Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] пред'явила до суду позов до відповідача [PERSON], в якому просить збільшити розмір аліментів, які стягуються із відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину, починаючи з дати пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 27 грудня 2012 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду 26 березня 2016 року. Від шлюбу [INFO] року народився син - [PERSON]. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 липня 2017 року з відповідача стягнуто на її ([PERSON]) користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у сумі 1200 гривень, щомісячно. Однак, на даний час, у неї ([PERSON]) суттєво погіршився майновий стан, у зв'язку із здійсненням догляду за сином, вона не має можливості працювати повний робочий день, що суттєво відображається на її доходах. Вказує, що відповідач регулярно сплачує аліменти у сумі 1200 гривень щомісячно , однак, у зв'язку із значним зростанням ринкових цін, вказаної суми коштів, на даний час, недостатньо для належного утримання їх неповнолітнього сина [PERSON] . З цих підстав просила позов задовольнити. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, однак, її представник адвокат Заводовська М.Л. подала заяву про розгляд справи за її відсутності,вказала, що позовні вимоги підтримує, просить задоволити у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позовну заяву не подавав. За вказаних обставин, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи в порядку статті 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Судом установлено: Сторони [PERSON] та [PERSON] з 27 грудня 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 березня 2016 року. Від шлюбу сторін [INFO] року народився син [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 27 червня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 липня 2017 року стягнуто із [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1200 гривень, щомісячно, починаючи із 08 червня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття. 09 вересня 2017 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що складено актовий запис №67 Тернопільського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. Після розірвання шлюбу позивачу присвоєно прізвище [PERSON], що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого 09 вересня 2017 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. Згідно довідки №81 виданої 04 січня 2019 року Тернопільським міськрайонним центром зайнятості [PERSON] станом на 04 січня 2019 року не перебуває на обліку як безробітна у Тернопільському міськрайонному центрі зайнятості. У матеріалах цивільної справи містяться надані позивачем копії квитанцій про понесені нею витрати на утримання сина [PERSON], зокрема: квитанція №45 від 31 жовтня 2018 року про оплату недільної школи у сумі 250 гривень; квитанція №0.0.985120163 від 13 березня 2018 року про оплату дошкільного навчального закладу на суму 140 гривень; квитанція №0.0.1009718763.1 від 13 квітня 2018 року на суму 180 гривень про оплату дошкільного навчального закладу; квитанція №0.0.1058642350.1 від 13 червня 2018 року про оплату дошкільного навчального закладу на суму 205 гривень; квитанція №0.0.962248971.1 від 13 лютого 2018 року про оплату дошкільного навчального закладу на суму 140 гривень; квитанція №0.0.1031495645.1 від 10 вересня 2018 року про оплату дошкільного навчального закладу на суму 180 гривень; квитанція №0.0.1156020351.1 від 11 жовтня 2018 року про оплату дошкільного навчального закладу на суму 225 гривень; квитанція №38 від 14 грудня 2018 року про оплату послуг за додаткові платні освітні послуги в сумі 250 гривень. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ст. 141 Сімейного кодексу України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно із ч. 3 ст. 18 1 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За положеннями ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них… У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено, що у 2019 році прожитковий мінімум дітей до 6 років: з 1 січня 2019 року становить 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень. Частиною 2 статті 184 Сімейного кодексу України передбачено, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд критично сприймає надані позивачем копії чеків виданих ТОВ «Сільпо-Фуд» та ФОП «Калина» про придбання продуктів харчування, а також копії фіскальних чеків виданих ПП Фірма «Наіс» Аптека про оплату лікарських препаратів, оскільки вони не містять підтвердження, що саме для неповнолітнього сина сторін придбавалися вказані медикаменти та продукти харчування. Позивачем не надано, а судом не здобуто ніяких доказів про доход відповідача [PERSON] Разом із цим, суд приймає до уваги те, що відповідач [PERSON], будучи здоровою працездатною особою, зобов'язаний виконувати свої батьківські обов'язки по утриманню неповнолітнього сина, як це передбачено вимогами статті 180 Сімейного кодексу України. За вказаних обставин, оскільки відповідачем не представлено суду жодних доказів на підтвердження того, що за своїм станом здоров'я чи матеріальним становищем він не може виконувати своїх обов'язків по утриманню неповнолітнього сина [PERSON], беручи до уваги те, що встановлений рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 липня 2017 року розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина у сумі 1200 гривень є недостатнім для належного та гармонійного розвитку дитини, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають до часткового задоволення, шляхом стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліментів на неповнолітнього сина [PERSON] , в розмірі 1500 гривень , але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання чинності рішення суду і до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд враховує, що обов'язок щодо утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків, а при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, суд має прагнути не до зрівняння матеріального становища платника і одержувача аліментів або визначення суми утримання у пропорційному відношенні до доходу платника, а до досягнення тієї мети, щоб неповнолітня дитина сторін мала належне та достатнє для гармонійного розвитку утримання. За вказаних обставин, враховуючи реальні витрати на місяць на утримання дитини, та беручи до уваги розмір витрат, згідно наданих позивачем квитанцій, що сплачуються за дошкільний навчальний заклад, який відвідує неповнолітній [PERSON], суд вважає, що сума аліментів у розмірі 1500 гривень не буде ставити у важке матеріальне становище відповідача та разом із цим буде достатньою для належного утримання дитини. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов'язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного та

Outcome: partial