Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

В квітні 2021 року [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому зазначає, що 23.03.2020 року ним була видана довіреність, строком на 3 роки на ім`я [PERSON] [PERSON] , відповідно до якої останнім було надано у користування автомобіль ЗАЗ 1102, 1992 року випуску, червоного кольору номерний знак [NUMBER] , VIN, № кузова (шасі, рами): [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , з правом розпоряджатися (продати, обміняти, укласти договір позички, або здати до найму, оренди) зазначеним транспортним засобом. 03.07.2020 року позивачем було укладено договір комісії № 7729/20/001547, відповідно до якого ТОВ «Бахмут-Авто» зобов`язалося за дорученням позивача вчинити від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу ЗАЗ 1102, 1992 року випуску, червоного кольору номерний знак [NUMBER] , VIN, № кузова (шасі, рами): [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , зареєстрованого за позивачем. Позивачу стало відомо, що ТОВ «Бахмут-Авто» уклали договір купівлі-продажу від 03.07.2020 року № 7729/20/001547 належного позивачу транспортного засобу ЗАЗ 1102, 1992 року випуску, червоного кольору номерний знак [NUMBER] , VIN, № кузова (шасі, рами): [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] та продали від імені позивача транспортний засіб [PERSON] за 15000 грн., але після підписання договору кошти позивачу не передало , що в свою чергу свідчить про невиконання умов договору. Позивач через свого представника звертався до ТОВ «Бахмут-Авто» щодо отримання інформації про укладення договору купівлі-продажу автомобіля ЗАЗ 1102, 1992 року випуску, червоного кольору номерний знак [NUMBER] , проте відповіді не отримав. На теперішній час транспортний засіб ЗАЗ 1102, 1992 року випуску, червоного кольору номерний знак [NUMBER] , VIN, № кузова (шасі, рами): [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , зареєстрований за позивачем. Вважає, що договір купівлі-продажу транспортного засобу продажу від 03.07.2020 року № 7729/20/001547 вчинений у простій письмовій формі без реального зняття з реєстрації, перереєстрації транспортного засобу не породжує правових наслідків у вигляді права власності від продавця до покупця, в зв*язку із чим просив визнати правочин недійсним. Крім того, за інформацією, що міститься в електронному кабінеті водія, позивач дізнався, що відносно вказаного транспортного засобу було винесені постанови, на підставі яких з відповідача стягнуто кошти на їх погашення. На адресу позивача надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження від 17.12.2020 року № 23690, винесена на підставі постанови № 272354732 від 31.08.2020 року, виданої Інспекцією з питань контролю за паркуванням Дніпропетровської міської ради. На підставі вказаної постанови з позивача стягувались грошові кошти. Так, за період користування транспортним засобом ЗАЗ 1102, 1992 року випуску, червоного кольору номерний знак [NUMBER] VIN, № кузова (шасі, рами): [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] винесено постанови про накладення стягнень за порушення правил паркування на загальну суму 7200 грн., які повинні бути сплачені [PERSON] в сумі 600 грн., [PERSON] в сумі 6600 грн. Позивач вказує, що винні дії відповідачів є підставою для стягнення з відповідачів на користь позивача моральної шкоди, оскільки він зазнав душевних хвилювань. Посилаючись на вказані обставини просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 03.07.2020 року № 7729/20/001547 недійсним, стягнути з [PERSON] 600 грн., стягнути з [PERSON] 6600 грн., стягнути солідарно з відповідачів моральну шкоду в сумі 10000 грн., судові витрати. Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 05.05.2021 року справу направлено за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя. Ухвалою суду від 16.06.2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотань будь-якої зі сторін про інше. Відповідач [PERSON] відзив на позов не подав, про розгляд справи повідомлявся судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження, позову з додатками за відомим місцем проживання. Відповідач ТОВ «Бахмут-Авто» відзив на позов не подав, про розгляд справи повідомлявся судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження, позову з додатками за зареєстрованим місцезнаходженням, та шляхом публікації оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада». Відповідач [PERSON] відзив на позов не подав, про розгляд справи повідомлявся судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження, позову з додатками за відомим місцем проживання, які повернуті на адресу суду в зв`язку із закінченням терміну зберігання. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши наявні письмові докази у справі, суд встановив фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, які склалися між сторонами, та дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. З матеріалів справи судом встановлено, що 23.03.2020 року [PERSON] була видана довіреність, строком на 3 роки на ім`я [PERSON] [PERSON] , відповідно до якої останнім було надано у користування автомобіль ЗАЗ 1102, 1992 року випуску, червоного кольору номерний знак [NUMBER] , VIN, № кузова (шасі, рами): [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , з правом розпоряджатися (продати, обміняти, укласти договір позички, або здати до найму, оренди) зазначеним транспортним засобом, яка посвідчена приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцовим О.В. та зареєстрована в реєстрі за № 239. 03.07.2020 року [PERSON] було укладено договір комісії № 7729/20/001547, відповідно до якого ТОВ «Бахмут-Авто» зобов`язалося за дорученням вчинити від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу ЗАЗ 1102, 1992 року випуску, червоного кольору номерний знак [NUMBER] , VIN, № кузова (шасі, рами): [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , зареєстрованого за позивачем. Так, за змістом вказаного договору ТОВ «Бахмут-Авто» зобов`язався не пізніше трьох робочих днів з моменту одержання від покупця коштів, як оплати за відчуження транспортного засобу виплатити [PERSON] належну йому частину цих коштів. Як вбачається з договору купівлі-продажу транспортного засобу ТОВ «Бахмут-Авто» та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу від 03.07.2020 року № 7729/20/001547 належного позивачу транспортного засобу ЗАЗ 1102, 1992 року випуску, червоного кольору номерний знак [NUMBER] , VIN, № кузова (шасі, рами): [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , та продали від імені позивача транспортний засіб [PERSON] за 15000 грн. Як вказує позивач після підписання договору купівлі-продажу кошти ТОВ «Бахмут-Авто» позивачу так і не передало, а майно не перереєстровано. Вирішуючи вимоги щодо визнання правочину недійсним та повернення транспортного засобу власнику суд виходить з наступного. За змістом ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності. Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод. Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб`єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб`єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі. Згідно з ч. ч. 1, 4ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ч. 1ст. 328 цього Кодексу право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 210 даного Кодексу передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом. Уст. 34 Закону України «Про дорожній рух»встановлено обовязкову державну реєстрацію, перереєстрацію, облік транспортних засобів та їх власників, що здійснюються відповідними підрозділами Державтоінспекції МВС України, що забезпечують безпеку дорожнього руху. Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Тобто спірний автомобіль у власність [PERSON] не переходив, оскільки така передача не була оформлена у встановленому законом порядку. Сам по собі договір купівлі-продажу від 03 липня 2020 року вчинений у простій письмовій формі, без реального зняття з реєстрації, перереєстрації транспортного засобу у вищезазначеному порядку не породжує правових наслідків у вигляді переходу права власності від продавця до покупця. При цьому позивач не зазначає, які наслідки недійсності правочину слід застосувати, та як визначені ст. 216 ЦК України (на яку посилається позивач) наслідки можуть бути застосовані у цій справі, адже загальним наслідком вчинення недійсної угоди є реституція, яка полягає, зокрема у поверненні конкретної речі (предмета угоди) первинному власнику - стороні угоди,якою позивач не являється. Практика Верховного Суду орієнтує, що слід розмежовувати випадки застосування двосторонньої реституції як наслідку недійсності правочину та витребування майна від добросовісного набувача як способу захисту прав власника, порушених незаконним відчуженням цього майна. Отже, реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину, а отримати таке майно може лише інша сторона угоди. Захист же порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до особи, яка незаконно володіє цим майном (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які, зокрема, дають право витребувати майно в добросовісного набувача. Позивач обрав спосіб захисту прав, заявивши позов про визнання правочину недійсним, без обґрунтування способу застосування наслідків недійсності правочину, просив зобов*язати відповідачів повернути транспортний засіб, проте не визначив хто саме на теперішній час є користувачем транспортного засобу. Вирішуючи питання про стягнення з [PERSON] , [PERSON] суми сплачених коштів витрачених на оплату штрафів за порушення правил паркування суд виходить з наступного. Як зазначає позивач з нього стягувались грошові кошти на оплату штрафів за нижчезазначеними постановами про адміністративне правопорушення: -постанова про адміністративне правопорушення РАП/265345985 від 23.06.2020 року, за порушення правил паркування із громадянина [PERSON] у сумі 600 грн.; -постанова про адміністративне правопорушення РАП/269984661 від 05.08.2020 року, за порушення правил паркування із громадянина [PERSON] у сумі 600 грн.; -постанова про адміністративне правопорушення РАП/270503698 від 11.08.2020 року, за порушення правил паркування із громадянина [PERSON] у сумі 600 грн.; -постанова про адміністративне правопорушення РАП/270512098 від 11.08.2020 року, за порушення правил паркування із громадянина [PERSON] у сумі 600 грн.; -постанова про адміністративне правопорушення РАП/2712844094 від 19.08.2020 року, за порушення правил паркування із громадянина [PERSON] у сумі 600 грн.; -постанова про адміністративне правопорушення РАП/271339381 від 19.08.2020 року, за порушення правил паркування із громадянина [PERSON] у сумі 600 грн.; -постанова про адміністративні1 правопорушення РАП/271346818 від 19.08.2020 року, за порушення правил паркування із громадянина [PERSON] у сумі 600 грн.; -постанова про адміністративне правопорушення РАП/271349691 від 19.08.2020 року, за порушення правил паркування із громадянина [PERSON] у сумі 600 грн.; -постанова про адміністративне правопорушення РАП/271350280 від 19.08.2020 року, за порушення правил паркування із громадянина [PERSON] у сумі 600 грн.; - постанова про адміністративне правопорушення РАП/271809162 від 26.08.2020 року, за порушення правил паркування із громадянина [PERSON] у сумі 600 грн.; - постанова про адміністративне правопорушення РАП/272354732 від 31.08.2020 року, за порушення правил паркування із громадянина [PERSON] у сумі 600 грн.; - постанова про адміністративне правопорушення РАП/272537543 від 02.09.2020 року, за порушення правил паркування із громадянина [PERSON] у сумі 600 грн. Як зазначає позивач за змістом позову, за постановами ним оплачено кошти на загальну суму 7200 грн. Разом з цим, на підтвердження оплати вказаної суми позивачем доказів не надано. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Зважаючи, що позивачем не доказано обставин сплати штрафів за вищевказаними постановами,суд не вбачає підстав для задоволення позову у вказаній частині. Вирішуючи вимоги щодо стягнення моральної шкоди, суд дійшов до наступних висновків. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Позивач на обґрунтування моральної шкоди посилалася на протиправні дії відповідачів, які завдали йому моральних страждань, суму оцінки на відшкодування моральної шкоди визначено ним у розмірі 10000 грн. Між тим, наведені ним критерії мають бути підтверджені не лише їх суб*єктивною оцінкою самим позивачем, а й відповідними будь-якими документами, які в матеріалах справи відсутні. З наведеного суд встановив, що підстави для стягнення моральної шкоди відсутні. При вирішенні питання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу не на користь позивача,суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. ч. 3 ст. 79 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 79 ЦПК України та ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" судові витрати на професійну правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, відповідно до яких в цивільних справах граничний розмір компенсації витрат, пов`язаних з правовою допомогою сторін, на користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, обчислюється за кожну годину пропорційно до середньої заробітної плати особи, розрахованої відповідно до абзацу третього пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100; загальний розмір виплати не може перевищувати суми, розрахованої за відповідний час, виходячи із трикратного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Водночас,склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Згідно договору № 5-ф/о/ДП про надання правової допомоги від 26.03.2021 р. позивача з адвокатом Щербиною М.В., та акту наданих послуг №1 від 23.09.2021 до договору про надання правової допомоги, загальна вартість послуг складає 7 300 грн. Водночас, відповідно до ч.4 ст 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд при вирішенні питання про стягнення витрат приймає до уваги, що вказана справа розглянута без участі представника позивача в порядку спрощеного позовного провадження, та відноситься до категорії малозначних справ. Виходячи із принципу співмірності та розумності, суд враховує, що вказана справа жодним чином не впливає на репутацію сторони, відсутності публічного інтересу до справи, часу що витрачений адвокатом для виконання робіт, складністю справи, та обсягом наданих адвокатом послуг, суд дійшов до висновку, судові витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню в розмірі 2800 грн., які складаються з витрат на усну консультацію (550 грн.), витрат на письмову консультацію (750 грн.),складання позову (1500 грн.). Гонорар успіху який заявлений до стягнення слід розглядати в межах правовідносин, які склалися між адвокатом та клієнтом. Такі обставини не є обов*язковими для суду в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Моніторинг автоматизованої системи АСВП Закон не вимагає, тому відсутні підстави для їх стягнення з відповідача. Суд відповідно до ст.. 141,142 ЦПК України, стягує з відповідачів ТОВ «Бахмут-Авто», [PERSON] судовий збір пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial