Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

До суду з позовом про поділ спільного сімейного майна звернувся [PERSON] посилаючись на те, що під час шлюбу з [PERSON] ними було придбано майно, а саме земельну ділянку площею 0,2418 га в с.В.Мотовилівка та автомобіль [NUMBER], проте шлюб виявився невдалим і 17.08.2012 року шлюб було розірвано, а тому виникла потреба поділити спільно нажите майно. Мирним шляхом вирішити даний спір не є можливим, а тому позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом. В березні 2015 року відповідач за первісним позовом -[PERSON] подала до суду зустрічний позов до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна посилаючись на те, що вона, не заперечуючи проти того, що у шлюбі дійсно було придбане майно, а саме - земельна ділянка площею 0,2418 га в с.В.Мотовилівка та автомобіль DAEWOO LANOS, проте, на її утриманні знаходиться їх з відповідачем [PERSON] донька Євангеліна, батько дитини не приймає участі в її утриманні, допомоги не надає, а тому вважає, що для визначення вартості придбаного майна необхідно призначити експертизи і поділити майно наступним чином: за [PERSON] визнати право власності на автомобіль, а за [PERSON] визнати право особистої власності на земельну ділянку. Ухвалою суду від 26.03.2015 року по справі було призначено автотоварознавчу експертизу та земельно-технічну експертизу з метою встановлення дійсної вартості спірного автомобіля та земельної ділянки. В листопаді 2015 року, після отримання висновків експертиз, позивачка за зустрічним позовом [PERSON] подала до суду уточнену зустрічну позовну заяву, в якій, не заперечуючи факту придбання з чоловіком під час шлюбу автомобіля та земельної ділянки, з урахуванням того, що батько дитини [PERSON] не приймає участі у утриманні дитини просить суд відступити від рівності часток подружжя при поділі спільного майна. В січні 2016 року позивачка за зустрічним позовом [PERSON] знову уточнила зустрічний позов шляхом подачі уточненої позовної заяви, в якій просила суд визнати право особистої приватної власності на земельну ділянку за нею, а з [PERSON] стягнути 2/3 частини вартості автомобіля та витрати на правову допомогу та вартість експертизи. В судовому засіданні позивач та його представник просили суд задовольнити позов [PERSON] частково та визнати за ним право власності на ? частину спірної земельної ділянки, припинити право власності [PERSON] на спірний автомобіль та визнати за [PERSON] право власності на автомобіль зі сплатою компенсації на користь [PERSON] в сумі 17 873 гривні. В задоволенні зустрічного позову просили відмовити. [PERSON] та її представники в судовому засіданні підтримали уточнену зустрічну позовну заяву та просили її задовольнити. Категорично заперечували проти позову [PERSON] Суд, вислухавши пояснення сторін, покази свідка, вивчивши письмові матеріали справи та дослідивши докази вважає, що первісний позов і уточнений зустрічний позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно зі ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Статтею 365 ЦК України визначено порядок припинення права на частку у спільному майні, а саме: право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім?ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Судом встановлено, що 16 вересня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва 17 серпня 2012 року шлюб між сторонами було розірвано. Під час шлюбу подружжям було придбане наступне майно: земельна ділянка, що розташована за адресою Київська область, Фастівський район, с.В.Мотовилівка, вул.Котовського, загальною площею 0,2418 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та автомобіль [NUMBER]. Зазначені факти не заперечувались стороною відповідача за первісним позовом в перших двох редакціях зустрічного та уточненого зустрічного позовів, а також в судовому засіданні. В подальшому позиція [PERSON] змінилась і мотивувалась тим, що донька сторін знаходиться на повному утриманні матері, батько дитини -[PERSON] допомоги не надає, а тому суд, на думку позивача за зустрічним позовом повинен відступити від рівності часток і стягнути з [PERSON] 2/3 частини вартості автомобіля, а земельна ділянка, хоча і набута під час шлюбу сторін, проте є особистою власністю [PERSON], яка придбала її за кошти, які вона отримала шляхом зняття банківського вкладу. Суд не може погодитись з зазначеними твердженнями враховуючи наступне. Згідно із правовою позицією Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 56/цс/ 13, стаття 57 СК України передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1)майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно із ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Так, судом встановлено, що один з подружжя-[PERSON], під час шлюбу, відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, займалася підприємницькою діяльністю з грудня 2005 року, за спільні кошти, на підставі укладеного договору купівлі-продажу від 11.08.2007 року подружжя придбали земельну ділянку в с.В.Мотовилівка площею 0,2418 га, яку в подальшому оформили на ім"я [PERSON], у зв"язку з чим суд дійшов висновку про визнання спірної земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя. Враховуючи вищевикладене позовна вимога [PERSON] про визнання земельної ділянки її особистою власністю не підлягає до задоволення. В зв"язку з чим за [PERSON] слід визнати право власності лише на ? частину спірної земельної ділянки. Крім того, щодо вимоги про відступлення від рівності часток у визнанні права власності на автомобіль, то суд бере до уваги п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11, де зазначено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК, в окремих випадках, може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Так, судом встановлено, що будь-які судові рішення, що стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання їх доньки Євангеліни відсутні, позивачкою за зустрічним позовом не надано суду будь-яких належних доказів щодо ухилення останнім сплати аліментів, натомість [PERSON] надав суду копії квітанцій про перерахунок коштів на користь [PERSON] на утримання дитини за 2011-2013 роки. Крім того, [PERSON] в судовому засіданні не підтверджено жодним належним доказом наявність обставин, що мають істотне значення, а саме, що [PERSON] не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, навпаки є довідка з ФОП [PERSON] про те, що з 2009 року по теперішній час він працює на посаді водія та виконує пасажирські перевезення. Відсутні докази, що [PERSON] приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Тому, враховуючи вищевикладене, суд не вбачає правових підстав для відступлення від рівності часток при поділі сумісного майна-автомобіля і вважає за доцільне припинити право спільної сумісної власності [PERSON] на автомобіль [NUMBER] та визнати за [PERSON] право власності на нього, стягнувши з [PERSON] компенсацію в розмірі 30 893 гривні за ? частку вартості автомобіля, (відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи вартість автомобіля становить -61 786,95грн.) Щодо позовних вимог [PERSON], суд, застосовуючи положення ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 60 СК України, де визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності та положення ст. 70 СК України про те, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Тому, з урахуванням викладених встановлених судом обставин та положень сімейного та цивільного законодавства, суд дійшов висновку про поділ спірної земельної ділянки в рівних частинах кожному з подружжя. Щодо поділу спірного автомобіля, то суд, зважаючи на той факт, що [PERSON] не надав суду належних доказів сплати в рахунок погашення кредиту за автомобіль коштів після розірвання шлюбу, в сумі 13 020 гривень, вважає обгрунтованим та доцільним визнати за ним право власності на спірний автомобіль, проте з компенсаціює на користь [PERSON] не 17 873 гривні, а половини вартості автомобіля, яка відповідно до висновку експертизи становить 30 893 гривні, зобов"язавши [PERSON] внести зазначені кошти на депозитний рахунок суду. Відповідно до ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З урахуванням того, що [PERSON] просила суд стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати усього в сумі -4 795,20 гривень згідно із квітанціями та беручи до уваги задоволення її зустрічного позову лише частково, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати в сумі -1 843,20 гривень.

Outcome: partial