Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

В січні 2014 р. до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області надійшла вищевказана позовна заява. Свої вимоги позивач обгрунтовує перебуванням до 25.02.2013 р. у трудових відносинах із відповідачем та невиконанням останнім свого обов'язку провести повний розрахунок із працівником (позивачем) при його звільненні. Зокрема, позивач вказує на невиплату компенсації за невикористану відпустку за 2005 - 2013 рр. в сумі 12858 грн. 11 коп., які він просить стягнути на його користь з відповідача. В судовому засіданні позивач позов підтримав, після перерви в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, подав письмові заперечення проти позову в яких посилався на те, що позивач перебуваючи на посаді директора мав можливість по спливу кожного року проводити повний розрахунок, однак, цих дій не вчиняв. Також відповідач вказує на пропуск позивачем трьохмісячного строку на звернення до суду, передбаченого ст. 233 КЗпП України, оскільки останній звернувся з позовом 13.01.2014 р., а звільнений був 26.02.2013 р. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд вважає, що позов підлягає задоволенню враховуючи наступне. Судом на підставі дослідження копії трудової книжки встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах із відповідачем, звільнений з посади директора з 25.02.2013 р. Згідно довідки від 24.12.2013 р. № 94 відповідач має перед позивачем заборгованість із виплати компенсації за невикористані відпустки в сумі 12858 грн. 11 коп. Відповідачем розмір даної заборгованості не оспорюється. Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, а саме: виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ст. 83 КЗпП України до складу таких сум входить грошова компенсація за всі дні невикористаної щорічної відпустки. Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України "Про відпустки" витрати, пов'язані з оплатою відпусток (в т.ч. щорічної основної), здійснюються за рахунок коштів підприємств, призначених на оплату праці, або за рахунок коштів фізичної особи, в якої працюють за трудовим договором працівники. За змістом ст. 21 Закону України "Про відпустки" за час щорічної відпустки працівнику виплачується заробітна плата. Враховуючи вищевикладене, а також зміст рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 р. у справі № 1-18/2013 р., суд приходить до висновку, що норма ч. 1 ст. 233 КЗпП України, якою передбачено трьохмісячний строк для звернення до суду, на дані правовідносини не поширюється, оскільки застосуванню підлягає норма ч. 2 ст. 233 КЗпП України, а тому доводи відповідача в цій частині не є обгрунтованими. Cуд також вважає, що причини, з яких позивач не перебував у щорічній відпустці, для вирішення даного спору значення не мають, а крім того, КЗпП України пов'язує обов'язок роботодавця виплатити грошову компенсацію за невикористану відпустку з фактом звільнення працівника, тобто, в момент припинення трудових правовідносин, а не зі спливом календарного року під час перебування працівника у трудових правовідносинах. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача знайшли своє підтрвердження та підлягають задоволенню повністю. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України судові витрати мають бути стягнені з відповідача на користь держави.

Outcome: approved