Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до відповідача [PERSON] про поділ спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON], та визнання в порядку спадкування за законом права приватної власності на це майно. В позові вказала, що 25 лютого 2016 року помер її батько [PERSON], після смерті якого залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва №37/3, площею 1.77 га, яка розташована на території Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області, право власності на яку посвідчене державним актом серії ІІІ-ОД №060321, виданим 24 березня 2004 року Кодимською районною державною адміністрацією. Крім цього, до спадкового майна померлого ввійшов житловий будинок, розташований в с.Сергіївка по вул.Пташенчука, буд.3 Кодимського району Одеської області. Спадкоємцями зазначеного спадкового майна за законом першої черги є діти померлого - позивач та відповідач у справі, кожен з яких у передбаченому законом порядку прийняв спадщину померлого батька, звернувшись до нотаріуса із відповідною заявою. Однак, через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно (державний акт на землю втрачено, а документи на будинок не виготовлялись), а також через виниклий спадковий спір, нотаріус відмовила у видачі свідоцтв про право на належну померлому спадщину. У звязку з цим позивач не може захистити своє порушене право у позасудовому порядку, тому просила поділити між нею та відповідачем спадщину померлого батька, визнавши за нею в порядку спадкування за законом право приватної власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а за відповідачем - право приватної власності на житловий будинок. В судове засідання сторони не зявились, попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без них. В поданих заявах позивач свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач заявлений позов визнав в повному обсязі та проти його задоволення не заперечував, погодившись із запропонованим позивачем варіантом розподілу спадщини. У звязку з цим, у відповідності з вимогами ч.2 ст.158 та ч.2 ст.197 ЦПК України суд вважає можливим розглянути вказану справу без участі сторін та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши надані сторонами письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін та інших осіб, у відповідності з вимогами ч.4 ст.174 ЦПК України вважає можливим позов задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. При цьому, відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України) судовому захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси осіб, які виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.\~ Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 25 лютого 2016 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД №441649, виданого 26 лютого 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції в Одеській області. Відповідно до ст.1218 Цивільного кодексу України (ЦК України) до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Після його смерті залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва №37/3, площею 1.77 га, яка розташована на території Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області, та належала йому на підставі державного акту серії ІІІ-ОД №060321, виданого 24 березня 2004 року Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області. Крім цього, до спадкового майна померлого ввійшов житловий будинок №3, розташований в с.Сергіївка по вул.Пташенчука, Кодимського району Одеської області, який належав йому на підставі погосподарської книги Грабівської сільської ради Кодимського району №01 за 2016-2020 р.р. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України. За життя [PERSON] заповіту не склав, тому відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України спадкоємцями належного йому спадкового майна за законом першої черги є його діти позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину. При цьому, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3 ст.1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, на протязі шести місяців з моменту відкриття спадщини має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 та ст.1270 ЦК України). Встановлено, що розивач [PERSON] та відповідач [PERSON] у встановлений законом строк звернулися до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини із заявами про прийняття спадщини померлого батька (спадкова справа №268/2016), тому вважаються такими, що у передбаченому законом порядку прийняли спадщину померлого (ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на це нерухоме майно. Матеріали справи містять належні докази звернення позивача та відповідача до нотаріуса із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом, однак нотаріус відмовила у видачі цих свідоцтв через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно та виниклий між сторонами спір щодо розподілу спадщини померлого (відмова нотаріуса №1014/02-14 від 14 липня 2016 року). Встановлено, що належний померлому [PERSON] державний акт на право приватної власності на земельну ділянку втрачений, оголошення про що було розміщене в газеті «Вісті Кодимщини» №29 від 22 липня 2017 року. Правовстановлюючі документи на спірний будинок не виготовлялись. При цьому, належність цього будинку померлому [PERSON] підтверджується довідкою Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області від 22 березня 2017 року №02-16/139, виданою на підставі погосподарської книги цієї сільської ради №1 за 2016-2020 р.р. Право власності на спірне житло померлий [PERSON] набув до 01 січня 2004 року у визначеному Цивільним кодексом УРСР порядку. У звязку з цим, крім загального кола обставин, які підлягають встановленню при вирішенні спорів про право на спадкування та визнання права власності на спадкове нерухоме майно, необхідно з'ясовувати чи посвідчено право власності спадкодавця на нерухоме майно в установленому законом порядку на час його виникнення. Встановлення часу спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Відповідно до ч.3 ст.3\~Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного\~Закону\~права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки на день набуття спадкодавцем права власності на спірне домоволодіння регулювалася Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5 і зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за №157/6445. Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~Цивільним кодексом України та\~Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, зважаючи на час набуття померлим права власності на спірний будинок (до 1 січня 2004 року), відсутність державної реєстрації права власності на це нерухоме майно не є підставою для виключення цього майна зі складу спадщини. Так, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ в інформаційному листі від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказав, що у разі спадкування жилого будинку, побудованого до 2004 року та щодо якого відсутні правовстановлюючі документи, за рішенням суду може бути визнано право власності в порядку спадкування при наявності виписки з погосподарської книги, технічного паспорту на будинок, висновку спеціалістів щодо технічного стану будинку. У березні 2017 року техніком з інвентаризації нерухомого майна [PERSON] (кваліфікаційний сертифікат серії АЕ №001367) на спірне домоволодіння виготовлено технічний паспорт, що підтверджує відповідність будинку будівельним, санітарним та протипожежним нормам і правилам та можливість його використання за призначенням. Відсутність зазначених правовстановлюючих документів на спадкове майно відповідно до п.2 Глави 7, п.1 Глави 13 розділу І та п/п.4.12 п.4 Глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції №296/5 від 22 лютого 2012 року, є підставою для відмови у вчиненні нотаріусом відповідної нотаріальної дії та відмови у видачі спадкоємцеві свідоцтва про право на спадщину. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім цього, відповідно до ст.392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Право спадкоємця на судовий захист свого порушеного права на спадщину у разі втрати правовстановлюючого документу на спадкове майно підтверджується ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2015 року, прийнятою у цивільній справі №6-17336св15, в якій зазначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує право власності. За змістом ст.ст.1267, 1275, 1278 та 1280 ЦК України спадкоємці вправі за домовленістю між собою розподілити спадщину, змінивши при цьому розміри належних їм часток у спадщині. Згідно із запропонованим позивачем [PERSON] варіантом поділу, погодженим відповідачем [PERSON], належне померлому [PERSON] спадкове майно у вигляді земельної ділянки та житлового будинку підлягає розподілу між сторонами наступним чином: позивачеві - земельну ділянку, а відповідачеві житловий будинок. Таким чином, з огляду на визнання відповідачем позову, суд визнає запропонований позивачем спосіб поділу цього спадкового майна законним та таким, що не порушує прав і інтересів сторін та інших осіб, а тому вважає можливим позов задовольнити. Отже, викладені обставини свідчать про неможливість захисту порушеного права сторін в позасудовому порядку, тому обраний спосіб захисту цього порушеного права відповідає ст.16 ЦК України, у звязку з чим позов підлягає задоволенню, оскільки за нормами ч.1 ст.1269 та ч.1 ст.1270 ЦК України сторони у передбаченому законом порядку прийняли спадщину померлого батька, що у відповідності з п.«г» ч.1 ст.81 Земельного кодексу України є підставою набуття позивачем права власності на земельну ділянку, а відповідачем права власності на житловий будинок. На підставі викладеного,

Outcome: approved