Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та розподіл спільного майна подружжя. Позов обґрунтовує тим, що з 05.08.2006 року по 04.11.2014 року він перебував з відповідачкою в юридичному шлюбі. За період спільного життя з відповідачкою ними була придбана трикімнатна квартира [ADDRESS]. За спільною згодою право власності на квартиру було оформлено на відповідачку. Відповідачка не бажає добровільно розділити нажите нами майно. Просить суд винести рішення, яким визнати спільною сумісною власністю подружжя трикімнатну квартиру [ADDRESS], визнати право власності по ? частки квартири [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] та припинити право спільної сумісної власності на квартиру. Судові витрати стягнути на користь позивача. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та суду пояснила, що за період шлюбу позивачем та відповідачкою була придбана трикімнатна квартира [ADDRESS] по договору купівлі - продажу, згідно якого відповідачка придбала спірну квартиру. Позивач працював за кордоном та отримував кошти. Шлюб між сторонами розірваний. Квартира придбана у період шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідач та її представник не довели у судовому засіданні, що спірна квартира придбана за особисті кошти відповідачки. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що трикімнатна квартира була придбана за її кошти. В 2007 році вона приватизувала двокімнатну квартиру [ADDRESS] яка належала її батькам. Згодом в грудні 2010 року вона продала вказану квартиру за 80 тисяч гривень та в цьому ж місяці придбала трикімнатну квартиру [ADDRESS] за 32 тисячі гривень. Спірна квартира була у поганому стані, проживати в ній було неможливо. Позивач в цей час працював в Америці, зароблені кошти він їй не давав. Він допомагав їй лише робити ремонт у квартирі, допомагав придбати вікна та двері. Просила у позові відмовити. Представник відповідачки [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав та суду пояснив, що спірне майно не є спільною сумісною власністю подружжя, так як квартира була придбана за особисті кошти відповідачки. До шлюбу їй належала двокімнатна квартира [ADDRESS], яку вона в 2010 році продала та придбала за ці кошти трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Все що заробляв позивач, він витрачав на свої потреби. Привозив кошти, але не значні. Тому вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає в будинку, де проживали батьки відповідачки. Коли її батьки померли, [PERSON] деякий час проживала у квартирі батьків, зробила в ній ремонт. А в 2010 році продала квартиру [ADDRESS] та придбала у сусідньому під'їзді трикімнатну квартиру. Зі слів відповідачки [PERSON] їй відомо, що [PERSON] придбала трикімнатну квартиру за кошти, які отримала від продажу двокімнатною квартири. Позивача вона бачила, але не була з ним знайома. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою відповідачки [PERSON] Їй відомо, що в 2010 році [PERSON] продала двокімнатну квартиру, яка належала її батькам за 75- 80 тисяч гривень, та придбала трикімнатну квартиру у сусідньому під'їзді за 30 тисяч гривень. Зі слів [PERSON] їй відомо, що її чоловік знаходився на заробітках в Америці. Ремонт у квартирі вона робила разом з чоловіком. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона знайома з відповідачкою з дитинства. Вони довгий час не спілкувались, так як відповідачка проживала в м. Києві. Їй відомо, що в 2010 році, коли відповідачка повернулась з Києва, вона продала двокімнатну квартиру, яка належала її батькам, та придбала трикімнатну квартиру у сусідньому під'їзді. Зі слів відповідачки їй відомо, що двокімнатну квартиру вона продала за 80 тисяч гривень, а трикімнатну придбала за 31 тисячу гривень. Також їй відомо, що відповідачка сама робила ремонт в квартирі, позивача вона не бачила, але зі слів [PERSON] їй відомо, що він знаходився на заробітках в Америці. При продажу квартири вона не була присутньою, передачі грошових коштів не бачила, все це їй відомо зі слів відповідачки [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснив, що він допомагав робити ремонт відповідачці [PERSON] в квартирі [ADDRESS]. Зі слів [PERSON] йому відомо, що квартира належить на праві власності їй. На момент придбання квартир [ADDRESS] позивача він не знав, а познайомився з ним лише тоді, коли позивач повернувся з заробітків. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є рідною сестрою відповідачки [PERSON]. Квартира [ADDRESS] залишилась її сестрі від батьків. [PERSON] вирішила її продати та придбати більшу квартиру. В грудні 2010 року [PERSON] продала двокімнатну квартиру та в цьому же місяці купила трикімнатну квартиру. При оформленні у нотаріуса договору купівлі - продажу квартири вона не була присутня. Чоловіка відповідачки на цей час не було в Україні, він був на заробітках в Америці. Відповідачка та позивач одружилися в 2006 році. Їй невідомо давав позивач гроші відповідачці чи ні. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення сторін, свідків, проаналізувавши зібрані в справі докази, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 68 ч. 1 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно ст. 69 ч. 1 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 ч. 1 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що позивач та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.08.2006 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 6). Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 04.11.2014 року, яке набрало законної сили 17.11.2014 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 9). 23 грудня 2014 року між відповідачкою [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] за 31734 грн. (а.с. 5). Згідно договору купівлі - продажу квартири від 04.12.2010 року [PERSON] продала квартиру [ADDRESS] (а.с. 27) Згідно довідки БТІ м. Краматорська право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано в КП БТІ 24.03.2008 за [PERSON], в подальшому у відповідності до договору купівлі-продажу, посвідченому 04.12.2010 року (реєстр. № 2-10627) нотаріусом Першої Краматорської ДНК, квартира [PERSON] була відчужена [PERSON]. (а.с. 26). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пп. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Судом встановлено, що під час шлюбу сторін, [PERSON] 23.12.2014 року було укладено договір купівлі - продажу квартири, що посвідчений в нотаріальному порядку, згідно якого вона придбала квартиру [ADDRESS]. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України,ч. 3 ст. 368 ЦК України ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"). За змістом ч. 1 п. 3 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема й майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Оскільки законодавцем презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі, то обов'язок з доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладений на останнього. Всупереч вимогам ст. ст. 10,60 ЦПК України,які зобов'язують відповідача на засадах змагальності доводити свої заперечення проти позову переконливими, належними та припустимими доказами, таких доказів не надано до суду. Суд не приймає посилання представника відповідачки та відповідачки на те, що спірна квартира була придбана відповідачкою за її особисті кошти, оскільки у судовому засіданні не доведено це належними та допустимими доказами. Суд також не бере до уваги посилання відповідача та її представника на те, що відповідачка продала належну їй квартиру та отримані гроші від продажу квартири відповідачка витратила на придбання спірної квартири, оскільки відповідачем не надано суду доказів, що саме ті грошові кошти від продажу квартири [ADDRESS] вона витратила на придбання спірної квартиру, а представник позивача цей факт заперечує. Даний факт не знайшов свого підтвердження належними та допустимими доказами у судовому засіданні та спростовується матеріалами справи. Суд не бере до уваги і свідчення, допитаних у судовому засіданні, свідків в тій частині, що спірна квартира була придбана відповідачкою за її особисті кошти, оскільки такі свідчення є суб'єктивною думкою свідків. Крім того, свідки у судовому засіданні підтвердили, що їм відомо про те, що спірна квартира була придбана за кошти, отриманні відповідачкою від продажу іншої квартири, зі слів самої відповідачки. Сторони у судовому засіданні не заперечували, що спірна квартира була придбана під час шлюбу сторонами по справі. Будь - яких інших доказів стосовно придбання нерухомого майна за особисті кошти відповідачкою суду не надано. Відповідно до положень ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружи та чоловіка є рівними. Також, відповідно до ч. 2, 3 ст. 70 СК України суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищів чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї; або за умови, що розмір аліментів, які одержують (син, дочка), недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ст. 60 СК України суд вважає квартиру [ADDRESS] спільним сумісним майном подружжя, оскільки останнє набуто за час шлюбу сторін. З огляду на вказане, виходячи з рівності часток при поділі спільного сумісного майна подружжя згідно ст. 70 СК України, за [PERSON] та [PERSON] слід визнати право власності за кожним на 1/2 частку вищенаведеної квартири. Як вказано у ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким чином, суд приходить до висновку щодо припинення права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] на трьохкімнатну квартиру [ADDRESS]. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved