Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся з позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] (відповідач-1) 13.08.2008 року уклали кредитний договір LVH9GA0000000193. Згідно договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати відповідачу-1 кредит у розмірі 33191,51 доларів США на термін до 13.08.2013 р., а відповідач-1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач-1 повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач-1 сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Зазначає, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором та угодою виконав повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 33191,51 доларів США. В порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач-1 свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. Вказує, що у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач-1 станом на 21.10.2019 року має заборгованість - 279461,90 доларів США, складається з наступного:-31712,67 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту);-13651,59 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;-3615,29 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом;-230482,35 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`я договором. Звертає увагу суду, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, вказують, що заборгованість до стягнення становить 45364,26 доларів США, яка складається з наступного: - 31712,67 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); -13651,59 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, на підтвердження чого долучили розрахунок суми заборгованості. Зазначає, що в забезпечення виконання зобов`язання за договором LVH9GA0000000193 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та нижчевказаними фізичними особами було укладено: - договір поруки, укладений з поручителем [PERSON] (відповідач-2) в забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договором відповідача-1. Вказує, що відповідно до вимог ст.ст. 610, 554 Цивільного кодеску України, боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники. Відповідно до умов договору поруки, а саме п. 5, позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за договором LVH9GA0000000193. Згідно з п. 6 договору поруки, поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п`яти календарних днів з моменту її отримання. Вимога, що була пред`явлена до поручителів щодо виконання забезпеченого зобов`язання, залишена без задоволення. Зазначає, що викладені у позовній заяві обставини підтверджуються наступними доказами, розрахунком заборгованості; претензією поручителю про неналежне виконання кредитного договору; доказом направлення претензії; копією кредитного договору; копія договору поруки; копією документу, що посвідчує особу відповідача-1; копією документу, що посвідчує особу відповідача-2. Враховуючи положення ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, згідно яких зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, просить позовну заяву задоволити. Представник позивача\~всудовому засідані позов підтримала з підстав наведених у такому. У поданій відповіді на відзив та поясненнях просить суд задоволити позовні вимоги банку в повному обсязі. Зазначає , що в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази погашення кредитної заборгованості за договором, а тому, правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов`язання не виконані та кредитором не прийняті. Вказує, що кредитором було пред`явлено вимогу до поручителя, що підтверджується реєстром відправки вимоги в межах 5 річного строку. У зв`язку з пред`явленням вимоги до поручителя строк припинення поруки повинен визначатися з дня пред`явлення такої вимоги. Зазначає, що відповідно до п. 6. 1 договору, такий діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, а оскільки позичальник свої зобов`язання за договором не виконав, будь-яких доказів виконання не надано, такий договір не може вважатися виконаним. Зазначають, що у зв`язку із цим, оскільки кредитний договір чинний та продовжує свою дію, обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду, оскільки останній платіж для погашення заборгованості було здійснено [PERSON] в 2019 році. Підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов`язання триває, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Крім цього, зазначають, що сума витрат, що заявлена представником відповідача значно перевищує встановлені діючим законодавством та нормативно-правовими актами граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу; сума витрат не є співмірною із складністю цивільної справи; не є доведеною, що була фактичною та неминучою. Відповідач-1 [PERSON] в судове засідання не з`явилася. ЇЇ представник - адвокат Старенький О.С. в судовому засіданні позовні вимоги заперечив та просив відмовити у задоволенні позову, зважаючи на доводи, наведені у поданому [PERSON] відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь АТ КБ "Приватбанк". Представник визнав, що його довірителька отримала від банку гроші, однак просить застосувати строк позовної давності, враховуючи, що прострочення виконання щомісячних грошових зобов`язань відповідачем [PERSON] почалося у 2008 році. Зазначив, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним доказом. Заперечує той факт, що [PERSON] здійснювала погашення заборгованості у 2019 році, оскільки наданий позивачем розрахунок заборгованості в таблицях не є належним підтвердженням перерахунку відповідачем-1 позивачеві коштів, та не є платіжним документом. Позивачем під час розгляду справи не надано доказу перерахунку йому відповідачем-1 коштів у 2019 році. У відзиві на позовну заяву та запереченнях [PERSON] позовні вимоги заперечила в повному обсязі, просить відмовити в задоволенні позову та судові витрати покласти на позивача, зважаючи на наступне. Щодо стягнення заборгованості за кредитним договором зазначає, що дійсно 13.08.2008 року між ЗАТ КБ\~Приватбанк, правонаступником якого є ПАТ КБ\~Приватбанк\~та нею було укладено кредитний договір № LVH9GA0000000193, згідно якого кредитор зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти на строк з 13.08.2008 р. по 13.08.2013 р. включно у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 33191,52 доларів США на споживчі цілі, зі сплатою за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів. Стверджує, що прострочення виконання щомісячних грошових зобов`язань нею почалося у 2008 році і будь-яких платежів з цього часу нею не здійснювалося. Зазначає, що пунктом 5.5. Договору сторони домовились, що терміни позовної давності по всіх вимогах Банку за цим договором встановлюються сторонами тривалістю 5 років. Враховуючи вищенаведене, у задоволенні вимог банку про солідарне стягнення заборгованості за кредитом має бути відмовлено. Вказує, що щодо чинності поруки у своїй відповіді позивач безпідставно вказує, що вимогу до поручителя ним було пред`явлено в межах п`ятирічного строку, а також про те, що договір поруки діє до повного виконання зобов`язання, а відповідач не заявляв вимоги про припинення такого договору \~Позивач невірно надає тлумачення доказам, зокрема змісту п. 12 договору поруки в якому вказано, що порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Твердження позивача, що договір діє до повного виконання зобов`язання не відповідає законодавству і не впливає на правовідносини сторін. Позивач безпідставно вказує про те, що порука є дійсною оскільки поручитель не звертався до суду із відповідною вимогою. Строк дії поруки є преклюзивним, а тому, його припинення не залежить від пред`явлення позову з відповідною вимогою. Крім того, у разі пред`явлення позову про припинення поруки, суд лише констатує наявність або відсутність підстав, передбачених ст. 559 ЦК України, з якими закон пов`язує припинення цього виду забезпечення. Позивач безпідставно вказує про те, що наслідки спливу позовної давності по заявлених ним вимогах не можуть застосовуватись, оскільки пунктом 6.1. договору вказано, що такий діє до повного виконання, а саме зобов`язання з повернення кредиту та відсотків не виконане. Вказує, що доводи позивача не відповідають правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду про застосування положень ЦК України про позовну давність, сформованих у постановах від 28.03.2018 р. № 444/9519/12, від 20.03.2019 р. №648/3491/15-ц, 24.04.2019 р. №523/10225/15-ц. Відповідач - 2 [PERSON] в судові засідання жодного разу не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. Відзиву на позовну заяву, клопотань не подавала. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача-1, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статей 11, 13, 14 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Цивільні права і обов`язки особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, як це передбачено ст. 629 Цивільного кодексу України. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені\~законом\~як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено,\~що між\~позивачем та\~відповідачем-1 13.08.2008 року було укладено кредитний договір LVH9GA0000000193. В забезпечення виконання зобов`язання за договором LVH9GA0000000193 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та поручителем відповідачем-2 13.08.2008 року було укладено договір поруки, Відповідно до п. 8.1 Кредитного договору, банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти на строк з 13.08.2008 р. по 13.08.2013 р. включно у вигляді непоновлюваної лінії (кредиту) у розмірі 33191,52 доларів США на споживчі цілі, зі сплатою за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується у момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 817, 42 долари США згідно графіку погашення кредиту до кредитного договору для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотків, винагороди, комісії. У п.п. 8.1.1. договору вказано, що позичальник зобов`язується повернути кредит згідно порядку та в строки, які вказані у п.8.1. Повне погашення кредиту повинно бути проведено в останній день строку, вказаного у в абз.1 п.8.1. договору. Отже, згідно умов договору позичальник зобов`язаний був повертати частину кредиту та сплачувати відсотки, комісії тощо, а повну суму кредиту та інших платежів мало бути сплачено на користь банку не пізніше 13.08.2013 р. Відповідно до п. 8.1.2. договору у разі порушення термінів оплати, передбачених п. 8.1.1. в т.ч. оплати заборгованості не у повному обсязі на 120 календарних днів, - сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту (залишку заборгованості по кредиту, відсотків, винагороди, пені в повному обсязі) в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів. Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 258 ЦК України, встановлено, що позовна давність може встановлюватися більш тривалою порівняно із загальною позовною давністю, а згідно ст.259 Кодексу такий строк може бути збільшено за домовленістю сторін. Згідно ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд враховує, що відповідач-1 просить у поданих ним на адресу суду заявах відмовити у позові, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності. Відповідно до п. 5.5 Кредитного договору, термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів за договором встановлюється сторонами тривалістю п`ять років. \~ \~ \~ \~ Від так, позовна давність у вказаних правовідносинах встановлена за домовленістю сторін тривалістю у п`ять років, але обчислюється за кожним платежем згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України. Позаяк сторони також обумовили настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі під відкладальною обставиною згідно п.п. 8.1.2. кредитного договору. Позивачем не надано суду належних доказів того, що останнє погашення заборгованості [PERSON] мало місце у 2019 році, як зазначають про це вони. Суд враховує, що відповідач-1 та його представник заперечують факт перерахунку коштів позивачеві у 2019 році та стверджують, що востаннє кошти на погашення заборгованості були сплачені позивачеві у 2008 році, після чого жодного переказу коштів не було. Від так, долучена позивачем таблиця не є належним доказом заборгованості. Суд бере до уваги твердження сторони відповідача-1, що прострочення виконання щомісячних грошових зобов`язань відповідачем [PERSON] почалося 16.10.2008 р. і будь-яких платежів з цього часу нею не здійснювалося. Враховуючи таке, останнім днем сплати всієї заборгованості за кредитом, відсотками, пенею, винагородами тощо було 28.02.2009 р. (останній день місяця сто двадцяти денного строку прострочення), а з наступного дня почав обчислюватися строк позовної давності. Отже, строк позовної давності за всіма заявленими банком вимогами почав спливати 01.03.2009 р. то відповідно його сплив закінчився 01.03.2014 р. Відповідно до п. 2 договору поруки, укладеного між позивачем та відповідачем-2, поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Відповідно до п. 12 договору обумовлено, що порука припиняється після закінчення 5 (п`яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Пунктом 16 договору поруки та п.п. 8.1., 8.1.1., 8.1.2. кредитного договору кінцевим терміном повернення кредиту вказано 13.08.2013 р. Оскільки порука є акцесорним зобов`язанням, необхідно відмовити в задоволенні вимог банку до поручителя за спливом строку позовної давності відповідно до ст. 266 ЦК України. Протягом строку існування поруки позивач не пред`являв вимоги про стягнення заборгованості до поручителя, а та, що долучена до позовної заяви датована 11.11.2019 р., тобто після припинення поруки. Твердження позивач у своїй відповіді, що підстав для застосування наслідків спливу позовної давності немає, оскільки порушення зобов`язання триває не відповідає ст. 266 ЦК України. Враховуючи, що сторони договору обумовлили збільшення строків позовної давності до усіх вимог за кредитним договором, то позовна давність на вимоги про стягнення неустойки також спливла 01.03.2014 р. Пропуск строку позовної давності є підставою для відмови у позові. Європейський Суд з прав людини поняття строку позовної давності\~розкриває як передбачене законом право правопорушника уникнути від переслідування або притягнення до суду за спливом визначеного строку після скоєння правопорушення. Строки давності, які характерні для національних правових систем держав-учасників виконують декілька цілей, в числі яких, - забезпечення правової визначеності та остаточності, попередження порушення прав осіб, які могли би бути зменшені, якщо б суди розглядали їх справи на основі доказів, що могли би бути неповними за спливом часу (див. п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Таким чином, застосування строку позовної давності в цілях\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~та практики Європейського Суду з прав людини забезпечує в національній системі права виконання принципу верховенства права, складовою частиною якого є правова визначеність та остаточність. Крім того суд враховує, що згідно норм ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стороною позивача не наведено жодних належних доказів з яких би вбачалося те, що ними подано позов в межах строку позовної давності. Суд виходить з фактично наданих сторонами доказів і самостійно не збирає їх. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду немає підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк", навпаки враховуючи пропуск строку позовної давності та заяву відповідача про такий пропуск, у позовних вимогах слід відмовити. Так як суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог, тому слід відмовити і у стягненні з відповідачів на користь позивача судового збору. На виконання вимоги ч.1 ст.134 ЦПК України у відзиві на позовну заяву було вказано, що витрати відповідача на правову допомогу орієнтовно становитимуть 14\~000, 00 грн. 16.03.2020 р. [PERSON] та АБ [PERSON] уклали договір про надання професійної правничої допомоги №02-03/20 відповідно до п.2.3. якого адвокатська професійна правнича допомога полягає у наданні послуг Клієнту щодо представництва її прав, свобод та інтересів в судах та правоохоронних органах України, а також у судових спорах, що виникли або виникатимуть з правовідносин за кредитним договором LVH9GA0000000193 від 13.08.2008 р., укладеного ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , зокрема але не виключно у цивільній справі №444/79/20 за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Факт надання професійної правової допомоги відповідно до п.2.4. Договору підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг, що підписується сторонами. Відповідно до п. 1 розділу 6 договору, вартість правових послуг, що надаються за цим договором Бюро (гонорар) у справі №444/79/20 є фіксованим і становить 14\~000, 00 грн. за усі необхідні правничі послуги до моменту вирішення спору по суті. Гонорар підлягає оплаті Клієнтом на розрахунковий рахунок Бюро після набрання остаточним рішенням у справі законної сили у 10-ти денний строк на підставі рахунку але не пізніше 31.12.2021 р. Отже, сторони уклали договір про надання правової допомоги згідно якого АБ О.Старенького надає правничу допомогу клієнту до остаточного вирішення справи, після чого у клієнта виникає обов`язок оплати гонорару, який визначено у фіксованому розмірі та з урахуванням майнового стану клінта (відстрочення оплати здійснено до 31.12.2021 р.). Враховуючи умови договору про надання правової допомоги, згоду з істотних умов якого досягнуто сторонами у відповідності до диспозитивних норм законодавства, сформовані правові позиції Верховного Суду з цього питання, заявлена сума витрат на правову допомогу, яка підлягає сплаті клієнтом підлягає стягненню із відповідача. Враховуючи те, що сплив позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позову, то і судові витрати позивача покладаються на АТ КБ «Приватбанк» згідно п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved