Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Іванківського районного суду Київської області з позовом до Іванківської селищної ради Іванківського району Київської області, яку замінено правонаступником на Іванківську селищну раду Вишгородського району Київської області про визнання права власності за набувальною давністю. Свої позовні вимоги мотивувує тим, що позивач має у власності земельну ділянку площею 1200 кв.м, яка була надана її сім`ї у користування більш ніж 80 років тому, таким чином сім`я позивача користувалась зазначеною земельною ділянкою понад 80 років, з яких 35 років користується виключно позивач. У 2009 році зазначена земельна ділянка з кадастровим номером 3222055100:01:025:0023 передана їй у приватну власність, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку Серії ЯЖ № 699143 виданим 28.09.2009 року на підставі рішення Іванківської селищної ради від 11.11.2008 року (27 сесія V скликання рішення № V-2791621) зареєстрованим у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010994500782. Разом з тим, зазначений Державний акт права власності на земельну ділянку було видано на земельну ділянку площею 0,0933 га, замість 0,12 га (1200 кв.м.), та на момент видачі акту, помилки виявлено не було. Позивач відкрито користувалась усією земельною ділянкою, площею 1200 кв.м (0,12 га), обробляла та утримувала її. Частиною земельною ділянки площею 300 кв.м. на яку помилково не було оформлено право власності своє право інші особи не пред`являли та на даний час не пред`являють. Зазначена земельна ділянка площею 300 кв.м. фактично розташована між земельною ділянкою, яку було передано їй у власність з кадастровим номером 3222055100:01:025:0023, за адресою: [ADDRESS] , однак звернувшись до Іванківської селищної ради Іванківського району Київської області про передачу їй у власність зазначеної земельної ділянки площею 300 кв.м., в задоволенні якого було відмовлено. В зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, звернулась до суду з заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у яких позовні вимоги просили вирішити на розсуд суду, розглянути справу без їх участі. Згідно ч. 3 ст.\~200\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. На підставі ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст.\~344\~ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344\~ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третястатті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови). Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України про те, що правила статті 344\~ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344\~ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2001 року. При цьому, суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю (п. 11 Постанови). Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 4,5 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади, (п. 13 Постанови). Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови). Відповідно до\~пункту 9\~Постанови №\~5\~Пленуму Вищого\~Спеціалізованого Суду\~України з\~розгляду цивільних\~і кримінальних\~справ від\~07.02.2014\~"Про\~судову практику\~в справах\~про захист\~права власності\~та інших\~речових прав"\~при вирішенні\~спорів,\~пов`язаних\~із набуттям\~права власності\~за набувальною\~давністю,\~суди повиннівраховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Такий спосіб виникнення права власності, як набувальна давність можливий за умови сукупності обставин, зазначених в ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Тривалість володіння передбачає, що має закінчитись визначений законом строк, який для нерухомого майна складає десять років. Відкритість та безперервність означають, що особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні, а також що протягом встановленого законом строку титульний володілець не заявляв вимог про повернення йому майна. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне: право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року; задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст.\~334\~ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності; у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та незвернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається; у разі повернення нерухомого майна у володіння чи пред`явлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності. Із державного акту на право власності на земельну ділянку виданого на ім`я [PERSON] , який видано на підставі рішення Іванківської селищної ради від 11.11.2008р. (27 сесія V скликання рішення № V-27-1621) земельна ділянка складає 0,0933 га у межах згідно з планом, та розташована в смт.Іванків. Цільове призначення (використання) земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 010994500782. Із листа Іванківської селищної ради № Б.449.2 від 11.08.2020р. на звернення [PERSON] щодо надання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] та №202 Київської області, Іванківська селищна рада повідомила, що питання буде розглянуто після впорядкування меж земельної ділянки [PERSON] та сусідніх земельних ділянок, які внесені до Державного земельного кадастру з допущенням помилок. Будь-які які докази, якими спростовуються встановлені в судовому засіданні обставини, викладені позивачем, в матеріалах справи відсутні. Таким чином, позивач [PERSON] добросовісно володіє майном особисто останні 35 років, а спільно з сім`єю протягом 80 років, вона відкрито користується земельною ділянкою та утримує її. Обставин, які б свідчили про заборону чи обмеження набуття у власність позивачем земельної ділянки, судом не встановлено. Частиною 4 ст.\~344\~ЦК України передбачено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Враховуючи вищезазначене, а також те, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю підлягає задоволенню.

Outcome: approved