Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

В травні 2020 року позивач, як орган опіки та піклування, діючи в інтересах неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив позбавити її батьківських прав відносно її сина. В обґрунтування позову зазначав, що відповідачка є матір`ю [PERSON] , але не приділяє уваги його вихованню, не утримує матеріально, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, зловживає алкогольними напоями, не забезпечила нормальні життєві умови для проживання дитини, і взагалі, віддала його до школи-інтернату із заявою, що відмовляється від нього. Крім того просив стягнути з неї аліментів на користь установи або особи, де буде утримуватися [PERSON] , в розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку щомісяця, але не менше встановленого мінімального розміру аліментів на дитину відповідного віку. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити з підстав викладених у ньому, пояснила, що неодноразові звернення до відповідачки в теперішній час не виконує батьківських обов`язків, зловживає алкогольними напоями. Відповідачка в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, вказуючи, що у неї були важкі життєві обставини і тому вона була вимушена віддати сина до інтернату, бо не могла забезпечити його життя. Не заперечувала, що зловживала алкогольними напоями, але в теперішній час припинила це робити, налагоджує своє життя, приводить помешкання у порядок, щоб син міг там проживати в належних умовах. Тому просила не позбавляти її батьківських прав. Представник третьої особи - служби у справах дітей Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області в судовому засіданні також позов підтримала та просила його задовольнити, оскільки перевіркою сім`ї відповідачки було встановлено, що мати дійсно не займається вихованням та утриманням дитини. Зазначила, що при налагодженні її життя вона має можливість потім клопотати про відновлення батьківства. Суд, заслухавши пояснення та посилання учасників розгляду, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Відповідачка є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , який проживав разом з нею в [ADDRESS] . Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно зі ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. В ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від свої обов`язків має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно приписів статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка є частиною національного законодавства України у відповідності до статті 9 Конституції України, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини, а також дитинi забезпечується такий захист i пiклування, якi необхiднi для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків. Відповідно до висновку Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області від 24 липня 2020 року відповідачка неналежно виконує батьківські обов`язків відносно свого сина, зловживає алкоголем, не забезпечила йому нормальні умови проживання, віддала до школи-інтернату із заявою щодо відмови від нього та можливістю позбавлення її батьківських прав, а тому орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити її батьківських прав в судовому порядку. З інших письмових матеріалів справи, зокрема із характеристик та довідок з місця проживання, також вбачається, що відповідачка не піклується своєю дитиною, не переймається його розвитком та здоров`ям. Суд не може прийняти її посилання про виправлення на час завершення розгляду справи, оскільки вони не були підтверджені належними та допустимими доказами, наприклад актами обстеження умов проживання, фото житла, довідками та актами про відвідування сина в інтернаті, чеками про купівлю йому одягу та шкільних приналежностей. Відповідно до статті 164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Враховуючи викладене, оцінивши в сукупності докази по справі, суд вважає, що позов про позбавлення батьківських прав обґрунтований і таким, що підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Враховуючи обов`язок матері утримувати свою дитину до її повноліття, передбачений ст. 180 СК України, вимоги ст. 182 СК України, суд прийшов до висновку, що відповідачка зобов`язана та має можливість сплачувати аліменти на утримання своєї неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх його заробітків (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 26 травня 2020 року (день подання позову до суду) і до досягнення дитиною повноліття. З врахуванням перебування на теперішній час дитини в Шевченківській загальноосвітній школі-інтернаті І-ІІ ступеню Вітовського району Миколаївської обласної ради, то аліменти підлягають стягненню на його користь. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідачки підлягає стягнення судовий збір на користь держави в сумі 1681 грн. 60 коп. - за двома вимогами: стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав. За викладеного,

Outcome: approved