Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

Згідно позову, що надійшов до суду 25.08.2015 року, позивачка зазначила, що з 21.10.1995 р. вона з відповідачем перебувала у шлюбі, який було зареєстровано у відділі РАЦС м. П'ятихатки, Дніпропетровської області, та розірвано у 2010 році за рішенням П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області. Розірвання шлюбу зареєстровано 16.06.2010 р. у відділі РАГС П'ятихатського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 52. Факт розірвання шлюбу підтверджується також записом на сторінці 10 її паспорта громадянки України. Від шлюбу вони мають доньку, [PERSON], [INFO] р. н. Після розірвання шлюбу вона та дочка, [PERSON], стали проживати окремо від відповідача, та переїхали на постійне місце проживання у м. Вільногірськ. Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області, ухваленим у 2013 році, з відповідача на її користь стягувалися аліменти на утримання їхньої дочки, у розмірі 1/4 частини щомісячного доходу відповідача до досягнення дочкою віку повноліття. Тобто [INFO] року, їхній з відповідачем дочці, [PERSON], виповнилося 18 років, і стягнення аліментів з відповідача на її користь за рішенням суду припинилося. В цей час дочка, [PERSON], продовжує навчання на першому курсі денного відділення у Інституті кримінально-виконавчої служби у м. Києві. Строк закінчення дочкою зазначеного учбового закладу - 26.06.2018 року. Оскільки дочка після досягнення віку повноліття продовжує навчання, і у зв'язку з цим не має змоги працювати, вона потребує матеріальної допомоги на своє утримання. Те, що дочка дійсно навчається у вищезазначеному учбового закладу, підтверджується довідкою від 21.08.2015 року № 8/298 за підписом посадової особи навчального закладу. Згідно ч.1 ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Вона добровільно надає дочці, [PERSON], матеріальну допомогу на її утримання, і після досягнення дочкою віку повноліття, тобто купує їй цивільний та формений одяг, дає гроші на додаткове харчування, на проїзд у міському громадському транспорті у м. Києві, на проїзд з м. Києва до м. Вільногірська, сплачує за неї нарахування за житлово-комунальні послуги за місцем їхнього спільного проживання, тощо. У свою чергу, відповідач добровільно не бажає надавати дочці матеріальну допомоги на її утримання під час навчання дочки в учбовому закладі після досягнення дочкою віку повноліття. На підставі того, що їхня з відповідачем дочка проживає з нею і вона утримує дочку, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання дочки, видану КП «Жилсервіс» 12.08.2015 року № 1723, відповідач повинен надавати їй допомогу на утримання дочки. Вона працює вчителем у загально-освітній школі № 5 у м. Вільногірську, і щомісячно їй нараховується заробітна плата у розмірі приблизно 5500 грн., що підтверджується довідкою про її дохід № 46 від 13.08.2015 р. Іншого доходу, крім заробітної плати, вона не має. Відповідач працює заступником начальника П'ятихатської виправної колонії № 122, розташованої в с. Красноіванівка, П'ятихатського району, Дніпропетровської області. Щомісячна заробітна плата відповідача складає близько 6000,00 грн. Відповідач фізично здоровий, інших непрацездатних осіб на своєму утриманні не має. Стягування із щомісячних доходів відповідача згідно виконавчих документів - не здійснюється. Згідно ч.3 ст. 199 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ч. 1 ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Позивачка вважає, що відповідач в змозі сплачувати аліменти на її користь, на утримання їхньої повнолітньої дочки, у розміру 1/4 частки свого щомісячного сукупного доходу до закінчення дочкою навчального закладу, приймаючи до уваги, що з 09.07.2015 року виникли усі юридичні факти для виникнення обов'язку з боку відповідача утримувати їхню дочку, [PERSON], (досягнення дочкою віку, якій перевищує 18, але є меншим 23 років", продовження дочкою навчання, потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі, наявність у відповідача можливості надавати таку допомогу), та він має можливість сплачувати щомісячно на її користь аліменти у розміру 1/4 частини свого щомісячного доходу, і це буде розумно та справедливо, оскільки відповідачу ще буде залишатися 3/4 частини його щомісячного доходу. Таким чином розмір аліментів, які будуть стягуватися на її користь з відповідача, буде дорівнювати менше 50 % щомісячного доходу відповідача, що в свою чергу дозволяється, виходячи з пункту 17 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.06 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляду справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", згідно до якого - максимальний розмір аліментів,, які стягуються з боржника, не повинен згідно до ч.3 ст.70 ЗУ „Про виконавче провадження", перевищувати 50 % заробітної плати цієї особи. Відповідно до ч.1 ст. 110 ЦПК України, позови про стягнення аліментів, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. Конституція України у ч. 1 ст. 55 гарантує кожному, що його права і свободи захищаються судом. Відповідно до офіційного тлумачення зазначеної норми, здійсненого Конституційним Судом України та викладеного у Рішенні від 25 грудня 1997 року № 9-зп у справі за зверненням жителів м. Жовті Води, її потрібно розуміти як гарантований кожному захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відповідно до ч.1 ст. 110 ЦПК України, позови про стягнення аліментів, про визнання , батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Outcome: partial