Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача [PERSON] матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, який було неодноразово доповнено та змінено в ході розгляду справи заявами від 16.06.2014 р., 16.01.2015 р., 18.02.2015 р., 05.03.2015 р., 13.07.2015 р., 31.07.2015 р., та в заяві від 31.08.2015 р. позивач виклав остаточні вимоги, в яких просив стягнути з відповідача: - матеріальну шкоду / пряму/ в розмірі 5700 грн., передану за розписками, з урахуванням індексу інфляції в розмірі 20730, 40 грн. - матеріальну шкоду, повязану з необхідністю найму іншого житла через невиконання умов укладеного договору в сумі 5200 грн. з урахуванням індексу інфляції в розмірі 17856, 80 грн. - загальну суму матеріального збитку в подвійному розмірі, відповідно до вимог ст. 230 ЦК України в сумі 77174, 40 грн. - моральну шкоду в розмірі 8000 грн. з урахуванням індексу інфляції в розмірі 13784 грн. - збитки, понесені позивачем при виконанні робіт, не виконаних відповідачем, третіми особами в розмірі 12625, 25 грн. та його особисту участь в розмірі 3150 грн., з урахуванням індексу інфляції в розмірі 53683, 17 грн. - неустойку 19000 грн. з урахуванням індексу інфляції в розмірі 64657 грн. В судовому засіданні позивач просив задовольнити позовні вимоги, з урахуванням доповнених позовних заяв, у повному обсязі. При цьому, позивач пояснив, що ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2013 року підозрюваний у кримінальному провадженні [PERSON] був звільнений від кримінальної відповідальності за скоєння кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України у зв'язку з закінченням строків давності. У вказаному кримінальному провадженні, позивач [PERSON], був визнаний в якості потерпілого. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 10 грудня 2013 року ухвалу місцевого суд залишено без змін. [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, у зв'язку із закінченням строків давності, а кримінальну справу щодо нього закрито на підставі ст. ст. п.1 ч. 2 ст. 284, ч.3 ст. 288 КПК України. Відповідно до чинного КПК України закриття справи з підстав закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності не звільняє особу від обов'язку відшкодувати в установленому законом порядку матеріальні збитки, завдані нею державним, громадським організаціям або громадянам. Відповідач [PERSON] не відшкодував збитки завдані злочином протягом розгляду кримінальної справи. У кримінальному проваджені встановлено, що [PERSON], будучи директором ПП «ВТФ [PERSON]», діючи з умислом на заволодінням чужим майном шляхом обману, розмістив у газеті «Харківський кур'єр» від 23.05.2005 року №39 оголошення про надання послуг з газифікації житлових приміщень і після звернення до нього [PERSON] з цього питання надав згоду на виконання відповідних робіт по газифікації належного потерпілому домоволодіння, уклав з ним відповідний договір, не маючи наміру виконувати дані роботи. Після цього для проведення вищезгаданих робіт потерпілий [PERSON] передав [PERSON] 08 серпня 2005 року 2500 грн. та 17 жовтня 2005 року 3200 грн., а всього на загальну суму 5700 грн., якими останній заволодів і покладені зобов'язання не виконав. В судовому засіданні відповідач [PERSON] підтвердив суду, що він не оспорює фактичні дані вчинення злочину, та правильно розуміє значення своїх дій. Злочином скоєним відповідачем [PERSON] спричинено позивачу матеріальну шкоду яка складається з: Прямі матеріальні збитки, підтверджені розписками про отримання грошей відповідачем [PERSON] у розмірі 5700 (п'ять тисяч сімсот гривень) грн., сплачених згідно договору про газифікацію будинку за адресою м. Харків, пер Бузковий, б. 8. (розписки написані власноручно відповідачем від 08.08.2005 року на суму 2500 грн. та 17.10.2005 року на суму 3200 грн). З урахуванням інфляції, прямі матеріальні збитки складають 20730, 40 грн. Матеріальні збитки, спричинені відповідачем [PERSON] у зв'язку з невиконанням умов договору на газифікацію житлового будинку за адресою м. Харків, пров.. Бузковий, 8, так як настали холоди і проживати у будинку без газифікації позивач та його сімя більше не могли, то змушені були винаймати житло, за яке сплачували орендну плату а саме: а)з 25.10.2005 року по 24.11.2005 року оренда житла за адресою [ADDRESS]. б) з 25.11.2005 по 24.05.2006 року оренда житла за адресою [ADDRESS]. Квартира винаймалася у [PERSON]. Сума сплачених відповідачем коштів за вказаний вище період по винайманню житла становить 5200 грн. З врахуванням інфляції ця сума складає 17856, 80 грн. При цьому, позивач вважає, що відповідно до ст. 230 ЦК України загальна сума матеріальних збитків підлягає стягненню з відповідача в подвійному розмірі, а саме в сумі 77174,40 грн. В обґрунтування моральної шкоди, позивач посилався на те, що він та його сімя протягом семи місяців 2005-2006 років вимушені були винаймати житло за вини відповідача, а свій будинок залишити без нагляду та без тепла, що приводило до його руйнування, та, як наслідок, знецінення. Ця обставина завдавала позивачу тяжких переживань та душевних страждань, ставила його перед родиною та знайомими в незручне становище, позивачу було зовсім не\-зручно перед членами сімї через те, що маючи свій будинок вимушені ютитися по чужих квартирах. Позивачу душевні страждання спричиняло і факт не визнання відповідачем свого підпису, наданого в договорі на виконання газифікації його будинку, що унеможливило розгляд скарги про його невиконання Управлінням захисту прав споживачів в Харківській області; постійне затягування розслідування кримінальної справи, яке проводилося протягом семи років. Відповідач як міг затягував це розслідування, систематично не з'являвся до слідчого, не визнавав відсутність у нього ліцензії і належних дозволів на виконання робіт по газифікації будівель, всіляко перешкоджав проведенню розслідування, та прийняття об'єктивного рішення. Позивач змушений був постійно оскаржувати бездіяльність слідчих, писати незчисленну кількість скарг, постійно контролювати хід розслідування кримінальної справи, перебуваючи при цьому у постійному стресі та хвилюванні. Ці душевні страждання значно вплинули на стан здоров'я позивача, привели до загострення хронічних захворювань, виникнення нових хвороб. У позивача виникли постійні головні болі, з'явилося відчуття підвищеної стомлюваності і "розбитості" і, як наслідок, неможливості планування свого життя. Розмір моральної шкоди позивач оцінює у 8000 грн., які також просить стягнути з відповідача з урахуванням індексу інфляції в сумі 13784 грн. Відповідач [PERSON] повністю визнав свою вину у кримінальному провадженні та був звільнений. Так як кримінальна справа була закрита з нереабілітуючих підстав, вину відповідач в кримінальному провадженні визнав повністю, то позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати понесені, як моральну шкоду, так і матеріальні збитки. Також, з посиланням на ст. 621 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача збитки, понесені ним при виконанні робіт, не виконаних відповідачем, третіми особами, а саме ВАТ «Харківгоргаз», «Харківгорпроект», ВАТ «Елмет» в розмірі 12625, 25 грн. та відшкодувати особисту участь, яку він приймав при проведенні даних робіт, що оцінено позивачем в розмірі 3150 грн., всього 15775, 25 грн. та з урахуванням індексу інфляції становить 53683, 17 грн. Нормою ст. 549 ЦК України передбачена сплата неустойки, як і передбачено п.5.1 ч.5 укладеного між сторонами договору в розмірі 0,5 % від суми невиконаних робіт за кожний прострочений день, яка до дня виконання третіми особами робіт становить 19000 грн. та з урахуванням індексу інфляції сума складає 64657 грн. Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував в повному обсязі, посилаючись на те, що фактично спірний договір ним не укладався, всі роботи, про які сторони домовились усно він виконав після отримання від позивача 2500 грн. При цьому відповідач не заперечував факту отримання від позивача 5700 грн. за розписками. Крім того, в заяві від 20.07.2015 р. [PERSON] відповідно до ст. 258 ЦК України просив застосувати позовну давність в 1 рік до вимог про стягнення неустойки (пені). Суд, вислухавши доводи позивача та відповідача, свідка [PERSON], перевіривши матеріали справи та матеріали кримінальної справі відносно [PERSON] , вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено та сторонами не заперечено, що ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.10. 2013 року [PERSON] звільнений від кримінальної відповідальності за скоєння кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України у зв'язку з закінченням строків давності. У вказаному кримінальному провадженні, [PERSON], був визнаний в якості потерпілого./т.1 а.с. 23-26/ Згідно ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.10.2013 р. судом встановлено, що «[PERSON], будучи директором ПП «ВТФ [PERSON]», розмістив у газеті «Харківський кур'єр» від 23.05.2005 року, № 39, оголошення про надання послуг з газифікації житлових приміщень із зазначенням своїх контактних номерів телефонів. На дане оголошення до [PERSON] звернувся гр. [PERSON], який вирішив газифікувати належне йому домоволодіння, розташоване за адресою: м.Харків, пров. Бузьковий, 8. [PERSON], знаючи, що в нього немає відповідного дозволу та ліцензії на проведення робіт з газифікації будівель та виконувати дані роботи він не збирається, маючи умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману надав свою згоду на виконання відповідних робіт. Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном, [PERSON] зустрівся із [PERSON] та детально оговорив умови договору з надання послуг та вартості виконання замовлення, а саме 10000 гривень. Переконавшись у тому, що [PERSON] остаточно повірив йому, та бажаючи надати своїм злочинним діям вигляд правомірного правочину, [PERSON] уклав із [PERSON] договір на газифікацію житлового будинку, розташованого за вищевказаною адресою від 29.06.2005 року, де згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 415 від 07.09.2006 року у графі «виконавець» поставив свій підпис. Після чого [PERSON] остаточно переконавшись у щирих намірах [PERSON], 08.08.2005 року зустрівся з ним на перехресті вул. Новгородської та пр. Леніна у м. Харкові, де передав [PERSON] грошові кошти у сумі 2500 гривень та отримав від нього розписку про отримання грошових коштів, а також 17.10.2005 року за адресою [ADDRESS] знову передав [PERSON] грошові, кошти у сумі 3200 гривень, про що [PERSON] надав розписку, тим самим запевнивши потерпілого у щирості своїх намірів. Отримавши від [PERSON] грошові кошти, [PERSON] не збираючись виконувати свої зобов'язання перед останнім, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вирішив надати своїм діям більше переконливості, щоб не викликати у [PERSON], після отримання від нього грошей, підозр, звернувся до [PERSON], та по усній домовленості з ним попросив його виготовити геодезичну зйомку належної [PERSON] земельної ділянки. [PERSON], який не знав про злочинні дії [PERSON], здійснив геодезичну зйомку, однак без дозволу [PERSON]Г, передав відзняті матеріали [PERSON]Г, який в подальшому їх передав [PERSON]Г для вивчення та якому повідомив про наявність виконаного робочого проекту, щодо якого він має технічні умови. Після чого [PERSON]Г, покладені на нього зобов'язання не виконав, грошові кошти [PERSON] не повернув, та почав переховуватись від останнього. [PERSON] в судовому засіданні повністю погодився з клопотанням прокурора, надав свою згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності у звязку з закінченням строків давності та підтвердив суду, що не оспорює фактичні дані вчинення злочину, в якому він підозрюється, правильно розуміє значення своїх дій.» Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 10 грудня 2013 року ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова залишено без змін. Відповідача звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, у зв'язку із закінченням строків давності, а кримінальну справу щодо нього закрито на підставі ст. ст. п.1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 288 КПК України./ т.1 а.с. 27-29/ Вказана ухвала набрала законної сили. Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Закриття кримінальної справи на підставі ст. 49 КК України не позбавляє потерпілого права звернутися до суду з позовами про відшкодування збитків, завданих злочином, у порядку цивільного судочинства. Виходячи з правил статей 4, 5 ЦПК і ст.ст. 55-56 КПК України потерпілий, тобто особа, якій злочином заподіяно моральну шкоду (внаслідок посягання на здоров'я, честь, гідність, знищення майна, позбавлення годувальника тощо), має право пред'явити позов про її відшкодування у кримінальному процесі або в порядку цивільного судочинства. Відповідно до чинного КПК України закриття справи з підстав закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності не звільняє особу від обов'язку відшкодувати в установленому законом порядку матеріальні збитки, завдані нею державним, громадським організаціям або громадянам. Як вбачається із ч.1 ст.1166 ЦК України - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, яка завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Враховуючи, що кримінальна справа була закрита з нереабілітуючих підстав, вину [PERSON] в кримінальному провадженні визнав повністю, суд вважає, що відповідач повинен відшкодувати понесені, як моральну шкоду, так і матеріальні збитки. Відповідно до ст. 1177 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана майну фізичної особи внаслідок злочину, відшкодовується державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною. Враховуючи, що винна особа встановлена ухвалою суду, яка набрала законної сили та суду не надано доказів неплатоспроможності відповідача, суд вважає позовні вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Суд вважає доведеним, що діями [PERSON] спричинено позивачу матеріальну шкоду, яка складається з прямих матеріальних збитків, підтверджених розписками про отримання грошей відповідачем [PERSON] у розмірі 5700 (п'ять тисяч сімсот) грн., сплачених згідно договору про газифікацію будинку за адресою м. Харків, пров. Бузковий, б. 8. (розписки написані власноручно відповідачем від 08.08.2005 року на суму 2500 грн. та 17.10.2005 року на суму 3200 грн.) Факт отримання грошей та написання даних розписок [PERSON] в ході розгляду справи не заперечувався. Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, суд стягує з відповідача суму матеріальних збитків з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення з жовтня 2005 р. по серпень 2015 р., який становить 3, 637, а всього 20730, 40 грн. Суд вважає доведеними доводи позивача про те, що у зв'язку з невиконанням умов договору на газифікацію житлового будинку за адресою м. Харків, пер. Бузковий, 8., він був вимушений з сімєю з 25.11.2005 по 24.05.2006 року орендувати житло за адресою [ADDRESS] у [PERSON] Сума сплачених позивачем коштів за вказаний вище період по найму житла становить 5200 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача. Вказані обставини підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON] Суд не вбачає підстав для застосування до даних вимог положень ст. 230 ЦК України та стягнення збитків у подвійному розмірі, враховуючи, що правочин (договір між сторонами) не визнаний судом недійсним. В обґрунтування моральної шкоди позивач посилається на те, що він та його сімя протягом семи місяців 2005-2006 років вимушені були наймати житло з вини відповідача, а свій будинок залишити без нагляду та без тепла, що приводило до його руйнування, та, як наслідок, знецінення. Ця обставина завдавала позивачу тяжких переживань та душевних страждань, ставила його перед родиною та знайомими в незручне становище, позивачу було зовсім не\-зручно перед членами сімї через те, що маючи свій будинок вимушені перебиватися по чужих квартирах. Позивачу душевні страждання спричиняло і факт не визнання відповідачем свого підпису, наданого в договорі на виконання газифікації його будинку, що унеможливило розгляд скарги про його невиконання Управлінням захисту прав споживачів в Харківській області; постійне затягування розслідування кримінальної справи, яке проводилося протягом семи років. Відповідач як міг затягував це розслідування, систематично не з'являвся до слідчого, не визнавав відсутність у нього ліцензії і належних дозволів на виконання робіт по газифікації будівель, всіляко перешкоджав проведенню розслідування, та прийняття об'єктивного рішення. Позивач змушений був постійно оскаржувати бездіяльність слідчих, писати незчисленну кількість скарг, постійно контролювати хід розслідування кримінальної справи, перебуваючи при цьому у постійному стресі та хвилюванні. Ці душевні страждання значно вплинули на стан здоров'я позивача, привели до загострення хронічних захворювань, виникнення нових хвороб. У позивача виникли постійні головні болі, з'явилося відчуття підвищеної стомлюваності і "розбитості" і, як наслідок, неможливості планування свого життя. Відповідно до вимог ст..23 ч.2 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом в залежності від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого з врахуванням принципів розумності та справедливості. Суд вважає достатньою та обґрунтованою компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди - суму 8000 грн, яка підлягає стягненню з відповідача на корить позивача. Суд вважає обґрунтованими доводи позивача, з посиланням на ст. 621 ЦК України, про необхідність стягнення з відповідача збитків, понесених ним при виконанні робіт, не виконаних відповідачем - третіми особами, а саме ВАТ «Харківгоргаз», «Харківгорпроект», ВАТ «Елмет» що підтверджено наданими позивачем квитанціями про сплату виконаних робіт, в розмірі 12625, 25 грн. Однак, посилання позивача про необхідність стягнути з відповідача гроші за особисту участь, яку позивач приймав при проведенні даних робіт, що оцінено ним в розмірі 3150 грн., та з урахуванням індексу інфляції, суд вважає необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Таким чином, враховуючи подану заяву [PERSON] про застосування позовної давності до даних вимог яка подана ним до винесення рішення, як зазначено у ч.3 ст. 267 ЦК України, суд застосовує позовну давність до вимог про стягнення неустойки та залишає вказані вимоги [PERSON] без задоволення. Судові витрати розподіляються судом відповідно до вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України та стягуються з відповідача на користь держави. На підставі наведеного,

Outcome: partial