Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], яким просить розірвати шлюб, укладений з [PERSON] 30.04.2010 року у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис за №161, та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів (заробітку) щомісяця, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення донькою повноліття, тобто до [INFO]. В обґрунтування позову зазначила, що 30 квітня 2010 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис за № 161, від якого мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Крім того, зазначила, що наприкінці 2010 року сімейні відносини з відповідачем стали погіршуватися, вони всіма силами намагалися зберегти сім`ю, однак між ними втрачено почуття любові та поваги один до одного, сумісне господарство фактично припинено з весни 2011 року. Вважає, що зберегти сім'ю не можливо, часу на примирення просила не надавати. Спору про поділ спільного майна подружжя не має. Крім того, вказала, що відповідач, працює, має постійний дохід, а тому має можливість та зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. В судове засідання позивач не з'явилася, до суду надала заяву за вх. № 16497 від 02.06.2014 року про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, порядку ч. 5 та ч. 6 ст. 74 ЦПК України, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 19.05.2014 року, причини неявки суду не відомі, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, на підставі чого суд приходить до висновку, що відповідач не скористався своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні та подання суду доказів. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та в порядку ч. 1 ст. 225 ЦПК України ухвалив розглядати справу заочно, про що в адресованій на адресу суду заяві позивач не заперечувала. Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи, що 30 квітня 2010 року сторони зареєстрували шлюб у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис за № 161 (а.с. 4). Судом також встановлено, що від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області 22 листопада 2010 року, про що в Книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за № 2423, її батьками в свідоцтві про народження зазначені: батько "[PERSON]" та мати "[PERSON]" (а.с. 5). Сімейні стосунки між подружжям не склалися, як зазначено в позові, через втрату почуття любові та поваги один до одного, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства з весни, 2011 року. За вказаних обставин подальше спільне життя і збереження шлюбу сторін суперечить інтересам подружжя. Відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За викладених обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини пред'явлення позовних вимог про розірвання шлюбу, волевиявлення позивача припинити шлюбні відносини, враховуючи також ту обставину, що рішення позивача про розірвання шлюбу та пред'явлення з цього приводу позовних вимог до суду прийнято з усвідомленням ним його наслідків, суд дійшов висновку про те, що шлюб між сторонами носить суто формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, підстав для вжиття заходів примирення суд не вбачає, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права сторін, а також права їхньої неповнолітньої дитини, в зв'язку з чим позовні вимоги в частині розірвання шлюбу є доведеними, та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Більш того, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, при цьому суд враховує, що дитина проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні, виходячи також з положень ст.182 СК України, за якими судом під час судового розгляду справи не встановлено, що за станом здоров'я та матеріальним становищем платника аліментів, останній не може сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], як не встановлена судом і наявність на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей, непрацездатних осіб, стягнень за виконавчими листами, при цьому будь-яких доказів щодо неможливості сплачувати аліменти відповідач суду не надав, а тому суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі, визначеному позивачем, обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, в зв'язку з чим підлягають задоволенню. Згідно з п.1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати; у разі, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ст.ст.110, 112, 180-184 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved