Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

АТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 13007 грн. 72 коп. за кредитним договором від 22.12.2014 року та судових витрат по справі. Свої вимоги представник позивача мотивував тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 22 грудня 2014 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 7658 грн. 04 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 10,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими позивачем Умовами та правилами, Тарифами складають між ним і банком договір. Представник позивача зазначає, що останній виконав свої зобов`язання за вказаним договором, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, однак [PERSON] не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку із чим станом на 18 вересня 2019 року він має заборгованість перед банком в розмірі 13 007 грн. 72 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 6987 грн. 18 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 3347 грн. 86 коп., заборгованості за пенею в розмірі 2461 грн. 97 коп. та штраф у розмірі 210 грн. 71 коп. Ухвалою Корецького районного суду Рівненської області від 28 листопада 2019 року відкрито провадження у справі. 16 червня 2020 року представником позивача до суду подано уточнену позовну заяву відповідно до якої просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 7607 грн. 54 коп. В уточненій позовній заяві представник позивача вказує, що станом на 18.05.2020 року [PERSON] має заборгованість у розмірі 7607 грн. 54 коп., яка складається із: заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 1594 грн. 22 коп., заборгованості за пенею в розмірі 6013 грн. 32 коп. та штраф у розмірі 210 грн. 71 коп. Представник позивача АТ КБ "ПриватБанк" у судове засідання не з`явився, проте від позивача надійшла заява з проханням розглянути справу за відсутності представника позивача, у заяві також зазначено, що позивач позовні вимоги підтримує повністю, проти винесення заочного рішення не заперечує. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечив проти задоволення позову з підстав виконання ним боргових зобов`язань перед банком в повному обсязі шляхом стягнення з нього грошових коштів державною виконавчою службою на підставі виконавчого напису нотаріуса, а також незаконного нарахування банком відсотків та штрафів. Також відповідач зазначив, що Умови та Правила надання банківських послуг, на які позивач посилається як на умови кредитного договору, не підтверджують факту, що саме з такими Умовами відповідача було ознайомлено та ним була надана згода на їх виконання. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення її по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. З наданих позивачем письмових матеріалів справи вбачається, що 24 листопада 2011 року відповідач [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» із заявою - анкетою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Із підписаної заяви слідує, що [PERSON] підтвердив, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Пам`яткою клієнта» та «Тарифами банку» складає між ним і банком договір. Відповідно до частини 1 статті 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартним формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому; друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В подальшому, 22 грудня 2014 року між відповідачем [PERSON] та позивачем АТ КБ «Приватбанк» було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору №SAMDN50000053400263 від 24 листопада 2011 року. У пункті 1.1.2 сторони дійшли згоди, що заборгованість по договору з дати підписання Генеральної угоди складає 8248 грн. 04 коп. Також, за умовами пункту 2.1 вказаної Генеральної угоди, банк надає позичальнику строковий кредит в розмірі 7658 грн. 04 коп. на термін 24 місяці, а саме з 22 грудня 2014 року по 31 грудня 2015 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 7658 грн. 04 коп. в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків в розмірі 0,833 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту у зазначені в заяві, умовах і правилах строки. Відповідно до пункту 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно із пунктом 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, у випадку невиконання зобов`язань за договором, за вимогою банку позичальник зобов`язався виконати зобов`язання з повернення кредиту та виплати винагороди банку. Згідно із пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. 00 коп. + 5 % від суми боргу по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих відсотків і комісій. Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Однак, вирішуючи питання щодо наявності у [PERSON] заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк» та її розміру, суд виходить з положень частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено та підтверджується відповідними письмовими матеріалами справи, що 30 березня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було видано виконавчий напис №2445, яким стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» грошові кошти в сумі 13158 грн. 64 коп., які є його боргом за Генеральною угодою №б/н від 26 червня 2015 року, укладеною між ним та ПАТ (АТ) КБ «Приватбанк», із яких: 6987 грн. 18 коп. - залишок заборгованості за кредитом, 828 грн. 59 коп. - залишок заборгованості за відсотками, 3074 грн. 28 - пеня та комісія, 568 грн. 59 коп. - штраф, а також до цієї чуми включено витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису в розмірі 1 700 грн. 00 коп. В провадженні Корецького районного ВДВС ГТУЮ у Рівненській області перебувало виконавче провадження ВП №51375956, відкрите на підставі виконавчого напису №2445, виданого 30 березня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» грошових коштів в розмірі 13 158 грн. 64 коп. Постановою державного виконавця Корецького районного ВДВС Західного міжрегіонального управління Міністепрства юстиції (м. Львів) Кащука В.В. від 14 січня 2020 року зазначене виконавче провадження ВП №51375956 закінчено у зв`язку зі сплатою боржником суми боргу в повному обсязі, що підтверджується відповідною постановою державного виконавця, яка наявна в матеріалах справи. З аналізу зазначених вище обставини справи, а саме факту стягнення в межах виконавчого провадження з відповідача суми боргу в повному обсязі на підставі виконавчого напису нотаріуса, що підтверджено постановою державного виконавця та в обсязі наданих учасниками справи письмових доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, вбачається відсутність боргових зобов`язань відповідача перед банком за спірним кредитом. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав (не виконав, чи виконав не в повному обсязі), не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, оскільки строк дії договору змінився. У такому випадку кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) висловлено правовий висновок про те, що за наявності судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, відсутня підстава для нарахування процентів за кредитним договором, оскільки строк дії договору змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, а права та інтереси кредитодавця в цих правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року по справі № 205/8476/14-ц. Отже, у зв`язку з наявністю виконаного виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості правовідносини між сторонами за кредитним договором припинилися, тому вимоги банку про стягнення процентів, штрафів та комісії за користування кредитом в розмірах передбачених Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості б/н від 22 грудня 2014 року є безпідставними, оскільки позовних вимог про стягнення коштів з підстав, передбачених статтею 625 ЦК України, банк не заявляв. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог судовий збір відповідно до ст.141ЦПК України залишити за позивачем.

Outcome: dismissed