Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги мотивувала тим, що з 09 листопада 1996 року до 26 липня 20106 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За цей час, а саме у серпні 2000 року за спільні кошти ними було придбано квартиру [ADDRESS] та придбано у кредит легковий автомобіль «Лада пріора», вказане майно зареєстроване за відповідачем. При поділі вищезазначеного майна між ними виник спір. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд визнати спільною сумісною власністю квартиру [ADDRESS], визнати за нею ? частини частину даної квартири та визнати за нею право власності на ? частину вартості автомобіля «Лада пріора», зобовязати [PERSON] здійснити на її користь грошову компенсацію вартості інших 50% автомобіля. 09 січня 2018 року позивачем надано до суду заяву про зміну предмету позову, у якій позивач змінила позовні вимоги, а саме: просила визнати за нею та відповідачем право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] та автомобіль ВАЗ 217030 «Лада пріора», номер кузова [NUMBER], зареєстрований 27.10.2007 на імя [PERSON], державний номерний знак [NUMBER]. Визнати за [PERSON] у порядку розподілу спільного майна подружжя право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Визнати за [PERSON] у порядку розподілу спільного майна подружжя право власності на ? частину автомобіля ВАЗ 217030 «Лада пріора» зареєстрованого за [PERSON] та стягнути з [PERSON] на її користь 50% дійсної його вартості на час розгляду справи. Також стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 17 серпня 2018 року вищезазначену справу прийнято до свого провадження суддею Ощинською Ю.О. Ухвалою Пирятинського районного суду м. Полтави від 10 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та її представник, позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач та представник відповідача, позовні вимоги визнали, проти задоволення позову не заперечували. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно зі\~ст.\~264\~ЦПК України\~під час\~ухвалення рішення\~суд вирішує\~такі питання:\~1)\~чи мали\~місце обставини\~(факти),\~якими обґрунтовувалися\~вимоги та\~заперечення,\~та якими\~доказами вони\~підтверджуються; 2)\~чи є\~інші фактичні\~дані,\~які мають\~значення для\~вирішення справи,\~та докази\~на їх\~підтвердження; 3)\~які правовідносини\~сторін випливають\~із встановлених\~обставин; 4)\~яка правова\~норма підлягає\~застосуванню до\~цих правовідносин; 5)\~чи слід\~позов задовольнити\~або в\~позові відмовити; 6)\~як розподілити\~між сторонами\~судові витрати; 7)\~чи є\~підстави допустити\~негайне виконання\~судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Статтями 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають до задоволення з огляду на наступне. Так, судом встановлено, що [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] з 09 листопада 1996 року, який між ними було розірвано за рішенням суду від 26 липня 2016 року, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи (а.с. 6-7) та не заперечувалось сторонами. Відповідно до договору купівлі продажу від 01 серпня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області, та технічного паспорта на квартиру [PERSON] є власником квартири № 16, що розташована у м. Пирятин Полтавської області по вул. Визволення, 50 (а.с. 8-11). Договір купівлі-продажу уклали на імя відповідача, проте квартира придбана подружжям під час перебування у шлюбі. У період шлюбу сторонами було також придбано автомобіль ВАЗ 217030 «Лада пріора» стального кольору, номер кузова [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], який відповідач без згоди позивача 03.10.2017 реалізував своєму братові [PERSON], а той у свою чергу реалізував його [PERSON], що підтверджується повідомленням територіального сервісного центру № 5347 регіонального сервісного центру в Полтавській області МВС України у якому зазначено, що станом на 23.12.2017 на імя [PERSON] транспорті засоби не зареєстровані. За період з 09.11.1196 по 01.10.2017 зареєстровано 27.10.2007 транспортний засіб ВАЗ 217030, державний номерний знак [NUMBER], номер кузова ХТА 21703070041571, який 28.01.2017 знятий з обліку для реєстрації. 03.10.2017 у ТСЦ № 7442 даний транспортний засіб зареєстровано на імя громадянина [PERSON], д.н.з. [NUMBER]. 31.10.2017 у ТСЦ № 5343 перереєстровано ВАЗ 217030 на нового власника [PERSON] (а.с. 33). Таким чином, судом встановлено, що підтверджено документально, що спірні квартира № 16, у м. Пирятин Полтавської області по вул. Визволення, 50 та автомобіль ВАЗ 217030 «Лада пріора» придбані сторонами під час перебування у шлюбі, є обєктами спільної сумісної власності подружжя. Згідно висновку № 915/916/917 комплексної судової оціночно-будівельної та автотоварознавчої експертизи по цивільній справі № 544/896/17 від 22.08.2018 виконаної судовим експертом Полтавського відділення Харківського науково дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. [PERSON] ринкова вартість квартири [ADDRESS] на момент складання висновку становить 383130 грн, а ринкова вартість автомобіля ВАЗ 217030 Лада пріора номер кузова [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER] на момент дослідження 16.08.2018 складає 87015,87 грн (а.с. 88-104). Відповідно до ч. 3 ст.\~368\~ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 60\~СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. За правилами ч. 1 ст.\~70\~СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71\~СК України передбачено способи та порядок поділу такого майна, зокрема те, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови №\~11\~від 21\~грудня 2007\~року «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) , відповідно до частин 2, 3 ст.\~325\~ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 р. № 11). Зі змісту п. 23, 24 вказаної постанови вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Суд вважає, що за встановлених обставин за позивачем підлягає визнанню право власності на 1/2 частини спірної квартири [ADDRESS] та право власності на ? частину автомобіля ВАЗ 217030 «Лада пріора» номер кузова [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], зареєстрованого 27.10.2007 на імя [PERSON] Також з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 50% вартості автомобіля, яка на час розгляду справи становить 87015,87 грн, тобто 43507,93 грн. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно статті 133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати повязані із залученням експерта та проведення експертизи, які у відповідності до ст.\~141\~ЦПК України підлягають стягненню. Як убачається з матеріалів справи позивачкою понесені витрати на залучення експерта та проведення комплексної судової оціночнобудівельної та автотоварознавчої експертизи в розмірі 6864,00 грн, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вищезазначена сума. Відповідно до ч. 1 ст. 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою підприємцем складає один відсоток від ціни позову, але не менше 0,4 відсотки прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу. Ціна позову становить 470145,87 грн, отже позивачу при зверненні до суду необхідно було сплатити судовий збір у сумі 4701,45 грн, проте була сплачена суму судового збору у розмірі 640,00 грн (а.с. 1). Таким чином з відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи судом в розмірі 4061,45 грн. Також у силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи пропорційність задоволених позовних вимог, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір 640,00 грн. Ураховуючи вище викладене, норми діючого законодавства України, суд дійшов висновку, що вимоги позивачки є правомірними та підлягають задоволенню.

Outcome: approved