Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Заява мотивована тим, що відповідно до паспорту громадянина України прізвище, ім`я та по-батькові заявника - [PERSON] . Проте в його трудовій книжці [NUMBER] російською мовою його прізвище, ім`я та по-батькові вказане як « [PERSON] ». Досягнувши пенсійного віку, він звернувся до Головного Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, надавши всі необхідні документи для оформлення пенсії. При перевірці документів працівниками ГУПФУ у Вінницькій області встановлено розбіжність у написанні прізвища заявника російською мовою в паспорті « [PERSON] », а в трудовій книжці « [PERSON] ». У зв`язку з чим йому було відмовлено у прийнятті документів для призначення пенсії за віком. Вказані обставини стали причиною звернення заявника до суду з даною заявою, у якій просить встановити факт належності йому трудової книжки серії [NUMBER] , заповненої 10 серпня 1982 російською мовою на ім`я « [PERSON] ». У судовому засіданні заявник свою заяву підтримав, посилаючись на обставини, викладені в ній. Зазначив, що оформити документи для призначення пенсії, він зможе тільки після встановлення факту, що вказана вище трудова книжка, належить йому. Просив заяву задовольнити. Представник Головного управління ПФУ у Вінницькій області в судове засідання не з`явився, надіславши заяву, в якій просить розгляд справи провести у його відсутність на підставі наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Тульчинським РВ УМВС України в Вінницькій області 15 листопада 1995 року, оглянутого в судовому засіданні, та його копії, яка міститься в матеріалах справи, прізвище, ім`я та по-батькові заявника - « [PERSON] », в написанні російською мовою " [PERSON] " (а.с. 4). З трудової книжки серії [NUMBER] , оглянутої в судовому засіданні, та її копії, яка міститься в матеріалах справи, заповненої 10 серпня 1982 року, судом встановлено, що вона заповнена російською мовою на імя « [PERSON] » (а.с. 7,8). Відповідно до копії довідки від 26.07.2021 [PERSON] 22.04.1997 присвоєно ідентифікаційний номер [NUMBER] (а.с 6). Також судом встановлено, що військовий квиток серії [NUMBER] виданий російською мовою на ім`я « [PERSON] » (а.с.20). В свідоцтві про народження, заповненому російською мовою, заявник записаний як « [PERSON] », а його батько « [PERSON] », а в водійському посвідченні, заповненому російською мовою, заявник записаний як « [PERSON] » (а.с.21). Аналізуючи вказані вище докази, суд приходить до висновку, що прізвище заявника у трудовій книжці, яка є основним документом при призначенні пенсії, записане російською мовою як « [PERSON] » різниться із його прізвищем записаним російською мовою як " [PERSON] " та українською « [PERSON] » у паспорті - документі, що посвідчує його особу. Вказані розбіжності є перешкодою для оформлення заявником пенсії. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення: заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При встановлених обставинах та досліджених доказах, суд вважає можливим задовольнити заяву [PERSON] , оскільки викладені в ній доводи знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, встановлення факту необхідне заявникові для призначення пенсії та в інший спосіб вирішити дане питання неможливо. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved