Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача ТзОВ «Орлан» про стягнення грошових коштів в розмірі 425 Євро. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 25 грудня 2005 року між ним та відповідачем був укладений Договір про надання туристичних послуг, в якому зазначена вартість послуг, країна - Австрія. Для виконання своїх зобов`язань по договору, позивачем було оплачено 1255 Євро, що еквівалентно 7 936,62 грн. Однак, необхідних документів для подорожі відповідач у справі не виготовив, в результаті чого поїздка не відбулась. Позивачу частково повернули грошові кошти в розмірі 800 Євро. Однак, щодо повернення позивачу решти суми в розмірі 425 Євро, відповідач не виконав. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на мотиви, викладені у позовній заяві, та просили позов задовольнити в повному обсязі, не заперечили щодо ухвалення заочного рішення. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Оазіс Тревел Україна» у судове засідання не з`явився, з невідомої суду причини, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки у судове засідання відповідач суду не повідомив та не подав клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При розгляді справи судом учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Заслухавши пояснення позивача та його представника, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Судом встановлено, що 25 грудня 2005 року між [PERSON] (туристом) та ТзОВ «Орлан» (ліцензія на провадження тур операторської діяльності № АА 780572 від 31.05.2005 року) було укладено Договір про надання туристичних послуг (далі - Договір). Згідно умов Договору, ТзОВ «Орлан» - туроператор зобов`язався забезпечити надання комплексу туристичних послуг Туристу (туристичний продукт) в Австрію, а турист зобов`язався на умовах Договору прийняти та оплатити їх. Відповідно до вимог п 4.1.1 Договору, туроператор зобов`язався негайно інформувати позивача як Туриста про зміни в замовлених послугах, при їх наявності. 24 січня 2006 року позивач передав кошти за послуги по Договору, тобто сплатив вартість туристичного продукту в сумі 1 255 Євро, що було еквівалентно 7 936,62 грн., що стверджується Клятвою туриста. Пунктом 5.2 Договору встановлено, що у випадку анулювання подорожі з вини Туроператора, Туроператор повертає Туристу сплачені кошти. Судом встановлено, що відповідач ТзОВ «Орлан» як туроператор обов`язки за договором не виконав, тобто документи для здійснення туристичної подорожі не передав. При цьому, відповідач частково повернув позивачу грошові кошти в розмірі 800 Євро. Однак, щодо повернення позивачу решти суми в розмірі 425 Євро, відповідач не виконав. Згідно з частинами першою, другою статті 20 Закону України «Про туризм» за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, турагент) за встановлену договором плату зобов`язується забезпечити надання за замовленням іншої сторони (туриста) комплексу туристичних послуг (туристичний продукт). До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (стаття 901 ЦК України). Відповідно до статті 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, установлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Згідно частини 2 статті 524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з частиною п`ятою статті 653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням умов договору однією зі сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про туризм» порушеннями законодавства в галузі туризму є порушення умов договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг. Згідно із частинами першою та другою статті 32 Закону України «Про туризм» за неналежне виконання своїх зобов`язань туроператор, турагент, інші суб`єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого суб`єкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини. Частиною першою статті 33 Закону України «Про туризм» встановлено, що суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно із частиною тринадцятою статті 20 Закону України «Про туризм» права й обов`язки, відповідальність сторін та інші умови договору між туроператором і турагентом визначаються відповідно до загальних положень про агентський договір, якщо інше не передбачено договором між ними, а також цим Законом. Агентські відносини регулюються главою 31 Господарського кодексу України, відповідно до частин першої, другої статті 297 якого за агентським договором одна сторона (комерційний агент) зобов`язується надати послуги другій стороні (суб`єкту, якого представляє агент) в укладенні угод чи сприяти їх укладенню (надання фактичних послуг) від імені цього суб`єкта і за його рахунок. Агентський договір повинен визначати сферу, характер і порядок виконання комерційним агентом посередницьких послуг, права та обов`язки сторін, умови і розмір винагороди комерційному агентові, строк дії договору, санкції у разі порушення сторонами умов договору, інші необхідні умови, визначені сторонами. Згідно з частиною одинадцятою статті 20 Закону України «Про туризм» туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування крім випадків, якщо: невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини туриста; невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини третіх осіб, не пов`язаних з наданням послуг, зазначених у цьому договорі, та жодна із сторін про їх настання не знала і не могла знати заздалегідь; невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося внаслідок настання форс-мажорних обставин або є результатом подій, які туроператор (турагент) та інші суб`єкти туристичної діяльності, які надають туристичні послуги, включені до туристичного продукту, не могли передбачити. Згідно із частиною десятою статті 20 Закону України "Про туризм" якість туристичних послуг повинна відповідати умовам договору, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються законодавством про захист прав споживачів. Так, частиною четвертою статті 10 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII "Про захист прав споживачів" передбачено, що за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками серед іншого є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. З огляду на діюче законодавство, суд вважає, що майнову відповідальність несе суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, який порушив умови договору та за вини якого замовнику (туристу) завдано збитків. Таким чином, відповідальність перед позивачем за завдані останньому збитки несе туроператор ТзОВ «Орлан», який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги та порушив умови договору, а тому, з ТзОВ «Орлан» на користь [PERSON] підлягає стягненню грошові кошти в розмірі 425 Євро. На підставі наведеного,

Outcome: approved