Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON], третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Рівненський міський центр занятості про розірвання трудового договору звернулась [PERSON] у якому просить суд розірвати трудовий договір, укладений 01 липня 2011 року між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON], який зареєстровано в Рівненському міському центрі зайнятості за №17001101745 за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України з моменту вступу рішення Рівненського міського суду про розірвання вказаного договору в законну силу. В судове засідання позивач не зявилась. Про день та час розгляду справи повідомлялась завчасно та належним чином судовою повісткою, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про отримання судових повісток рекомендованими листами. Причин своєї неявки суду не повідомила заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавала. В судове засідання відповідач не зявилась. Про день та час розгляду справи повідомлялась завчасно та належним чином судовою повісткою, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про отримання судових повісток рекомендованими листами. Причин своєї неявки суду не повідомила заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавала. В судовому засіданні представник третьої особи Рівненського міського центру занятості не заперечив проти задоволення заявлених позивачем позовних вимог та розгляду справи у відсутності сторін. Заслухавши представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01 липня 2011 року між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено трудовий договір, який зареєстрований в Рівненському міському центрі зайнятості за № 17001101745 (надалі трудовий договір). Відповідно до п.1 трудового договору, укладений між сторонами договір є безстроковим, що укладається на невизначений строк. Відповідно до п.2 трудового договору працівник зобовязаний виконувати обовязки офіціанта в кафе «Верес», вул.Першотравнева, 30Б с.Городок Рівненський район; забезпечити якість виконання робіт; дотримуватись правил з охорони праці; дотримуватись строків виконання робіт. Відповідно до п.3 трудового договору фізична особа зобовязується: оплачувати працю працівника у розмірі мінімальної заробітної плати на місяць. Розмір заробітної плати визначається за згодою сторін але не нижчий законодавчого розміру мінімальної заробітної плати; забезпечити безпечні і нешкідливі умови праці для виконання прийнятих працівником зобовязань, обладнати робоче місце відповідно до вимог нормативних актів про охорону праці, надати необхідний інвентар, робочий одяг. Однак, як зазначає позивач, вже більше декількох місяців відповідач припинила здійснювати діяльність кафе, де вона була працевлаштована кухарем, однак трудовий договір з позивачем відповідач не розірвала. У звязку з чим позивач і надалі рахується працівником у відповідача, хоча фактично не виконує роботу за трудовим договором з вини відповідача. Неодноразові звернення позивача до відповідача з проханням про розірвання договору за згодою сторін залишені без задоволення. Відповідач уникає зустрічі з позивачем, чим позбавляє позивача можливості вирішення питання у добровільному порядку. Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України - трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до п. 2 наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 08 червня 2001 року № 260 "Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою" зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 червня 2001 року за № 554/5745 - контроль за додержанням законодавства про працю України фізичною особою, яка використовує найману працю здійснює Міністерство праці та соціальної політики України. Пунктами 6, 7, 8 "Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою" встановлено, що у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті КЗпП України, про що сторони сповіщають державну службу зайнятості, яка зареєструвала трудовий договір. Відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох днів повинна зняти трудовий договір з реєстрації, про що робиться відмітка у книзі реєстрації трудових договорів. Фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті КЗпП України в третьому примірнику трудового договору, який після реєстрації зберігається в центрі зайнятості і найманий працівник засвідчує своїм підписом припинення договору в третьому примірнику. На підставі цього запису відповідальна особа центру зайнятості робить на трьох примірниках трудового договору відповідний запис про зняття з реєстрації трудового договору. За відсутності однієї із сторін трудових відносин зняття з реєстрації трудового договору, можливе лише за умови, якщо до центру зайнятості буде подано рішення суду, яке набрало законної сили, щодо припинення дії такого договору або визнання його таким, що втратив законну силу. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, а тому вони підлягають до повного задоволення. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки заявлені позовні вимоги позивача задоволенні, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved