Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

Орган опіки і піклування Зборівської районної державної адміністрації звернувся до суду із вищезазначеним позовом. Позивач посилається на те, що на обліку служби в справах дітей перебуває [PERSON] , [INFO] . Батька дитини, [PERSON] рішенням суду позбавлений батьківських прав. Мати самоусунулась від виконання батьківських прав, в зв`язку з чим розпорядженням голови районної державної адміністрації від 10 грудня 2018 року № 393-од «Про негайне відібрання малолітньої дитини», дитина влаштована в Тернопільський обласний спеціалізований будинок дитини де знаходиться по даний час. Мати, [PERSON] дитину не відвідує, її життям не цікавиться, участі і матеріальному забезпеченні не приймає, що свідчить, що вона ухиляється від виконання батьківських прав. Також враховуючи, що мати не приймає участі в матеріальному забезпеченні дитини з неї слід стягнути аліменти розмірі Ѕ частини прожиткового мінімуму. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та зіслалась на обставини викладені в позові. Відповідач в судове засідання не з`явився, проте суд вважає, що є достатньо доказів для слухання справи в його відсутності, Суд, заслухавши пояснення представника позивача дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (далі - Постанова) роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. В абзаці 2 пункту 16 Постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що на обліку служби в справах дітей перебуває [PERSON] , [INFO] . Батька дитини, [PERSON] рішенням суду позбавлений батьківських прав. Мати самоусунулась від виконання батьківських прав, в зв`язку з чим розпорядженням голови районної державної адміністрації від 10 грудня 2018 року № 393-од «Про негайне відібрання малолітньої дитини», дитина влаштована в Тернопільський обласний спеціалізований будинок дитини де знаходиться по даний час. Мати, [PERSON] , з моменту влаштування дитини в спеціалізований будинок, дитину не відвідує, з нею не спілкується. Враховуючи, що мати самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться здоров`ям дитини, не дбає про її фізичний та розумовий розвиток, не спілкується з нею, суд вважає доцільним позбавлення її батьківських прав, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Згідно ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Приймаючи до уваги, мати участі і матеріальному забезпеченні не приймає, з неї слід стягнути аліменти в розмірі Ѕ частини прожиткового мінімуму.

Outcome: approved