Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду\~з позовом, в якому просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 23 листопада 1991 року Краснодонським міським відділом ДРАЦС, актовий запис 486. Позов обґрунтовано тим, що після окупації міста Сорокине (Краснодон) Луганської області в вересні 2015 року, вона переїхала на підконтрольну Україні територію до м. Харків, а в квітні 2021 року, вона переїхала мешкати до м. Ірпінь Київської області, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Наразі шлюбні відносини з відповідачем фактично припинені, з лютого 2017 року, шлюб існує лише формально. Утворивши родину, не змогли її зберегти. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Вони втратили почуття любові, взаємоповаги один до одного. Між ними часто відбуваються безпідставні сварки і непорозуміння, постійні розбіжності у всьому, через які склалися неприязні відносини. Нічого спільного між ними, як членами подружжя не залишилося. Спільне господарство припинили вести задовго до подачі позовної заяви, мають окремий бюджет. Спроби примирення не дали позитивних наслідків. Зі слів відповідача, останній проти позову не заперечує. Подружжя неодноразово намагалось примиритись, але з цього нічого не вийшло, їх стосунки погіршилися. Спору про поділ майна між ними немає. Неповнолітніх дітей не мають. Позивач вважає, що подальше проживання та збереження шлюбу між нею та відповідачем неможливе. Позивач в судове сідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій просить розгляд справи провести за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, строк для примирення не потрібний та надає згоду на заочний розгляд справи (а.с.15).\~\~ Відповідач в судове засідання не з`явився про місце, день та час слухання справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11\~ст.128 ЦПК України\~та ч. 1\~ст. 1-1 ЗУ «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції», про причини неявки відомостей не надходило (а.с. 20-21, 28-29). Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Заяв та клопотань до суду не надходило. Заяви про розгляд справи за їх \~відсутності не надходило, а тому суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів\~відповідно до ч.1\~ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по наявним матеріалам в справі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 23 листопада 1991 року Краснодонським міським відділом ДРАЦС, актовий запис 486. (а.с.16). З лютого 2017 року фактично сімейні відносини припинені, спільне господарство сторони не ведуть, мешкають окремо понад чотири роки. Спорів про поділ майна між сторонами немає. Неповнолітніх дітей сторони не мають. Суд бере до уваги положення\~ст. 24 СК України, яка визначає однією з основних ознак шлюбу його добровільність, передбачивши, що примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до\~ст. 112 СК України\~суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечитиме інтересам одного з них. Як вбачається із п. 10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя»\~проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У\~ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зазначено, що "суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права". Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року, заява №44647\\98). При вирішенні спору про розірвання шлюбу суд враховує, що позивач та відповідач не проживають сім`єю, мають різні погляди на життя, між сторонами припинилися шлюбні стосунки, вони перестали вести спільне господарство й проживають окремо. За таких обставин суд приходить до висновку, що причини, які викликали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше сумісне проживання подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, їх сім`я існує формально. Суд вважає, що сім`я розпалась, а тому шлюб між ними слід розірвати. Крім того, згідно зі\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір\~покладається у разі задоволення позову покладається на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved