Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-31 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором.В обгрунтування позову Товариство зазначало, що між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] 12 вересня 2013 року був укладений кредитний договір б/н, за умовами якого позичальник отримав кредит в сумі 1500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів, що відповідає дії платіжної картки, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів. Посилаючись на те, що боржник неналежним чином виконував взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 30 квітня 2017 року становить 26 924 грн. 54 коп. та складається із: заборгованості за кредитом - 1 496 грн. 19 коп.; заборгованості за відсотками за користування кредитом - 20 321 грн. 37 коп.; заборгованість за пенею - 3348 грн 67 коп; штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1 258грн. 31 коп. - штраф (процентна складова), просить задовольнити позов. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, про час і місце слухання справи повідомлений своєчасно належним чином у відповідності до п.3 ст. 76 ЦПК України. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали цивільної справи в повному обсязі суд встановив наступне. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. На підставі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Судом встановлено, що 12 вересня 2013 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 1500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів, що відповідає дії платіжної картки, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів. Згідно з ч.1 ст. 634 ЦПК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 12.09.2013 р відповідач склав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» для отримання кредитної картки. Із цієї анкети-заяви слідує, що відповідач надав згоду про те, що заява позичальника, разом з пам'яткою клієнта, запропонованими банком Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між позичальником і банком договір про надання банківських послуг. У заяві також зазначено, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті банку, і відповідач зобов'язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку. Згідно з п. 2.1.1.2.1. Умов та Правил надання банківських послуг, датою укладення договору є дата отримання карти, вказана у заяві клієнта. Банк видає клієнту карту, її вид визначений у пам'ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Пунктом 2.1.1.2.3 Умов встановлено, що після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За правилом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов»язання. 12.09.2013 р. відповідач отримав платіжну картку № 5168755325727341 з терміном дії до липня 2017 року. Згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифів для погашення заборгованості по кредитним картам для клієнтів передбачений пільговий період, що діє за умови погашення боргу до 25 числа наступного місяця з дати виникнення заборгованості. Строк та порядок погашення кредиту здійснюється шляхом внесення щомісячних мінімальних обов'язкових платежів. Розмір та строки внесення щомісячних мінімальних обов'язкових платежів зазначені в тарифах, а саме: розмір щомісячного мінімального платежу складає 7 % від суми заборгованості, але не менше 50 грн та не більше залишку заборгованості. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами і частину заборгованості по кредиту (п. 2.1.1.12.4 Умов та правил надання банківських послуг). Відповідач користувався кредитними коштами шляхом зняття їх з кредитної карти, здійснення платежів, також здійснював поповнення картки, погашення кредитної заборгованості. Відповідач у порушення умов кредитного договору не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору, в зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка згідно з розрахунком, наданим позивачем станом на 30 квітня 2017 року становить 26 924 грн. 54 коп. та складається із: заборгованості за кредитом - 1 496 грн. 19 коп.; заборгованості за відсотками за користування кредитом - 20 321 грн. 37 коп.; заборгованість за пенею - 3348 грн 67 коп; штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1 258грн. 31 коп. - штраф (процентна складова). Суд приходить до висновку, що відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконував належним чином, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача. Відповідно до п.1.1.3.2.3. Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом позивача від 06.03.2010 р. №СП-2010-256, що діяли на час укладення між сторонами вказаного кредитного договору, банку надано право здійснювати зміни тарифів та інших умов обслуговування. При цьому Банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту ( кредитного ліміту), зобов'язаний не менше, ніж за 7 днів до введення змін інформувати клієнта, зокрема, по картрахунку згідно п.1.1.3.1.9. цього договору. Якщо протягом 7 днів Банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт прийняв нові умови. Відповідачем у відповідності до вимог ст. 10,60 ЦПК України, не надано доказів того, що він не отримував кредитну картку, не користувався кредитними коштами шляхом зняття їх з кредитної карти, не здійснював платежів та інших операцій за платіжною карткою, які вказані у виписці по рахунку відповідача. Відповідачем розрахунок заборгованості за кредитом не спростований. З урахуванням вказаного, суд вважає, що з відповідач а слід стягнути на користь позивача заборгованості за кредитом в сумі 1 496 грн. 19 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 20 321 грн. 37 коп.; заборгованість за пенею -3348 грн, а всього 25 165 грн 56 коп. Вимоги щодо стягненню штрафу не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України. Оскільки даним рішенням стягується пеня, як вид цивільно-правової відповідальності за порушення строків виконання грошового зобов'язання за кредитним договором, у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів слід відмовити, оскільки одночасне застосування пені та штрафів за одне й те саме порушення не допускається. У відповідності до ст.. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно обсягу задоволених вимог (93,47%) в розмірі 1495 грн 47 коп.

Outcome: partial