Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

Позивач 02.03.2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором №431/303/Ф01 від 15 серпня 2008 року в сумі 38778,51 доларів США, що становить в еквіваленті за курсом НБУ на 29 січня 2016 року 975348 грн. 03 коп. Вимоги обгрунтував тим, що 15 серпня 2008 року між Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником всіх прав і обовязків якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №431/303/Ф01, за умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове використання на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру грошові кошти в сумі 21854 доларів США зі сплатою 9,99% річних з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом до 14 серпня 2015 року. Відповідно до п.1.2 договору, кредит надавався відповідачу для оплати придбаного транспортного засобу марки Citroen C4,2008 року випуску. Позивач взяті на себе зобовязання виконав у повному обсязі. При цьому, відповідач протягом тривалого часу не здійснює платежів за користування кредитом у встановлені терміни, внаслідок чого станом на 29 січня 2016 року має заборгованість у сумі 38778,51 доларів США, що становить в еквіваленті за курсом НБУ на вказану дату 975 348 грн. 03 коп. та складається з: заборгованості за кредитом 17140,91 доларів США, що еквівалентно 431124 грн. 21 коп., заборгованості за відсотками 9698,36 доларів США, що еквівалентно 243930 грн. 88 коп., пені за несвоєчасне повернення кредиту за кожен випадок 8752,14 доларів США, що еквівалентно 220131 грн.69 коп., пені за несвоєчасне повернення відсотків за кожен випадок 3187,10 доларів США, що еквівалетно 80161 грн. 25 коп. Представник позивача у судове засідання 12.09.2016 року не з'явився, в матеріалах справи наявна його заява (а.с. 105), в якій останній просить суд позов задовольнити та справу розглянути за відсутності представника банку. В судовому засіданні, яке відбулось за часом раніше, представник позивача, який приймав у ньому участь в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримував, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач до суду не з'явився, надав заяву, в якій не визнавши позовні вимоги, просив розглядати справу без його присутності. Одночасно просив застосувати строки позовної давності, а також зменшити неустойку з урахуванням зволікання банку при зверненні до суду та обставин того, що він є інвалідом третьої групи, не працює, має на утриманні неповнолітню дитину, непрацездатних батьків похилого віку та непрацюючу дружину. В судовому засіданні, що відбулось за часом раніше, відповідач відзначав, що рішенням суду від 25.05.2011 року на автомобіль, який був придбаний за рахунок відповідних кредитних коштів, було звернуто стягнення. Автомобіль він передав на реалізацію, в подальшому його долею не цікавився. Вважав, що коштів, отриманих від реалізації автомобіля, буде достатньо і його борг повністю погашено. Жодних повідомлень з того часу від банку про наявність заборгованості не отримував. Суд, оглянувши матеріали цивільної справи № 2-200/11 за позовом ПАТ "Укрсоцбанк" до [PERSON] про звернення стягнення, та дослідивши у судовому засіданні матеріали даної цивільної справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 серпня 2008 року між Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №431/303/Ф01, згідно з яким банк надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти в сумі 21854 доларів США зі сплатою 9,99 % річних з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом до 14 серпня 2015 року. Порядок погашення суми основної заборгованості визначений п.1.1.1 кредитного договору. Кредит надано відповідачу для оплати придбаного автомобіля марки Citroen C4, 2008 року випуску, згідно з договором купівлі - продажу № F00017/08 від 24 липня 2008 року. Згідно з п.2.5 кредитного договору, погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступній черговості: прострочена заборгованість за нарахованими процентами; прострочена заборгованість за кредитом; строкова заборгованість за нарахованими процентами; строкова заборгованість за кредитом; пеня за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів; штраф. Відповідно до п.3.2.3 договору, кредитор має право вимагати повернення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій у разі, затримання позичальником сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на 1 календарний місяць, у звязку з чим відповідач відповідно до п.3.3.8 зобовязаний протягом тринадцяти календарних днів з дати одержання повідомлення кредитора згідно з п.3.2.3 кредитного договору про невиконання вимог п.3.2.3.1 3.2.3.6 кредитного договору повернути в повному обсязі кредит, нараховані проценти з можливою неустойкою. Пунктом 4.1 сторони погодили, що у разі прострочення позичальником строків сплати відсотків, визначених п.2.4 цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.п.1.1, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у період прострочення. У п.7.3 кредитного договору визначено, що він набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобовязань. Банк взяті на себе зобовязання виконав у повному обсязі, про що свідчить заява на видачу готівки №092/авт від 15 серпня 2008 року та меморіальний ордер №095/авт від 15 серпня 2008 року. Відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, у зв'язку з чим банк звернувся до Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON] про звернення стягнення за договором кредиту №431/303/Ф01 від 15 серпня 2008 року на загальну суму 242 065 грн.42 коп. (справа №2-200/11). Рішенням суду від 25 травня 2011 року вказані позовні вимоги задоволені у повному обсязі, звернуто стягнення на автомобіль Citroen C4, 2008 року випуску, в рахунок погашення заборгованості по договору кредиту в розмірі 206 723 грн.04 коп. Зі змісту вказаного рішення вбачається, що станом на 10 травня 2011 року заборгованість за кредитним договором становила 206 723 грн. 04 коп., з яких: поточна заборгованість по кредиту 13 794,00 доларів США (що в еквіваленті становить 109 230 грн.54 коп.), прострочена заборгованість за кредитом 6071,38 доларів США (що в еквіваленті становить 48077 грн.43 коп.), прострочені відсотки 3254,17 доларів США (що в еквіваленті становить 25768 грн. 80 коп.), пеня 6181,10 грн., штраф 2205,56 доларів США (що в еквіваленті становить 17465 грн.17 коп.). До матеріалів справи представником позивача також долучено рішення Третейського суду при асоціації Українських банків від 16 листопада 2015 року, яким з [PERSON] за вказаним кредитним договором на користь ПАТ «Укрсоцбанк» стягнуто 36589,70 грн. доларів США., що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 29 вересня 2015 року складало 789911 грн. 29 коп. (а.с.84-86). Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином За частиною 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, у\~ст. 599 ЦК України\~визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 1 Закону України «Про заставу»\~визначено, що застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено\~\~законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. За рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у\~\~ випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави (ст.19 Закону). Звернення стягнення на предмет застави повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання, що вважається виконаним згідно зі\~статтею 599 ЦК України. Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03 лютого 2016 року в справі № 6-1080цс15. Відповідно до\~ст.24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»\~звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку. Частинами 1,6\~ст.30 вказаного закону\~також передбачено, що, реалізуючи своє право на продаж предмета забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, обтяжувач зобов'язаний повідомити боржника та інших обтяжувачів відповідного рухомого майна про свій намір реалізувати таке право із зазначенням обраного ним способу, місця та часу проведення процедури продажу. Протягом десяти днів із дня продажу предмета забезпечувального обтяження обтяжувач-продавець відповідного рухомого майна зобов'язаний надати боржнику та всім обтяжувачам, на користь яких було встановлене зареєстроване обтяження цього рухомого майна, письмовий звіт про результати продажу. Отже, обов'язок повідомити боржника про реалізацію предмета застави, в тому числі й про його оцінку, покладається на заставодержателя у разі продажу цього майна в позасудовому порядку. Судом встановлено, що реалізація належного відповідачеві автомобіля відбулась на підставі рішення суду. Обставини, на які посилається відповідач щодо не повідомлення йому відомостей про оцінку автомобіля та його продаж, не припиняє зобов'язань за кредитним договором та не звільняє боржника від обов'язку повернути тіло кредиту, сплатити відсотки, пеню. У судовому засіданні встановлено, що 28 листопада 2012 року за наслідками реалізації заставного автомобіля банком зараховано 2190,20 доларів США в рахунок погашення прострочених відсотків і 2724,47 доларів США в рахунок погашення простроченої заборгованості по кредиту. Еквівалент по курсу НБУ станом на 28.11.2012 року склав 799,30 грн. за 100 дол. США (а.с. 76, 77). Вказані суми відображено і в розрахунку заборгованості. Жодних платежів на погашення кредитної заборгованості із вказаної дати відповідачем не вчинялось. Матеріали справи не містять доказів того, що зобов'язання відповідача за кредитним договором припинились належним виконанням у розумінні ст. 599 ЦК України. У судовому засіданні зясовано, що коштів отриманих внаслідок звернення стягнення на заставне майно виявилось недостатньо для погашення заборгованості у повному обсязі. Отже, вважати зобовязання позичальника за кредитним договором припиненим неможливо, оскільки звернення стягнення на предмет застави не задовольнило вимоги кредитора за основним зобов'язанням. Недостатність розміру грошових коштів, отриманих від реалізації заставного автомобіля, для повного погашення заборгованості, не позбавляє кредитора права на отримання суми боргу, якої не вистачає для повного задоволення вимог, повязаних з порушенням позичальником умов договору, за кредитним договором. Тому і доводи відповідача про те, що передаючи заставний автомобіль він вважав, що в такий спосіб повністю розрахувався з банком за кредитним договором є неспроможними. Відповідач подав до суду заяву про застосування позовної давності. Згідно ст.256 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позовна давність щодо кредитних коштів і процентів, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу, на що звернув увагу Верховний Суд України у своїй постанові від 19 березня 2014 року №6-20цс14. З розрахунку заборгованості вбачається, що останнє зарахування коштів в рахунок погашення кредитних зобовязань відбулось 28.11.2012 року. Судом не встановлено дій відповідача, які б свідчили на користь переривання перебігу строку позовної давності. Заборгованість відповідача за відсотками складає 9\~698,36 дол. США, з яких прострочені відсотки 1813,29 дол. США та 7\~885,07 дол. США відсотки, нараховані на строкову заборгованість. Таким чином, з огляду на вказане та положення п.2.5. кредитного договору, яким визначено черговість погашення заборгованості за цим договором, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача з урахуванням строку предявлення даного позову до суду - прострочені відсотки за 3 роки (4976,94 доларів США, що визначено шляхом додавання прострочених відсотків за відповідний період) з урахуванням погашених на перед відсотків за рахунок проданого заставного майна на рахунок погашених прострочених відсотків (2190,20 доларів США), тобто в сумі 1813,29 доларів США, а також строкові відсотки за 3 роки, що передують предявленню даного позову до суду, в сумі 1022,11 доларів США (визначено шляхом додавання нарахованих відсотків за відповідний період), всього відсотків 2835,40 доларів США. Основний борг за кредитним договором також підлягає стягненню в межах трирічного строку позовної давності в сумі 7814 доларів США (визначено шляхом відрахування із загальної заборгованості за тілом кредиту в сумі 17\~140,91 дол. США розміру заборгованості станом на 21.02.2013 року 9\~326,91 дол. США). Що стосується пені, нарахованої за несвоєчасне погашення кредиту та за несвоєчасне погашення відсотків, то вона підлягає стягненню в межах 12 місяців, що передують зверненню до суду. За правилами\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Отже, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України\~\~\~\~від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року № 6-20цс14, яка згідно зі\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для судів. Таким чином в межах позовної давності пеня, що підлягає до стягнення з відповідача становить 205\~470,17 грн. (пеня за несвоєчасне погашення кредиту, визначена шляхом додавання нарахованих сум за відповідний період) та 74\~803,62 грн. (пеня за несвоєчасне погашення відсотків, визначена шляхом додавання нарахованих сум за відповідний період), що загалом дорівнює 280\~273,79 грн. Доводи представника банку про те, що строк позовної давності було перервано шляхом пред'явлення позову до відповідача до третейського суду не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно до ч. 2\~ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Однак третейські суди, відповідно до\~ст. 125 Конституції України, не віднесені до системи судів загальної юрисдикції. Третейські суди не здійснюють правосуддя, їх рішення не є актами правосуддя, а самі вони не входять до системи судів загальної юрисдикції, тобто пред'явлення позову до третейського суду не може бути підставою для переривання строку позовної давності. Крім того, у постанові від 03.02.2016 року ВСУ відзначив, що незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія\~Закону України «Про захист прав споживачів». Спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання цього договору, відповідно до пункту 14 частини першої\~статті 6 Закону України «Про захист прав споживачів», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року «Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам»\~виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Рішення третейського суду ухвалено після внесення змін до\~Закону «Про захист прав споживачів»,\~\~а [PERSON] є споживачем послуг банку, спір виник щодо стягнення з нього заборгованості за споживчим кредитом, то в силу положень пункту 14 частини першої\~статті 6 цього Закону\~та розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2983-VI така справа третейському суду не підвідомча. Аналогічні за змістом висновки щодо застосування вищенаведених норм права містяться в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року (справа № 6-1716цс15). Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно з ч.2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. При цьому закон дозволяє сторонам домовитись про зміну розміру неустойки у бік її зменшення або збільшення, крім випадків, передбачених законом. Разом з тим, згідно з ч. 3 ст.551 ЦК України розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Істотними обставинами в розумінні ч.3 ст.551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Статтею 616 ЦК України\~передбачено, якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень\~Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22 листопада 1996 року\~(з наступними змінами) зазначив, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Крім того, вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст.\~3, ч. 3 ст.\~509\~та частинах 1, 2 ст.\~627 ЦК України\~засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Такий висновок Конституційного Суду узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 9 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи,\~\~що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Тому Конституційний суд України зазначив, що захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч. 3\~ст. 551 ЦК України. Так з матеріалів справи вбачається, що сума нарахованої пені в межах 12-місячного строку позовної давності загалом складає 280\~273,79 грн. При цьому, приймаючи до уваги те, що межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності, до того ж відповідач очевидно є інвалідом, крім того матеріали справи не містять доказів того, що кредитор вживав заходів щодо зменшення розміру заборгованості в тому числі і неустойки, що вказує на те, що він однозначно зволікав зі зверненням до суду з позовом та враховуючи положення ст.ст.11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо балансу договірних прав та відносин, суд вважає, що розмір неустойки підлягає зменшенню до 10 000 грн. В п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року роз'яснено, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.192, ч.3 ст.533 ЦК України, Декрет №15-93). Враховуючи те, що виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Проте, фінансові санкції за несвоєчасне повернення кредиту у вигляді пені та штрафів можуть бути застосовані лише у випадках прострочення грошового зобов'язання у гривні. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-145цс14. Станом на день ухвалення рішення 12 вересня 2016 року, за даними НБУ офіційний курс долара США до української гривні становить 26 грн. 67 коп. за 1 долар США. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором за тілом кредиту у сумі 7814 доларів США та відсотками в сумі 2835,40 доларів США, а загалом 10 649,40 дол. США, що еквівалентно станом на 12.09.2016 року 284 019 грн. 50 коп., та пенею в сумі 10 000 грн. 00 коп. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути судові витрати, понесені банком у звязку із подачею даного позову пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Згідно п. 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" порядок сплати судового збору за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, у випадках та на умовах, встановлених законом (частина третя статті 533 ЦК), передбачено в абзаці 2 частини першої статті 6 Закону № 3674-VI. У цьому випадку ціна позову визначається як в іноземній валюті, так і в національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову. Виходячи саме з такої ціни позову (в національній валюті), визначається розмір судового збору, що підлягає сплаті. Однак якщо день подання позову не співпадає з днем сплати судового збору (збір сплачено раніше), то останній визначається з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України саме на день сплати, а не на день подання позову. У разі якщо суд на підставі\~ч.3\~статті 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено (п. 39 Постанови Пленуму ВССУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014\~ року № 10). Позивач звернувся до суду з даним позовом 02.03.2016 року, судовий збір сплатив 10.02.2016 року в розмірі 14\~630,22 грн. (10.02.2016 року офіційний курс НБУ 25,94 грн. за 1 дол. США). Ціна позову в іноземній валюті (тіло кредиту та відсотки) склала 26\~839,27 дол. США (17\~140,91 дол. США (тіло кредиту) + 9\~698,36 дол. США (відсотки)), що в еквіваленті дорівнює 696\~210,66 грн. Ціна позову в національній валюті заборгованість за пенею 300\~292,94 грн. Загалом ціна позову склала 996\~503,60 грн., а судовий збір мав скласти 1,5 % від ціни позову, тобто 14\~947,55 грн. При цьому, позивачем фактично сплачено 14\~630,22 грн. Недоплата становить 317,33 грн. Позов без урахування зменшення неустойки мав бути задоволений на 66,5 % (заявлено 26\~839,27 дол. США (тіло +відсотки) задоволено 10\~649,40 дол. США, тобто на 39,68 %; пеня заявлено 300\~292,94 грн. без урахування зменшення визнано обгрунтованим на 280\~273,79 грн., тобто на 93,33 %, тобто в середньому на 66,5 %). Таким чином з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 9729,09 грн. (14\~630,22 грн. х 66,5%/100%) та в дохід держави судовий збір у розмірі 211,02 грн. (317,33 грн.х66,5%/100%). На підставі викладеного ст.ст. 256, 257, 261, 267, 631 ЦК України, ст.ст. 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial