Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] 17.05.2018 року звернувся до суду з позовом до відповідача Димівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. На підтвердження позовним вимог, позивач [PERSON] вказав, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Після її смерті залишилося спадкове майно, яке спадкодавець заповіла первісному позивачу, а саме: -земельна ділянка (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 10,8800 га, що розташована в межах території Димівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області; -земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0, 3716, яка розташована по [ADDRESS] ; -земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,2500 га, яка розташована по [ADDRESS] , які належали спадкодавцю на підставі державних актів про право власності на землю. Коли позивач [PERSON] звернувся до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину за заповітом, йому було роз`яснено, що відсутність у нього оригіналу правовстановлюючих документів (державних актів), підтверджуючих право власності спадкодавця на спадкове майно, є перешкодою для спадкування майна у визначеному законом порядку та запропоновано звернутися до суду. Посилаючись на те, що він прийняв спадщину після смерті матері і спірні земельні ділянки дійсно належали покійній [PERSON] на час смерті, позивач [PERSON] просив визнати за ним право власності спірні земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 21.05.2018 року відкрито провадження за позовом [PERSON] до Димівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. 09.07.2018 року до канцелярії суду надійшов позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет позову - [PERSON] до [PERSON] про встановлення нікчемності заповіту, який, 18.09.2018 року, ухвалою суду прийнято до провадження та об`єднано в одне провадження з позовом [PERSON] до Димівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. З позовних вимог [PERSON] , які в подальшому були уточнені, вбачається, що вона просить суд встановити нікчемним заповіт від 01.02.2017 р., посвідчений секретарем виконавчого комітету Димівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області Собчуком О.П., зареєстрований за № 02 відповідно до вимог ст.. 1257 ч.1 ЦК України, оскільки він складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, відмовити в повному обсязі [PERSON] в задоволенні його позовних вимог до Димівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області щодо визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на Ѕ частку земельних ділянок: -для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 10,8800 га, що розташована в межах території Димівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області; -для ведення особистого селянського господарства площею 0, 3716, яка розташована по [ADDRESS] ; -для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,2500 га, яка розташована по [ADDRESS] та стягнути з відповідача на її користь судовий збір за подання цього позову. Позивач [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності, якою останній не заперечував проти задоволення позову [PERSON] , а саме в визнанні за нею права на Ѕ частку земельних ділянок, які мають належати їй за законом. Представник відповідача за позовом [PERSON] - Димівська сільська рада Новоодеського району Миколаївської області, в судове засідання не з`явився. До суду подано заяву, про розгляд справи без їх участі. Третя особа з самостійними вимогами [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, якою свої позовні вимоги щодо встановлення нікчемності заповіту від 01.02.2017 р. та визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частку земельних ділянок, що належали [PERSON] підтримала в повному обсязі. Також не заперечує щодо визнання судом права власності на Ѕ частку земельних ділянок за законом, що належали [PERSON] , за [PERSON] . Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.ст. 81, 89 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що [INFO] в с. Димівське Новоодеського району Миколаївської області у віці 87 років померла [PERSON] ( свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане виконкомом Димівської сільської ради Новоодеського району Миколаївській області 20.09.2017 р.) Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме: -земельна ділянка (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 10,8800 га, що розташована в межах території Димівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, яка належала покійній на підставі державного акту про право приватної власності на землю І-МК № 022708, що підтверджується копією вказаного державного акту та довідкою Відділу Держгеокадастру у Новоодеському районі № 34-14.19-99.1-336/15-17 від 08.02.2017 року; -земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0, 3716, яка розташована по [ADDRESS] , яка належала покійній на підставі державного акту про право приватної власності на землю ЯИ № 644281, що підтверджується копією вказаного державного акту та довідкою Відділу Держгеокадастру у Новоодеському районі № 34-14.19-99.1-336/15-17 від 08.02.2017 року; -земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,2500 га, яка розташована по [ADDRESS] , яка належала покійній на підставі державного акту про право приватної власності на землю ЯИ № 644251, що підтверджується копією вказаного державного акту та довідкою Відділу Держгеокадастру у Новоодеському районі № 34-14.19-99.1-336/15-17 від 08.02.2017 року Вказане спадкове майно, спадкодавець заповіла позивачу [PERSON] , що підтверджується копією заповіту від 01.02.2017 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Димівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області Собчуком О.П. Спадщину після смерті [PERSON] позивач [PERSON] прийняв, звернувшись з заявою у нотаріальний орган про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , але у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірні земельні ділянкі спадкоємцю було відмовлено через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів (державних актів) на них, що підтверджується відповідними роз`ясненнями нотаріуса. Як встановлено судом, спірні земельні ділянки на час відкриття спадщини належали спадкодавцю [PERSON] . Також судом встановлено, що третя особа з самостійними вимогами [PERSON] є рідною племінницею позивача та, відповідно, онукою спадкодавця [PERSON] , що підтверджено її свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 09.07.1991 р., згідно якого її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Після одруження 08.07.2014 р. (актовий запис № 50), третя особа змінила своє прізвище з [PERSON] на [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про шлюб. На підставі рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 20.08.2015р. цей шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу її прізвище залишилось [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] . [INFO] про, що свідчить витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00019480314 від 30.01.2018 р.. З 2001 року до 2014 року [PERSON] був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] разом зі своєю матір`ю, що підтверджено довідкою Димівської сільської ради від 13.02.20 №03/07-08/18. Згідно рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 19.12.2018 року. [PERSON] оголошено померлим. Часом смерті [PERSON] визначено день набуття рішення у цій справі законної сили. 11.02.2019 р. [PERSON] отримала свідоцтво про смерть [PERSON] , який помер [INFO] про, що 04.02.2019 р. складено актовий запис №01. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) . Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. Згідно ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується. померлою (ч.3 ст. 46 цього Кодексу). Відповідно до п.16 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила. Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є розпорядження фізичної особи на вин своєї смерті. Згідно ч.ч. 1, 3 ст.1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначеням місця та часу його складення. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Стаття 1251 ЦК України визначає, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Спеціальним нормативним актом, який регламентує повноваження посадових місцевого самоврядування під час вчинення ними нотаріальних дій є Порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011р. №3306/5 (надалі - Порядок). Пункт 1 розділу III Правила вчинення окремих видів нотаріальних дій Порядку визначає правила посвідчення заповітів посадовими особами органів місцевого самоврядування. Відповідно до п.п.1.4., 1.10. п. 1 розділу III Порядку, при посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 1247, 1251 Цивільного кодексу України і особисто подані ними посадовій особі органу місцевого самоврядування. Посвідчення заповітів через представників, а також заповіту від імені кількох осіб (крім подружжя) не допускається. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися в присутності не менш як двох свідків. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути посадова особа органу місцевого самоврядування, яка посвідчує заповіт, спадкоємці за заповітом, члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом, особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім`я, по батькові коленого з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. Відомості про посвідчення посадовими особами органів місцевого самоврядування заповітів та інформація про їх скасування, зміну або видачу дубліката підлягають обов`язковому внесенню до Спадкового реєстру у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2011 № 491 "Про затвердження Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі". Як встановлено судом, в заповіті [PERSON] від 01.02.2017 р. посвідченого секретарем виконавчого комітету Димівської сільської ради Новоодеського району, Миколаївської області Собчуком О.П. 01.02.2017р., зареєстрованого за № 02 в розділі «ПІДПИС» дійсно міститься наступний запис [PERSON] «Мною прочитано особисто [PERSON] [INFO] . 14 годин 30 хв.» З цього власноручного запису [PERSON] вбачається, що в порушення п.1.4 Порядку , вона не прочитала цей заповіт уголос, оскільки про це вона особисто повинна була зазначити у заповіті. Якщо вона не прочитала чи не могла прочитати заповіт уголос, то його посвідчення відповідно до п.1.4. Порядку повинно було проходити у присутності не менш як 2-х свідків. Також, з заповіту вбачається, що він записаний секретарем зі слів заповідача 01.02.2017 р., посвідчений секретарем також 01.02.2017 р., при цьому секретар зазначає, що заповіт власноручно підписаний [PERSON] о 14 год. 30 хв. 01.02.2017р. Але з власноручного запису [PERSON] вбачається, що заповіт нею прочитаний та підписаний 02.02.2017 р.. З вищевикладеного вбачається, що під час складення та посвідчення заповіту [PERSON] від 01.02.2017 р., посвідченого секретарем виконавчого комітету Димівської сільської ради Новоодеського району, Миколаївської області Собчуком О.П. 01.02.2017р., зареєстрованого за № 02, порушено вимоги ст..ст.203, 215, 1247 ЦК України та п.п.1.4. п. 1 розділу ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, що вказує на нікчемність цього заповіту. Відповідно до ч. 1 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Згідно із вимогами ст. 203 ЦК України, для чинності правочину, зміст самого правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Ст. 207 ЦК України визначає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) . Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу . Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому судом не вимагається (ч.2 ст. 215 ЦК України). Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідно до статей 215 та 216 ЦК України, суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Разом з тим суд зазначає, що визнання правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призводить до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За такого, оскільки заповіт є нікчемним, [PERSON] не може спадкувати за заповітом, спадкування повинно відбуватись за законом. [PERSON] , як донька [PERSON] , в порядку спадкової трансмісії, має право на прийняття спадщини після своєї бабусі [PERSON] , тобто, на Ѕ частку належного їй майна, оскільки іншу частину майна має право спадкувати брат її батька - [PERSON] . Батько [PERSON] , та його брат [PERSON] є спадкоємцями першої черги. Відповідно до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261- 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.1 ст.1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. З огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку, що заповіт, від 01.02.2017 р., посвідчений секретарем виконавчого комітету Димівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області Собчуком О.П., зареєстрований за № 02 відповідно до вимог ст.. 1257 ч.1 ЦК України, є нікчемним, оскільки складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Тобто, заповіт не відповідає вимогам ч. 1 ст. 203 ЦК України, згідно з однією із загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За такого суд частково задовольняє позов [PERSON] до Димівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, враховуючи, що заповіт є нікчемним. Крім того, у відповідності до вимог ч.2 ст. 215 ЦК України, суд відмовляє третій особі з самостійними вимогами [PERSON] в задоволенні її позовної вимоги стосовно визнання нікчемності заповіту від 01.02.2017 р., посвідченого секретарем виконавчого комітету Димівської сільської ради Новоодеського району, Миколаївської області Собчуком О.П. 01.02.2017р., зареєстрованого за № 02, з підстав нікчемності. За такого, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] мають право на успадкування спадкового майна після смерті [PERSON] . кожен по Ѕ частці, але як спадкоємці за законом.

Outcome: partial