Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя звернувся позивач з позовом про визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначив, що [INFO] року помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на жилий будинок [ADDRESS] але спадкова справа не заводилась, спадкові права ніким оформлено не було. Між тим, після його смерті у будинку залишилася проживати дружина [PERSON], яка фактично і прийняла спадщину. [INFO] року померла [PERSON]. Спадкоємцями [PERSON] першої черги є її діти [PERSON], [PERSON], [PERSON], які у встановлений ст. 1270 ЦК термін звернулися до Шостої державної нотаріальної контори м. Запоріжжя з заявами про прийняття спадщини після померлої [PERSON] [INFO] року помер [PERSON], свідоцтво про право на спадщину отримати не встиг. Його спадкоємці - [PERSON] та [PERSON] 08.04.2012 року звернулися до Шостої державної нотаріальної контори м. Запоріжжя з заявами про прийняття спадщини після померлого [PERSON] Постановою Державного нотаріуса Шостої Запорізької державної нотаріальної контори їй та [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності через відсутність правовстановлювальних документів на будинок. Просить суд визнати за нею право власності на 1/3 частину жилого будинку [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. Позивач та її представник, в судове засідання не з'явились, надавши заяву, в якій просять розгляд справи провести за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заперечення в якому просив провести розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечував. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились. Судові повістки про виклик до суду надсилались за зареєстрованими у встановленому законом порядку місцями їх проживання, однак до суду конверти повернулись з відміткою «за закінченням терміну зберігання» у зв'язку з відсутністю відповідачів за місцем проживання, що відповідно до ч. 5 ст.74 ЦПК України вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] З заявами про прийняття спадщини до Шостої державної нотаріальної контори звернулися [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується матеріалами спадкової справи № 131 за 2002 рік. Постановою Державного нотаріуса Шостої Запорізької державної нотаріальної контори за № 2627/02-31 від 25.08.2011 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на жилий будинок [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. Постановою Державного нотаріуса Шостої Запорізької державної нотаріальної контори за № 2593/02-31 від 22.08.2011 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на жилий будинок [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] 17.10.2008 року [PERSON] подала до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи №396 за 2008 рік. 30.05.2008 року [PERSON] подала до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 396 за 2008 рік. 17.10.2008 року [PERSON] отримала в Шостій Запорізькій державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину після померлого чоловіка [PERSON] на грошові вклади. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] [INFO] її батьками є [PERSON], [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON], [INFO] його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON], [INFO] його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] [PERSON], [INFO] її батьками є [PERSON] та [PERSON]. 26 червня 1965 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] 28.01.1952 року Сталінським районним комунальним господарством було укладено договір з [PERSON] щодо відводу земельної ділянки, площею 564 кв.м. для будування жилого будинку, площею 25,8 кв.м. з трьома кімнатами за адресою: [ADDRESS] Згідно з технічного паспорту, складеного ТОВ "ЗМБТІ", станом на 23.03.2012 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] розташований житловий будинок літ."А", роком побудови якого зазначено 1952 рік. Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Спірний житловий будинок був збудований у 1952 році. У 1952 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Оскільки, будівництво житлового будинку, який є об'єктом спадщини, відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці на підставі наданого виконавчим комітетом дозволу на його будівництво, тобто, будинок не є самовільним будівництвом у розумінні статті 105 ЦК Української РСР. На момент смерті спадкодавця цей будинок був повністю збудований, але спадкоємці не можуть оформити належне їм право власності на вказаний будинок в порядку спадкування відповідно до вимог закону з тих підстав, що реєстрація права власності на будинок відсутня, але спірний житловий будинок є об'єктом права власності, а тому наявні правові підстави для визнання за спадкоємцями права власності на цей будинок у порядку спадкування. Відповідно до звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта - будинку [ADDRESS] виконаного ТОВ «Настрой» 04 червня 2012 року під час технічного обстеження були оглянуті несучі та огороджувальні конструкції об'єкта: садибного будинку літ.»А» та встановлена його готовність до експлуатації. За змістом статті 524 ЦК Української РСР, який був чинним на час смерті спадкодавця [PERSON], спадкоємство здійснювалося за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Статтею 548 ЦК УРСР було передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Пунктами 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Після смерті [PERSON] спадкова справа не заводился, але його дружина [PERSON] прийняла спадщину, так як проживала з ним разом у спадковому будинку, шляхом фактичного вступу в володіння спадковим майном. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину На підставі викладеного,

Outcome: approved