Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

Директор Липковатівського аграрного коледжу Таркан М. П. звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить скасувати наказ Головного управління Держземагенства України в Харківській області №3268-СГ від 24.11.2014 р. «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність»; визнати недійсними видані на його підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно та скасувати їх державну реєстрацію, а саме: земельну ділянку площею 2 га, кадастровий № [NUMBER] на ім'я [PERSON]; земельну ділянку площею 2 га, кадастровий № [NUMBER] на ім'я [PERSON]; земельну ділянку площею 2 га, кадастровий [NUMBER] на ім'я [PERSON]; земельну ділянку площею 2 га, кадастровий [NUMBER] на ім'я [PERSON]; земельну ділянку площею 2 га, кадастровий [NUMBER] на ім'я [PERSON]; земельну ділянку площею 2 га, кадастровий [NUMBER] на ім'я [PERSON]; земельну ділянку площею 2 га, кадастровий [NUMBER] на ім'я [PERSON]; земельну ділянку площею 2 га, кадастровий [NUMBER] на ім'я [PERSON]; земельну ділянку площею 2 га, кадастровий [NUMBER] на ім'я [PERSON] Також позивач просить визнати недійсними договори купівлі-продажу зазначених земельних ділянок та скасувати їх державну реєстрацію, а саме: земельної ділянки кадастровий № [NUMBER], укладений 01.04.2015 року між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №1115; земельної ділянки кадастровий № [NUMBER], укладений 10.04.2015 року між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1212; земельної ділянки кадастровий [NUMBER], укладений 28.04.2015 року між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №1333; земельної ділянки кадастровий [NUMBER], укладений 01.04.2015 року між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №1133; земельної ділянки кадастровий [NUMBER], укладений 31.03.2015 року між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1074; земельної ділянки кадастровий [NUMBER], укладений 19.03.2015 року між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 949; земельної ділянки кадастровий [NUMBER], укладений 19.03.2015 року між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 934; земельної ділянки кадастровий [NUMBER], укладений 02.03.2015 року між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 621 - посвідчені приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Пугачовою І. В. В обґрунтування позову, Липковатівський аграрний коледж зазначає, що зазначені земельні ділянки знаходяться в його постійному користуванні та були незаконно вилучені внаслідок протиправних дій Відділу Держземагенства України у Нововодолазькому районі в Харківській області, а тому всі подальші дії з передачі їх у в власність, укладення договорів купівлі-продажу суперечать закону та в силу приписів статей 70 Закону України «Про вищу освіту», статей 84, 149, 152, 155 Земельного кодексу України, статей 15, 16, 21, 203, 215, 236 Цивільного кодексу України, Розпорядженням Кабінету міністрів України від 11.02.2010 року №318-р «Деякі питання збереження об'єктів державної власності», наказ Головного управління Держземагенства України в Харківській області№3268-СГ від 24.11.2014 року підлягає скасуванню, а видані на його підставі свідоцтва про право власності та укладені в подальшому договори купівлі-продажу підлягають визнанню недійсними та до них повинні бути застосовані наслідки недійсності правочину. Представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності, у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений своєчасно та належним чином, надав заяву, зареєстровані під вхідним № 2170/19-вх від 25.03.2019 року про розгляд справи за його відсутності, з урахуванням того, що позовні вимоги він підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача ГУ Держгеокадастру України в Харківській області, та відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], у судове засідання також не з'явились, про час та місце розгляду справи були сповіщені своєчасно та належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомили, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за їх відсутності не надали. Представники третьої особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на боці відповідачів - Міністерства освіти та науки України, прокуратури Харківської області та Відділу Держгеокадастру України у Нововодолазькому районі в Харківській та приватний нотаріус Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Пугачова І.В., у судове засідання також не з'явились, про час та місце розгляду справи були сповіщені своєчасно та належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомили, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за їх відсутності не надали. Відповідно до змісту частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, а згідно частини 3 статті 211 цього ж кодексу особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у представника позивача свідчать пункт 3 прохальної частини позовної заяви та відповідна заява, долучена до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним давання ним особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність. Крім того, відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України у зв'язку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд вирішив можливим справу розглядати на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення, про що не заперечував представник позивача. Здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно, об'єктивно, справедливо, неупереджено та своєчасно з'ясувавши всі обставини справи і всі фактичні данні в межах заявлених вимог, що мають значення для вирішення справи за суттю й на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, перевіривши їх доказами, отриманими відповідно до правил цивільного процесуального кодифікованого закону й безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, що відповідають вимогам закону про їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а саме: дослідивши письмові докази у справі,- суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд - у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області. За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Оскільки на цей час Валківський окружний суд свою діяльність не розпочав, справа перебуває на розгляді належного суду. Крім того, згідно пункту 9 частини 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України № 1618-ІV від 18.03.2004 року (в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017 року із змінами та доповненнями) справи у судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання нею чинності. Таким чином, ця цивільна справа підлягає розгляду за правилами, визначеними Цивільним процесуальним кодексом України в редакції, що набрала чинності з 15.12.2017 року (із змінами та доповненнями). Отже, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Судом встановлено, що на виконання Постанови Ради Міністрів УРСР №856 від 12 серпня 1964 р. «Про організацію радгоспів-технікумів», Наказом № 228 від 19 серпня 1964 року був створений Липковатівський радгосп-технікум як державний навчальний заклад. Липковатівський аграрний коледж - заснований на державній формі власності як вищий навчальний заклад І-го рівня акредитації, що проводить освітню діяльність, пов'язану із здобуттям вищої освіти освітньо-кваліфікаційного рівня молодший спеціаліст за кількома спеціальностями і має відповідний рівень кадрового та матеріального забезпечення. Діяльність Коледжу регламентується Статутом, прийнятим загальними трудовими зборами трудового колективу Коледжу (протокол №2 від 10.01.2012 року), погодженим Міністерством освіти і науки, молоді та спорту України (на теперішній час - Міністерство освіти та науки України) та Міністерством аграрної політики та продовольства України, зареєстрованого 15.05.2012 року за №14671050025000231 (а. с. 13 - 15 том № 1). На підставі Розпорядження Кабінету Міністрів України №87-р від 04.02.2015 року «Про передачу цілісних майнових комплексів навчальних закладів та державної установи до сфери управління Міністерства освіти і науки» Липковатівський аграрний коледж переданий із сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства до сфери управління Міністерства освіти і науки України. Для проведення навчально-технічної та виробничої практики студентів, забезпечення проведення науково-дослідних робіт, Коледжем було набуто право постійного користування на земельні ділянки, площею 4890 га, які розташовані на території Бірківської сільської ради Нововодолазького району Харківської області: Право постійного користування землею Липковатівським радгоспом-технікумом, статус та назву якого було змінено на Липковатівський аграрний коледж і надано право здійснювати підготовку фахівців з ліцензованими напрямками за ІІ рівнем акредитації на підставі постанови Кабінету Міністрів України №228 від 05.04.1994 р. «Про порядок створення, реорганізації і ліквідації навчально-виховних закладів» та наказу Міністерства освіти України №77 від 29.03.1995 р. «Про підсумки акредитації закладів освіти України», наказом Міністерства сільського господарства і продовольства України №125 від 15.05.1995 р. «Про зміну статусу радгоспів-технікумів», було набуте: відповідно Постанови №6 від 07.01.1972 р. «Про перетворення у радгоспи окремих колгоспів Української РСР» Центрального Комітету КП України і Ради Міністрів Української РСР, з метою зміцнення матеріально-технічної бази сільськогосподарських середніх спеціальних учбових закладів, було укрупнено Липковатівський радгосп-технікум шляхом приєднання до нього колгоспу ім. Шевченка та колгоспу «Червоний Жовтень» (а. с. 85 том № 1). На виконання зазначеної постанови було ухвалене аналогічне за змістом рішення №50 від 19 січня 1972 р. виконавчого комітету Харківської обласної Ради депутатів трудящих «Про приєднання колгоспів імені Шевченка і «Червоний Жовтень» Нововодолазького району до Липковатівського радгоспу-технікуму» (а. с. 72 том № 1). При цьому, перетворення колгоспів в радгоспи та приєднання їх до Липковатівського радгоспу-технікуму відбувалося в порядку передбаченому Постановою Ради Міністрів СРСР і ЦК КПРС від 3 травня 1957 р. N 495 (постанова Ради Міністрів УРСР і ЦК Компартії України від 9 травня 1957 р. N 450). Відповідно статті 2 Земельного Кодексу Української РСР 1970 року, земельні відносини в Українській РСР регулюються Основами земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік, а також іншими актами земельного законодавства СРСР, цим Кодексом та іншими актами земельного законодавства Української РСР, які видаються у відповідності з ними. Факт перетворення та приєднання колгоспів саме відповідно зазначеного Порядку підтверджується: Протоколом-рішенням №1 від 19.01.1972 року Нововодолазької районної Ради депутатів трудящих; Протоколом - рішенням №14 від 25.07.1973 року Виконавчого комітету Нововодолажської районної ради депутатів трудящих Харківської області УССР; Проектом внутрішньогосподарського землевпорядкування, затвердженим виконкомом Нововодолажської районної Ради депутатів трудящих 25 липня 1973 року та винесеним в натуру 10 жовтня 1973 року (а. с. 73 - 75, 76 - 81 том № 1). Таким чином, все майно, права та обов'язки, в тому числі і земельні ділянки які були закріплені на праві постійного (мовою оригіналу «вічного») землекористування за колгоспами: «Червоний Жовтень» - Державного акту на вічне користування землею № 540460 від 28.01.1952 року та імені Чапаєва, який рішенням загальних зборів членів колгоспу ім. Чапаєва, у 1968 року був перейменований у колгосп імені Шевченка - Державного акту на вічне користування землею №540456 від 24.01.1952 року, перейшли в постійне користування Липковатівського радгоспу-технікуму (а. с. 59 - 64 том № 1). Також і відповідно до заведеної за формою, затвердженою Постановою Ради Міністрів СРСР від 10.06.1977 року №501 Земельнокадастрової книги Липковатівського радгоспу-технікуму від 12.03.1986 року, зазначені вище Державні акти, визначені як підстава набуття права користування землею (а. с. 82 - 84 том № 1) Згідно статті 145 Земельного кодексу України (від 1970 року в редакції станом на час здійснення запису у 1986 році) для забезпечення раціонального використання земельних ресурсів ведеться державний земельний кадастр, який містить сукупність вірогідних і необхідних відомостей про природний, господарський і правовий стан земель. За приписами статті 146 Земельного кодексу України (від 1970 року) державний земельний кадастр включає дані реєстрації землекористувань, обліку кількості і якості земель, бонітування ґрунтів і економічної оцінки земель. У відповідності до статті 147 Земельного кодексу України (від 1970 року) порядок ведення державного земельного кадастру, форми кадастрової документації, періодичність уточнення та оновлення кадастрових даних встановлює Рада Міністрів СРСР. Згідно пункту 2 постанови Ради Міністрів СРСР від 10 червня 1977 року за № 501 «Про порядок ведення державного земельного кадастру» формами кадастрової документації є в тому числі земельнокадастрова книга підприємства, організації і установи, яким земля надана в постійне або довгострокове користування. Далі, відповідно постанови Кабінету Міністрів України №228 від 05.04.1994 року «Про порядок створення, реорганізації і ліквідації навчально-виховних закладів» та наказу Міністерства освіти України №77 від 29.03.1995 року «Про підсумки акредитації закладів освіти України», наказом Міністерства сільського господарства і продовольства України №125 від 15.05.1995 року «Про зміну статусу радгоспів-технікумів», було змінено статус і назву Липковатівського радгоспу-технікуму Харківської області на Липковатівський аграрний коледж та надано право здійснювати підготовку фахівців з ліцензованими напрямками за ІІ рівнем акредитації. Рішення Виконавчого комітету Бірківської селищної ради №1 від 28.01.1999 року «Про закріплення в постійне користування земель за Липкуватівським аграрним коледжем», за навчальним закладом були знов закріплені по фактичному користуванню станом на 01.01.1999 року отримані в 1972 року земельні ділянки (а. с. 86 том № 1). Кабінетом Міністрів України погоджено площі земельних угідь вищих аграрних закладів освіти та навчально-дослідних господарств в обсягах відповідно до звітів за станом на 01.01.2002 року (доручення Кабінету Міністрів України №16455/3 від 04.04.2002 року) - лист Міністерства аграрної політики України від 15.05.2002 року №37-79-13/4708 (а. с. 87 том № 1). Станом на 01.01.2002 року за Липковатівським аграрним коледжем відповідно до звітів на праві постійного користування обліковується земельна ділянка загальною площею 4890 га. Розпорядженням Нововодолазької РДА Харківської області від 11.11.2007 року № 686 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та складання документів, що посвідчують право постійного користування на земельну ділянку Липковатівського аграрного коледжу» (а. с. 88 том № 1). Виготовлений новий проект землеустрою та отримані кадастрові номери: [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] що підтверджується довідками Відділу Держкомзему у Нововодолазькому районі Харківської області №№252-258 від 28.11.2009 року (а. с. 89 - 92 том № 1). Отже з урахуванням приписів частин 1, 3 та 4 статті 79-1 Земельного кодексу України (формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.. Відповідно статті 3 Закону України «Про правонаступництво України», Закони Української РСР та інші акти, ухвалені Верховною Радою Української РСР, діють на території України, оскільки вони не суперечать законам України, ухваленим після проголошення незалежності України. Таким чином, з урахуванням перехідних положень Земельного Кодексу України 1991 року, який втратив чинність та Земельного Кодексу України 2001 р., зазначених Державних актів, рішень органів виконавчої влади та місцевого самоврядування, беручи також до уваги пункт 6 Постанови Верховної Ради УРСР від 18.12.1990 року № 563-ХІІ «Про земельну реформу», пункт 6 Перехідних положень ЗК України (2001 року) з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №5-рп/2005 від 22.09.2005 року у справі №1-17/2005 (справа про постійне користування земельними ділянками), у Липковатівського аграрного коледжу виникло і зберігалося право постійного користування одержаною на законних підставах в 1972 року землею. Враховуючи, наявність у кадастровій документації записів про державну реєстрацію держаних актів на вічне користування землею, суд приходить до висновку, що державна реєстрація вказаних актів є здійсненою, а тому у відповідності до частини 4 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права Липковатівського аграрного коледжу на земельні ділянки, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними. Відповідно частини 5 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», в редакції від 01.07.2004 року, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відділом Держземагенства України у Нововодолазькому районі в Харківській області, безпідставно, в лютому 2014 року було внесено зміни до державної статистичній звітності за формами 6-зем та 2-зем, внаслідок чого, землі які знаходяться в користуванні та використовуються Коледжем, були фактично в нього вилучені та переведені до земель запасу. Скориставшись тим, що землі Липковатівського аграрного коледжу безпідставно переведені до земель запасу, Головним управлінням Держземагенства України в Харківській області було видано наказ №3268-СГ від 24.11.2014 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність», яким у власність громадянам, передаються земельні ділянки сільськогосподарського призначення із земель запасу площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, а саме: -ділянка площею 2 га, кадастровий № [NUMBER] - [PERSON]; -ділянка площею 2 га, кадастровий № [NUMBER] - [PERSON]; -ділянка площею 2 га, кадастровий [NUMBER] - [PERSON]; -ділянка площею 2 га, кадастровий [NUMBER] - [PERSON]; -ділянка площею 2 га, кадастровий [NUMBER] - [PERSON]; -ділянка площею 2 га, кадастровий [NUMBER] - [PERSON]; -ділянка площею 2 га, кадастровий [NUMBER] - [PERSON]; -ділянка площею 2 га, кадастровий [NUMBER] - [PERSON]; -ділянка площею 2 га, кадастровий [NUMBER] - [PERSON] (а. с. 125 - 126 том № 1). Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 27 травня 2016 року по справі №631/2268/15-ц наказ Головного управління Держземагенства України в Харківській області №3268-СГ від 24.11.2014 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність», скасований в частині надання [PERSON] земельної ділянки площею 2 га, кадастровий № [NUMBER] (а. с. 122 - 124 том № 1). В інтересах відповідачів за довіреністю діяв громадянин [PERSON], що підтверджується заявами від його імені до Головного управління Держземагенства в Харківській області про затвердження документації із землеустрою з подальшою передачею земель у власність для ведення особистого селянського господарства від його імені в інтересах відповідачів та відповідними довіреностями (а. с. 94 - 121, 127 - 129 том № 1). Відповідач [PERSON] своє право власності не зареєстрував та Свідоцтво про право власності на нерухоме майно не отримував. Надалі, частка перелічених земельних ділянок була переоформлена на ім'я [PERSON] та [PERSON] шляхом укладання договорів купівлі-продажу між останніми та [PERSON], який діяв від імені [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі довіреностей. Таким чином, були укладені та посвідчені приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Пугачовою І.В. наступні договори купівлі-продажу: 01.04.2015 року земельної ділянки площею 2 га, кадастровий № [NUMBER], між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №1115; 10.04.2015 року земельної ділянки площею 2 га, кадастровий № [NUMBER], між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №1212; 28.04.2015 року земельної ділянки площею 2 га, кадастровий [NUMBER], між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №1333; 01.04.2015 року земельної ділянки площею 2 га, кадастровий [NUMBER], між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №1133; 31.03.2015 року земельної ділянки площею 2 га, кадастровий [NUMBER], між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №1074; 19.03.2015 року земельної ділянки площею 2 га, кадастровий [NUMBER], між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №949; 19.03.2015 року земельної ділянки площею 2 га, кадастровий [NUMBER], між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №934; 02.03.2015 року земельної ділянки площею 2 га, кадастровий [NUMBER], між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 621 (а. с. 133 - 150 том № 1). Відповідно до статті 149 Земельного кодексу України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Тобто, підставою для вилучення вказаних земельних ділянок є рішення уповноваженого органу влади. Але, вилучення земельної ділянки повинно здійснюватись цим органом тільки у порядку, передбаченому статтею 149 Земельного кодексу України, де другим необхідним елементом вилучення земельної ділянки, окрім рішення органу місцевого самоврядування, є згода землекористувача. Липковатівський аграрний коледж згоди на їх вилучення не надавав, як не надавали і засновники Липковатівського аграрного коледжу - Міністерство аграрної політики та продовольства України лист від 06.03.2015 року №37-27-3-13/3194 та Міністерство освіти та науки України, як і не приймалося з цього приводу ніяких рішень органами державної влади та органами місцевого самоврядування. Крім цього, згідно частини 4 статті 84 Земельного кодексу України, відповідно якої до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать земельні ділянки, закріплені за професійно-технічними навчальними закладами. Згідно частини 2 статті 70 Закону України «Про вищу освіту», майно закріплюється за державним або комунальним вищим навчальним закладом на праві господарського відання і не може бути предметом застави, а також не підлягає вилученню або передачі у власність юридичним і фізичним особам без згоди засновників вищого навчального закладу та вищого колегіального органу самоврядування вищого навчального закладу, крім випадків, передбачених законодавством. Відповідно до пункту 4 об'єктів, згідно з якими Державному комітетові із земельних ресурсів разом із заінтересованими центральними органами виконавчої влади та іншими суб'єктами управління державної власності, у тому числі Національними та галузевими академіями наук, не допускати погодження документів, прийняття рішень, на підставі яких може здійснюватися відчуження з державної власності земельних ділянок, наданих у постійне користування державним підприємствам та організаціям, до законодавчого врегулювання питання щодо визначення порядку їх відчуження (а. с. 92 том № 1). Таким чином, земельна ділянка, яка знаходиться в постійному користуванні Липковатівського аграрного коледжу є земельною ділянкою державної власності, яка не може бути предметом застави, а також не підлягає вилученню або передачі у власність та/або користування юридичним і фізичним особам. Ті обставини, що земельна ділянка, яка закріплена і фактично знаходиться в постійному користуванні Липковатівського аграрного коледжу, юридично надана у приватну власність, а в подальшому переоформлена на підставі договору купівлі-продажу на іншу особу, суперечить чинному законодавству та порушує права Коледжу. Відповідно до частини 1 резолютивної частини Рішення Конституційного суду України N 18-рп/2004 від 01.12.2004 року (справа про охоронюваний законом інтерес) під поняттям "охоронюваний законом інтерес", що вживається у Цивільно-процесуальному кодексі України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Перелік способів захисту порушених прав визначає стаття 16 Цивільного кодексу України. Цей перелік не є вичерпним, і суд може захистити порушені права чи інтереси і в інший спосіб, який встановлений договором або законом. Вказана норма кореспондується із статтею 152 Земельного кодексу України, відповідно до якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Також відповідно до статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Тому суд скасовує наказ Головного управління Держземагенства України в Харківській області №3268-СГ від 24.11.2014 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність». Окрім цього, протиправність дій та незаконність видання такого наказу підтверджується висновками за результатами роботи працівника Державної сільськогосподарської інспекції України члена комісії Адміністрації Президента України з вивчення діяльності Харківської обласної державної адміністрації, районних державних адміністрацій Харківської області щодо організації виконання завдань, визначених актами та дорученнями Президента України, а також взаємодії зазначених адміністрації з територіальними органами міністерств, інших центральних органів виконавчої влади стосовно виконання завдань, визначених актами та дорученнями Президента України, в частині ситуації, яка склалась навколо земель Липковатівського аграрного коледжу, згідно з якими було зазначено про порушення Головним управлінням Держземагенства в Харківській області під час видання ним оспорюваного Наказу: вимог пункту 11.11 Положення про Головне управління Держземагенства в областях, затверджене Наказом Мінагрополітики України 10.05.2012 року №258, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.05.2012 р. №852/21164 та чинного на час видання оспорюваного Наказу; вимог ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та вимог частини 4 статті 84 Земельного кодексу України, про що Коледжем був отриманий відповідний лист №1075/6-1/2-15 від 17.03.2015 року. Частиною 3 статті 152 Земельного Кодексу України передбачено, що захист прав юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування та шляхом застосування інших, передбачених законом способів. Статтею 155 Земельного кодексу України проголошено, що у разі видання державним органом акта, яким порушуються права щодо володіння, користування чи розпорядження належною особі земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Таким чином, видані на підставі наказу Головного управління Держземагенства України в Харківській області №3268-СГ від 24.11.2014 р. «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність» Свідоцтва про право власності на нерухоме майно на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] має бути визнано недійсними. Згідно частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Згідно частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є не додержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Враховуючи викладене та те, що при укладенні договорів купівлі-продажу земельної ділянки не було дотримано вимог частини 1 та 2 статті 203 Цивільного кодексу України, такі договори має бути визнано недійсним відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 236 Цивільного кодексу України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Питання щодо судових витрат, суд вирішує відповідно та 2 статті 141 та приписів частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України с урахуванням роз'яснень пункту 35 Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014№ 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved