Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

Позивач 8 листопада 2018 року звернулася до суду з цим позовом, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також витрати на правничу допомогу в сумі 450 грн (а.с.1-3). Позивач клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження не надсилала. Спрощене провадження у справі відкрите 19 листопада 2018 року (а.с.15). Копія позовної заяви з додатками були надіслані відповідачу за адресою, що вказана в позові, однак конверт повернувся до суду з відміткою "за закінченням встановленого строку зберігання". Інформація про зареєстрована місце проживання відповідача відсутня (а.с.14). Ухвалою суду від 18 грудня 2018 року відповідач був повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в порядку частини одинадцятої статті 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті суду (а.с.31). Таким чином відповідач був вчасно повідомлений про місце та строки розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, про визначений строк для надання відзиву на позов, однак заяви про його виклик у судове засідання не подав, відзиву на позовну заяву не надіслав, заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження, а також щодо розміру аліментів не надав. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу здійснювався судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні установлені такі фактичні обставини та відповідні їм спірні правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, позивач як на підставу своїх позовних вимог вказала, що відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. А тому просить стягнути із відповідача аліменти та вважає, що відповідач має можливість і повинен сплачувати їй аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини. Підставою позову є неоспорюване батьківство відповідача та невиконання ним вимог закону щодо надання необхідних коштів на утримання дитини. Відповідно до копії свідоцтва про народження сторони є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.6). Згідно з копією рішення Жмеринського міськрайонного суду від 12 жовтня 2018 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.7). Відповідно до довідки про склад сім'ї від 8 листопада 2018 року, сторони та дитина зареєстровані по [ADDRESS] (а.с.8). Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто, обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Згідно зі статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Згідно з частиною першою статті 191 цього ж Кодексу, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 76 і 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні питання про розмір аліментів суд враховує, що відповідач здоровий, працездатний, інших дітей, яких він утримує, не має (спростувань цьому відповідач суду не надав); а також скрутне матеріальне становище дитини, і приходить до висновку про стягнення аліментів на користь позивача в інтересах дитини в розмірі, який просить позивач, починаючи з дня пред'явлення позову, враховуючи вимоги статтей 181, 182, 191 СК України та виходячи з обставин справи, оскільки відповідачем проігноровано пропозицію суду щодо надання відзиву на позовну заяву, а тому суд приходить до висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання своєї неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. При розгляді справи суд позбавлений можливості врахувати будь-які доводи відповідача, що заслуговують на увагу, оскільки до суду першої інстанції він їх не подав. Тому при винесенні рішення суд виходить з позовних вимог, які вважає справедливими, розумними та спів мірними. Саме такий розмір аліментів, на думку суду, буде відповідати інтересам дитини. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі даного позову до суду, то витрати по сплаті судового збору слід стягнути з відповідача на користь держави. Судові витрати позивача у виді витрат на правничу допомогу в сумі 450 грн підтверджені відповідною квитанцією (а.с.11) та підлягають стягненню з відповідача на її користь. Відповідно до статті 430 ЦПК України рішення в частині стягнення суми платежів за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Outcome: approved