Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

Орган опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому в інтересах малолітньої дитини [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що між [PERSON] та [PERSON] 03.03.2016 року було укладено шлюб, який зареєстровано Ужгородському міському відділі державної реєстрації актів цивільного Головного територіального управління юстиції Закарпатської області, що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 28.03.2017 року, а в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 99. [INFO] гр. [PERSON] народила дівчинку вагою 1470 грамів, що підтверджується медичним свідоцтвом про народження №3491 від 11.12.2018 року. Дитина народилась недоношеною з численними проблема зі здоров`ям. Дитину без супроводу батьків було направлено до Обласної дитячої клінічної лікарні в м. Мукачеві. Після завершення тривалого лікування малолітню направили до Ужгородської міської дитячої клінічної лікарні. Протягом часу перебування малолітньої в Обласній дитячій лікарні в м. Мукачеві та в Ужгородській міській дитячій клінічній лікарні батьки жодного разу її не відвідували. 10.04.2019 року мати малолітньої написала заяву про відмову забрати дитину з Ужгородської міської дитячої клінічної лікарні. Відтак 10.04.2019 року відносно вищезгаданої малолітньої доньки громадянки [PERSON] було складено акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки (матір або батько), інші родичі або законний представник відмовилися забрати з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я №1/2019. 19.04.2019 року батьку малолітньої гр. [PERSON] було надіслано лист №233/23-35 з проханням з`явитись до служби у справах дітей Ужгородської міської ради та надати свої пояснення з приводу розгляду питання щодо подальшої долі дитини. Батько з`явився в службу 22.04.2019 року та надав заяву відповідно до якої він більше ніж півтора роки не підтримує шлюбних стосунків з гр. [PERSON] . Йому не було відомо про народження в неї доньки. З його слів, він не являється біологічним батьком цієї дитини, а відтак відмовляється забрати дитину з Ужгородської міської дитячої клінічної лікарні. Відповідно до розпорядження міського голови 02.05.2019 року №203 службою у справах дітей Ужгородської міської ради було проведено реєстрацію народження вищезгаданої покинутої дитини. Малолітня [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в Ужгородському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 08.05.2019 року, в книзі реєстрації народжень зроблено актовий запис за № 506. Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради 29.05.2019 року №196 «Про надання та втрату статусу дитини, позбавленої батьківського піклування» малолітній [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради 29.05.2019 року №198 «Про влаштування дітей» малолітню [PERSON] , [INFO] , направлено в Обласний будинок дитини м. Свалява на повне державне утримання як дитину, позбавлену батьківського піклування, де вона наразі перебуває. Батькам роз`яснено правові наслідки відмови забрати дитину з лікарні. Дане питання розглядалось 16.07.2019 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Ужгородського міськвиконкому. Батько мав намір подати позов про виключення його з актового запису про народження дитини. Станом на 16.07.2019 року до служби у справах дітей Ужгородської міської ради не надходило інформацію про поданням батьком малолітньої позову про виключення його з актового запису про народження дитини. На засідання комісії батьки не з`явились, хоча їх було повідомлено про час і місце проведення комісії (запрошення №449/23-35 та №450/23-35 від 09.07.2019 року). З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини орган опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Оскільки, факт залишення малолітньої дитини в лікарні свідчить про те, що батьки дитини повністю самоусунулась від виховання та догляду щодо своєї дитини, не приймають жодної участі в житті дитини, не турбуються про фізичний та духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не спілкуються з дитиною, що порушує нормальне самоусвідомлення дитини, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, та в цілому не виконують свої батьківські обов`язки по догляду за дитиною, позивач просить суд задовольнити даний позов та винести рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з [PERSON] та [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з кожного із батьків в розмірі ј всіх видів заробітку, але не менше 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача [PERSON] в останнє судове засідання не з`явилася. Однак, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності. Проти проведення заочного розгляду справи не заперечила. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися повторно, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи. Відзив у визначений судом строк відповідачі не подали. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справу у відсутності відповідачів згідно вимог ч.3 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК та ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. По справі встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 03.03.2016 року було укладено шлюб, який зареєстровано Ужгородському міському відділі державної реєстрації актів цивільного Головного територіального управління юстиції Закарпатської області, що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 28.03.2017 року, а в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 99. [INFO] гр. [PERSON] народила дівчинку вагою 1470 грамів, що підтверджується медичним свідоцтвом про народження №3491 від 11.12.2018 року. Дитина народилась недоношеною з численними проблема зі здоров`ям. Дитину без супроводу батьків було направлено до Обласної дитячої клінічної лікарні в м. Мукачеві. Після завершення тривалого лікування малолітню направили до Ужгородської міської дитячої клінічної лікарні. Протягом часу перебування малолітньої в Обласній дитячій лікарні в м. Мукачеві та в Ужгородській міській дитячій клінічній лікарні батьки жодного разу її не відвідували. 10.04.2019 року мати малолітньої написала заяву про відмову забрати дитину з Ужгородської міської дитячої клінічної лікарні. Відтак 10.04.2019 року відносно вищезгаданої малолітньої доньки громадянки [PERSON] було складено акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки (матір або батько), інші родичі або законний представник відмовилися забрати з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я №1/2019, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями вказаної заяви від 10.04.2019 року та Актом № 1-2019 від 10.04.2019 року. [INFO] року батьку малолітньої гр. [PERSON] було надіслано лист №233/23-35 з проханням з`явитись до служби у справах дітей Ужгородської міської ради та надати свої пояснення з приводу розгляду питання щодо подальшої долі дитини. Із наявної в матеріалах справи письмової заяви [PERSON] від 22.04.2019 року вбачається, що він більше ніж півтора роки не підтримує шлюбних стосунків з гр. [PERSON] . Йому не було відомо про народження в неї доньки. З його слів, він не являється біологічним батьком цієї дитини, а відтак відмовляється забрати дитину з Ужгородської міської дитячої клінічної лікарні. Відповідно до розпорядження міського голови 02.05.2019 року №203 службою у справах дітей Ужгородської міської ради було проведено реєстрацію народження вищезгаданої покинутої дитини. Малолітня [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в Ужгородському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 08.05.2019 року, в книзі реєстрації народжень зроблено актовий запис за № 506. З наявного в матеріалах справи свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 08.05.2019 року вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] , є громадянка [PERSON] та громадянин [PERSON] . Службою у справах дітей Ужгородської міської ради з`ясовано, що мати малолітньої [PERSON] , [INFO] , гр. [PERSON] , [INFO] , паспорт громадянки України [NUMBER] запис №19920923- 03321 виданий 2110 10.04.2017 року, зареєстрована в [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання. Батько малолітньої [PERSON] , [INFO] , гр. [PERSON] , [INFO] , паспорт громадянина України серія [NUMBER] виданий Ужгородським MB УМВС України в Закарпатській області 16.03.1999 року, зареєстрований в [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта. Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради 29.05.2019 року №196 «Про надання та втрату статусу дитини, позбавленої батьківського піклування» малолітній [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією даного рішення. Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради 29.05.2019 року №198 «Про влаштування дітей» малолітню [PERSON] , [INFO] , направлено в Обласний будинок дитини м. Свалява на повне державне утримання як дитину, позбавлену батьківського піклування, де вона наразі перебуває, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією вказаного рішення. Батькам роз`яснено правові наслідки відмови забрати дитину з лікарні. Дане питання розглядалось 16.07.2019 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Ужгородського міськвиконкому. Батько мав намір подати позов про виключення його з актового запису про народження дитини. Однак, станом на 16.07.2019 року до служби у справах дітей Ужгородської міської ради не надходило інформацію про поданням батьком малолітньої позову про виключення його з актового запису про народження дитини. Суд констатує, що на засідання комісії батьки не з`явились, хоча їх було повідомлено про час і місце проведення комісії, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією запрошення №449/23-35 та №450/23-35 від 09.07.2019 року. Згідно ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати дитину, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно вимог ч.1 ст.143 СК України мати, батько дитини, які перебувають у шлюбі, зобов`язані забрати дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини орган опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявним в матеріалах справи Висновком органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому № 480/23-21 від 23.07.2019 року. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцять років. У п. 16 постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З огляду на вищевикладене, суд констатує, що факт залишення малолітньої дитини в лікарні свідчить про те, що батьки дитини повністю самоусунулись від виховання та догляду щодо своєї дитини, не приймають жодної участі в житті дитини, не турбуються про фізичний та духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не спілкуються з дитиною, що порушує нормальне самоусвідомлення дитини, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, та в цілому не виконують свої батьківські обов`язки по догляду за дитиною. Таким чином, враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини, суд приходить до переконання, що [PERSON] та [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В той же час, суд констатує, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч.2 ст.166 СК України). Згідно вимог ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Обгрунтовуючи вимогу про стягнення аліментів, позивач просить суд стягнути з [PERSON] та [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з кожного із батьків в розмірі ј всіх видів заробітку, але не менше 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Однак, суд констатує, що така вимога підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. (ч. 3 ст. 181 СК України). У відповідності до ч.2 ст.182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожиткові мінімуми для piзних категорій населення на 2019 рік в Україні втановлюються Законом "Пpo Державний бюджeт на 2019 рік". Так, прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років станом в період з 01.07.2019 року по 30.11.2019 року становить 1699 грн. У відповідності до ч.2 ст.182 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, суд констатує, що в доведення викладених обставин та обґрунтовування заявленого розміру аліментів не зазначено інформації про місце роботи відповідачів, про рівень їх доходів, інформацію про наявність у них інших осіб на утримання та інші обставини, які давали б суду впевненість про платоспроможність відповідачів заявленому мінімальному рекомендованому мінімуму (100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) аліментів. А тому, суд приходить до переконання, що із [PERSON] та [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] в розмірі ј всіх видів заробітку із кожного відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.191 ч.1 аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що обставини, викладені органом опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому підтверджені належним та допустимими доказами, які в своїй сукупності є достатніми для часткового задоволення даного позову. Згідно ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України з відповідачів в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1152,60 грн., встановлений Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ з урахуванням ставок судового збору станом на 01.01.2019 року (рік звернення до суду з даним позовом). На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача в користь позивачки аліментів за один місяць з моменту звернення з позовом до суду підлягає негайному виконанню.

Outcome: partial