Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, вимоги якого в процесі розгляду справи було уточнено. Позовні вимоги мотивує наступним. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 01.09.2004 року. Від шлюбу мають спільну малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу сторонами було придбано: - квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності; - автомобіль, марки «Hyundai Accent», д.н.з. [NUMBER], що належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу; - земельну ділянку, яка розташована: [ADDRESS], площею 0,1200 га, кадастровий номер [NUMBER], що належить [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку. Сімейне життя подружжя не склалося через несумісність характерів, внаслідок чого сторони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, проживають окремо, спільного господарства не ведуть з серпня 2016 року, до примирення не прагнуть. Фактично їх сім?я розпалась. Подальше збереження сім?ї є неможливим та суперечить інтересам подружжя. Спору про місце проживання дитини між подружжям немає. Відповідно до уточненої позовної заяви, позивач просить: - розірвати шлюб між [PERSON] і [PERSON], зареєстрований 01.09.2004 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис №1867; - визнати в порядку поділу майна подружжя за [PERSON] право власності на земельну ділянку, яка розташована: Садівницьке товариство "Ягідне", ділянка [NUMBER] в Ясногородській сільській раді Вишгородського району Київської області, площею 0,1200 га, кадастровий номер [NUMBER], що належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданого 21 травня 2009 року Управлінням земельних ресурсів у Вишгородському районі Київської області. - визнати в порядку поділу майна подружжя за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 79,4 кв. м, що належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно [NUMBER], виданого Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві 11 січня 2014 року та зареєстрованого в реєстрі речових прав за №16006359 від 11.01.2014 року. - визнати в порядку поділу майна подружжя за [PERSON] право власності на автомобіль, марки "Hyundai Accent", державний номерний знак [NUMBER], седан-В сірого кольору, 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER], що належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER]; - малолітню дитину [PERSON], [INFO], залишити проживати з позивачем. В судове засідання сторони по справі не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать матеріали справи. До суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторін, а також нотаріально посвідчені заяви сторін, відповідно до яких позивач підтримує заявлені уточнені позовні вимоги, а відповідач їх визнає. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 01.09.2004 року, про що у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім'ї складено актовий запис №1867, відповідно до копії свідоцтва про одруження [NUMBER] (а.с. 4). Сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини і спільне господарство не ведуть з серпня 2016 року. Від шлюбу мають спільну малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 11.01.2014 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №16006359, квартира [ADDRESS], загальною площею 79,4 кв. м, належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 6-7). Згідно копії державного акта на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданого 21.05.2009 року Управлінням земельних ресурсів у Вишгородському районі Київської області, земельна ділянка [NUMBER], площею 0,1200 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована: СТ «Ягідне» в Ясногородській сільській раді Вишгородського району Київської області, належить на праві власності [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], автомобіль, марки «Hyundai Accent», д.н.з. [NUMBER], седан-В сірого кольору, 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER], належить на праві власності [PERSON] (а.с. 9). В матеріалах справи містяться нотаріально посвідчені заяви сторін. Відповідно до заяви [PERSON], позвач підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с. 22). Згідно заяви [PERSON], відповідач визнає позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог та просить їх задовольнити (а.с. 21). Суд приймає заяву відповідача про визнання позовних вимог. Все вищезазначене майно було набуто сторонами за час шлюбу, а, отже, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Судом також встановлено, що спору щодо встановлення місця проживання дитини між сторонами не виникає. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. За змістом ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У відповідності до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.4 ст.174 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України), у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Абзацом 6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК постановлено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Судом встановлено, що між сторонами склалися негативні стосунки, оскільки сторони по справі мають різні погляди на життя, внаслідок чого між подружжям не підтримуються сімейно-шлюбні стосунки, сторони не ведуть спільного господарства, до примирення не прагнуть, практично їх сім'я повністю розпалася і її збереження стало неможливим та суперечить інтересам подружжя, питання поділу майна вирішено домовленістю між сторонами, згідно нотаріально посвідчених заяв, наявних в матеріалах справи, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу та поділу майна подружжя підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги «малолітню дитину [PERSON], [INFO], залишити проживати з позивачем» суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно ч.2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Судом встановлено, що спору стосовно встановлення місця проживання дитини між сторонами на даний час не виникає, крім того, до справи в якості третьої особи не було залучено орган опіки та піклування, а також не сплачено судовий збір за дану вимогу, а тому суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні даної позовної вимоги. На підставі викладеного та

Outcome: partial