Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., зареєстрований в реєстрі за № 25268 від 19.02.2021 таким, що не підлягає виконанню; стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 11 лютого 2020 року він скористався запропонованою послугою та отримав грошову суму в позику від ТОВ «Лінеура Україна» (ідентифікаційний код 42753492) в розмірі 2 500 грн строком користування на 30 календарних днів, тобто до 10 березня 2020 року. Для отримання позики необхідно було вказати на сайті Кредитодавця свої паспортні дані та номер банківської картки, на яку буде здійснюватися перерахунок грошових коштів. Позивач виконав усі необхідні умови, після чого грошова сума була перерахована на його картку. Проте жодних документів, які б стосувалися даної позики Кредитодавцем, йому надано не було. 08.05.2021 через Єдиний держаний реєстр виконавчих проваджень йому стало відомо про те, що приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Меленчуком В.І. на підставі виконавчого напису за № 25268 від 19.02.2021, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., 07 травня було відкрите виконавче провадження за № 65350889 про стягнення з позивача на користь стягувача-відповідача у справі ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості за Договором від 11.02.2020 на загальну суму 9 625 грн за кредитним Договором № 536845 від 11.02.2020, який був укладений із ТзОВ «Лінеура Україна», правонаступником всіх прав та обов`язків якого за Договором відступлення права вимоги № ККЛУ-16112020 від 16.11.2020 є відповідач ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал». Із сумою заборгованості позивач не погоджується та вважає, що виконавчий напис за № 25268 було вчинено з порушенням законодавства. Нотаріус, вчиняючи виконавчий напис, не переконався в тому, що заборгованість не є безспірною. Кредитодавцем ТзОВ «Лінеура Україна» не було дотримано вимог ЗУ «Про електронну комерцію» в частині укладення Кредитного договору, а відповідач у свою чергу, не виконав вимоги ст. 1082 ЦК України, оскільки не повідомив позивача про відступлення права грошової вимоги. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнано незаконною та нечинною постанову КМУ № 662 від 26.11.2014. Вказаною постановою КМУ для одержання виконавчого напису кредитор повинен був надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. На сьогодні, редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Проте договір за 536845 від 11.02.2020, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально. Виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості в матеріалах виконавчого провадження також відсутня. Нотаріус Горай О.С. не повідомляв позивача про наявність заяви про вчинення виконавчого напису, у зв`язку з чим позивача було позбавлено права заперечувати проти незаконно нарахованих сум. Також не було враховано норми Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», зокрема, зміни в п. 7 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про споживче кредитування», щодо відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Вказане свідчить про наявність спору між сторонами в частині суми заборгованості. Ухвалою судді від 14 червня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою від 07.07.2021 витребувано у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. засвідчену копію нотаріальної справи по вчиненню виконавчого напису №25268. На виконання вказаної ухвали, 27.07.2021 до суду надійшли копії документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис №25268. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалу про відкриття провадження у справі з позовною заявою та доданими до неї документами, надіслану відповідачу за адресою його місцезнаходження, відповідач отримав, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням. Таким чином, відповідач є належним чином повідомлений про судовий розгляд справи та строк подання відзиву на позовну заяву, проте не подав до суду відзив, заяви про розгляд справи за його відсутністю або інформації про поважність причин неподання відзиву. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. ухвалу суду та позовну заяву з додатками отримав, що підтверджується відомостями, зазначеними у зворотному поштовому повідомленні. Пояснення на позов, клопотання про слухання справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст.178 та ч.5 ст.279\~ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, а також враховуючи, що вказана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. За загальним правилом статей\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Частиною 1\~ст. 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1\~ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 25268 від 19.02.2021, про стягнення з позивача [PERSON] , боржника за кредитним договором № 536845 від 11.02.2020, укладеним з ТОВ "Лінеура Україна", правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення права вимоги № ККЛУ - 16112020 від 16.11.2020 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», заборгованості за кредитним договором. Стягнення проводиться за період з 16.11.2020 по 29.12.2020. Сума заборгованості становить 8695 грн, що складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту 2500 грн, прострочена заборгованість з несплачених відсотків 5700 грн, строкова заборгованість за штрафами і пенями 495 грн; за вчинення виконавчого напису стягнуто плати зі стягувача, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна заборгованість боржника 9625 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Меленчука В.І. відкрито виконавче провадження № 65350889 від 07.05.2021, на підставі виконавчого напису № 25268 від 19.02.2021 про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 9625 грн. Відповідно до ст.18\~ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 39\~Закону України\~«Про нотаріат» (далі - Закон) порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом\~та іншими актами законодавства України. Відповідно до ст.87 Закону\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону\~визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис,\~законом\~встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (частина друга\~статті 50 Закону України «Про нотаріат»). Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства\~юстиції України\~від 22\~лютого 2012\~року №\~296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 7 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною\~Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2.Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 19.02.2021, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати беззаперечна заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності, - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 ЗаконуУкраїни «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й встановити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 та від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16. У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не бере, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмового повідомлення про вчинення виконавчого напису). Так, у своїй постанові від 15 квітня 2020 року в справі № 554/6777/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: - перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; - другий етап - вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню». Зважаючи на те, що укладений між ТОВ «Лінеура Україна», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, всупереч вищезазначеним нормам не був посвідчений нотаріально, а також беручи до уваги наявний спір щодо вказаної заборгованості, суд вважає, що наявні всі підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Слід зазначити, що саме до такого висновку дійшов Верховний Суд при вирішенні аналогічного спору у своїй постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18, провадження № 61-16749св19. З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь [PERSON] необхідно стягнути судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908,00 грн, що були сплачені позивачем при зверненні з даним позовом до суду.

Outcome: approved