Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON] з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіа-група «РІА», Товариства з обмеженою відповідальністю «РІА Холдинг», Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавництво РІА» про захист честі, гідності та ділової репутації. Позов мотивований тим, що 28.11.2016 року в мережі Інтернет на веб-сайті https://kazatin.com/ опублікована та розповсюджена стаття під назвою: «Депутати і голова в Глухівцях брешуть, як бездомні собаки. За безцінь продають українську землю», а у випуску № 3 газети «РІА-Козятин» від 19.01.2017 року було опубліковано статтю «Громада відчула себе корисним непотребом (1 серія)». На думку позивача опублікування даних статей має факт розповсюдження неправдивої інформації та наклепу на нього як на громадянина України та посадову особу. У статті від 28.11.2016 року зазначена наступна інформація: «[PERSON] та секретар селищної ради Мельничук каоліновому комбінату з підтримки деяких депутатів та посіпак продали землю за 2 мільйона гривень. А державна оцінка не менше 10». До Глуховецької селищної ради надійшло два звернення від ТОВ «АКВ Українське каолінове товариство» з проханням продати земельні ділянки, які не є землями сільськогосподарського призначення та на яких знаходиться нерухоме майно, що є власністю ТОВ «АКВ Українське каолінове товариство». Дане питання було внесене на розгляд 4 сесії 7 скликання 16 березня 2016 року, на якій було прийнято чотири рішення: № 67, № 68, № 69 та № 70, відповідно до яких було надано дозвіл на викупи земельних ділянок несільськогосподарського призначення на території Глуховецької селищної ради. Після цього було видано розпорядження №35 про створення комісії для проведення конкурсного відбору обєктів оціночної діяльності у сфері оцінки земель. Було проведено засідання комісії конкурсного відбору і обрано з поміж двох претендентів виконавцем робіт СОД ТОВ «Бюро інвентаризації та оцінки земель». Після проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок та отримання висновків державної експертизи землевпорядної документації було надано згоду на продаж земельних ділянок. Продаж земельних ділянок підтверджується договорами купівлі-продажу та актами приймання-передачі. В одному з абзаців статті від 19.01.2017 року зазначено: «І третій можливий цар це Амонс голова Глуховець, який себе приписує до АТОшників, але вписався в сімейно-гастрономічний клан Слободянюка-Юрчишина. Яскравий приклад продаж землі за корупційною схемою каолінщикам, виділення 100 тисяч гривень на ремонт лікарні, яка не існує, а її орендує лише зять Слободянюка «Андрійко Мафіковий». Позивач зазначає, що він дійсно є учасником АТО, про що свідчить відповідне посвідчення. Приміщення Глуховецької лікарні знаходиться за адресою: вул. Карєрна, 49, смт. Глухівці на балансі Глуховецької селищної ради згідно рішення № 13 2 сесії 7 скликання від 02.12.2015 року. Кошти дійсно виділялись на ремонт в сумі 50\~000, 00 гривень на підставі рішення № 134 8 сесії 7 скликання від 23.12.2016 року. Перший поверх частково орендує комунальна установа «Козятинський районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги Козятинської районної ради» та селянське фермерське господарство «Влад», що підтверджується договорами оренди. Дані документи підтверджують законність усіх дій [PERSON] Тому, розповсюджена відповідачами інформація є недостовірною, її поширення ганьбить честь, гідність та ділову репутацію позивача. Застосовуючи обман, відповідачі намагаються переконати значну кількість громадян в корисливих мотивах його діяльності. Вище викладене й стало підставою для звернення позивача до суду із вимогами визнати недостовірними, такими що не відповідають дійсності, порушують права та свободи, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію [PERSON], відомості опубліковані у статті «Депутати і голова в Глухівцях брешуть, як бездомні собаки. За безцінь продають українську землю» та «Громада відчула себе корисним непотребом (1 серія)» поширені відносно [PERSON]; визнати наклепом дії відповідачів з виготовлення та поширення інформації відносно [PERSON] у статті «Депутати і голова в Глухівцях брешуть, як бездомні собаки. За безцінь продають українську землю», яка була опублікована на сайті https://kazatin.com 28.11.2016 року та у статті «Громада відчула себе корисним непотребом (1 серія)» випуску № 3 газети «RIA-Козятин» від 19.01.2017 року. Також позивач просив зобовязати відповідачів спростувати відомості, поширені ними 28.11.2016 року у статтях «Депутати і голова в Глухівцях брешуть, як бездомні собаки. За безцінь продають українську землю» та «Громада відчула себе корисним непотребом (1 серія)» випуску № 3 газети «RIA-Козятин» від 19.01.2017 року, що були опубліковані на сайті https://kazatin.com та в газеті «RIA-Козятин» у спосіб найбільш близький до способу їх поширення, шляхом публікації офіційного вибачення керівника газети «RIA-Козятин» та автора цієї статті перед [PERSON] про те, що ними поширена недостовірна, така, що не відповідає дійсності, порушує права свободи, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію [PERSON] не пізніше пятнадцяти днів з дня набрання рішення суду законної сили. . В судовому засіданні представник позивача підтримав свої позовні вимоги, просив їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідачів заперечував проти задоволення позову, вказував на те, що вимоги позивача є необґрунтованими\~ та безпідставними. Надав суду письмові заперечення. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозвязку суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно із ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Право висловлювати судження, оцінки, думки гарантовано ст. 34 Конституції України. Вказане право закріплено також у ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції є складовою частиною національного законодавства. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази у відповідності до ст. 60 ЦПК. Згідно із ч. 3 ст. 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). В силу ч. 3,4 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. 28.11.2016 року в мережі Інтернет на веб-сайті https://kazatin.com/ опублікована та розповсюджена стаття під назвою: «Депутати і голова в Глухівцях брешуть, як бездомні собаки. За безцінь продають українську землю». Дана стаття містить, зокрема, наступну інформацію: «[PERSON] та секретар селищної ради Мельничук каоліновому комбінату з підтримки деяких депутатів та посіпак продали землю за 2 мільйона гривень. А державна оцінка не менше 10» (а.с. 11-14). Судом встановлено, що до Глуховецької селищної ради надійшло два клопотання від ТОВ «АКВ Українське каолінове товариство» з проханням продати земельні ділянки, які не є землями сільськогосподарського призначення та на яких знаходиться нерухоме майно, що є власністю ТОВ «АКВ Українське каолінове товариство». Дане питання було внесене на розгляд 4 сесії 7 скликання 16 березня 2016 року, на якій було прийнято чотири рішення: №67, №68, №69 та №70, відповідно до яких було надано дозвіл на викупи земельних ділянок несільськогосподарського призначення на території Глуховецької селищної ради. (а.с. 15-20) Згідно із розпорядження селищного голови Глуховецької селищної ради Козятинського району Вінницької області [PERSON] № 35а від 15.04.2016 року створено комісію для проведення конкурсного відбору обєктів оціночної діяльності у сфері оцінки земель (а.с. 21). З протоколу засідання комісії для проведення конкурсного відбору субєктів оціночної діяльності у сфері оцінки земель від 06.05.2016 року вбачається, що в результаті проведення відкритого голосування було прийнято рішення укласти договір на проведення експертної оцінки з ТОВ «Бюро Інвентаризації та оцінки земель» (а.с. 22). Після проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок та отримання висновків державної експертизи землевпорядної документації рішеннями 8 сесії 7 скликання Глуховецької селищної ради №106, №107, №108 від 13.10.2016 року та рішенням 10 сесії 7 скликання Глуховецької селищної ради №152 від 23.12.2016 року було надано згоду на продаж земельних ділянок. Продаж земельних ділянок підтверджується договорами купівлі-продажу від 26.10.2016 року, від 27.12.2016 року та актами приймання-передачі від 26.10.2016 року (а.с. 23-52). Також, судом встановлено, що у випуску №3 газети «RІА-Козятин» від 19.01.2017 року було опубліковано статтю «Громада відчула себе корисним непотребом (1 серія)». Дана стаття містить, зокрема, наступну інформацію: «І третій можливий цар це Амонс голова Глуховець, який себе приписує до АТОшників, але вписався в сімейно-гастрономічний клан Слободянюка-Юрчишина. Яскравий приклад продаж землі за корупційною схемою каолінщикам, виділення 100 тисяч гривень на ремонт лікарні, яка не існує, а її орендує лише зять Слободянюка «Андрійко Мафіковий» (а.с. 61). Приміщення Глуховецької амбулаторії загальної практики сімейної медицини знаходиться за адресою: вул. Карєрна, 49, смт. Глухівці на балансі Глуховецької селищної ради згідно рішення №13 2 сесії 7 скликання від 02.12.2015 року. Кошти дійсно виділялись на ремонт в сумі 50\~000, 00 гривень на підставі рішення №134 8 сесії 7 скликання від 23.12.2016 року. Перший поверх частково орендує комунальна установа «Козятинський районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги Козятинської районної ради» та селянське фермерське господарство «Влад», що підтверджується договорами оренди від 04.01.2016 року та від 10.03.2016 року (а.с. 54-59). Ч. 4 ст. 32 Конституції України закріплює, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно із ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Цим конституційним положенням кореспондують приписи Цивільного кодексу України, якими встановлено, що фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію (абзац перший частини першої статті 302) та ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таке конституційне та законодавче регулювання права особи вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію узгоджується із Міжнародним пактом про громадянські і політичні права 1966 року, яким визначено, що кожна людина має право на вільне вираження свого погляду; це право включає свободу шукати, одержувати і поширювати будь-яку інформацію та ідеї, незалежно від державних кордонів, усно, письмово чи за допомогою друку або художніх форм вираження чи іншими способами на свій вибір (пункт 2 статті 19). Однією з гарантій реалізації конституційних прав на вільне збирання, зберігання, використання і поширення інформації є законодавче закріплення права кожного на доступ до інформації, яке згідно зі статтею 5 Закону № 2939 забезпечується систематичним та оперативним оприлюдненням інформації в офіційних друкованих виданнях, на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет, на інформаційних стендах та будь-яким іншим способом, а також шляхом надання інформації на запити. У своєму рішенні від 20.01.2012 року у справі №1 9/2012 (рішення №2 рп/2012) Конституційний Суд України (справа за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України) зазначив, що перебування особи на посаді, повязаній зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування, передбачає не тільки гарантії захисту прав цієї особи, а й додаткові правові обтяження. Публічний характер як самих органів - субєктів владних повноважень, так і їх посадових осіб вимагає оприлюднення певної інформації для формування громадської думки про довіру до влади та підтримку її авторитету у суспільстві (п.п. 3.3. Рішення). Парламентська [PERSON] Європи (ПАРЄ) у своїй Резолюції від 25 грудня 2008 року №1165 (1998) (далі - Резолюція № 1165) вказала, що публічні особи повинні усвідомлювати, що особливий статус, який вони мають у суспільстві, автоматично збільшує рівень тиску на приватність їхнього життя (пункт 6). Згідно із законодавством України не належать до інформації з обмеженим доступом, зокрема але не обмежуючись відомості про незаконні дії органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб (пункт 5 частини четвертої статті 21 Закону № 2657). Беручи до уваги зазначені конституційні положення та міжнародні акти, при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації необхідно забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Відповідно до правила ч. 1 ст.277 ЦК України особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Згідно із вищевказаної норми закону, його об'єктивна сторона передбачає одночасну наявність таких складових елементів, як недостовірність поширеної інформації та її направленість на порушення особистих немайнових прав потерпілої особи (негативний зміст). У розумінні вищевказаної норми закону, негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Згідно із частинами 4, 7 статті 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до статті 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканними, фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі, а на підставі статті 299 ЦК України - фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації та може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. З наведених норм права вбачається, що позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Разом з тим Пленум Верховного Суду України в пункті 4 постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року №1, розяснив, що під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи\~ розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. У п. 15 наведеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України також роз'яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. При цьому, згідно ч. 1 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Поняття «оціночного судження» викладено в статті 30 Закону України «Про інформацію». Так, оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, головною ознакою того, чи певне висловлювання є оціночним судженням чи фактом, є наявність фактичних даних, на які може таке поняття вказувати, а не тільки наявність визначення такого поняття в законодавстві. Аналізуючи статтю, яка 28.11.2016 року опублікована та розповсюджена під назвою: «Депутати і голова в Глухівцях брешуть, як бездомні собаки. За безцінь продають українську землю» в мережі Інтернет на веб-сайті https://kazatin.com/ та статтю, яка 19.01.2017 року була опублікована у випуску № 3 газети «RІА-Козятин» під назвою «Громада відчула себе корисним непотребом (1 серія)», інформацію, що оспорюється позивачем на предмет її достовірності, та її спрямованість на порушення особистих немайнових прав, суд зазначає наступне. Згідно із п. 4 Резолюції Парламентської асамблеї [PERSON] Європи № 1003 від 01.06.1993 року «Заголовки та виклад повідомлень мають відображати сутність представлених фактів і даних якомога точніше». У цьому звязку суд зазначає те, що аналіз заголовку статті, що застосований автором, доцільно проводити після аналізу оціночних суджень, фактів, виразів та повідомлень які містяться власне у змісті статті, та головним критерієм достовірності та негативності буде встановлення (або не встановлення) судом відповідності заголовку статті суті висвітлених у ній обставин, фактів та подій. Окрім наведеного, згідно п. 19 наведеної вище Постанови Пленуму вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ст. 30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини\~ при тлумаченні положень статті 10 Конвенції ( 475/97-ВР ). Також суд вважає за доцільне зазначити, що якщо позивач вважає, що оціночні судження або думки, поширені в досліджуваних статтях принижують його гідність, честь чи ділову репутацію, він вправі скористатися наданим йому частиною першою статті 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення") ( 3759-12 ) у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Окрім того, позивачем перед судом не доведено, що поширення такої інформації, порушує його будь які особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам (яким інтересам і благам), або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право (яке саме право він не може здійснити внаслідок поширення такої інформації). В п. 8 Резолюції Парламентської асамблеї [PERSON] Європи № 1003 від 01.06.1993 року зазначено, що: «Право на інформацію одне з основоположних прав, якому надається велике значення в практиці Європейської комісії та Європейського суду з прав людини за ст. 10 Європейської конвенції з прав людини; воно закріплено й у ст. 9 Європейської конвенції про транскордонне телебачення, а також в усіх демократичних конституціях. Враховуючи наведене, суд вважає, що таке «інформаційне» втручання в публічне життя позивача в розрізі дій службової особи, що перебуває на відповідній державній посаді та публічність такої діяльності, з відповідною критичною оцінкою дій позивача та його публічних характеристик є допустимим в демократичному суспільстві, оскільки суспільство повинно бути обізнаним з дійсним обставинами справи. Публічний характер діяльності позивача вимагає оприлюднення певної інформації для формування громадської думки про довіру до влади та підтримку її авторитету у суспільстві. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», у будь якому випадку: редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо вони є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень субєктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб. З аналізу наведеного суд приходить до висновку, що в діях відповідачів відсутній юридичний склад правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, зокрема відсутність таких обовязкових елементів, як: відсутність поширення відносно позивача недостовірної (неправдивої) інформації, поширена інформація, будь яким чином не порушує особисті немайнові права, також наведена у досліджуваних статтях інформація не завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, та не перешкоджає позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Враховуючи вище викладене в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Враховуючи те, що за результатами розгляду справи суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed