Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Ізмаїльської міжрайонної прокуратури Одеської області, Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області, виконуючого обов'язки начальника СВ Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області Панової Джульєтти Іванівни, Державної казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету позову - прокуратура Одеської області, Генеральна прокуратура України, Головне управління МВС України в Одеській області, слідче управління ГУМВС України в Одеської області, яким просила стягнути з відповідача Державної казначейської служби України на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 30000 грн., а також зобов'язати відповідачів Ізмаїльську міжрайонну прокуратуру, Ізмаїльський МВ ГУМВС України в Одеській області та в. о. начальника СВ Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області Панову Д.І. ніколи не поширювати про [PERSON] неправдиві відомості, в тому числі і в усіх письмових документах кримінального провадження №12013170150002085, тобто зобов'язати відповідачів не вказувати в фабулі витягу зазначеного кримінального провадження неправдиві відомості про те, що в діях [PERSON] нібито є склад злочину передбачений ч. 2 ст. 296 КК України, оскільки це суперечить рішенням судів першої і апеляційної інстанції. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.07.2010 року біля диско бара «Гелаксі», розташованого за адресою: м. Ізмаїл, вул. Кутузова, 1-А, незнайомі позивачу [PERSON] особи жорстоко побили її, чим спричинили їй тілесні ушкодження та заволоділи її майном на значну суму. 19.07.2010 року позивач зареєструвала в Ізмаїльській міжрайонній прокуратурі заву про вищезазначений злочин. Факт спричинення [PERSON] тілесних ушкоджень підтверджено висновком судово - медичної експертизи №11/350-2010 від 27.01.2011 року. Згідно відповіді Ізмаїльського міжрайонного прокурора Дзебко Е.Г. від 29.04.2013 року вказана заява [PERSON] зареєстрована у кримінальному провадженні № 12013170150002085 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України та зазначене кримінальне провадження перебувало в провадженні СВ Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області. 13.05.2013 року [PERSON] направила до Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області письмове клопотання про надання їй копій витягу зазначеного кримінального провадження, просила призначити її в якості потерпілої та цивільного позивача і повідомити проте, чому у передбачений законом строк її не повідомили про відкриття зазначеного кримінального провадження. Також, повідомити чи був слідчий притягнутий до дисциплінарної відповідальності за допущенні порушення та надати їй для ознайомлення матеріли вищезазначеного кримінального провадження. 20.05.2013 року позивач [PERSON] отримала від Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області письмову відповідь, що надати матеріали кримінального провадження за №12013170150002085 від 18.04.2013р. для ознайомлення, а також надання іншої інформації не надається можливим, оскільки матеріали вищевказаного кримінального провадження витребувані Ізмаїльською міжрайонною прокуратурою. На підставі викладеного позивач прийшов до висновку, що відповідач Ізмаїльський МВ ГУМВС України в Одеській області письмово сам підтвердив факт того, що він і відповідач Ізмаїльська міжрайонна прокуратура навмисно та грубо порушили її права не розглянувши і не задовольнивши клопотання від 13.05.2013 року, чим позивачу була спричинена моральна шкода. Також, як зазначила позивач [PERSON] в позові, Ізмаїльська міжрайонна прокуратура немала права передавати матеріла по її заяві до Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області для проведення перевірки, оскільки позивач на час її побиття працювала старшим слідчим СВ Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області, а слідчі СВ Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області не мають права проводити перевірку та відкривати провадження відносно працівників міліції. Крім цього, як зазначила в позові позивач [PERSON] в фабулі вищевказаного кримінального провадження № 12013170150002085 відповідачі грубо та незаконно порушили її права оскільки, внесли не факт побиття [PERSON], а неправдиві відомості відносно неї та її мужа [PERSON] щодо дій якого взагалі ніхто ні яких заяв не писав. Також, за заявою позивача від 19.07.2010 року відповідачі взагалі не порушили ніякого кримінального провадження і таким чином вищезазначені неправомірні дії відповідачів завдали позивачу [PERSON] моральну шкоду. Оскільки в результаті незаконних дій відповідачів позивачка відчувала дуже сильні страждання, в результаті чого у неї погіршився сон, стан здоров'я, порушилися нормальні зв'язки з людьми, позивачка змушена була звернутися за медичною допомогою в лікарню, погіршився стан здоров'я рідних позивачки, вона просить стягнути з відповідачів моральну шкоду у сумі 30 000 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити, стягнути з Державної казначейської служби України моральну шкоду та зобов'язати відповідачів ніколи не поширювати про [PERSON] неправдиві відомості, в тому числі і в усіх письмових документах кримінального провадження №12013170150002085. Представник відповідача Ізмаїльської міжрайонної прокуратури Одеської області позов не визнав з підстав, викладених у запереченні та просив суд відмовити у його задоволенні. Представник відповідача в.о. начальника СВ Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області Панової Д.І. позов не визнав з підстав, викладених у запереченні та просив суд відмовити у його задоволенні. Представник відповідача Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, надіслав на адресу суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги не визнає та просить справу розглянути за його відсутності. Представник Державної Казначейської служби України в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, заяв та клопотань до суду не надав. Представник третіх осіб - прокуратури Одеської області та Генеральної прокуратури України позов не визнав з підстав, викладених у запереченні та просив суд відмовити у його задоволенні. Представник третьої особи - Головного управління МВС України в Одеській області в судове засідання не з'явився, надсилав до суду клопотання розглядати справу за його відсутності. Представник третьої особи слідчого управління ГУМВС України в Одеської області в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, заяв та клопотань до суду не надав. Вислухавши сторони, з'ясувавши обставини справи в межах позовних вимог та зібраних і досліджених доказів, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав. Відповідно роз'яснень п.п.2,3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Статтею 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» визначений перелік обставин, за наявності яких проводиться відшкодування шкоди, завданої органами дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду, а саме, внаслідок незаконного засудження особи; незаконного притягнення до кримінальної відповідальності; незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд; незаконного затримання; незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт; незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. В судовому засіданні встановлено, що 19.07.2010 року позивач зареєструвала в Ізмаїльській міжрайонній прокуратурі заву про спричинення їй тілесних ушкоджень, що підтверджено висновком судово - медичної експертизи №11/350-2010 від 27.01.2011 року. За вказаним фактом неодноразово порушувались кримінальні справи відповідно до вимог КПК України (1960 р.), які скасовувались постановами Ізмаїльського міськрайонного суду та 18.04.2013р. до Єдиного реєстру досудового розслідування було зареєстровано кримінальне провадження № 12013170150002085 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК. Фабулою вказаного кримінального правопорушення зазначено, що 19.07.2010 р. біля 01 год. 25 хв. в м.Ізмаїлі Одеської області по вул. Кутузова, б. 1-а у суспільному місці, перед входом в дискоклуб «Гелаксі» між [PERSON], [PERSON], [PERSON]та [PERSON], що є старшим слідчим СВ Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області раптово виникла конфліктна ситуація, яка згодом переросла в обопільну бійку, внаслідок чого був порушений громадський порядок і спокійні умови відпочинку громадян. Згідно відповіді Ізмаїльського міжрайонного прокурора Дзебко Е.Г. від 29.04.2013 року вищевказана заява [PERSON] зареєстрована у кримінальному провадженні №12013170150002085 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.296 КК України та зазначене кримінальне провадження перебувало в провадженні СВ Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області. 13.05.2013 року [PERSON] направила до Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області письмове клопотання про надання їй копій витягу зазначеного кримінального провадження, просила призначити її в якості потерпілої та цивільного позивача і повідомити проте, чому у передбачений законом строк її не повідомили про відкриття зазначеного кримінального провадження. Також, повідомити чи був слідчий притягнути до дисциплінарної відповідальності за допущенні порушення та надати їй для ознайомлення матеріли вищезазначеного кримінального провадження. 20.05.2013 року позивач [PERSON] отримала від Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області письмову відповідь, що надати матеріали кримінального провадження за № 12013170150002085 від 18.04.2013р. для ознайомлення, а також надання іншої інформації не надається можливим, оскільки матеріали вищевказаного кримінального провадження витребувані Ізмаїльською міжрайонною прокуратурою. На підставі викладеного позивач прийшов до висновку, що відповідач Ізмаїльський МВ ГУМВС України в Одеській області письмово сам підтвердив факт того, що він і відповідач Ізмаїльська міжрайонна прокуратура навмисно та грубо порушили її права не розглянувши і не задовольнивши клопотання від 13.05.2013 року, чим позивачу була спричинена моральна шкода. Також, позивач [PERSON] в позові дійшла висновку, що відповідач Ізмаїльська міжрайонна прокуратура немала права передавати матеріла по її заяві до Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області для проведення перевірки, оскільки позивач на час її побиття працювала старшим слідчим СВ Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області, а слідчі СВ Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області не мають права проводити перевірку та відкривати провадження відносно працівників міліції. Крім цього, в фабулі вищевказаного кримінального провадження №12013170150002085 відповідачі грубо та незаконно порушили її права оскільки, внесли не факт побиття [PERSON], а неправдиві відомості відносно неї та її мужа [PERSON], щодо дій якого взагалі ніхто ні яких заяв не писав. Разом з тим, суд приходить до висновку, що обставини, зазначені позивачкою в позовній заяві, не є підставами для стягнення на її користь з відповідачів моральної шкоди відповідно до вимог ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Випадки покладення на органи досудового розслідування та прокуратуру обов'язку відшкодувати шкоду, яка завдана під час виконання покладених на неї обов'язків, чітко визначені у ст. 1176 ЦК Україна. Такі підстави для відшкодування шкоди, як внесення інформації до ЕРДР (порушення кримінальної справи), або не порушення кримінальної справи, можливе порушення підслідності, не належне надання відповіді на заявлене клопотання, не своєчасне надання для ознайомлення матеріалів кримінального провадження та невизнання потерпілим і цивільним відповідачем, вказаною статтею не передбачено. В свою чергу відповідно до вимог ст.ст. 1, 3, 15 ЦПК України встановлено, що судовому захисту підлягає порушене, невизнане або оспорювань право, тобто, право яке вже є порушеним, невизнаним або оспорюваним на момент звернення особи до суду, а не право, яке виникне в подальшому, в майбутньому. Таким чином, не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо зобов'язання відповідачів Ізмаїльську міжрайонну прокуратуру, Ізмаїльський МВ ГУМВС України в Одеській області та в. о. начальника СВ Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області Панову Д.І. ніколи не поширювати про [PERSON] неправдиві відомості, в тому числі і в усіх письмових документах кримінального провадження №12013170150002085, тобто зобов'язати відповідачів не вказувати в фабулі витягу зазначеного кримінального провадження неправдиві відомості про те, що в діях [PERSON] нібито є склад злочину передбачений ч. 2 ст. 296 КК України. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 129 Конституції України, ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. З заявами про зміну предмету чи підстави позову позивачка [PERSON] до суду не зверталась. За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що вищевказані позовні вимоги не підлягають задоволенню в зв'язку з тим, що вони не доведені та не обґрунтовані. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України розподіляються судові витрати та судом приймається до уваги заява представника в.о. начальника СВ Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області Панової Д.І., яка просила залиши без розгляду та не стягувати з позивача [PERSON] судові витрати понесені відповідачем Пановою Д.І. на правову допомогу. В зв'язку з вказаним з позивача [PERSON] не стягуються витрати понесені відповідачем Пановою Д.І. на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed