Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

Звернувшись до суду, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 32700,60 грн. та витрати по сплаті судового збору, посилаючись на те, що відповідно до кредитного договору GOH3SE00000167 від 21.03.2006 р., укладеного між позивачем та [PERSON] останньому було надано кредит у розмірі 5000 грн. зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 24% на рік. Договором визначено порядок та умови погашення кредиту, сплата відсотків за користування кредитом, комісії за користуванням кредитом та інших витрат. В порушення умов договору, відповідач свої зобов'язання по кредитному договору належним чином не виконує. Договір діє з моменту його укладення до повного виконання зобов'язання сторонами. Внаслідок порушення зобов'язання станом на 23.08.2013 р. утворилася заборгованість в сумі 32700,60 грн., з яких: 2271,13 грн. - заборгованість за кредитом; 13391,99 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 16821,37 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань. Представник позивача за довіреністю Скляр Ю.С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, звернувся з заявою про розгляд спправи у його відсутність, у позові просив відмовити у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Представника відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позову за тих підстав, що між позивачем та відповідачем 21.03.2006 року було укладено кредитний договір № GOH3SE00000167 від 21.03.2006 р., відповідно до п. 1.1. якого повна оплата за кредитом мала відбутися до 21.03.2008 р., тому вважає, що строк позовної давності, передбачений ЦК України сплив, навіть з урахуванням тих обставин, що він переривався, у зв'язку зі сплатою відповідачем частки кредиту 10 березня 2010 року. Оскільки позивач звернувся до суду 30.08.2013 р., то ним було пропущено трирічний строк позовної давності. Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши надані докази по справі, вважає, що позов задоволенню не підлягає за наступних підстав: 21.03.2006 р. між "Приватбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № GOH3SE00000167 відповідно до умов якого банк надає строковий кредит у розмірі 5000 грн. на строк до 21.03.2008 р., під відсотки за користування кредитом, комісії за користуванням кредитом та інших витрати, а позичальник зобов'язується сплачуваи кошти для погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді, комісії. Відповідач зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків не виконує, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка згідно наданого розрахунку станом на 23.08.2013 року складає 32700,60 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 2271,13грн.; заборгованість за процентами - 13391,99 грн., заборгованість з пені 16821,37 грн. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За ч.3,ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. (п. 3) Судом встановлено, відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості останній платіж [PERSON] здійснений 10.03.2010 р., що є свідченням визнання боргу та підставою для переривання строку позовної давності. Однак позивач звернувся з вимогою про стягнення заборгованості 30.08.2013 року, тобто зі спливом позовної давності. Відповідачем та його представником заявлено про застосування позовної давності, за таких обставин, в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк" слід відмовити. На підставі ст.ст. 257, 254, 267 ЦК України,

Outcome: dismissed