Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

Добропільська міжрайонна прокуратура звернулася до суду в інтересах Добропільської міської ради про відшкодування [PERSON] коштів витрачених закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування особи, потерпілої від кримінального правопорушення. Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10 грудня 2013 року, який набрав законної сили 20 вересня 2013 року, [PERSON] визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 125 ч. 2 КК України, яким встановлено, що 17 травня 2013 року [PERSON], знаходячись на пасовищі, розташованому у с.Копані Добропільського району, на ґрунті раніше виниклих неприязне них відносин, в ході сварки умисно наніс один удар головою в область обличчя [PERSON], чим заподіяв останньому легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров'я, які потребують для свого лікування термін понад 6-ти, але не більше 21-го дня. Внаслідок отримання тілесних ушкоджень потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в КЛПЗ «Добропільська центральна міська лікарня» з 17 травня 2013 року по 30 травня 2013 року, на його лікування закладом охорони здоров'я витрачено коштів у розмірі 2028,65 грн. Просять стягнути з відповідача користь Добропільської міської ради шкоду у розмірі 2028,65 грн. витрачених на лікування потерпілого від кримінального правопорушення. У судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги, просив задовольнити позов. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав. Суд вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи встановив наступне. Вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10 грудня 2013 року, який набрав законної сили 20 вересня 2013 року, [PERSON] визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 125 ч. 2 КК України, позов Добропільського міжрайонного прокурора про стягнення за рахунок винної особи витрат, пов'язаних із лікуванням потерпілого від злочину, на користь Добропільської міської ради залишено без розгляду (а.с.4). Як вбачається із довідки КЛПЗ "Добропільська центральна міська лікарня" від 12 серпня 2013 року №1101 - [PERSON], [INFO] знаходився на лікуванні з 17 по 30 травня 2013 року, вартість койко-днів склала: 2028,65 грн. (а.с.5). Положеннями ч. 4 ст. 61 ЦПК України встановлено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Статтею 36-1 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що підставою для представництва інтересів держави у судах є наявність порушення або загрози порушень економічних та інших державних інтересів внаслідок противоправних дій фізичних і юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Статтею 1166 ЦК України вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до положень ч. 2 статті 1206 ЦК України, особа яка вчинила злочин,зобов'язана відшкодовувати витрати закладу охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання що виникло раптово внаслідок оборони або тяжкої образи з боку потерпілого. Постановою Кабінету міністрів України від 16 липня 1993 року № 545 "Про затвердження порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання" передбачений порядок, відповідно якого кошти, витрачені закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування особи потерпілої від злочину, за винятком випадку завдання такої шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила злочин, у розмірі фактичних витрат. Сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Сума коштів на лікування потерпілого стягується з винної особи судом при постановленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я, органу Мінфіну або прокуратури. У разі коли при постановленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров'я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного державного бюджету (Республіки Крим, місцевого чи регіонального самоврядування), або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров'я. На підставі наведеного, суд вважає заявлений позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved