Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з уточненою позовною заявою, в обґрунтування якої вказав, що він з 19.08.1982 р. по 23.09.2008 р. працював на підприємствах вугільної промисловості ДП «Свердловантрацит» та ДП «Ровенькиантрацит» у шкідливих підземних умовах. За час роботи у відповідача [PERSON] набув професійне захворювання безстроково та отримав виробничу травму, внаслідок якої йому було видалено 2 фаланги пальця лівої руки. Зазначені професійне захворювання та трудове каліцтво спричинили втрату працездатності, про що були складені відповідні висновки МСЕК. В результаті набуття професійного захворювання позивач переніс сильний психологічний стрес та фізичний біль, пов'язаний з лікуванням професійного захворювання. Крім того, внаслідок [PERSON] набув фізичних обмежень, які постійно заважають реалізовуватись, як особистість. Позивач не може швидко рухатись, здійснювати фізичні вправи та робити фізичну роботу по дому, оскільки постійно відчуває брак повітря та у нього виникає задишка. У зв'язку з браком повітря, який обумовлений наявним у нього професійним захворюванням, позивач погано засинає вночі, має неспокійний сон. Посилаючись на ст. 237-1 КЗпП України, позивач вважає, що моральна шкода повинна бути відшкодована за рахунок роботодавця. Оскільки праця на підприємствах «Свердловантрацит» та «Ровенькиантрацит» не відповідає нормальним умовам, а саме - наявні висока температура під землею та високий рівень пилі та газу, позивач просить суд стягнути з кожного відповідача по 20000 грн. моральної шкоди. Позивач в судовому засіданні підтвердив обставини, викладені в позові та підтримав заявлені вимоги в повному обсязі. Представник ДП «Свердловантрацит» в судовому засіданні заперечував проти позову, надав письмове заперечення, в якому зазначив, що позивачем не надано доказів наявності моральної шкоди, протиправності діяння відповідача, наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини останнього в її заподіянні, без чого стягнення моральної шкоди є неможливим відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Позивач укладаючи з відповідачем трудовий договір був ознайомлений під розпис про його права та обов'язки, про умови праці, наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсацію за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, при цьому позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров'я та його наслідки. Крім того, п. 6 ст. 153 КЗпП України передбачає неможливість повністю ліквідувати небезпечні та шкідливі умови праці. В запереченні зазначено, що термін "моральна шкода" означає шкоду, що полягає в певних негативних змінах в психічному стані особи, тому факт наявності такої моральної шкоди, обов'язково має бути встановленим проведенням відповідної експертизи. Згідно п/п «д» п. 1 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. № 212, обов'язок встановлення факту спричинення моральної шкоди покладено на медико-соціальні експертні комісії. Проте у довідці МСЕК відсутній висновок про те, що внаслідок ушкодження здоров'я крім стійкої втрати працездатності МСЕК встановила [PERSON] ще і наявність факту моральної шкоди. Позивач також працював на вугільних шахтах інших підприємств - ш. «Гуківська» АТ «Гуковвугілля», що вказує на виникнення професійного захворювання не тільки внаслідок роботи на підприємстві відповідача. Посилаючись на Порядок проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 р. № 1232, представник відповідача зазначив, що після отримання повідомлення за формою П-3 Головний державний санітарний лікар міста утворює протягом трьох днів комісію з проведення розслідування причин виникнення професійного захворювання за місцезнаходженням підприємства. Відповідно п. 70 зазначеного порядку, повідомлення за формою П-3 надсилається за останнім місцем роботи працівника. Виконання вимог зазначеного порядку не є безумовним доказом наявності права позивача на компенсацію моральної шкоди саме з ДП «Свердловантрацит». Представник відповідача зазначає, що позивач при визначенні моральної шкоди керувався власною оцінкою, а оскільки вартість душевних страждань є суб'єктивною категорією, тому, згідно ст. 60 ЦПК України, повинні бути доведені ті обставини, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог. На думку представника ДП «Свердловантрацит», позовна заява не відповідає вимогам ст. 137 ЦПК України, оскільки в ній не зазначено і не доказано, в чому полягає моральна шкода, які вимушені зміни сталися в житті позивача внаслідок професійного захворювання, які саме додаткові зусилля необхідні для організації його життя. Відповідно до ст.ст. 9, 21 Закону України "Про охорону праці", обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я у процесі трудової діяльності, покладено на Фонд, згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності». Закон, який передбачає обов'язок роботодавця по відшкодуванню шкоди, завданої здоров'ю працівника при виконанні ним трудових обов'язків, відсутній. Згідно розділу ХІ Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим особам та членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01.01.2008 р., що, на думку представника відповідача, скасовує на території України відшкодування моральної шкоди застрахованому працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я при виконанні трудових обов'язків. Представник ДП «Ровенькиантрацит» в судовому засіданні також заперечував проти задоволення позовних вимог, надав письмове заперечення, в якому зазначив, що працівник може звернутись із заявою про вирішення трудового спору до суду в тримісячний строк з дня, коли дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. У зв'язку з тим, що професійне захворювання згідно довідки МСЕК від 21.04.2010 р., яку позивач додав до позовної заяви, було встановлено з 09.03.2010 р., строк звернення до суду було пропущено. В запереченні зазначено, що позивач працював на шахті ім. Космонавтів ДП «Ровенькиантрацит» з 03.02.1997 р. по 04.04.1998 р. Проте статтею 237-1 КЗпП України було доповнено 24.12.1999 р., а введено її в дію з 13.01.2000 р., що вказує на виникнення правовідносин між сторонами до введення в дію зазначеної норми закону. Крім того, позивачу було встановлено професійне захворювання через 12 років після його звільнення з шахти ім. Космонавтів. В порушення постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» позивачем не визначено ступінь вини кожного відповідача. Позивач відпрацював на ДП «Ровенькиантрацит» лише 1 рік 2 місяці 1 день, що складає менше 5 відсотків від загальної його роботи на підземних роботах. Крім того, в позові не вказано: чим підтверджена наявність самої моральної шкоди, чим підтверджується факт моральних страждань, із чого виходив позивач, визначаючи розмір шкоди. Сама важкість, небезпечність та шкідливість технологічного процесу виробництва з видобутку вугілля на підприємстві відповідача не є достатньою та самостійною підставою для відповідальності підприємства у вигляді моральної шкоди по професійному захворюванню чи іншому ушкодженні здоров'я працівника при виконанні ним трудових обов'язків. На думку представника відповідача позивач є цілком працездатною людиною, страждання якого не носять очевидного характеру. Фізичні навантаження у віці позивача не може бути таким самим, як у 20 або 30 років. Довідка МСЕК від 21.04.2010 р. про втрату професійної працездатності лише вказує на ступінь її втрати і не має висновків про отримання позивачем ще і моральної шкоди, що вказує на відсутність завдання моральної шкоди. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Згідно ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, у випадках встановлених законом. Відповідно до приписів ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на пропущення позивачем строку для звернення до суду, оскільки відповідно ст. 268 ЦК України, позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Крім того, думка, що внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» скасувало відшкодування моральної шкоди, завданої застрахованому працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я при виконанні трудових обов'язків, є невірною, оскільки дані зміни стосуються лише відміни обов'язку щодо відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування по кожному випадку завдання такої шкоди трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, з моменту набрання чинності Закону України про внесення зазначених змін. Крім того, під час їх внесення діяла та є чинною на теперішній час норма трудового законодавства з відшкодування такої шкоди за рахунок роботодавця. Як вбачається з копії трудової книжки (а.с. 5-8), [PERSON] з 19.08.1982 року по 23.09.2008 р. працював на роботах під землею на підприємствах вугільної промисловості «Свердловантрацит», за винятком періодів: з 11.10.1994 р. по 23.01.1997 р., протягом якого працював на шахті «Гуковська» АТ «Гуковвугілля», та з 03.02.1997 р. по 04.04.1998 р. - на шахтоуправлінні ім. Космонавтів виробничого обєднання «Ровенькиантрацит». З останнього місця роботи - Шахти «Довжанська-Капітальна» ДП «Свердловантрацит», був звільнений на підставі ст. 38 п. 2 КЗпП України - у зв'язку з виходом на пенсію. Відповідно копії акту № 5 про нещасний випадок на виробництві від 10.02.2008 р. за формою Н-1 (а.с. 33-34), складеного на Шахті «Довжанська-Капітальна» державного підприємства «Свердловантрацит», 07.02.2008 р. о 01 годині 30 хвилин, при дробуванні породи в районі 139 секції випавшим шматком породи з консолі секції 2КД90 травмувало палець лівої руки [PERSON]. Причинами нещасного випадку є не приведення робочого місця відповідно правил безпеки та відсутність контролю безпечного стану робочого місця відповідним гірничим майстром, а також порушення інструкції з охорони праці гірником очисного забою [PERSON] Згідно копії акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 18.02.2010 р. за формою П-4 (а.с. 36-37), складеному на відокремленому підрозділі «Шахта «Довжанська-Капітальна» державного підприємства «Свердловантрацит», професійні захворювання [PERSON] - антракосилікоз та хронічний бронхіт, виниклі внаслідок невиконання у повному об'ємі комплексного знепилювання, незабезпеченні у повному обсязі засобами індивідуального захисту органів дихання. Згідно п. 17 зазначеного акту причиною професійного захворювання є тривала праця в умовах запиленості рудничної атмосфери пилом з концентрацією більше гранично допустимих стандартів. Згідно копії довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках (а.с. 4), позивачу [PERSON] з 09.03.2010 р. безстроково встановлено 30 відсотків втрати професійної працездатності, 20 % з яких первинно визначено за антракосилікозом, та 10 % - повторно по трудовому каліцтву. Згідно ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Статтею 8 Закону України «Про охорону праці» встановлено, що на роботах із шкідливими і небезпечними умовами праці, а також роботах, пов'язаних із забрудненням або несприятливими метеорологічними умовами, працівникам видаються безоплатно за встановленими нормами спеціальний одяг, спеціальне взуття та інші засоби індивідуального захисту, а також мийні та знешкоджувальні засоби. Відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. До юридичних фактів, які має довести позивач у зазначеній справі, зокрема, належить доведення факту завдання моральної шкоди та розміру шкоди. Доведення цих обставин позивачем можливе на підставі доказів, перелічених у статті 57 ЦПК України. До таких доказів належить і висновок експертизи, проте він не є єдиним можливим і достатнім доказом спричинення шкоди, та підставою визначення її розміру, оскільки згідно з частиною другою статті 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленого значення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що професійне захворювання позивача є наслідком незабезпечення роботодавцем належних умов праці. Професійне захворювання, яке призвело втрату працездатності 30 відсотків безстроково, спричиняє позивачу моральних страждань, які пов'язані з необхідністю лікування, відчуттям фізичних страждань, а також призводить до втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в судовому засіданні встановлені наступні факти: наявність спричиненої моральної шкоди - полягає у безстроковому встановленні відсотків втрати професійної працездатності органами МСЕ, що передбачає незворотні обмеження у життєдіяльності людини, та як наслідок - постійні душевні переживання; протиправність діяння її заподіювача та його вина виражається в невиконанні у повному об'ємі проекту комплексного знепилювання, незабезпеченні ефективними засобами боротьби з пилом; наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням полягає у доведеності того, що хронічне професійне захворювання та трудове каліцтво позивача виникло під час роботи у шкідливих умовах на підприємстві відповідача. Слід зазначити, що будь-яке порушення здоров'я, пов'язане з втратою професійної працездатності, завжди є пов'язаним з певним хвилюванням, відчуттям фізичного болю, незручності та обмеженості, тобто з моральними стражданнями. Проте слід також врахувати, що позивач, працюючи в тяжких, шкідливих умовах, міг усвідомлювати можливість погіршення стану його здоров'я, був обізнаний про умови праці, але свідомо продовжував виконувати роботи у тяжких умовах. Крім цього, суд приймає до уваги ту обставину, що причиною отримання ним трудового каліцтва є недотримання ним інструкції з охорони праці гірника очисного забою. Вирішуючи питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та душевних страждань позивача, погіршення здібностей позивача до праці та обмеження можливості їх реалізації, а також виходить із засад розумності та справедливості, у зв'язку з чим оцінює розмір грошового відшкодування моральної шкоди у 4000 грн. Враховуючи те, що значний проміжок часу із загального стажу підземних робіт складає період праці позивача на підприємстві «Свердловантрацит», а також те, що зазначене підприємство було останнім місцем роботи позивача, на якому позивач отримав трудове каліцтво та на якому відбулось загострення його поступово отриманого професійного захворювання, на що вказує складання акту про розслідування хронічного професійного захворювання відповідною комісією, утвореною внаслідок складання спеціалізованим профпатологічним лікувально-профілактичним закладом акту П-3 (повідомлення про професійне захворювання), суд вважає за необхідне стягнути зазначену суму моральної шкоди саме з державного підприємства «Свердловантрацит». Суд погоджується з тим, що норму трудового законодавства, яка передбачає відшкодування за рахунок роботодавця заподіяну виробництвом моральну шкоду, дійсно було введено після звільнення позивача з шахти ім. Космонавтів ДП «Ровенькиантрацит», у зв'язку з чим, заявлені позивачем вимоги до зазначеного підприємства вважає недоречними. Крім цього, суду не надано доказів, які б вказували на причинний зв'язок отриманого позивачем професійного захворювання з протиправними діями відповідача ДП «Ровенькиантрацит». Відповідно до п. 2, 3 ст. 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли та якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи вищевикладене, з відповідача також підлягає стягненню судовий збір в сумі 214,60 грн. в дохід держави.

Outcome: partial