Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 06 травня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та третьою особою [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11342943000, зі строком з 06.05.2008 року по 05.05.2015 рік. Також 06.05.2008 була укладена додаткова угода №1 до вказаного договору з графіком погашення заборгованості. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 06 травня 2008 року між АКІБ "УкрСиббанк" (Відповідач) та Позивчем було укладено Договір іпотеки №1134294300-3. Предметом іпотеки є квартира, яка належить Позивачу на праві приватної власності. Позивач вважає, що договір іпотеки є припиненим в зв`язку з тим, що Договір іпотеки повинен містити істотну умову, таку як строк дії, а п. 6.1 Договору іпотеки не містить чіткого формулювання щодо строку його дії. Оскільки основний кредитний договір встановлює термін користування траншем до 05.05.2015 року та містить відсил на додаткові договори, в яких буде прописуватись сума кредиту та термін його повернення, то згідно Додаткової угоди №1 від 06.05.2008 року кінцевий строк повернення є 05.05.2015 рік, дата є тотожною з основним договором про надання споживчого кредиту № 11342943000. Тому просить суд пункт 6.1 договору Іпотеки №1134294300-3 від 06.05.2008 року укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] визнати недійсним та встановити строк дії іпотечного договору до 05.05.2015 року. Крім того, просить визнати припиненим вказаний іпотечний договір, скасувати державну реєстрацію іпотек та державну реєстрацію обтяжень в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та заборону на нерухоме майно в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Сторони в судове засідання не викликались. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідач направив на адресу суду Відзив у якому вважає позов не обґрунтованим та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить до наступних висновків. Судом встановлено, 06 травня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11342943000, відповідно до умов якого [PERSON] (надалі третя особа - 2) було надано кредит в іноземній валюті в сумі - 45 000,00 дол. США, під 14,00% річних, протягом перших 30 днів, після сплину зазначеного терміну відсоткова ставка підлягає перегляду кожного наступного місяця відповідно до умов договору, зі строком повернення кредиту не пізніше 05 травня 2015 року, якщо тільки не буде застосовано іншого терміну повернення кредиту відповідно до умов договору та/або відповідної угоди сторін та був складений графік погашення кредиту, який є невід`ємною частиною кредитного договору (а.с.12-18). 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. АТ «Дельта-Банк» набуло право вимоги, в тому числі по Договору споживчого кредиту № 11342943000 від 06.05.2008 року та Договору іпотеки №1134294300-3 від 06.05.2008 року. Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або ін. фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду, зокрема, у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як встановлено судом рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 15 листопада 2011 р. у цивільній справі № 2-77/11 позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 11342943000 задоволено повністю, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» 526840,36 грн. заборгованості по простроченому кредиту. Ухвалою Апеляційного суду [PERSON] відмовлено у відкритті провадження у зв`язку з пропуском строку звернення до суду. Отже рішення не оскаржено та набрало законної сили. Статтею 546 ЦК України унормовано, що виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ч. 1 ст. 547 ЦК України). Статтею 575 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (ст. 1 Закону України «Про іпотеку»). При розгляду цієї справи, судом встановлено, що метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 06 травня 2008 року між АКІБ "УкрСиббанк" (Відповідач) та гр. Позивачем було укладено Договір Іпотеки №1134294300-3, згідно умов якого [PERSON] є Іпотекодавцем, тобто майновим поручителем в забезпечення виконання грошових зобов`язань по поверненню в повному обсязі отриманих, в порядку та на умовах відповідно до Споживчого кредиту № 11342943000, кредитних коштів у сумі 45000,00 грн. Відповідно до п. 1.1 Договору Іпотеки №1134294300-3, іпотекодавці передають в іпотеку нерухоме майно: квартира, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та є приватною власністю Іпотекодавців. Цей договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання зобов`язання за договорами, що обумовлюють основне зобов`язання (а.с.24). Із змісту іпотечного договору від 06.05.2008 р. №1134294300-3 слідує, що останній посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Коротковою С.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1477. Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (ЦК України), зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як встановлено з матеріалів справи, зобов`язання за кредитним договором від 06.05.2008 року № 11342943000 з надання позичальнику ( [PERSON] ) кредитних коштів в сумі 45000,00 доларів США виконані ПАТ «УкрСиббанк» в повному обсязі. Даний факт встановлений рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 15.11.2011 р. у цивільній справі № 2-77/11 та не потребує доказуванню при розгляді цієї справи на підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України. При цьому, як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] взятих на себе зобов`язань за кредитним договором від 06.05.2008 року № 11342943000 щодо повернення суми кредиту та відсотків за користування кредитом в строк, визначений у договорі належним чином не виконала. Доказів повного погашення наведеної вище заборгованості, як Позичальником (третя особа -2), так і Поручителем (третя особа 1) матеріали цієї справи не містять. У той же час, Позивач вважаючи вказаний Іпортечний договір таким, що не відповідає нормам чинного законодавства України, звернувся до суду з цим позовом про визнання його недійсним. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України). Так, за ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За правилами ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 3 цієї статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як зазначено в абзаці 1 п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року, відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Позивач, як на підставу недійсності правочину, посилається на те, що Договір Іпотеки не містить істотну умову, таку, як строк дії, а п. 6.1 Договору іпотеки не містить чіткого формулювання щодо строку його дії. Статтею 3 ЦК України передбачено, що однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Загальні підстави визнання недійсними правочинів і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 ЦК України. Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, ін. актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3); правочин має вчинятись у формі, встановленій законом (ч. 4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6). Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу (ч. 1). Як встановлено вище судом, Іпотечний договір № 11342943000-З від 06.05.2008 року підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; [PERSON] на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому за основним зобов`язанням Позичальник [PERSON] частково виконувала його умови; ПАТ «УкрСиббанк» надало позичальнику та Іпотекодавцю документи, які передували укладенню кредитного та іпотечного договору, у тому числі й повну інформацію об умовах кредитування в ПАТ «УкрСиббанк», мети, з якою кредит може бути використаний; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в т.ч. між зобов`язаннями Позичальника, типу відсоткової ставки, на яку кредит може бути виданий, орієнтовної сукупності вартості кредиту та вартості послуги по оформленню договору (переліку всіх видатків, пов`язаних з отриманням кредиту, його обслуговуванням та поверненням); строк, на який кредит був отриманий; строк у який має бути виконаний Іпотечниий договір, варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоти та об`єму; можливість дострокового повернення кредиту та його умов, про що свідчить сам кредитного договору та зміст оскаржуваного Іпотечного договору. Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Звертаючись до суду з позовом, ПАТ «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадирова В.В. вказує на те, що іпотека має похідних характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Строк дії кредитного договору до 05.05.2015 року. Оскільки строк дії іпотечного договору закінчився 05.05.2015 року, іпотека є припиненою відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про іпотеку». [PERSON] пред`явила свої вимоги до ПАТ «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадирова В.В., як до правонаступника. Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відомості про погашення основного боргу за кредитним договором № 11342943000 від 06.05.2008 року суду не представлені, суд доходить до висновку, що борг не погашено в повному обсязі. Відтак, відсутні підстави вважати припиненим основне зобов`язання за кредитним договором, в тому числі і у випадку закінчення строку зазначеного договору кредиту. За таких обставин, відсутні підстави вважати припиненими зобов`язання і за договором іпотеки. Враховуючи вищезазначене, судом визнаються безпідставними та необґрунтованими посилання Позивача про порушення АКІБ «УкрСиббанк» норм цивільного законодавства в частині не продовження дії терміну договору з визначеною календарною датою, тому позовні вимоги в частині визнання п. 6.1 Договору Іпотеки № 11342943000-З від 06.05.2008 недійсним та визнання припиненим вказаний договір іпотеки задоволенню не підлягають. Посилання Позивача на позицію викладену в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 23.04.2014 року у справі №6-4358св14 у даних правовідносинах не застосовується, оскільки у вказаному рішенні предметом спору було припинення іпотеки на тій підставі, що іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою статті 49 Закону України «Про іпотеку», згідно з якої протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. Отже, якщо іпотекодержатель не скористався вказаним правом, іпотека може бути припиненою за рішенням суду. Вказані правовідносини не стосуються жодним чином предмету розгляду даної справи. Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав), яким є єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав. Позовні вимоги про скасування заборони відчуження іпотечного майна, виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек відповідних записів є похідними від вимоги про визнання припиненим договору іпотеки, тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed