Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні землею спільного користування шляхом демонтажу огорожі та господарських будівель, третя особа на стороні позивача [PERSON] міська рада. В обгрнтування заявлених позовних вимог посилається на те, що він та [PERSON] є співвласниками будинку 12, він власником квартири №1 за адресою: м. Чернівці, вул. Стрийська; власниками квартири №2, за адресою: м. Чернівці, вул. Стрийська, 12 є відповідачі - [PERSON] та [PERSON] Вказаний є одноповерховим, двоквартирним, у якому знаходяться квартири №1 та №2, вхід до яких здійснюється окремо один від одного. Мотивує вимоги і тим, що 29.06.2016 року виконавчим комітетом [PERSON] міської ради було прийнято рішення за № 407/12, відповідно до якого було знято з балансу житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Чернівці будинок за адресою: Чернівці, вул. Стрийська, 12 разом з допоміжними приміщеннями, господарськими будівлями та спорудами і передано з комунальної власності у спільну сумісну власність власникам квартир; при цьому, зазначає, що окремим пунктом в даному рішенні відзначено, що власникам будинку необхідно звернутися до департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин міської ради для виготовлення правовстановлюючих документів на землю., у зв»язку з чим, він на виконання вказаного рішення він звернувся до Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин [PERSON] міської ради для виготовлення правовстановлюючих документів на землю, на якій розташований будинок за адресою: м. Чернівці, вул. Стрийська, 12, на що йому було повідомилено, що для виготовлення правовстановлюючих документів необхідно звернутися власникам усіх квартир будинку, однак, при його неодноразових зверненнях до відповідачів - власників квартири № 2 із проханням виконати рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради та звернутися із спільною заявою для виготовлення правовстановлюючих документів на прибудинкову земельну ділянку, останні йому відмовляли і такі відмови відповідачів на його думку були пов'язані з тим, що вони самовільно облаштували огорожу і побудували господарські будівлі на прибудинковій (дворовій) території спільного користування, чим порушили його права. Крім наведеного посилається і на те, що він звернувся із заявою до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю [PERSON] міської ради з прохання перевірити законність будівництва господарських будівель та облаштування огорожі власниками квартири № 2 та внаслідок реагування на його звернення, спеціалістами Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю міської ради було проведено позапланову перевірку, щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил на об'єкті по вул. Стрийській, 12, та встановлено, що співвласником квартири № 2 [PERSON] виконані будівельні роботи будівництва господарських будівель, а саме у 2006 2007 рр. вбиральні і сараю без набуття права на виконання будівельних робіт та на дворовій території спільного користування житлового будинку №12 по вул. Стрийській самовільно зведено [PERSON] огорожу, у зв'язку з чим на [PERSON] був складений протокол про адміністративне правопорушення. Просив, зобов'язати відповідачів [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди у користуванні землею - прибудинковою (дворовою) територією спільного користування житлового будинку № 12 по вул. Стрийській в м. Чернівці шляхом демонтажу огорожі з бетону і металевого профілю та господарських будівель вбиральні та сараю, що на ній збудовані та облаштовані; вирішити питання судових витрат та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Просить заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві. Третя особа на стороні позивача - представник [PERSON] міської ради [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, від представника до суду поступила письмова заява про розгляд спави в його відсутність та прийняти рішення згідно з чинним законодавством. Відповідач [PERSON], в його інтересах, а також в інтересах відповідача [PERSON] - представник [PERSON] позовні вимоги не визнали. При дачі пояснень, відповідач [PERSON] посилалися на те, що роботи з будівництва господарських будівель - вбиральні та сараю - були виконані ще задовго 2006 - 2007 років, [PERSON] лише відремонтував ці споруди. Матеріали інвентарної справи на будинок по вул. Стрийській, 12 в м. Чернівці підтверджують, що сарай було збудовано в 2006 році, а вбиральню - в 2010 р. Проте насправді дані споруди були збудовані набагато років раніше, а в 2006 році було виконано лише покращення даних споруд, що і відображено в інвентарній справі. Позивач [PERSON], згідно свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS], став власником даної квартири 05.06.2012 р., набагато пізніше, ніж були збудовані та покращені дані господарські споруди, тому спорудження чи покращення цих господарських будівель не могло порушити жодних прав позивача. Наявна огорожа №1 - дощата суцільна в металевих стовпах, зведена на бетонному фундаменті понад 30 років тому, але через псування дощок огорожі від тривалого періоду експлуатації ними в 2017 році було замінено дошки на металеві листи, на існуючих стовпах, без зміни конфігурації огорожі, тобто вони тільки виконали її ремонт, привели до належного технічного та естетичного стану. Вони не чинять позивачу жодних перешкод у користуванні прибудинковою територією, не перешкоджають йому у доступі на земельну ділянку, у позові відсутні будь-які докази вчинення ними таких перешкод. В судовому засіданні вищенаведені обставини були підтримані і представником відповідачів [PERSON]; просили в задоволенні позовних вимог відмовити та застосувати строк позовної давності, про що подали суду письмову заяву. Представником позивача надано 07.02.2018 року відповідь на відзив на позовну заяву, в якій [PERSON] посилається на те, що власник квартири [ADDRESS] має право користуватися земельною ділянкою, що є предметом спору, а наявність господарських будівель і споруд, які побудовані самочинно відповідачами порушують його право на таке користування, оскільки перешкоджають йому в повному обсязі користуватися земельною ділянкою. Відповідач в добровільному порядку не бажає відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення його прав, а також не бажає привести розташування будівель і споруд на земельній ділянці у відповідності до вимог ДБН. Вивчивши і розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, відповідно обставини заперечення (відзиву), обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в їх сукупності, у межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.4 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом першим\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.97 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судом, належними доказами по справі встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON], є власниками квартири №1, і № 2 за адресою: м. Чернівці, вул. Стрийська, 12 (а.с.7), що також підтверджується Витягом про державну реєстрацію права № 35080415; власниками квартири №2, за адресою: м. Чернівці, вул. Стрийська, 12 є відповідачі - [PERSON] та [PERSON], форма власності приватна спільна сумісна відповідно до інформаційної довідки з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (а.с.8); загальному користуванні вказаних власників перебуває двір та господарські споруди, розташовані на земельній ділянці міської ради. 15.02. 2016 року до Директору департаменту житлово-комунального господарства міської ради було подано заяву [PERSON] та співвласником [PERSON] (квартири №1), за адресою: м. Чернівці, вул. Стрийська, 12 про зняття з балансу житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Чернівці двохквартирного будинку №12 по вул. Стрийській, разом з належними до нього допоміжними, нежилими приміщеннями господарськими будівлями та спорудами і передати їм у власність для подальшого володіння, користування та утримання. ПП «Регіон-Центр» 16.02.2016 року звертався до відповідача [PERSON], як власника квартири [ADDRESS] з пропозицією в місячний термін з моменту отримання повідомлення, звернутись до ПП «Регіон-Центр» з відповідною заявою щодо оформлення необхідних документів на зняття будинку з балансу житлового фонду комунальної власності територіальної громади м.Чернівці, що підтверджується також рекомендованим повідомленням, що повернулось за закінченням терміну зберігання. Актом постійно діючої міжвідомчої комісії при виконавчому комітеті [PERSON] міської ради з визначення технічного стану житлових будинків (квартир) м. Чернівці від 27.04.2016 року встановлено, що пошкоджень і деформацій не має. Є окремі несправності, що не впливають на експлуатацію елемента і усуваються під час ремонту. Будинок №12 по вул. Стрийській підлягає зняттю з балансу житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Чернівці. Згідно рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради № 407/12 від 29.06.2016 року, знято з балансу житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Чернівці будинок за адресою: Чернівці, вул. Стрийська, 12 разом з допоміжними приміщеннями, господарськими будівлями та спорудами і передано з комунальної власності у спільну сумісну власність власникам квартир та окремим пунктом зазначено, що власникам будинку необхідно звернутися до департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин міської ради для виготовлення правовстановлюючих документів на землю (а.с.10-11), що також підтверджується переліком двоквартирних будинків, які знімаються з балансу житлового фонду комунальної власності територіальної громади м.Чернівці разом з допоміжними приміщеннями, господарськими будівлями та спорудами і передаються з комунальної власності у спільну сумісну власність власникам квартир (а.с.12). У відповідності до схематичного плану земельної ділянки садибного (індивідуального) житлового будинку №12 по вул. Стрийській в м. Чернівці, загальна площа земельної ділянки під житловим будинком 348, під сараєм, вбиральнею та огорожею не визначено площа земельної ділянки; відповідно до генерального плану (схеми) загальна площа земельної ділянки під житловим будинком 348, під двором 249 станом на 10.03.1954 року, з експлікації вбачається, що зазначено крім будинку: терраса, ганок, підвал, вбиральня, добудова, тамбур; тобто станом на 1954 рік на плані є вбиральня, сарай 1,20Х1,90 літ. «Б». В судовому зсіданні допитані свідки, відповідно [PERSON], Даньковська П,П. пояснили, що знають відповідача по справі і його сім»ю, їм відомо і вони особисто бачили, що огорожа біля житлового будинку №12 по вул. Стрийській в м. Чернівцібула побудована давно з 1950 1954 років, огорожа була деревяна і розвалювалися за терміном її дії, огорожа мала невеликий фундамент, прив»язку з землею, а коли почала розсипатися, то [PERSON] її підремонтував і замінив парканом з металевого профілю. Пояснили, що при цьому було залишено як і раніше був прохід двором загального користування до квартири № 2 в цьому будинку; даним проходом можна було пройти як до вбиральні, яка для двох квартир є єдиною, так і до сараїв, інших споруд. Пояснили, що сарай був побудований цегельний ще в 1997 році, а так як стіни сараю стали руйнуватися від дощів, сирості, [PERSON] було відремонтовано сарай, пощікатурено, побілено. В наданих показаннях свідки відповідно чітко вказували на те, що двором користуються обоє власників будинку №12 по вул. Стрийській м. Чернівці, як мешканці квартири №1, так і мешканці квартири №2. Крім наведених доказів, судом досліджено, що відповідно до характеристики будинку, господарських будівель та споруд по вул. Стрийська №12 в м. Чернівці рік побудови житлового будинку до 1948 року, поточні зміни внесені в побудову сараю 2006 року, вбиральні 2010 року, із зазначенням того, що огорожа дощата суцільна в металічних стовпах. В судовому засіданні, як відповідач, так і допитані свідки [PERSON], Даньковська П,П. вказували, що огорожа була дощата знесена [PERSON], оскільки прийшла до непридатності її використання і ним же встановлено огорожу з металевих профілів. Судом установлено, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні дані щодо визначеного конкретного права власності на земельну ділянку по вул. Стрийській №12 в м. Чернівці. 04.11.2016 року із заявою позивач звертався до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю [PERSON] міської ради з проханням перевірити законність будівництва господарських будівель та облаштування огорожі власниками квартири № 2 (а.с.13). В листах повідомленнях, відповідно від 25.11.2016 року та від 30.12.2016 року, спеціалістами Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю міської ради заявнику було повідомлено, що проведено позапланову перевірку з питань дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил на об'єкті а саме - по вул. Стрийській, 12 в м. Чернівці, якою встановлено, що власником квартири № 2 і співвласником будинку за цією адресою [PERSON] виконані будівельні роботи відносноо господарських будівель: вбиральні та сараю у 2006-2007 роках без набуття права на виконання будівельних робіт. За результатами проведення позапланової перевірки видано припис (а.с.14-15). При цьому, звертається увага, що інспекцією не було досліджено питання чи будівлі виконано спочатку, чи відремонтовано, в межах площі на якій вони розташовані та як чітко в засіданні ствердили свідки [PERSON], Даньковська П,П. ні місце розташування, ні площа як вбиральні, так і сараї а суто і огорожі не змінювалися [PERSON], а були лише відремонтовані в тому місці, де були побудовані ізначально попередніми власниками, задовго до того, як там стали проживати і набули у власність будинок сторони. Відповідач [PERSON] придачі пояснень не заперечував, що дійсно сплатив штраф за складеним протоколом про адміністративне правопорушення (а.с.16) за проведене ним переобладнання споруд біля спірного будинку, однак, коли звернувся за правничою допомогою, він оскаржив винесену відносно нього постановою про накладення адміністративного стягнення та 12.01.2017 року було закрито провадження за відсутністю в його діях порушень вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст.152 КпАП України, а саме за порушення правил благоустрою територій населених пунктів. Судом досліджено, що згідно Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 06.04.2018 року, адміністративний позов [PERSON] до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю [PERSON] міської ради про визнання протиправним та скасування припису було задоволено; визнано протиправним та скасовано припис Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю [PERSON] міської ради про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 28.12.2017 року; стягнуто судові витрати з Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю [PERSON] міської ради на користь [PERSON], яке набрало законної сили 08.05.2018 року. Відповідно до\~статті 79 ЗК України\~земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. В силу положень\~ст.125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. При цьому,\~статтею 126 Земельного кодексу України\~визначено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до\~ст. 189 Земельного кодексу України,\~ст. 20 Закону України «Про охорону земель»\~самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюється сільськими, селищними, міськими, районними та обласними радами. Таким чином, ні позивач, ні відповідачі, не є власниками та користувачами землі де розташований спірна огорожа та господарські будівлі - власником землі є [PERSON] міська рада. Крім наведеного, з доводів відповідачів і в їх інтересах представника вбачається, що норми, на які посилається позивач в позові не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки відповідно до ст. 5 ч.1\~ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.\~ЗК України\~набрав чинності з 01.01.2002 року, а спірні будівлі, на момент набрання чинності\~ЗК України\~вже існували кілька десятків років, а тому діючий\~ЗК України\~не може регулювати відносини щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Вказані доводи позивачем і в його інтересах представником не спростовані. Крім наведеного, судом встановлено і дане підтверджується Витягом про Державну реєстрацію права № 35080415, що позивач [PERSON] став власником квартири [ADDRESS] в 2012 році; а як пояснили свідки [PERSON], Даньковська П,П. спірні огорожа з бетону і металевого профілю та господарських будівель вбиральні та сараю були побудовані більше 30 років, збільшення їхніх розмірів не відбулося, тільки ремонт; самовільне будівництво не проводилось відповідачами та зважаючи на те, що дані спірні обєкти перебували на земельній ділянці на час набуття права власності позивачем квартирою №1 по вул. Стрийській, 12 в м. Чернівці, претензій щодо вказаних споруд не заявляв. В судовому засіданні, представником позивача було заявлено клопотання і звернуто увагу, що дійсно за квартирою 1 і квартирою 2 було закріплено при набутті права власності вбиральню; не заперечував і того факту, що всередині приміщення його довірителя вбиральні немає, немає відповідно виведених каналізаційних шляхів і що фактично наявна в дворі загального користування вбиральня є єдиною для відправлення фізіологічних потреб; разом з цим в частині заявлених вимог про усунення перешкод в користуванні землею, що є спільною для обох квартир і демонтажу господарської будівлі вбиральні, заяв письмових про залишення в цій частині вимог суду не поступало від позивача. За аналізом досліджених в засіданні доказів, суд вважає, що не знайшли свого підтвердження і обставини, на які посилається позивач, стосовно того що відповідачі чинять йому перешкоди в користуванні прибудинковою територією та в доступі до користування земельної ділянки. На думку відповідачів [PERSON], [PERSON], аргументи, наведені позивачем, не можуть бути прийняті до уваги у зв'язку із пропущенням строку позовної давності, про що в їх інтересах представником було заявлено в судовому засіданні з наданням письмової заяви. Відповідно до\~ст. 377 ЦК України\~(в редакції, що була чинною на момент реєстрації позивачем права власності… \~ якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Судом чітко з досліджених доказів встановлено, що до переліку двоквартирних будинків, які підлягають зняттю з балансу (додаток 2 до рішення виконкому [PERSON] міської ради від 29.06. 2016 року № 407/12 (а.с. 12 належить будинок по вул. Стрийській, 12 (літ. А) вбиральня (літ. Б) в технічно задоволеному стані. Щодо іншого користування спільно мешканцями вказаного будинку будівель сараю, а також огорожі нічого не зазначено. Відповідно до\~статті 79 ЗК України\~земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Відповідно до ч.5\~ст. 116 ЗК України\~надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом. З аналізу досліджених наданих стренгами доказів, видно, що проект відведення земельної ділянки співвласникам будинку 12 по вул. Стрийській в м. Чернівці, здійснено не було. Виходячи зі змісту ч.1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків. Згідно зі\~ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй\~конституцією\~або законом. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до\~ст. 13 Конституції України, "держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання". Тобто, виступаючи гарантом реалізації законних прав, держава тим самим забезпечує одночасно і виконання громадянами обов'язків, покладених на них державою, а також власними договірними та іншими зобов'язаннями. Оскільки економічною основою кожного суспільства є власність у різних її формах, то одним із найголовніших об'єктів державного захисту виступає саме право власності. При цьому законодавство, зокрема\~Конституція,\~Цивільний кодекс\~надають усім власникам рівні умови для захисту права власності. У постанові Верховного Суду України №6-841цс16 від 15 травня 2017р., зроблено наступний правовий висновок, а саме, що при застосуванні положень\~статті 120 ЗК України\~в поєднанні з нормою\~статті 125 цього Кодексу\~слід виходити з того, що в разі переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності. За роз'ясненням\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»(п.20) «у разі, коли громадяни, яким жилий будинок належить на праві спільної власності, крім наданої для будівництва й обслуговування цього будинку та господарських будівель земельної (присадибної) ділянки з належного дозволу відповідного органу виконавчої влади або місцевої ради тимчасово користуються ще й незайнятою суміжною ділянкою, суд вирішуючи спір про порядок користування присадибною ділянкою та розпорядження нею, може одночасно визначити за тими же правилами і порядок тимчасового користування суміжною ділянкою, зазначивши в рішенні, що він встановлюється на період до припинення права користування нею..». Разом з тим відповідно до частини першої\~статті 318 ЦК України\~кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Зазначені положення щодо користування власністю цілком повинні застосовуватись до майнових прав на майно (зокрема до права користування земельною ділянкою). Відтак право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п'ята\~статті 319 ЦК України). Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Питань щодо способу і порядку визначення користування спірною земельною ділянкою позивачем не ставиться і в засіданні установлено, що співвласники не визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою. Сто стосується обставин здійснення самочинного будівництва споруд і будівель на земельній ділянці спільного користування, суд із врахуванням аналізу наведених вище доказів, та вимог закону, звертає увагу на наступне. Відповідно до частини першої\~статті 376 ЦК України\~об'єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил. За змістом частин четвертої та сьомої\~статті 376 ЦК України\~залежно від ознак самочинного будівництва власник (користувач) земельної ділянки може вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат. З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей\~16,\~386,\~391 ЦК України\~позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи,\~право власності яких порушено самочинним будівництвом. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що вимоги про знесення самочинного будівництва іншими особами можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою, передбаченою\~статтею 376 ЦК України, яка узгоджується з нормами статей\~3,\~15,\~16 ЦК України,\~статті 4 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.ч. 1-3\~ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.7\~ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов?язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. З огляду на наведені правові норми, враховуючи те, що позивачем не було надано до суду жодного доказу в обґрунтування того, що відповідачі [PERSON], [PERSON] чинять якісь перешкоди у реалізації права позивача [PERSON] на користування земельною ділянкою, що є спільною в користування і обслуговуванні будинку №12 по вул. Стрийській м. Чернівці, як про це свідчить досліджений схематичний план земельної ділянки наданий відповідачами згідно якого чітко вбачається місце розташування сараю, вбиральні та параметри огорожі, а за характеристикою вказаних споруд їх рік побудови та матеріал і площа забудови. При цьому з дослідженого свідоцтва про право власності на [ADDRESS] вбачається, що співвласником даної квартири в будинку є [PERSON], однак співвласника не було залучено до участі в справі та при роз»ясенні судом такого права, представником позивача було зазначено про самостійне звернення з позовом співвласника [PERSON] про порушення її права користування земельною ділянкою, яка перебуває в спільному користуванні. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що твердження, викладені стороною позивача у позовній заяві не знайшли свого підтвердження в наявних у матеріалах справи доказах, а тому вважає за необхідне відмовити повністю в задоволенні позовної заяви [PERSON] Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.\~\~ Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронним доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Що стосується заяви про застосування строку позовної давності, суд приходить до наступного. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно\~ст. 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно\~ст. 267 ч. 4 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Приймаючи до уваги, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] заявили клопотання про застосування строку позовної давності, що право звернення до суду з позовом про порушення прав виникло у позивача у 2012 році, а позивач звернувся з позовом до суду тільки 08.06.2018 року, суд вважає що є підстави ля застосування строку позовної давності, разом з цим, в задоволенні позовних вимог позивачу [PERSON] слід відмовити по суті. Згідно положень ст.12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В засіданні, після дослідження доказів по справі, представником позивача заявлено клопотання, з наданням письмової заяви про стягнення з відповідачів судових витрат та витрат на надання правничої допомоги із наданням звіту про надані юридичні послуги згідно договору 43/17 від 20.06. 2018 року, в клопотанні просить стягнути за надані юридичні послуги 06.06.2017 року в сумі 5120 грн.; 20.06.2018 року -7341 грн., а всього на загальну суму 12461 грн. Вислухавши доводи відповідача [PERSON] і в його інтересах представника [PERSON], який дії і в інтересах відповідача [PERSON], суд дослідивши звіт про надані юридичні послуги згідно договору 43/17 від 20.06. 2018 року приходить до наступного. Відповідно до\~ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов»язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов»язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов»язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов»язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з\~ст.137\~ЦПК України витрати, пов»язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов»язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3\~ст.137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8\~ст.141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв»язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п»яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Отже,клопотання подано до судових дебатів. При вивченні обставин викладених в клопотанні з наданим звітом, судом звертається увага що договір № 90 від 26.06.2017 року яким АО Поляк, Кирилюк і партнери укладений про те, що інтереси [PERSON] буде представляти адвокат [PERSON] з останньою не підписаний; на підставі суто ц цього договору було прийнято від позивача оплату в сумі 5120 грн. (а.с. 20); натомість звіт про надання правничої допомоги від 06.06. 2017 року підписаний керуючим партнером АО Поляк, Кирилюк і партнери [PERSON] (а.с. 19), з яким фактично договір на надання юридичної допомоги було укладено 26.06. 2017 року (а.с. 21 -23). При цьому також судом установлено, що 03.05. 2018 року участь в судовому засіданні прийняв [PERSON], надавши суду ордер серії ЧЦ № 18927 на захист інтересів [PERSON] з наданням 04.05. 2018 року клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та 05.05. 2018 року ознайомився зі справою. Представником [PERSON] 20.06.2018 року підготовлено промову в судових дебатах, а 21.06. 2018 року за один день до завершення справи заявлено клопотання про стягнення витрат на надання правничої допомоги в розмірі 12461 грн. Згідно з\~ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»\~гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Суд вважає, що розмір заявлених представником позивача витрат на правничу допомогу є не співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, що вбачається з журналів судових засідань. За змістом ч.5,6 ст.137ЦПК України,у разі недотримання вимог щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Враховуючи, що розмір витрат на правову допомогу адвоката, а також суми, що підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги, копія якого, зокрема щодо адвоката [PERSON] не підписаний останньою, щодо адвоката [PERSON] в матеріалах справи відсутній, а також і у зв»язку з неприйняттям участі в справі адвоката [PERSON] на захист інтересів позивача позбавляє суд можливості дослідити усі умови договору з метою розподілу судових витрат,\~\~а отже, у задоволенні клопотання про стягнення наведених вище витрат слід відмовити. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі суд вважає, що судові витрати понесені позивачем по сплаті судового збору за квитанцією від 07.06. 2017 року в сумі 640 грн. слід віднести на рахунок позивача. Вимогами ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з'ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed