Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з даними позовом до відповідача , в кому зазначає , що [INFO] року помер його батько [PERSON]. На момент смерті спадкодавцеві належало наступне майно : - житловий будинок № [ADDRESS] з господарськими спорудами та будівлями; - земельна ділянка площею 0,5721 га, що розташована за адресою : [ADDRESS], яка складається з ділянки, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,25 га, кадастровий номер [NUMBER] та для ведення особистого селянського господарства , площею 0,3221 га, кадастровий номер[NUMBER] ; - земельна ділянка ( пай № 130) площею 4,860 га , розташована на території Брагинівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ( Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 15.06.2001 року). За життя померлий [PERSON] посвідчив заповіт , відповідно до якого вищезазначене майно заповідав своєму синові, тобто позивачу. Його мати [PERSON] у встановлений законом строк подала заяву , в якій відмовилася від прийняття належної їй обов'язкової частки спадщини за законом після смерті свого чоловіка. Він також звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом і 15 вересня 2015 року приватний нотаріус Петропавлівського районного нотаріального округу Свириденко Л.В. видала йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину спадщини , а саме на житловий будинок та присадибну ділянку . Щодо земельної ділянки ( паю), нотаріус надала йому постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину , мотивуючи її тим , що він не надав витягу з Державного земельного кадастру . Він звертався до Державного кадастрового реєстратора з метою отримання витягу , але 13.08.2015 року йому було письмово повідомлено , що неможливо надати відомості з Державного земельного кадастру, так як земельна ділянка не відповідає площі та встановленим межам зазначених у державного земельному кадастрі, оскільки на ній знаходяться пам'ятки археології ( кургани), тому дана земельна ділянка підлягає архівації, відповідно до технічної документації щодо встановлення меж, яку необхідно буде замовити в землевпорядній організації власником після оформлення спадщини. У зв'язку з такими обставинами він змушений був звернутися до суду з метою встановлення свого порушеного права. В судове засідання позивач не з'явився , надав суду заяву , в якій просить розглянути позов без його участі, позовні вимоги повністю підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання також не з'явився , надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність. Вивчивши матеріали справи , заяви сторін, суд вважає , що заява підлягає задоволенню. Судом встановлено , що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим виконкомом Брагинівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області 03.-3.2015 року за актовим записом № 11. Родинні відносини померлого [PERSON] з позивачем по справі підтверджуються його свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Брагинівським сільським РАЦС Петропавлівського району Дніпропетровської області 20.10.1970 року , де у графі батько зазначено ( мовою оригіналу): [PERSON]. На момент смерті спадкодавцеві належало наступне майно : - житловий будинок № [ADDRESS] з господарськими спорудами та будівлями; - земельна ділянка площею 0,5721 га, що розташована за адресою : [ADDRESS], яка складається з ділянки, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,25 га, кадастровий номер [NUMBER] та для ведення особистого селянського господарства , площею 0,3221 га, кадастровий номер[NUMBER] ; - земельна ділянка ( пай № 130) площею 4,860 га , розташована на території Брагинівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ( Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 15.06.2001 року). За життя померлий [PERSON] 25.04.2013 року склав заповіт , відповідно до якого вищезазначене майно заповідав своєму синові [PERSON], тобто позивачу. Мати позивача [PERSON] у встановлений законом строк подала заяву , в якій відмовилася від прийняття належної їй обов'язкової частки спадщини за законом після смерті свого чоловіка на користь сина. Позивач також звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом і 15 вересня 2015 року приватний нотаріус Петропавлівського районного нотаріального округу Свириденко Л.В. видала йому свідоцтво [NUMBER] про право на спадщину за заповітом на частину спадщини , а саме на житловий будинок та присадибну ділянку . Щодо земельної ділянки ( паю), нотаріус надала позивачу постанову від 15.09.2015 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину , мотивуючи її тим , що він не надав витягу з Державного земельного кадастру . Позивач звертався до Державного кадастрового реєстратора з метою отримання витягу , але 13.08.2015 року письмовим повідомленням № 179 йому було роз'яснено, що неможливо надати відомості з Державного земельного кадастру, так як земельна ділянка не відповідає площі та встановленим межам зазначених у державного земельному кадастрі, оскільки на ній знаходяться пам'ятки археології ( кургани), тому дана земельна ділянка підлягає архівації, відповідно до технічної документації щодо встановлення меж, яку необхідно буде замовити в землевпорядній організації власником після оформлення спадщини. Стаття 14 Конституції України передбачає , що право власності на землю гарантується . Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами а державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах , що не заборонені законом, зокрема із правочинів , а відповідно до ч.2 право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах , що не заборонені законом, зокрема із правочинів, а відповідно до ч.2 право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. П.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року « Про судову праактику у справах про спадкування»роз'яснено, що за ст. 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. "г" ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. ЗУ " Про Державний земельний кадастр " було прийнято 07.07.2011 року, тобто вже після отримання спадкодавцем Державного акту на земельну ділянку. Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності). Відповідно до абз. 3 пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв'язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. Відсутність згоди власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на виправлення вказаних помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру, надання відомостей про земельну ділянку з Державного земельного кадастру. Про виявлені помилки центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, письмово безоплатно повідомляє власників (користувачів) земельних ділянок. Таким чином внести до Державного земельного кадастру передбачені Законом України «Про Державний земельний кадастр» виправлення помилок можливо лише за згодою власника. Проте спадкодавець , який є власником вказаної земельної ділянки вже помер, а тому відповідно виправити вказані помилки і отримати витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку не можливо. Внаслідок чого позивач позбавлений можливості оформлення права на спадщину у нотаріальному порядку. Оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно, захистити своє право не може, суд вважає обраний позивачем спосіб захисту своїх прав обґрунтованим. Оскільки, спадкодавець був належним власником вищевказаної земельної ділянки, право власності на яку належним чином зареєстровано, то дана земельна ділянка є предметом спадкування . Відповідно до ч.2 ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю ( земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Стаття 392 ЦК України передбачає , що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності , якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа , який засвідчує його право власності. Право власності позивача не визнається представниками органів виконавчої влади , що і змусило його звернутися до суду. Відповідно до ч.1 ст. 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), о інших осіб ( спадкоємців). Згідно ч.1 ст. 1225 ЦК України - право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах і з збереженням її цільового призначення. Враховуючи вищевикладене, дослідивши та оцінивши докази позивача, надані ним на підтвердження своїх вимог, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Також суд дійшов висновку про можливість звільнення відповідача від сплати судових витрат. На підставі викладеного ,

Outcome: approved