Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

До Малиновського районного суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому зазначала, що вона з 06.08.1994р. перебувала у шлюбі з відповідачем. Під час спільного проживання у зареєстрованому шлюбі сторони придбали у спільну власність автомобіль марки TOYOTA PREVIA, державний номерний знак [NUMBER] , 1993 року випуску номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , право власності на який було оформлено на відповідача. Автомобіль було придбано 19.09.2013р. за 56000грн., що на той час було еквівалентно 7000дол.США. Крім того, в період шлюбу сторонами було придбано наступне майно: домашній кінотеатр, PANASONIC SC- НТ 335 МРЕ вартістю 1 024,17 грн.; диван вартістю 4 025 грн.; шафа вартістю 6 600 грн.; Ж/К ТВ TOSHIBA 40BV700G вартістю 5 295,83 грн.; цифрова камера NIKON Coolpix L 810 вартістю 1 665,83 грн.; хлібопіч LGHB- 3001 BYT вартістю 1 558,75 грн.; холодильник SHARP SJPT690RB вартістю 6 480 грн.; пральна машина LG F1081ND вартістю 3 029 грн.; пилосос Rowenta R0539621 вартістю 1 852,50грн.; відео реєстратор Aspiring GT 9 вартістю 1 541,67 грн., світильник стельовий MADRID вартістю 340,80 грн., елекгронагрівач марки 08512020 АТL 080 WМАТG INGENIO 2.0KW вартістю 3 285 грн. на загальну суму 36 698,55 грн., 1/2 частина від якої становить 18 349,27 коп. 11 травня 2017 року рішенням Малиновського районного суду м.Одеси шлюб між сторонами було розірвано. Як стало відомо під час розгляду справи, 11.07.2017р. автомобіль марки TOYOTA PREVIA, державний номерний знак [NUMBER] , 1993 року випуску номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] було відчужено відповідачем [PERSON] В подальшому позивач уточнила свої позовні вимоги та згідно останніх уточнень просила припинити право спільної сумісної власності на автомобіль марки TOYOTA PREVIA, державний номерний знак [NUMBER] , 1993 року випуску номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , який належав на праві власності [PERSON] , та право спільної сумісної власності на побутові товари, які були придбані сторонами у період перебування у шлюбі, та стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості Ѕ частини спірного автомобіля в розмірі 60850грн. та грошову компенсацію вартості Ѕ частини побутових товарів в розмірі 18349грн.27коп., а всього 79199грн.27коп. а також стягнути судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали останні уточнені позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позову з підстав, викладених у запереченнях. Третя особа - [PERSON] пояснив, що дійсно він придбав спірний автомобіль за 40 000грн. Дослідивши письмові докази та матеріали справи, допитавши свідка, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Сторонами не заперечується, що з 06.08.1994р. сторони знаходилися у шлюбі, який було розірвано рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 11.05.2017р. (а.с.9,56-57) Статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно п.п. 24, 30 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України). Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 Сімейного кодексу України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. В період шлюбу а саме 19.09.2013р. сторони придбали автомобіль марки TOYOTA PREVIA, державний номерний знак [NUMBER] , 1993 року випуску номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , який було зареєстровано на [PERSON] , що підтверджується копією технічного паспорту на зазначений автомобіль (а.с.14-15) Також сторонами було придбано наступні товари: домашній кінотеатр, PANASONIC SC- НТ 335 МРЕ вартістю 1 024,17 грн.; диван вартістю 4 025 грн.; шафа вартістю 6 600 грн.; Ж/К ТВ TOSHIBA 40BV700G вартістю 5 295,83 грн.; цифрова камера NIKON Coolpix L 810 вартістю 1665,83 грн.; хлібопіч LGHB- 3001 BYT вартістю 1 558,75 грн.; холодильник SHARP SJPT690RB вартістю 6 480 грн.; пральна машина LG F1081ND вартістю 3 029 грн.; пилосос Rowenta R0539621 вартістю 1 852,50грн.; відео реєстратор Aspiring GT 9 вартістю 1 541,67 грн., світильник стельовий MADRID вартістю 340,80 грн., елекгронагрівач марки 08512020 АТL 080 WМАТG INGENIO 2.0KW вартістю 3 285 грн. Загальна сума придбаних товарів складала 36698,55грн., про що свідчать копії договорів та накладених, які є в матеріалах справи. (а.с.18-28) З травня 2017р. у зв`язку з сімейними обставинами позивач разом зі своїм неповнолітнім сином, була вимушена з`їхати з місця свого постійного проживання та знаходження спільного майна, набутого під час знаходження у шлюбі з відповідачем, за адресою: [ADDRESS] і з цього часу вона з дитиною проживає в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору оренди від 03.05.2017р. (а.с.55) Як стверджувала позивач, все майно, яке підлягає поділу, залишилося у користуванні відповідача, який добровільно сплатити їй частину коштів від придбаних під час перебування у шлюбі побутових товарів відмовляється. Так, відповідно до отриманої відповіді від сервісного центру № 5142 в Одеській області за № 31/15/5142-2098 від 15.08.2017 року, автомобіль «TOYOTA PREVIA», державний знак [NUMBER] , кузов [NUMBER] , був зареєстрований за новим власником громадянином [PERSON] , [INFO] , згідно договору купівлі - продажу, укладеному у Територіальному сервісному центрі № 5142 в Одеській області за № 5142/2017/535245 від 11.07.2017 року. (а.с.73-74) Позивач зазначала, що згоди на продаж спірного автомобіля вона не надавала та до цього часу не отримала від відповідача грошову компенсацію вартості 1/2 частини спірного автомобіля. Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 03.05.2018р. у справі призначена судова автотоварознавча експертиза.(а.с.123-124) Згідно висновку № 18-2020/4251/4252 судової автотоварознавчої експертизи по визначенню ринкової вартості КТЗ від 12.12.2018 року, середня ринкова вартість автомобіля марки «TOYOTA PREVIA», реєстраційний номер [NUMBER] , 1993 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № [NUMBER] , станом на 11.07.2017 року, тобто на день його продажу громадянину [PERSON] , становить 121 700 грн., 1/2 частина від вартості якого, становить 60 850 грн.(а.с.136-149) Статтями 70, 71 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 Сімейного кодексу України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Також пунктом 19 вказаної Постанови Пленуму ВСУ вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. Пунктом 22 вказаної Постанови Пленуму ВСУ визначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та ст. 372 Цивільного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно до ст.ст. 364,368-370 Цивільного кодексу України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. . У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. . Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. З вказаного випливає, що звернення до суду з вимогами про стягнення компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, є одним із способів поділу такого майна. Таким чином, той факт, що позивач заявила вимогу про стягнення грошової компенсації вартості автомобіля, набутого за час перебування у шлюбі, є свідченням того, що сторони не дійшли згоди щодо поділу майна і позивач, звертаючись до суду з даним позовом, бажала виділити належну її частку у праві спільної сумісної власності подружжя і це не є виходом за межі позовних вимог, якими є поділ майна подружжя, оскільки здійснити розподіл даного майна між сторонами в натурі неможливо, так як відповідач розпорядився спірним майном на власний розсуд і право власності на спірний автомобіль зареєстровано за третьою особою. Суд критично ставиться по пояснень відповідача та його представника щодо того, що саме кошти за відчужений автомобіль було витрачено на оплату орендної плати квартири, в якій проживає позивач, та для придбання побутової техніки в орендовану квартиру, оскільки, як стверджувала допитана в якості свідка [PERSON] , яка є власником квартири, яку винаймає позивач, кошти за оренду житла їй пересилала саме позивач, а відповідача вона не бачила близько двох років. Відповідачем не надано допустимих доказів оплати орендованої квартири. Що стосується придбання в орендовану квартиру побутової техніки, то як заявляла позивач, відповідач дійсно купив холодильник, бойлер та пральну машину, які вже були у використанні. Щодо посилань відповідача про те, що позивач не пропонувала відповідачу сплатити грошову компенсацію за автомобіль та не виказувала жодних намірів щодо поділу вказаного автомобіля, суд зазначає, що це не свідчить про згоду позивача на відчуження спірного автомобіля. Оскільки позивач не надавала відповідачу своєї згоди на зняття з реєстрації вказаного автомобіля а тим паче не надавала згоди на її продаж та перереєстрацію на іншу особу, то продаж та зняття з реєстрації відповідачем здійснено з метою приховання її від поділу, що є порушенням майнових прав позивача. Також в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували згоду позивачки на продаж зазначених автомобілів та докази отримання нею коштів за продаж зазначених автомобілів. Крім того, як вказував відповідач, він не питав згоди позивача на відчуження вказаного автомобіля, оскільки у нього з позивачем була усна домовленість, що він купляє побутову техніку для життя позивача в орендовану квартиру, а позивач не буде ставити питання про розподіл спірного автомобіля, однак доказів цьому відповідачем надано не було. Таким чином позовні вимоги про стягнення Ѕ вартості автомобіля марки «TOYOTA PREVIA», реєстраційний номер [NUMBER] , 1993 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № [NUMBER] в сумі 60580грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки при визначення його вартості при проведенні судової автотоварознавчої експертизи судовим експертом вказаний автомобіль був оглянутий, що підтвердила і третя особа - [PERSON] , ним було визначено, що даний автомобіль частково розкомплектований і потребує ремонту і на підставі проведеного огляду було зроблено оцінку вказаного транспортного засобу. Клопотання про проведення додаткової чи повторної експертизи ні відповідачем, ні його представником не заявлялося. Що стосується суми 40 000грн., за яку відповідач продав спірний автомобіль третій особі, суд зазначає, що зазначена сума не може відповідати дійсності, оскільки вона спростовується висновком судової автотоварознавчої експертизи. З приводу стягнення Ѕ вартості побутових товарів в розмірі 18349грн.27коп., суд не вбачає достатніх підстав для задоволення цих вимог, оскільки доказів дійсної вартості цих товарів на час розгляду справи позивачем не надано, а отже в задоволенні цієї частини позовних вимог суд відмовляє за недоведеністю. У відповідності до ст.ст.133, 141 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судових збір в сумі 608,50грн. (60850 х 1%=608,50) а також витрати, пов`язані з проведенням судової автотоварознавчої експертизи 4290грн.

Outcome: partial