р., 13.02.2009 р., 13.03.2009 р., 16.04.2009 р., 20.05.2009 р., 01.07.2009 р., 20.07.2009 р., 18.09.2009 р., 21.10.2009 р., 13.11.2009 р., 17.09.2009 р., 17,18.02.2010 р., 15.04.2010 р., 06.05.2010 р., 10,11.06.2010 р., 14.07.2010 р., 13.09.2010 р., 14.10.2010 р., 15.11.2010 р., 29.12.2010 р., 16.02.2011 р., 14.03.2011 р., 28.03.2011 р., 12,15.04.2011 р., 17.05.2011 р., 10.06.2011 р., 13.07.2011 р., 12.08.2011 р., 16.09.2011 р., 14.10.2011 р., 14.11.2011 р., 15.12.2011 р., 16.01.2012 р., 15.02.2012 р., 12.03.2012 р., 11.04.2012 р., 16.05.2012 р., 12.06.2012 р., 08.07.2012 р., 10.08.2012 р., 08.09.2012 р., 11.10.2012 р., 26.10.2012 р., 12.11.2012 р., 26.11.2012 р., 11.12.2012 р., 16.01.2013 р., 21.01.2013 р., 12.02.2013 р., 12.03.2013 р., 09,10.04.2013 р., 13.05.2013 р., 10.06.2013 р., 10.07.2013 р., 09.08.2013 р., 10.09.2013 р., 14.10.2013 р., 01.11.2013 р., 21.11.2013 р., 11.12.2013 р., 20.01.2014 р., 12.02.2014 р., 08.03.2014 р., 10.04.2014 р., 08.05.2014 р., 12.06.2014 р., 30.06.2014 р., 24.07.2014 р., 03,08.08.2014 р., 10.09.2014 р., 09,11,27.10.2014 р., 07,12,29.11.2014 р., 01,23,27.12.2014 р., 31.01.2015 р., 09,24.02.2015 р., 11.03.2015 р., 03.04.2015 р., 06.06.2015 р., 09.07.2015 р.), що свідчить про визнання [PERSON] боргу перед банком за вищезазначеним договором та, в силу вимог ст. 264 ч.1 ЦК України, перериває перебіг позовної давності. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ст. 264 ч. 3 ЦК України). З наведеного, суд дійшов висновку, що ПриватБанком не пропущено строку звернення до суду за захистом порушеного права. Існування між сторонами кредитного договору підтверджується також фактичним виконанням сторонами його умов, хоча і не завжди добросовісним з боку відповідача, і саме дії сторін, спрямовані на здобуття обумовлених договором прав і обов»язків, додатково спростовують доводи представника відповідача про його неукладеність. Виходячи з наведеного, суд прийшов до висновку про обґрунтованість вимог банку і стягнення заборгованості, адже позивачем доведено факт невиконання відповідачем зобов"язань за кредитним договором та надано відповідний розрахунок суми заборгованості, що відповідачем частково або повністю не спростований, а доводи представника відповідача, є необґрунтованими з наведених вище підстав. Доводи відповідача та її представника про можливе існування іншого судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд не приймає до уваги, оскільки матеріали даної цивільної справи, такого рішення не містять, а в силу ст.10,60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. На підставі ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1218 грн.

Outcome: approved