Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

В січні 2017 року позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що 13.08.2003 року між нею та відповідачем було укладено шлюб під час якого у них народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. 30.03.2012 року рішенням Центрально-Міського районного суду м. Макіївки стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільних дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказувала на те, що вона з дітьми проживала в м. Макіївка Донецької області, проте у зв'язку з тимчасовою окупацією вказаної території та проведенням антитерористичної операції, вона разом з доньками змушена була переселитись в м. Чернівці, де проживає на даний час. У зв'язку зі зміною місця проживання значно збільшились витрати на утримання дітей та визначений судовим рішенням розмір аліментів є недостатнім для забезпечення доньок усім необхідним, крім того відповідач не регулярно та не в повній мірі сплачує аліменти. За таких обставин, вважає, що розмір аліментів визначений рішенням суду слід змінити з частки на тверду грошову суму, оскільки їй стало відомо, що відповідач отримує достатній заробіток та має можливість сплачувати кошти на утримання доньок по 2000 грн. щомісячно на кожну дитину. Крім того, зазначала, що відповідач не приймає жодної участі у виховані дітей, не цікавиться їхнім фізичним та духовним розвитком, не спілкується з доньками, не відвідує їх та жодним чином не сприяє засвоєнню ними загальновизначених норм моралі, культурних та інших духовних цінностей. Посилалась на те, що всі питання щодо виховання дітей вирішуються нею одноособово, що свідчить про те, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просила змінити розмір аліментів шляхом стягнення з відповідача на її користь аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно на кожну дитину; позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник третьої особи в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову та підтримав висновок органу опіки та піклування Чернівецької міської ради щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньок [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року, м. Донецьк віднесено до тимчасово окупованих територій України та згідно листа Чернівецької дирекції УДППЗ «Укрпошта» від 23.09.2014 року припинено приймання поштових відправлень в населені пункти Донецької та Луганської областей до невизначеного терміну. У відповідності до вимог ч. 6 ст. 74 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, а також свідки, експерти, спеціалісти і перекладачі можуть бути повідомлені або викликані в суд телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику. У зв'язку з тим, що відповідач проживає в [ADDRESS] та через відсутність поштового зв'язку з населеними пунктами, які знаходяться на тимчасово окупованих територіях України, про час та місце розгляду даної справи [PERSON] повідомлявся шляхом розміщення відповідного оголошення на веб-сайті Першотравневого районного суду м. Чернівці офіційного веб-порталу «Судова влада» в розділі «Новини». Разом з тим, будучи у такий спосіб належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, відповідач в судові засідання не з'явився. Про причини своєї неявки суд не повідомив та направив відповідного мотивованого клопотання про відкладення розгляду справи. У відповідності до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки позивач та її представник в судовому засіданні не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Суд. заслухавши пояснення позивача та її представника, а також представника третьої особи, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задовленню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували між собою у зареєстрованому шлюбі під час якого у них народилось двоє доньок - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду м.Макіївки від 19.07.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а/с 7-11, 13,16). Згідно положень ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у сімейному Кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Так, рішенням Центрально-Міського районного суду м.Макіївки Донецької області від 30.03.2012 року визначено місце проживання малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] разом з матір'ю та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на їх утримання у розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку (а/с 14-15). Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст.ст. 180,181 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі. З системного аналізу норм ст.ст. 180,181,192 СК України вбачається можливість зміни раніше визначено розміру аліментів за наявності доведених в судовому засіданні підстав, при цьому вказані підставі не впливають на спосіб присудження аліментів, що таким чином зміна розмір аліментів можу відбуватись і шляхом зміни способу їх присудження, зокрема з частки від доходу платника на тверду грошову суму. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів щодо офіційного працевлаштування відповідача,а тому суд приходить до висновку про можливість зміни раніше визначеного рішенням суду розміру аліментів та стягнення з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання їх спільних доньок в твердій грошовій сумі по 2000 грн. щомісячно на кожну дитину. Задовольняючи позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав, суд виходить з наступного. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до положення статті 2 Конвенції Організація Об'єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. Згідно ст. 3 Конвенції Організація Об'єднаних Націй в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Судом встановлено, що 07.09.2016 року органом опіки та піклування Чернівецької міської ради надано висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З вказаного висновку вбачається, що діти про свого батька говорять неприязно, намагаються уникати відповідей на запитання про нього, крім того старша донька [PERSON] акцентує увагу на тому, що добре, що батько з ними не проживає, підкріплюючи це тим, що він проявляв насильство проти матері (а/с 25). Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 25.02.2016 року №528/15 надано суду висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його малолітніх доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а/с 27). Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У відповідності до п.16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] навчаються в Чернівецькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №14, виховуються в неповній сім'ї, проживають разом з матір'ю, яка займається їх вихованням, при цьому батько у виховані дівчаток участі не приймає, не спілкується з доньками і не цікавиться їх навчально-виховним процесом (а/с 18,19). За таких обставин, враховуючи наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до його малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. У відповідності до вимог ч. 2,3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved