Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з уточненим позовом, в якому просить наступне: - змінити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Мелітополя Запорізької області, на підставі судового наказу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 липня 2020 року на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , шляхом зміни способу їх присудження з 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 липня 2020 року до досягнення старшою дитиною повноліття, на тверду грошову суму 428, 00 гривень, щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви і до досягнення старшою дитиною повноліття; - стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини усіх видів її доходу, починаючи з дня подачі позовної заяви та протягом строку інвалідності [PERSON] ; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору в розмірі 982,80 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26 листопада 2004 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] . Актовий запис №1008 від 26 листопада 2004 року. Після одруження відповідачка змінила своє дошлюбне прізвище на [PERSON] . Зазначені обставини підтверджуються свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , що видане 26 листопада 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Мелітопольського міського управління юстиції Запорізької області. Від вказаного шлюбу позивач з відповідачкою мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 17 грудня 2019 року [PERSON] було визнано інвалідом третьої групи, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААБ № 261601 від 08 січня 2020 року. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 травня 2019 року шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано. Судовим наказом Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 липня 2020 року по справі № 937/4648/20 з [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 липня 2020 року до досягнення старшою дитиною повноліття. Т.я. [PERSON] є інвалідом і має тяжкий стан здоров`я, єдиним його доходом є державна соціальна допомога, розмір якої на дату подання первинного позову становила 1638 гривень на місяць. Вказаний факт підтверджується довідкою від 28 липня 2020 року № 16-09/847-16. При подачі уточненої позовної заяви розмір державної соціальної допомоги становив 1712, 00 гривень, що підтверджується доданою до уточненої позови копією довідки про отримання допомоги № 08-13/240-08 від 28 жовтня 2020 року. Як вже зазначалось, за судовим наказом від 13 липня 2020 року позивач має сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки 1/3 частина заробітку (державної соціальної допомоги) [PERSON] становить 546 гривень, стягненню підлягає відповідно 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить 1159,00 гривень на утримання [PERSON] (2318 гривень - розмір прожиткового мінімуму для дитини від 6 до 18 років з 01 липня 2020) та 929,50 гривень на утримання [PERSON] (1859 гривень - розмір прожиткового мінімуму для дитини до 6 років з 01 липня 2020 року), а разом 2088, 50 гривень. Таким чином, вказана сума перевищує розмір щомісячного доходу [PERSON] .. На підставі вищенаведеного позивач вважає, що вказана сума перевищує розмір щомісячного доходу позивача, а тому підлягає зміні з наступних підстав. У своїй заяві про видачу судового наказу відповідачка не вказала про наявність у [PERSON] інвалідності та його матеріального становища, а судом, відповідно, не було враховано стан здоров`я позивача та матеріального становища при визначені розміру аліментів. Крім того, стан здоров`я позивача регресує. Згідно виписки із медичної карти хворого № 2148 від 29 липня 2019 року позивач має діагноз: «Наслідки перенесених ішемічних інсультів в лівій гемісфері головного мозку, постішемічні кістозно-гліозні зміни в лівій гемісфері головного мозку, помірно виражений правосторонній геміпарез, помірні порушення функції правих кінцівок». Також, підтвердженням його тяжкого стану здоров`я є копія індивідуальної програми реабілітації інваліда, яка додана до уточненої позовної заяви. У позивача паралізована права сторона тіла (рука та нога), що ускладнює пересування, орієнтацію у просторі і, як наслідок, унеможливлює працювати за спеціальністю. Також в результаті паралічу позивач має порушення мови. Таке його існування призвело до того, що він змушений витрачати значні кошти на діагностику, лікування та придбання лікарських препаратів. Також, [PERSON] відомо, що відповідачка офіційно працевлаштована у ТОВ «Автошкола Антарес», а її заробітна плата становить приблизно 4700 гривень. Враховуючи доходи позивача, а також постійні витрати на лікування, [PERSON] вважає, що він має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі, що фактично 1/4 розміру його доходів, а саме: 428 гривень 00 копійок на місяць для утримання однієї дитини. Також у зв`язку з тим, що інвалідність позивача настала під час шлюбу з відповідачкою, у відповідачки з 14 грудня 2016 року виник обов`язок по утриманню [PERSON] .. Як вже зазначалось, відповідачка офіційно працевлаштована та має стабільний дохід, а отже може надавати позивачу відповідну матеріальну допомогу. Крім того, відповідачка має право на отримання державної допомоги малозабезпеченим сім`ям, у відповідності до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям». Таким чином, оскільки відповідач не бажає добровільно врегулювати питання відносно зміни розміру аліментів та порядку їх присудження, а також надавати матеріальну допомогу своєму колишньому чоловіку, позивач вимушений звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів та стягнення аліментів на його утримання. Відповідно до ч. 4\~ст.19 ЦПК України\~спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Відповідно до\~ст. 274 ч. 1 ЦПК України\~у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 вересня 2020 року\~було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Призначено судове засідання на 23 жовтня 2020 року на 08 годину 00 хвилин. В судове засідання призначене на 23 жовтня 2020 року на 08 годину 00 хвилин сторони не з`явилися. Розгляд справи відкладено на 24 листопада 2020 року на 11 годину 00 хвилин. Так,\~12\~листопада 2020\~року від відповідачки [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання малолітніх дітей та стягнення аліментів на утримання непрацездатного чоловіка.\~В обґрунтування\~відзиву зазначила,\~що ознайомившись\~зі змістом\~уточненого позову,\~який вона\~отримала поштовим\~відправленням 05.11.2020,\~що підтверджується\~роздруківкою з\~офіційного сайту\~«Укрпошта»,\~вважає що\~він не\~підлягає задоволенню,\~оскільки позивачем\~не наведено\~жодної,\~належним чином\~обґрунтованої підстави\~для задоволення\~позову.\~Крім того,\~позивач не\~надав належних\~та допустимих\~доказів на\~підтвердження обставин\~на які\~він посилається\~в обґрунтування\~позовних вимог.\~Як на\~підставу своїх\~позовних вимог,\~позивач посилається\~на ту\~обставину,\~що 17.12.2019\~він був\~визнаний інвалідом\~третьої групи,\~не працює\~та отримує\~державну допомогу\~з якої\~не в\~змозі сплачувати\~аліменти на\~дітей в\~розмірі встановлених\~судовим наказом\~від 13.07.2020\~та просить\~змінити спосіб\~їх присудження\~з 1/3\~частини усіх\~видів заробітку\~(доходу),\~на тверду\~грошову суму\~428,00грн.,\~щомісячно,\~починаючи з\~дати подання\~позовної заяви\~і до\~досягнення старшою\~дитиною повноліття.\~З цих\~же підстав\~просить стягнути\~з [PERSON] \~аліменти на\~його утримання\~в розмірі\~ј частини\~її доходу.\~З позицією\~ [PERSON] \~відповідачка категорично\~не погоджується,\~оскільки він\~безпідставно намагається\~зменшити ступінь\~своєї участі\~у виконанні\~обов`язку з\~утримання власних\~дітей та\~ще й\~намагається покращити\~своє матеріальне\~становище за\~рахунок матері,\~яка на\~одинці виховує\~та повністю\~утримує двох\~сумісних дітей.\~Їх спільні\~діти та\~похила матір\~відповідачки,\~мешкають разом\~із нею\~за вищевказаною\~адресою,\~що підтверджується\~довідкою з\~місця проживання.\~Доходу,\~який отримує\~ [PERSON] ,\~ледве вистачає\~щоб повною\~мірою забезпечити\~дітей повноцінним\~харчуванням,\~одягом і\~взуттям,\~забезпечити відвідування\~розвиваючих заходів,\~тощо.\~Також вона\~змушена сплачувати\~комунальні витрати\~за проживання\~в будинку,\~нести витрати\~на закупівлю\~дров та\~вугілля на\~зимовий період.\~Все перелічене\~потребує значних\~грошових витрат,\~яких вкрай\~не вистачає.\~Натомість,\~спірні відносини\~в даній\~справі виникли\~з приводу\~переконання позивача\~у тому,\~що,\~являючись інвалідом\~3\~групи,\~до речі\~працездатної,\~він немає\~можливості не\~тільки повноцінно\~приймати участь\~в утриманні\~власних малолітніх\~дітей,\~але він\~навіть немає\~можливості утримувати\~самого себе,\~оскільки його\~доходи та\~розходи не\~дозволяють цього\~робити.\~Звертаючись до\~суду з\~позовом,\~позивач обґрунтував\~свої вимоги\~положеннями ч.1\~ст.192\~СК України,\~при цьому\~просить суд\~зменшити розмір\~аліментів,\~які стягуються\~з нього\~на користь\~відповідачки,\~шляхом зміни\~способу їх\~стягнення з\~1/3\~частини на\~тверду грошову\~суму в\~розмірі 428,00\~грн.\~Разом з\~тим ст.192\~СК України,\~передбачає можливість\~зміни лише\~розміру аліментів,\~а не\~способу їх\~стягнення.\~Відповідно до\~ч.3\~ст.181\~СК України,\~спосіб стягнення\~аліментів,\~визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом лише одержувача аліментів. Проаналізувавши вищезазначені положення закону, зокрема, ч.3 ст.181 СК України, слід зазначити, що право вибору способу стягнення аліментів надано лише тому з батьків, з ким проживає дитина, а визначений рішенням суду спосіб стягнення аліментів може бути змінений лише за позовом одержувача аліментів. Оскільки позивач є платником аліментів, які присуджені у частці від його доходу, а не у твердій грошовій сумі, тому він таким правом не наділений. Таке положення ч.3 ст.181 СК України, повністю відповідає, перш за все інтересам дитини, а також особи, з якою дитина проживає. Таким чином, посилання позивача на положення ст.192 СК України, як на підставу задоволення заявлених ним вимог, є безпідставним. Позивач, як платник аліментів, має право звертатися з позовом про зміну розміру стягнутих рішенням суду аліментів, але в межах визначеного таким рішенням способу їх стягнення. Крім того, на вимоги позивача в частині стягнення аліментів на його утримання, зазначає наступне. Аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, зокрема: перебування осіб після розірвання шлюбу, якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення. Таким чином, право на утримання (аліменти) має зазначена вище непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. На час звернення до суду позивач, відповідно до ЗУ «Про державну допомогу особам, які не мають права на пенсію та особам з інвалідністю», отримує державну допомогу по інвалідності, яка згідно наданої позивачем довідки, забезпечує його прожитковий мінімум, встановлений ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік», а тому його не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України. За наведених обставин відповідачка [PERSON] вважає, що підстав для задоволення позову немає. 19 листопада 2020 року від позивача [PERSON] до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 22 січня 2021 року на 11 годину 00 хвилин. Згідно довідки від 22.01.2021, слухання вищезазначеної цивільної справи не відбулося, т.я. суддя Колодіна Л.В. була зайнята в другому судовому засіданні. Розгляд справи відкладено на 19 березня 2021 року на 09 годину 00 хвилин. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Шмідт М.І. позов підтримали в повному обсязі та на його задоволенні наполягали. Крім того, [PERSON] пояснив, що його дохід складає лише пенсія по інвалідності у розмірі 1700 гривень. Має інвалідність з липня 2019 року. Представник позивача адвокат Чеботарь Н.А. заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на обставини викладені в відзиві на позовну заяву. Крім того, зауважила, що позивач є інвалідом ІІІ групи, що не є перепоною для його працевлаштування. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу здійснюється за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно\~ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 5\~ст. 263\~ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , 26 листопада 2004 року уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] /а.с.9/. Судом встановлено, що [PERSON] , перебуваючи у шлюбі з [PERSON] , народила двох синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] /а.с.12,13/. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 травня 2019 року шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 26 листопада 2004 року розірвано/а.с.10/. Судовим наказом Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області № 937/4648/20 від 13 липня 2020 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , проживає за адресою: [ADDRESS] , аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 липня 2020 року та до досягнення старшою дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився матеріальний стан, оскільки він є інвалідом ІІІ групи та має лише один дохід, а саме державну допомогу по інвалідності. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналізуючи вищенаведені норми права, суд не визнає посилання [PERSON] на те, що він має інвалідність ІІІ групи належним та допустимим доказом погіршення його майнового стану та не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Суд звертає увагу на те, що визначений розмір аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має інвалідність ІІІ групи, не буде спрямовано на належне забезпечення дітей, та суперечитиме їх інтересам. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею\~8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частини 7 та частини 8 статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно статті\~12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі статтями\~7,\~155 СК України\~дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені\~Конституцією України\~та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Підсумовуючи, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що\~необхідно зменшити розмір аліментів на утримання спільної дитини сторін у справі. Відповідно до положень статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено наявність підстав для зменшення розміру аліментів, та вважає, що позивач повинен приймати заходи для можливості утримувати своїх дітей на достатньому для них рівні, у зв`язку з цим у задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині зменшення розміру аліментів на утримання малолітніх дітей слід відмовити. Щодо вимог [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатного чоловіка слід зазначити наступне. Відповідно до вимог статті 75 Сімейного кодексу України\~дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.\~Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.\~Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.\~Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.\~Права на утримання не має той із подружжя, хто негідно поводився у шлюбних відносинах, а також той, хто став непрацездатним у зв`язку із вчиненням ним умисного злочину, якщо це встановлено судом.\~Той із подружжя, хто став непрацездатним у зв`язку з протиправною поведінкою другого з подружжя, має право на утримання незалежно від права на відшкодування шкоди відповідно до\~Цивільного кодексу України. Статтею 76 Сімейного кодексу України встановлено\~, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Частино 2 статті 76 Сімейного кодексу України, на яку посилається позивач як на підставу своїх позовних вимог, передбачено, що після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.\~Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала особою з інвалідністю після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Частино 4 статті 76 Сімейного кодексу України, на яку посилається позивач як на підставу своїх позовних вимог, передбачено, що\~якщо у зв`язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім`ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв`язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.\~Право на утримання у цьому випадку триває протягом трьох років від дня розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ст.ст.77, 80 Сімейного кодексу України\~утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою.\~За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі.\~Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед.\~Якщо платник аліментів виїжджає на постійне місце проживання у державу, з якою Україна не має договору про надання правової допомоги, аліменти можуть бути сплачені наперед за час, визначений домовленістю подружжя, а у разі спору - за рішенням суду.\~Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.\~Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.\~Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Таким чином, законодавець установив умови, за яких виникає право на утримання після розірвання шлюбу: ? настання непрацездатності у дружини (чоловіка) до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу; ? особа повинна потребувати матеріальної допомоги; ? колишній чоловік, дружина може надавати таку допомогу. Аналіз норм статей 75 і 76 СК України дає підстави для висновку про те, що\~\~аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені лише за наявності юридичних складових сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка\~\~не забезпечена прожитковим мінімумом. Непрацездатним уважається той з подружжя, хто досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка\~\~не забезпечена прожитковим мінімумом. Прожитковий мінімум - це вартісна оцінка споживчого кошика, що містить мінімальні набори продуктів харчування, непродовольчих товарів та послуг, необхідних для збереження здоров`я людини і забезпечення її життєдіяльності. Чільні положення, що визначають порядок формування споживчого кошика і використання прожиткового мінімуму, встановлені Законом "Про прожитковий мінімум". Згідно довідки, виданої головою квартального комітету № 56 Мелітопольської міськради народних депутатів від 10 листопада 2020 року, [PERSON] , [INFO] , дійсно проживає за адресою: [ADDRESS] , та має наступний склад сімї: мати - [PERSON] , 1958 р.н., син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] .. Будинок не газифікований, є пічне опалення. Тобто відповідач має на своєму утриманні двох дітей та матір пенсіонерку/а.с.99/. Згідно довідки про доходи, виданої ТОВ «Альфасервис» від 20 січня 2021 року, загальна сума доходу [PERSON] за період з 18 лютого 2020 року по 22 січня 2021 року становить двадцять дві тисячі сто п`ятдесят п`ять гривень 09 копійок/а.с.88/. Крім того,\~суд зауважує\~на тому,\~що статтею\~18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» передбачено, що особа з інвалідністю, яка не досягла пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованою у державній службі зайнятості як безробітна. Рішення про\~визнання особи\~з інвалідністю\~безробітною і\~взяття її\~на облік\~для працевлаштування\~приймається центром\~зайнятості за\~місцем проживання\~особи з\~інвалідністю на\~підставі поданих\~нею рекомендації\~МСЕК та\~інших передбачених\~законодавством документів. Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань. Відповідно до\~пп. 4 п. 2 ст. 41 Бюджетного кодексу\~до набрання чинності Закону про Державний бюджет України на поточний бюджетний період прожитковий мінімум застосовується в розмірах і на умовах, що діяли в грудні попереднього бюджетного періоду. При перевірці Довідки з Управління соціального захисту населення Мелітопольського міської ради Запорізької області встановлено,\~що позивач\~отримує пенсію\~як інвалід\~третьої групи\~у розмірі,\~що відповідає\~прожитковому мінімуму, визначеному законодавством України, а тому позивача не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ч. 4 статті 75 СК та ч. 2 статті 76 СК України. Вказана норма закону передбачає право одного з подружжя на утримання\~у зв`язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, і якщо у зв`язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім`ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Аналізуючи обставини справи, надані до справи сторонами докази, з урахуванням наведених вище норм законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання непрацездатного чоловіка не знайшли свого підтвердження в суді, є недоведені, безпідставні та не підлягають задоволенню. Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України. Відповідно до п. 3 п. 5 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Частиною 2 цієї статті Закону передбачено, що у випадках, установлених п. 1 ч. 1 цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми. При поданні позову сплачено судовий збір у розмірі 982,88 гривень, однак за одну позовну вимоги немайнового характеру необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 840,80 гривень, а тому переплачена сума у розмірі 142,08 гривень (982,88-840,80) підлягає поверненню на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed