Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

І. [PERSON] позиції заявника та заінтересованої особи. 1. Заявник [PERSON] (далі - заявник) звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України. На підтвердження своїх вимог заявник вказав, що він народився в с. Кірсово, Комратського району, Республіки Молдова, 07.02.1978 року. В 1986 році він разом з батьками переїхав жити до України, а саме до с. Христофоріка, Баштанського району, Миколаївської області. З 01 вересня 1986 року він навчався в Привільненській спеціальній загальноосвітній школі інтернат Баштанського району, Миколаївської обласної ради, яку в 1995 році закінчив (9) класів. В вересні 1995 році був зарахований в середнє професійно-технічне училище № 15 (СПТУ - 15) де навчався 2 роки до 1997 року, здобувши спеціальність «тракторист-машиніст». В с. Христофоріка він прожив до 2007 року та там залишились проживати сестра. Згодом він зустрів жінку з якою проживає по теперішній час в с. Маяки, Біляївського району, Одеської області. Починаючи з 1986 року і по сьогоднішній день він нікуди не виїжджав за межі України. У звязку з тим, що заявник ніколи не отримував паспорт він не має можливості підтвердити свою особу та вчиняти правочини. Встановлення факту постійного проживання на території України необхідне заявнику для отримання паспорту громадянина України. Без встановлення факту проживання на території України, заявник позбавлений можливості отримати підтвердження того, що він є громадянином України, отримати паспорт громадянина України, мати права та обов'язки громадянина України. 2. В судовому засіданні заявник та його представник, заяву підтримали та просили заявлені вимоги задовольнити. 3. Біляївський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області були повідомлені про день, час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомили. (а.с. 18) ІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст правовідносини. 4. Судом встановлено, що [PERSON] народився 07.02.1978 року в с. Кірсово, Комратського району, Республіки Молдова, що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІV-БМ № 465605. (а.с. 4) 5. Відповідно до довідки Консульства [PERSON] Молдова в м. Одесі № 043/2 від 19.10.2018 року підтверджує той факт, що заявник є уродженцем [INFO], але згідно даних Державного реєстру населення [PERSON] Молдова заявник не приймав громадянство [PERSON] Молдови та не звертався по питанням отримання паспорту громадянина [PERSON] Молдови. (а.с. 5) 6. Згідно довідки № 87 від 11.09.2018 року, що видана директором Привільненської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат Баштанського району, Миколаївської обласної ради, заявник з 01.09.1986 року і в 1995 році закінчив 9 класів вказаний навчальний заклад. (а.с. 6) 7. Заявник, навчався в СПТУ-15 з 01.09.1995 року за спеціальністю «Тракторист-машиніст, слюсар з ремонту с/г техніки» на денному відділенні терміном навчання 2 роки та був відрахований зі складу учнів з 27.061997 року у звязку з закінченням навчання, що підтверджується довідкою Надбузького професійного аграрного ліцею (філія) № 170 від 12.09.2018 року. (а.с 7) 8. З архівної довідки Христофорівського територіального органу Виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області № 528/21.03-7 від 13.09.2018 року вбачається, що заявник разом з батьками та сестрою з 1986 року по 2005 рік проживали в [INFO]. (а.с. 9) 9. Актом депутата Маяківської сільської ради [PERSON] від 01 листопада 2018 року, який складений у присутності сусідів підтверджує факт постійного проживання однією сімєю заявника з [PERSON] з 2007 року і до теперішнього часу. (а.с. 10) 10. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що у заявника було свідоцтво видане [PERSON] Молдови та з кінця 80-х років він проживав на території України, так памятає його ще неповнолітнім хлопцем. Свідок [PERSON] повідомив, що заявник проживав на території України, з 1986 року. Свідок працював комбайнером та заявник будучи неповнолітнім хлопцем допомагав йому на полі. ІІІ. Оцінка Суду. 11. За змістом частини першої статті 293 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. 12. Відповідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України в порядку окремого провадження встановлюються факти, що мають юридичне значення. 13. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 14. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. 15. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», № 5 від 31.03.1995 року встановлено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право. 16. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення розяснено, що у порядку ч.2 ст. 315 ЦПК України суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 315 ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення юридичних фактів, у тому числі, й постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. 17. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення. 18. Так, питання громадянства України регулюється Конституцією України, законами України, указами Президента України, міжнародними договорами України. Основними нормативно-правовими актами з питань громадянства України є Закону України «Про громадянство України» та Указ Президента України від 27.03.2001 року № 215 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України». 19. Відповідно до п.1, 2, 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 20. У пункті 44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. А згідно п. 7 зазначеного «Порядку», громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним з документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року. 21. Відповідно п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх пяти років є однією з умов прийняття до громадянства України. 22. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. 23. Так, постійне місце проживання - місце проживання на території якої-небудь держави не менше одного року фізичної особи, яка не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом необмеженого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цією особою службових обов'язків або зобов'язань за договором (контрактом). 24. Враховуючи те, що заявник має намір встановити належність до громадянства України з підстав, визначених в Законі України «Про громадянство», встановлення факту його постійного проживання станом на 24.08.1991 року на території, яка стала територією України, має юридичне значення для заявника та породжує для нього юридичні наслідки, так як встановлення вказаного факту в судовому порядку надає йому право подати заяву про набуття громадянства України. 25. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 26. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 27. Надані заявником докази, Суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета розгляду, вони пов'язані з тими обставинами, які підтверджують факт постійного проживання на території України з 1986 року. 28. Враховуючи зазначене, Суд дійшов висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту постійного проживання на території України, підлягає задоволенню. 29. За таких обставин, оскільки законом не визначено іншого, крім судового порядку встановлення факту постійного проживання на території України, який просить встановить заявник, підтверджується письмовими матеріалами справи, Суд приходить до висновку, що вимоги заявника є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved