Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. У звязку з тим, що подружжя має різні характери, різні погляди на життя, позивач не має бажання надалі проживати з відповідачкою; фактично вони проживають окремо тривалий час, позивач просить суд розірвати шлюб.\~ Відповідачка [PERSON] подала до суду зустрічний позов до [PERSON] про визначення місця проживання дитини з матір'ю та стягнення аліментів на утримання дитини. Зазначає, що дитина перебуває на утриманні позивачки. Відповідач не надає допомоги на утримання малолітнього сина. Через це позивачка звернулася до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач за первісним позовом підтримав заявлений позов в повному обсязі, зустрічний позов визнав частково. Додав, що сімя існує формально, тому просить задоволити його заявлений позов. Не заперечує проти задоволення зустрічного позову, згідний сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів). Решту позову не визнає, оскільки між сторонами немає спору щодо місця проживання дитини. Згідний, щоб дитина проживала з [PERSON] В судовому засіданні позивачка за зустрічний позовом свій позов підтримала в повному обсязі, первісний позов визнає. Додала, що згідна на розірвання шлюбу, просить задоволити заявлений нею позов про стягнення аліментів. Визнає, що між сторонами немає спору щодо місця проживання дитини. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору вирішення заявлених позовних вимог [PERSON] покладає на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін та учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що первісний позов підлягає до задоволення в повному обсязі; зустрічний позов [PERSON] підлягає до задоволення частково. Як встановлено в судовому засіданні, сторони не проживають як сімя протягом тривалого часу. Сторони мають різні характери, різні погляди на життя, позивач не бажає надалі проживати разом з відповідачкою В ч. 1 ст. 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Стаття 24 СК України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Отже, однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу. Зокрема особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Статтею 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Однією із основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, зокрема, особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стало неможливим, оскільки суперечить інтересам сторін та вимогам закону. У розпаді сімї винні обоє подружжя, оскільки не вживали належних заходів для усунення конфліктів та досягнення взаєморозуміння в сімї. Тому суд дійшов висновку, що сімя існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. Підстав для надання сторонам строку на примирення суд не вбачає. Виходячи з положень ст. ст. 110,\~112 СК України, а також того, що особа має право вільно вирішувати питання щодо розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин суд вважає, що первісний позов про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Щодо решти заявлених позовних вимог в зустрічному позові [PERSON] про визначення місця проживання дитини з матір'ю. Статтею 160 СК закріплено право батьків на визначення місця проживання дитини. У звязку з цим постає питання про допустимість втручання суду у вирішення питання про місце проживання малолітньої дитини, визначене за згодою батьків дитини. На думку суду, чинним законодавством України розгляд питання про місце проживання дитини, визначене за згодою батьків, в судовому порядку не передбачено. Згідно з п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. № 11, у випадку, коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, суд вирішує це питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Оскільки в ході розгляду справи позивачка не надала суду доказів того, що між сторонами існує спір щодо місця проживання дітей після постановлення рішення суду про розірвання шлюбу, то суд вважає, що в задоволенні позовних вимог про визначення місця проживання дитини слід відмовити. Щодо решти заявлених позовних вимог у зустрічному позові про стягнення аліментів на утримання дитини. За положеннями ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно Сімейного законодавства України, обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей. Сторони є батьками малолітньої дитини. Дитина перебуває на утриманні позивачки. Батько дитини, відповідач за зустрічним позовом, не надає допомоги на\~утримання дитини. Отже, відповідачем за зустрічним позовом порушені приписи ст. 180 СК України. За таких умов у позивачки [PERSON] виникає право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні погодився сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. В судове засідання не були надані докази того, що відповідач за зустрічним позовом має незадовільний стан здоров'я, має важкий майновий стан, має на утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків, або є в наявності інші обставини, що унеможливлюють відповідача надавати дітям допомогу. На думку суду, відповідач за зустрічним позовом має змогу сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання дитини в\~ розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. В даному випадку враховується, що обовязок з утримання дітей покладається на обох батьків. На думку суду, за вказаних умов визначений розмір аліментів є компромісним, та враховуватиме баланс інтересів сторін. Аналізуючи зібрані у справі докази дійшов висновку про задоволення заявлених позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved