Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 05.08.2008р., вказуючи, що 05.08.2008 року відповідач надав позивачу, анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка одночасно із Умовами та правилами надання банківських послуг (далі Умови) та Тарифами банку є кредитним договором. Згідно заяви відповідачу банком надано кредит в розмірі 13200,00грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач зі своєї сторони виконав свої зобовязання за договором, а відповідач в порушення договору не перераховує у встановлені строки чергові платежі в рахунок погашення заборгованості. Таким чином, станом на 14.07.2016р. сума заборгованості за кредитом складає 34804,07 грн. Добровільно відповідач розрахуватись не бажає. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала частково, в сумі 14\~377грн. 14 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 9658,33грн., за відсотками 4500,41грн., пені 218,41грн., вказуючи, що у розрахунку, який було здійснено позивачем, допущено арифметичні помилки та невірно застосовано ставки по відсоткам, штрафам та пені, що в результаті призвело до завищення кінцевих сум. Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. З матеріалів справи вбачається, що 05.08.2008р. відповідач звернувся до ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, відповідно до нової редакції статуту ПАТ КБ «Приватбанк»(а.с.53), із заявою про надання кредиту та погодився, що вказана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складає договір про надання банківських послуг. Згідно заяви відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту, в розмірі 1000грн., на платіжну карту "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" зі сплатою базової відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 3,0% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Поступово кредитний ліміт позивачем було збільшено, в результаті чого станом на 11.08.2013р., складав 13\~200 грн. Згідно розрахунку, наданого позивачем, відповідач скористався кредитними коштами за збільшеним лімітом. Однак, в порушення умов договору відповідач не сплачує позивачу гроші в рахунок погашення кредиту та процентів. Згідно п.п. 3.2, 3.3 умов та правил надання банківських послуг, які діяли на час укладання договору, клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку та клієнт дає останньому право в будь-який час змінити (збільшити або зменшити) його. Підписання договору клієнтом є його прямою та безумовною згодою відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідно до умов та правил надання банківських послуг при порушені клієнтом строків платежів більше ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. З розрахунку заборгованості за вказаним договором вбачається, що станом на 14.07.2016р. відповідач має перед позивачем заборгованість на загальну суму 34804,07грн., до якої входять тіло кредиту в сумі 15261,02грн., відсотки за користування кредитом 4992,22грн., пеня 1 11748,18грн., пеня 2 907,22грн., штрафи 250 грн. (фіксована частина)+1645,43грн. (процентна складова). З матеріалів справи вбачається, що пеня за прострочення зобовязання складається з пеня 1, базова відсоткова ставка за кредитом (пеня за прострочене зобовязання) + пеня 2, один відсоток від суми заборгованості (за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.). Даний розрахунок у встановленому законом порядку спростований не був, клопотання про призначення судово-економічної експертизи представником відповідача не заявлялося. Відповідно до ч.1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи наведене, позивач належними та допустимими доказами довів факт порушення відповідачем умов кредитного договору щодо погашення кредитної заборгованості. Сума нарахованих відсотків, зазначена у розрахунку заборгованості, відповідає умовам кредитного договору. Твердження представника відповідача про меншу суму заборгованості не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Зроблений нею розрахунок заборгованості не відповідає умовам укладеного кредитного договору та не враховує всієї заборгованості з початку його укладання. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зі змісту ст. 258 ЦК України вбачається, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч.1,3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З матеріалів справи вбачається, що термін дії карти закінчується у вересні 2018 року, відповідач неодноразово вносив суми коштів на погашення заборгованості, останню з яких було внесено 03.01.2016р., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.83), тобто вчиняв дії, що свідчить про визнання ним свого боргу. Позов до суду позивач подав 15.08.2016р., тобто до закінчення строку позовної давності. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. ст. 527, 530 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлене договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню, у цей строк (термін). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст. 1054, ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позичкодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому. Умовами спірного кредитного договору (п.5.5.1) передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той час, згідно з п.5.10 Умов сторонами передбачено сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за правопорушення зокрема за несвоєчасну сплату платежів за будь-якими з грошових зобовязань. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2\~ст. 549 ЦК України).\~\~Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання\~(ч.\~3\~ст. 549 ЦК України). За положеннями\~ст. 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України\~штраф і пеня\~є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, яка згідно зі\~ст.. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для судів. Зважаючи на вище вказане та на норми ст. 61 Конституції України, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача штрафів у сумі 250,00 грн. (фіксована частина) та 1645,43грн. (процентна складова) слід відмовити, стягнувши пеню передбачену Умовами. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідач на користь позивача 1378 грн. витрат по сплаті судового збору.

Outcome: partial