Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

Заявник лікар-психіатр Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні Вакуленко Л.Ю. звернулася до суду з заявою про проведення психіатричного огляду [PERSON], [INFO], в примусовому порядку, покликаючись на те, що, що є достатні підстави для обґрунтованого припущення про наявність у [PERSON] тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих. Дане припущення ґрунтується на інформації з листа начальника Тернопільського МВ УМВС України Гукалюка П.М. У судовому засіданні лікар Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні Вакуленко Л.Ю. заяву підтримала з викладених у ній мотивів та просила її задовольнити. Пояснила, що особисто приходила до [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Однак [PERSON] їй двері не відчинила, спілкувалася з нею через зачинені двері. При цьому [PERSON] повідомила, що вона психічно здорова і ніякий огляд їй не потрібен. Відповіді на запитання [PERSON] надавала чітко, зрозуміло і адекватно. Однак у 1985 році [PERSON] лікувалася в психіатричному закладі, що може свідчити про ремісію хвороби, тому на даний час слід примусово провести їй огляд. [PERSON] та її законний представник в судове засідання не з'явилися. Прокурор прокуратури міста Тернополя Нюня А.Л. в судовому засіданні заперечив проти задоволення заяви, пояснив, що конфлікті ситуації між [PERSON] і її сусідами не можуть бути підтвердженням психічних розладів у неї. За наслідком розгляду звернення [PERSON] до Тернопільського МВ УМВС України, не встановлено у діях [PERSON] складу адміністративного чи кримінального правопорушення, тому припущення, що вона може бути суспільно-небезпечною, не ґрунтується на вимогах закону, підстав для її примусового огляду немає. Представник Управління соціальної політики Тернопільської міської ради - Петрик\~Ю.В. в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечив та пояснив, що згідний з думкою прокурора. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, проаналізувавши матеріали справи вважає, що заява не підлягає до задоволення, виходячи із таких міркувань. Як слідує з обставин, викладених у заяві про проведення психіатричного огляду [PERSON] у примусовому порядку, вона виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих. Висновком комісії лікарів-психіатрів амбулаторно-поліклінічного відділення Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні встановлено, що [PERSON], [INFO], на диспансерному обліку в амбулаторно-поліклінічному відділенні Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні на даний час не перебуває. У 1985 році лікувалая в психіатричному закладі з приводу діагнозу: Параноїдний синдром ймовірно ендогенної етіології. Згідно з даними листа начальника Тернопільського МВ УМВС України Гукалюка П.М., своєю неадекватною поведінкою [PERSON] порушує громадський порядок та спокій громадян. Як слідує з висновку дільничного інспектора міліції про результати розгляду звернення [PERSON] від 07 квітня 2015 року, 02 квітня 2015 року [PERSON] вчинила конфлікт, на коридорі в ході якого застосовувала ненормативну лексику, погрожувала, створювала шум, стукала у двері різних квартир. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про психіатричну допомогу" психіатричний огляд особи проводиться лікарем-психіатром у примусовому порядку за рішенням суду у випадках, коли одержані відомості дають достатні підстави для обгрунтованого припущення про наявність у особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих. Виходячи з матеріалів заяви, зокрема висновку комісії лікарів-психіатрів амбулаторно-поліклінічного відділення Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні, листа начальника Тернопільського МВ УМВС України Гукалюка П.М. №6426 та висновку дільничного інспектора міліції про результати розгляду звернення [PERSON] від 07 квітня 2015 року, таких обставин судом не встановлено. Згідно з ч. 2 ст. 281 Цивільного процесуального кодексу України справа за заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку розглядається в присутності особи, щодо якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, з обов'язковою участю прокурора, лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу, що подав заяву, та законного представника особи, щодо якої розглядаються питання, пов'язані з наданням психіатричної допомоги. Як пояснила в судовому засіданні лікар-психіатр Вакуленко Л.Ю. вбачається, що забезпечити явку [PERSON] вона не може, про законного представника їй нічого не відомо. З метою забезпечення явки до суду [PERSON], судом вжито заходи щодо її повідомлення, а саме надіслано їй судову повістку, яку вона отримала особисто 25 травня 2015 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Згідно зі ч. 4 ст. 22 Закону України «Про психіатричну допомогу» судові справи щодо надання психіатричної допомоги в примусовому порядку розглядаються в присутності особи, щодо якої вирішується питання про надання їй такої допомоги. Участь при розгляді цих справ прокурора, лікаря-психіатра чи представника психіатричного закладу, що подав заяву, та законного представника осіб, щодо яких розглядаються питання, пов'язані з наданням їм психіатричної допомоги, є обов'язковою. Відсутність в судовому засіданні [PERSON] та її законних представників унеможливлює суд дійти до обгрунтованого припущення про наявність у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих. Також як слідує з висновку дільничного інспектора міліції про результати розгляду звернення [PERSON] від 07 квітня 2015 року, у діях [PERSON] не встановлено складу адміністративного чи кримінального правопорушення, тому припущення, що вона може бути суспільно-небезпечною, не ґрунтується на вимогах закону. Як слідує з пояснень лікаря Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні Вакуленко Л.Ю., при особисті розмові з нею [PERSON] поводила себе адекватно, відповіді на запитання давала чітко та зрозуміло, що також не може свідчити про те, що [PERSON] виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих. Також суд не може взяти до уваги ту обставину, що [PERSON] у квітні 1985 року лікувалася з приводу психічного захворювання, оскільки ці події мали місце більше тридцяти років тому, а більше відомостей про те, що [PERSON] в подальшому продовжувала виявляти ознаки психічних розладів, у матеріалах справи відсутні. Аналізуючи в сукупності викладені обставини, суд не знаходить достатніх підстав на обґрунтування обставин, передбачених ст. 11 Закону України "Про психіатричну допомогу", які є підставою проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 11, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу»,

Outcome: dismissed