Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

До Красноармійского міськрайонного суду звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] управління Національної поліції в Донецькій області, Красноармійської місцевої прокуратури, Прокуратури Донецької області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, про відшкодування майнової шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він працював в Красноармійській центральній районній лікарні завідуючим жіночою консультацією. 15 вересня 2010 року відносно позивача було порушено кримінальну справу за ч.1 ст. 190 КК України. Крім того, було винесено постанову про відсторонення його від займаної посади і з цього моменту до 01.06.2016 року він працював лікарем акушером-гінекологом. 14 квітня 2016 року слідчим Красноармійського МВ УМВС України у Донецькій області було винесено постанову про закриття кримінальної справи у звязку з відсутністю складу злочину на підстав п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України. 01.06.2016 року позивача було поновлено на посаді завідуючого жіночою консультацією. Внаслідок дій слідчих органів та прокуратури позивачу було завдано матеріальної та моральної шкоди, він має право на відшкодування. Позивача було відсторонено від виконання службових обовязків завідуючого жіночою консультацією у грудня 2010 року, а поновлено на посаді 01.06.2016р. Позивач звернувся до бухгалтерії Красноармійської ЦРЛ з проханням надати йому довідки про реально отриману ним заробітну плату за період з 01.10.2010 року по 01.06.2016р., та заробітну плату яка йому була би нарахована як завідуючому підрозділом. Довідку про реальний заробіток та довідку про те, яким би міг бути його дохід у разі нарахування йому як завідуючому жіночою консультацією, позивачу надали. Відповідно до першої довідки його сукупний дохід як лікаря на зазначений період складає 340445,40 грн. Відповідно до довідки про ймовірний дохід, він мав би отримати 372316,75 грн. Різниця на 01.05.2016 року склала 31871,38 гривень. Тобто позивачем не отримано коштів на суму 31871,75 гривень. До сум невиплачених коштів, що носять постійний характер, повинен бути застосований індекс інфляції. У звязку з тим, що порушення виплати певної суми заробітної плати виникло не з вини роботодавця, то слід застосувати норму цивільного законодавства прописану в ст.. 625 ЦК України. Тобто до зазначеної суми слід застосувати штраф у вигляді 3% річних. Після застосування індексу інфляції, штрафу у розмірі 3% річних та пені до суми за період з 31.12.2010 року по 01.05.2016р., отримується сума в розмірі 46202,23 грн, разом 78073,61 гривень. В грудні 2016 року позивач звернувся до слідчого Покровського ВП ГУНП в Донецькій області з заявою про винесення постанови про відшкодування йому втраченого заробітку у звязку з відстороненням від посади. 29.12.2016 року слідчим було винесено постанову про призначення позивачу виплати, яку ним подано до казначейської служби. На початку березня 2017 року від імені красноармійської місцевої прокуратури позивачу надійшла відповідь про скасування постанови слідчого від 29.12.2016р. на підставі того, що це питання вже вирішено в суді і том, що його дохід на посаді простого лікаря акушер-гінеколога перевищує розмір втраченого заробітку. Постанова від 28.02.2017р. не містить жодної достовірної інформації, не відповідає дійсності та винесена на підставі особистих хибних висновків посадової особи прокуратури. На думку позивача, представник прокуратури при винесенні постанови керувався не професійним обовязком та нормами законодавства, а с особистими мотивами, так як під час кримінального провадження по його справі представляв обвинувачення. Таким чином він намагається зменшити нанесену недолугими та непрофесійними діями сторони обвинувачення шкоду державі у вигляд грошового відшкодування. Позивач просить суд стягнути за рахунок державного бюджету (Державного Казначейства України) на його користь завдану йому міським відділом МВС України в м. Красноармійську, Красноармійською міжрайонною прокуратурою, майнову (матеріальну) шкоду у розмірі 78073 гривень 61 копійку. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Представник відповідачів [PERSON] місцевої прокуратури, Прокуратури Донецької області в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала та просила відмовити у задоволенні позову. В запереченнях на позовну заяву зазначила, що заступником начальника СВ Красноармійського MB ГУМВС України в Донецькій області 15.09.2010 порушено кримінальну справу відносно [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Постановою Красноармійської міжрайонної прокуратури від 13.12.2010 зобовязано відсторонити [PERSON] від посади завідуючого жіночою консультацією Красноармійської центральної районної лікарні. Наказом головного лікаря Красноармійської центральної районної лікарні від 17.12.2010 № 3-267 [PERSON] з 20.12.2010 відсторонено від посади завідуючого жіночою консультацією Красноармійської центральної районної лікарні. Одночасно [PERSON] призначено лікарем-гінекологом жіночої консультації цієї ж лікарні. Постановою слідчого СВ Красноармійського ВП ГУ НП в Донецькій області від 14.04.2016 зазначену кримінальну справу закрито у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення. На виконання вказаної постанови наказом головного лікаря Красноармійської центральної районної лікарні від 01.06.2016 № 01-05/156 [PERSON] поновлено на посаді завідувача жіночої консультації. У грудні 2016 року [PERSON] звернувся до Покровського ВП ГУ НП в Донецькій області з заявою про відшкодування втраченого заробітку у звязку з відстороненням. Постановою Покровського ВП ГУ НП в Донецькій області від 29.12.2016 [PERSON] визначено розмір відшкодування втраченого заробітку у сумі 203 850,34 грн. Постановою прокурора Красноармійської місцевої прокуратури від 28.02.2017 скасовано вищезазначену постанову слідчого. Вважає, що постанова прокурора є законною з огляду на наступне. Спірні відносини врегульовано: Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно- розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон); Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затверджене наказами Міністерства юстиції України, Генерального прокурора України, Міністерства фінансів України № 6/5/3/41 від 04.03.1996 (далі - Положення). Відповідно до п. 1 ч. З Закону у випадку незаконного притягнення до кримінальної відповідальності громадянину підлягає відшкодуванню заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій. Згідно з абз. 2 п. 8 Положення заробіток та інші грошові доходи, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій, визначаються з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення. Розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи. Тобто, якщо громадянин під час відсторонення замість роботи займався іншою діяльністю й отримав від неї дохід, то такий дохід не є втраченим і громадянин не має права на його відшкодування. За час відсторонення (з 20.12.2010 по 01.06.2016) [PERSON] працював лікарем-гінекологом жіночої консультації та фактично отримав 341920,53 грн. заробітної плати. Вказане підтверджується довідкою Покровської центральної районної лікарні від 23.02.2017 №01-17/568. Оскільки отриманий [PERSON] дохід за час відсторонення (підлягає виключенню з відшкодування) перевищує розмір втраченого заробітку, [PERSON] не має права на відшкодування останнього. Представник відповідача [PERSON] управління Національної поліції в Донецькій області проти позовних вимог заперечувала та просила відмовити у задоволенні позову. В запереченнях проти позову зазначила, що спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою цієї статті та підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Згідно з пунктами 1, 5 статті 3 цього Закону у випадках незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода. Частинами першою та другою статті 12 цього Закону передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1 (заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій), 3 (штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином), 4 (суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги) статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду. Порядок відшкодування моральної шкоди (т.б. п. 5 статті 3 Закону) та визначення її розміру не віднесено до компетенції органу, який проводив слідчі дії, а отже вони вирішувалось Красноармійським міськрайонним судом за позовною заявою [PERSON] по справі № 235/4633/16-ц . Саме за таких підстав рішенням від 23 листопада 2016 року позовні вимоги задоволено частково та постановлено стягнути на користь лише моральну шкоду. Зазначене рішення не оскаржувалось та було звернуто до виконання до органів держказначейства. Враховуючи викладене, посилання у позові на ігнорування судом питання щодо матеріальної шкоди є цілком безпідставним. Позивач дійсно звертався до Покровського ВП ГУНП в Донецькій області для здійснення розрахунку втраченого заробітку через незаконне відсторонення від роботи та винесення відповідної постанови. Постановою слідчого СВ Покровського ВП від 29 грудня 2016 року відповідно до п.п. 8, 9 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди....» визначено розмір відшкодування втраченого заробітку у сумі 203 тис. 850 грн, 34 коп. Долучення копії такої постанови до позовної заяви свідчить про обізнаність позивача щодо її існування. Однак, немає доказів того, що [PERSON] не був згодний із сумою розрахунку та оскаржував її відповідно до статті 12 зазначеного закону до суду, т.б. скористався своїм правом звернення до суду у межах правового поля. Постановою прокурора Красноармійської місцевої прокуратури від 28.02.2017 у рамках нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування, скасовано постанову слідчого на підставі відсутності у [PERSON] права на відшкодування матеріальної шкоди у вигляді втраченого заробітку за час відсторонення, оскільки дохід отриманий за час відсторонення перевищує розмір втраченого заробітку (фактично отримані 341 920,53 грн. проти 203 850, 34 грн. визначених постановою слідчого) У звязку з цим, [PERSON], всупереч чинному законодавству здійснив самостійно розрахунок втраченого заробітку, та звернувся до суду для стягнення за рахунок державного бюджету самостійно визначеної ним суми. Приймаючи до уваги, що чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами унаслідок незаконних дій зазначених органів, віднесено до компетенції цих органів, а не суду, то позовні вимоги не ґрунтуються на законі, а тому не підлягають задоволенню. Аналогічна позиція викладена і у постанові Верховного Суду України від 22 червня 2017 року по справі № 6-501 цс 17. Представник третьої особи [PERSON] управління Державної казначейської служби України у Донецькій області проти позовних вимог заперечував, просив відмовити у задоволенні позову. В запереченнях зазначив, що відносно позивача 15.09.2010 було порушено кримінальну справу та його було відсторонено від займаної посади, у зв'язку із чим він був змушений перейти на іншу (нижчеоплачувану) роботу. 14.04.2016р. було винесено постанову про закриття кримінального провадження, а 01.06.2016 позивача поновлено на посаді, яку він раніше обіймав. У зв'язку із цим позивач вимагає стягнути матеріальну шкоду у вигляді недоотриманого (втраченого) заробітку за час перебування на нижчеоплачуваній посаді. Розмір такої шкоди встановлено у постанові слідчого слідчого відділу Покровського відділу поліції ГУ НП в Донецькій області від 29.12.2016 про визначення розміру відшкодування шкоди, зазначеної у пунктах 1, 4 статті 3 Закону у зв'язку з закриттям кримінального провадження №12014050410002819 за відсутністю складу кримінального правопорушення. Проте, як вбачається з листа Красноармійської місцевої прокуратури від 28.02.2017 (вих.№(05-89)2437вих17) вказана постанова слідчого була скасована згідно до постанови від 28.02.2017р. про скасування постанови слідчого щодо визначення розміру відшкодування. З урахуванням викладеного вбачається недотримання позивачем вимог ст.12 Закону в частині визначення розміру відшкодовуваної шкоди. Тому й вважають заявлені позовні вимоги необгрунтованими та такими, що суперечать нормам чинного законодавства. Суд, вислухавши представника позивача та представників відповідачів, представника третьої особи, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Постановою слідчого СВ Покровського відділу поліції ГУ НП в Донецькій області про визначення розміру відшкодування шкоди, зазначеної у пунктах 1, 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» у звязку з закриттям кримінального провадження № 12014050410002819 за відсутністю складу кримінального правопорушення від 29.12.2016р., визначено розмір відшкодування шкоди, завданої [PERSON] незаконними діями органів досудового розслідування прокуратури та суду у звязку з притягненням його до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні № 12014050410002819, у сумі 203850,34 грн втраченого заробітку (а.с.6-9). Постановою прокурора Красноармійської місцевої прокуратури твід 28.02.2017р. постанова слідчого від 29.12.2016р. скасована та розяснено [PERSON] право на оскарження цієї постанови до суду відповідно до положень цивільного процесуального судочинства. У постанові прокурора зазначено, що Покровським ВП ГУ НП в Донецькій області правильно встановлено, що у разі не відсторонення [PERSON] міг би отримати дохід у сумі 203850,34 грн (відповідно до п.п. 8, 9 Положення за кожен місяць відсторонення відшкодовується один середньомісячний заробіток, який обраховується з середньої заробітної плати за 2 місяці до відсторонення за жовтень та листопад 2010 року). Разом з тим, Покровським ВП ГУ НП в Донецькій області не враховано, що за час відсторонення (з 20.12.2010 по 01.06.2016) [PERSON] працював лікарем-гінекологом жіночої консультації та отримав 341920,53 гривень заробітної плати. Оскільки отриманий дохід за час відсторонення (підлягає виключенню з відшкодування) перевищує розмір втраченого заробітку, [PERSON] не має права на відшкодування останнього. Покровським ВП ГУ НП в Донецькій області не зясовано зазначені обставини, внаслідок чого прийнято незаконну постанову про стягнення коштів з державного бюджету (а.с.10-12). Згідно довідки від 12.04.2017р., виданої Покровською центральною районною лікарнею, заробітна плата, яку [PERSON], фактично отримав з 20.12.2010р. по 01.06.2016р. складає 341920,53 гривні (а.с.25-27). Згідно довідки від 12.04.2017р., виданої Покровською центральною районною лікарнею, заробітна плата, яку [PERSON], мав отримати, якщо б його не було усунено від виконання повноважень завідуючого відділенням з 20.12.2010р. по 01.06.2016р. складає 373791,91 гривні (а.с.28-30). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 23.11.2016 року позов [PERSON] до Красноармійського міського відділу УВС України у Донецькій області, [PERSON] управління Національної поліції в Донецькій області, Прокуратури Донецької області, про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури задоволені частково. Стягнуто з державного бюджету моральну шкоду в розмірі 97053,33 гривні (а.с.89-91). Провадження у справі в частині стягнення майнової шкоди закрито. Підставою для закриття провадження стало те, що оскільки встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами унаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і віднесено до компетенції цих органів, а не суду,\~\~суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування майнової шкоди не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, тому на підставі п. 1 ч. 1\~ст. 205 ЦПК України, провадження у цій частині позовних вимог слід закрити (а.с.92-93). Відповідно до\~статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно із ч. 1\~ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша\~статті 15 ЦК України). Частиною другою\~статті 16 ЦК України\~встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди. Положеннями частин першої, другої, сьомої\~статті 1176 ЦК України\~передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі\~Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до п. 2 ч. 1\~ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Згідно з п.п. 1, 5 ч. 1\~ст. 3 цього Закону\~у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій. Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені п. 1 ч. 1\~ст. 3 цього Закону\~і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади). Частинами першою та другою\~статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~передбачено, що розмір відшкодуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4\~ст. 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Пунктами 11, 12 Положення про застосування\~Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого\~наказом Мінюсту України від 4 березня 1996 року № 6/5, Генеральної прокуратури України від 4 березня 1996 року № 3 та Мінфіну України від 4 березня 1996 року № 41, у разі закриття кримінальної справи за відсутністю у діянні складу злочину слідчий зобов'язаний роз'яснити громадянинові порядок поновлення його порушених прав і відшкодування іншої шкоди. Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами унаслідок незаконних дій зазначених органів, віднесено до компетенції цих органів, а не суду. Відповідно до п.8 Положення згідно з частиною 1 ст.4 Закону розмір сум, які передбачені п.1 ст.3 Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт. У пункті 9 Положення зазначено, що середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди обчислюється для робітників і службовців - у порядку, передбаченому постановами Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. N 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" та від 05.05.95 р. N 348 "Про внесення змін і доповнень до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100". Слідчим у постанові від 29.12.2016 року правильно визначено, що у разі не відсторонення [PERSON] міг би отримати дохід у сумі 203850,34 грн (відповідно до п.п. 8, 9 Положення за кожен місяць відсторонення відшкодовується один середньомісячний заробіток, який обраховується з середньої заробітної плати за 2 місяці до відсторонення за жовтень та листопад 2010 року). Але слідчим не враховано, що за час відсторонення (з 20.12.2010р. по 01.06.2016р.) [PERSON] працював лікарем-гінекологом жіночої консультації та отримав 341920,53 гривень заробітної плати. Оскільки отриманий дохід за час відсторонення (підлягає виключенню з відшкодування) перевищує розмір втраченого заробітку, [PERSON] не має права на відшкодування останнього. Саме це стало підставою для скасування постанови слідчого. Позивачем [PERSON] постанова слідчого не оскаржувалась. В постанові прокурора від 28.02.2017р. [PERSON] розяснено його право на оскарження постанови до суду відповідно до положень цивільного процесуального судочинства. Таким правом позивач не скористався. Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що подання позовної заяви про відшкодування майнової шкоди та стягнення визначеної позивачем суми відшкодування, і є способом оскарження постанови прокурора, але таке твердження є помилковим. Позивач самостійно нараховує недоотриманий заробіток, що не передбачено Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Враховуючи вищевикладене, а також те, що чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами унаслідок незаконних дій зазначених органів, віднесено до компетенції цих органів, а не суду, то позовні вимоги не ґрунтуються на законі, а тому не підлягають задоволенню. На підставі ст. ст.\~56,\~62 Конституції України, ст. ст.\~6,\~13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст.\~16,\~1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду»,

Outcome: dismissed