Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

З позовом до суду звернувся [PERSON], який він в подальшому уточнив та просить встановити факт володіння [PERSON] земельною ділянкою площею 0,07 га для будівництва та обслуговування житлового будинку [ADDRESS] в м. Одесі, встановити факт володіння [PERSON] 1/2 житлового будинку [ADDRESS] в м. Одесі на праві приватної власності, встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті його батька [PERSON], померлого [INFO] року, визнати за [PERSON] право власності на будівельні матеріали, що складають 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] в м. Одесі згідно технічного паспорту від 17.08.2008 року: літ. А1: 2-1 - коридор, площею 4,0 кв. м., 2-2 - житлова, площею 6,0 кв. м., 2-3 житлова - площею 22,6 кв. м., 2-4 житлова, площею 16,0 кв. м. 2-5 - кухня площею 8,4 кв. м., санвузол - площею 2,5 кв. м.; лі. Е - сарай з погрібом; вбиральня, душ, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року; визнати за [PERSON] право на подання документів для введення в експлуатацію 1/2 частини будинку № 1-В знідно технічного паспорта від 17.08.2008 року власності на будівельні матеріали, що були використані при забудові приміщень житлового убдинку [ADDRESS] в м. Одесі: літ. А1: 2-1 - коридор, площею 4,0 кв. м., 2-2 - житлова, площею 6,0 кв. м., 2-3 житлова - площею 22,6 кв. м., 2-4 житлова, площею 16,0 кв. м. 2-5 - кухня площею 8,4 кв. м., санвузол - площею 2,5 кв. м.; лі. Е - сарай з погрібом; вбиральня, душ, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року; визнати за [PERSON] право користування земельною ділянкою по [ADDRESS] в м. Одесі в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. Позивач [PERSON] обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті свого батька [PERSON], який мав у користування житловий будинок, але право власності на нього не оформив (не здав до експлуатації об'єкт) і тому просив його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Також, до суду був наданий зустрічним позов [PERSON], який в подальшому був уточнений та просила визнати [PERSON] таким, що не прийняв спадщину за померлим [PERSON], у зв'язку з пропуском строку на прийняття спадщини без поважних причин; визнати [PERSON] єдиною спадкоємицею першої черги за померлим [INFO] року [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на будівельні матеріали, які були використані в процесі будівництва домоволодіння за адресою [ADDRESS] в м. Одесі. Позивач за зустрічним позовом обґрунтовувала свої позовні вимоги тим, що вона є дружиною померлого та була зареєстрована разом з померлим на момент його смерті. У [PERSON] був в користуванні будинок, але право власності на нього він не оформив (не здав до експлуатації об'єкт) і просила її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. До того ж, до суду надійшов позов від третьої особи з самостійними вимогами, а саме позов [PERSON], яка просила суд визнати за нею право власності на самовільно збудований житловий будинок індивідуального житлового фонду по [ADDRESS] в м. Одесі, відповідно до технічного паспорту виготовленого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості», виготовленого станом на 17.01.2008 року, який складається з житлового будинку, який позначений в технічному паспорті літ. «А», «Б» загальною площею 211,8 кв. м., житловою 145, 5 кв. м., підсобною 66,3 кв. м. (літ. «А» загальною площею 145,1 кв. м., житловою 110,9 кв. м., підсобною 34,2 кв. м., в тому числі 1-1 кухня площею 9,3 кв. м., 1-2 житлова площею 8,4 кв. м., 1-3 житлова - 13,1 кв. м, 1-4 житлова - 16,6 кв. м., 1-5 коридор 3,2 кв. м., 1-6 санвузол - 2,3 кв. м., 2-1 коридор - 4,0 кв. м., 2-2 житлова - 6,0 кв. м., 2-3 житлова - 22,6 кв. м., 2-4 житлова - 16,0 кв. м., 2-5 кухня - 8,4 кв. м., 2-6 санвузол - 2,5 кв. м., мансарда загальною площею 32,7 кв. м., в тому числі 3-1 коридор - 4,5 кв. м., 3-2 житлова - 28,2 кв. м., літ. «Б» загальною площею 66,7 кв. м., житловою - 34,6 кв. м., підсобною - 32,1 кв. м., в тому числі 1-1 коридор - 7,2 кв. м., 1-2 кухня - 12,3 кв. м., 1-3 санвузол - 6,5 кв. м., 1-4 житлова - 15,1 кв. м., 1-5 житлова - 19,5 кв. м., 2-1 кладова - 6,1 кв. м.); літ. «Е» сарай - 22,6 кв. м., літ. «Ж» сарай - 9,0 кв. м., літ. «И» вбиральня - 1,6 кв. м., літ. «З» душ - 2,3 кв. м., № 1-4 огорожа площею 91,1 кв. м., цистерна - 6,0 кв. м., колодязь - 6,0 кв. м. Свої позовні вимоги вона обґрунтовувала тим, що вона реконструювала будинок, який знаходився в користування померлого [PERSON], шляхом зносу та будівництва нового будинку і у зв'язку з цим, просила визнати за нею право на самочинне будівництво посилаючись на ч. 3 ст. 376 ЦК України. Позивач за первісним позовом [PERSON] та його представники свій позов підтримали та просили його задовольнити в задоволенні зустрічного позову [PERSON] та позову третьої особи без самостійних вимог [PERSON] - відмовити, у зв'язку з їх необґрунтованістю та незаконністю. Представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] свій позов підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, в задоволенні позовних вимог [PERSON] та позовних вимог третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] - відмовити. Представник третьої особи без самостійних вимог [PERSON] просив задовольнити саме їх позов, а в задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] відмовити. Одеська міська рада до суду не з'явилася, про дату та час судового засідання повідомлялася належним чином, будь-яких клопотань від неї не надійшло. Суд, заслухавши пояснення позивача за первісним позовом, його представників, представника позивача за зустрічним позовом, представника третьої особи з самостійними вимогами, пояснення свідків та експерту, витребувавши необхідні матеріали, дослідивши та оглянувши наявні в матеріалах справи письмові докази встановлює наступні обставини та факти: [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] від 19 липня 2005 року. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є [PERSON] (його син), [PERSON] (його донька), [PERSON] (його дружина). Відповідно до довідки Малиновського районного суду м. Одеси від 27.08.2010 року цивільна справа № 2-340/69 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу було знищено у зв'язку з закінченням терміну зберігання і була збережена тільки перша сторінка рішення Іллічівського райсуду м. Одеси від 18.02.1969 року і яке саме рішення було прийняте невідомо. До суду не надано доказі, що дане рішення суду було зареєстрованого в установленому законом порядку, в органах РАГС, на той час і сторонами по справі не заперечується ті обставини, що таке рішення не було зареєстроване. Таким чином, суд вважає [PERSON] спадкоємницею за законом після смерті свого чоловіка [PERSON] У той же час, за час життя [PERSON] склав заповіт від 28 лютого 1996 року відповідно до якого він все своє майно, де б воно не знаходилося та з його воно б не складалося та взагалі все те, що буде йому належати на день смерті та що він за законом матиме право заповів [PERSON] До суду не надано доказів, що даний заповіт був оскаржений та (або) скасований і тому він є дійсним. Відповідно до довідки КП «ОМБТІ та РОН» № 265497.75 від 23.06.2011 року за [PERSON] станом на 21.06.2011 року будь-якого майна не зареєстровано. Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі прав та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До того ж, ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 07.10.2009 року по справі № 22ц-3973/09 по апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2008 року встановлено, що спірне домоволодіння (яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] в м. Одесі) не належало [PERSON] оскільки даний будинок не був зданий в експлуатацію і на них право власності не оформлювалося і тому вони не є спадковим майном. Відповідно до ст. 182 ЦК України, в редакції на момент смерті спадкодавця, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Таким чином, право власності на 1/2 частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] в м. Одесі могло б виникнути у спадкодавця лише у зв'язку та після реєстрації такого права. Невиконання таких вимог, призводить до того, що особа не набуває право власності на нерухому річ. У зв'язку з тим, що за [PERSON] право власності на житловий будинок не зареєстроване, то встановити факт володіння [PERSON] частини житлового будинку на праві приватної власності, як того просить в своїй позовній заяві [PERSON], є неможливим та таким, що грубо суперечить нормам законодавства України. До того ж, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Тому, підтвердити право власності на будь-яку річ неможливо показаннями свідка, тому, що такі обставини доказуються тільки певними засобами доказування (документами, які підтверджують реєстрацію) і тому, суд не приймає показання свідків щодо права власності на майно. Таким чином, в задоволенні вимог [PERSON] щодо встановлення факту володіння [PERSON] 1/2 частини житлового будинку на праві власності має бути відмовлено. Те саме, стосується вимог щодо встановлення факту володіння [PERSON] земельною ділянкою, площею 0,07 га для будівництва та обслуговування житлового будинку [ADDRESS] в м. Одесі. Відповідно до довідки № 66 від 16.05.1990 року Совхоза «Авангард» та листа КП «ОМБТІ та РОН» № 1431001.12 від 13.03.2008 року земельна ділянка розміром 0,07 га по [ADDRESS] надано в користування [PERSON] Земельна ділянка була видана [PERSON] в 1964 році, що підтверджується довідкою ТОВ «Авангард-Д» № 112 від 16.11.2011 року та довідкою Радгоспу «Авангард» № 66 від 16.05.1990 року. Земельна ділянка була видана на час дії актів земельного законодавства Української РСР, які були замінена Земельним кодексом Української РСР 08.07.1970 року та введеним в дію Указом Президії Верховної ради Української РСР № 3338-VІІ від 25 грудня 1970 року «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР». Відповідно до п. 1 Указом Президії Верховної ради Української РСР № 3338-VІІ від 25 грудня 1970 року «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» до приведення земельного законодавства Української РСР у відповідність з Земельним кодексом Української РСР застосовуються чинні акти земельного законодавства Української РСР, оскільки вони не суперечать Земельному кодексу Української РСР. Таким чином, особи, які мали будь-які права на землю до 1970 року мали привести документи у відповідність до Земельного кодексу Української РСР 08.07.1970 року. Відповідно до ст. 20 Земельного кодексу Української РСР 08.07.1970 року право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів. До того ж документом, який підтверджує право користування землею є державний акт на право користування землею, а також акт на право довгострокового тимчасового користування землею, відповідно до ст. 21 Земельного кодексу Української РСР 08.07.1970 року, який видається виконавчими комітетами районних (міських) Рад народних депутатів. До суду не надано доказів того, що [PERSON] в установленому порядку привів своє право на земельну ділянку у відповідності до чинного на той час законодавства, а саме Земельного кодексу Української РСР 08.07.1970 року та отримав державний акт на право користування землею або державний акт на право довгострокового тимчасового користування землею. До того ж, суду не надано доказів того, що [PERSON] в подальшому оформив земельну ділянку на право користування в установленому на той час порядку. Відсутні докази, які підтверджують оформлення земельної ділянки до дати його смерті, відповідно до норм законодавства в 2005 році. В той же час, згідно з ст. 40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Таким чином, право власності та (або) право постійного користування можливо отримати за рішенням органів місцевого самоврядування (в даному випадку за рішенням Одеської міської ради), а довідка № 66 від 16.05.1990 року є тільки підставою для винесення рішення органом місцевого самоврядування, а не є документом, який підтверджує право власності або право постійного користування земельною ділянкою. Документами, що підтверджуються право власності або право постійного користування є свідоцтва (з 2013 року) або держані акти на право власності або на право постійного користування відповідно (до 2013 року). Знову ж таким, ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 07.10.2009 року по справі № 22ц-3973/09 встановлено, що спадкодавець [PERSON] не набув право власності не на будівлю (яку необхідно обслуговувати), не на земельну ділянку, на якій знаходиться дана будівля. Таким чином, право власності, яке включає в себе володіння, користування та розпорядження, або будь-яке інше право на земельну ділянку за [PERSON] зареєстровано не було та так право він не отримав. До того ж, суд знову звертає увагу на те, що відповідно до ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Тому, підтвердити право власності на будь-яку річ неможливо показаннями свідка, тому, що такі обставини доказуються тільки певними засобами доказування (документами, які підтверджують реєстрацію) і тому, суд не приймає показання свідків щодо права власності на майно. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] щодо встановлення факту володіння [PERSON], земельною ділянкою суд залишає без задоволення. До того ж, встановлювати факти в резолютивній частині рішення, в межах позовного провадження, суд не має можливості, оскільки вони встановлюються в мотивувальній частині, а не в резолютивній відповідно до положень Постанови Пленуму ВСУ України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, цивільним кодексом передбачено 2 можливості прийняти спадщину: подача заяви до нотаріальної контори для прийняття спадщини в строки, які передбачені ч. 1 ст. 1270 ЦК України (6 місяців) або постійно проживати із спадкоємцем на час відкриття спадщини. Відповідно до листа № 1087/01-14 від 12.05.2010 року П'ятої одеської державної нотаріальної контори спадкова справа щодо майна померлого [PERSON], [INFO], не заводилася, свідоцтво про право на спадщину не видавалося. До того ж, згідно з довідкою від 06.10.2009 року Малиновського районного суду м. Одеси [PERSON] з позовом про визнання йому додатковому строку щодо майна померлого [PERSON] не звертався. Крім того, позивачі за первісним позовом [PERSON] не заперечували той факт, що вони в письмовому вигляді не зверталися до будь-якої нотаріальної контори для відкриття спадщини щодо померлого [PERSON] Таким чином, позивач за первісним позовом не звертався до нотаріальної контори для прийняття спадщини. Також, відповідно до довідки про склад сім'ї та прописку № 1113 від 04.08.2011 року позивач за первісним позовом [PERSON] з 18.06.2003 року прописаний разом з сім'єю за адресою: [ADDRESS]. Позивачем за первісним позовом також не заперечується, той факт, що на [PERSON] станом на [INFO] року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] У той же час, спадкодавець [PERSON] на дату смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] Таким чином, позивач за первісним позовом не був зареєстрований (і відповідно до цього і не проживав) разом з спадкодавцем і тому, застосувати ч. 3 ст. 1268 ЦК України в даному випадку не можливо. Крім того, до суду не надано будь-яких доказів, які б стверджували зворотне, наприклад, рішення суду про встановлення фактів проживання за однією адресою на дату смерті. Суд вважає необґрунтованим посилання позивача за первісним позовом на ті обставини, що він фактично вступив до володіння спадковим майном, у зв'язку з тим, що фактичний вступ не є підставою для того, щоб вважати особу такою, що прийняла спадщину. Будь-якою нормою чинного законодавства України, в тому числі ЦК України від 16.01.2003 року, не передбачено, що особа приймає спадщину шляхом фактичного вступу в управління (на відміну від норм ЦК Української РСР від 18.07.1963 року). Таку ж позицію висловив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ в листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» не тільки для прийняття спадщини, але і для поновлення строку на звернення до суду, відповідно до неї необґрунтованою є практика місцевих судів навіть щодо визнання поважності причин пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини фактичним користуванням і володінням майном спадкодавця або ж проживанням із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно з п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року прийняття спадщини спадкоємцем має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. До суду таких належних доказів позивачем за первісним позовом надано не було. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Таким чином, [PERSON] не подавши заяву про прийняття спадщини та не проживаючи (не будучі зареєстрованим) разом з спадкодавцем не прийняв спадщину за своїм померлим батьком [PERSON] До того ж, згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Глава 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування" До того ж, відповідно до п. 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, звернення до суду з вимогами щодо спадкування, без звернення в нотаріальну контору для відкриття спадщини та без наявності відмови у вчиненні нотаріальних дій є неправомірними та такими, що не підлягають задоволенню. Тому, позовні вимоги позивача за первісним позовом [PERSON] щодо визнання за ним право власності на будівельні матеріали, визнання права на подання документів для введення в експлуатацію, визнання права користування земельною ділянкою не підлягають задоволенню. Зустрічну позовну заяву [PERSON] про визнання особу таким, що не прийняв спадщину, визнання [PERSON] єдиною спадкоємицею першої черги, визнання за [PERSON] право власності на матеріали суд також залишає без задоволення у зв'язку з наступним. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Таким чином, для захисту прав особи в судовому порядку, такі права мають бути порушені, у той же час позивач за зустрічним позовом суду не довів, будь-яких доказі щодо того, що її права були порушені і для їх відновлення необхідно визнавати особу такою, що не прийняла спадщину не надав. Спадкоємцями за померлим [PERSON] є [PERSON] (його син), [PERSON] (його донька), [PERSON] (його дружина). Відповідно до ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя; не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині; не мають права на спадкування за законом батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини; не мають права на спадкування за законом одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким за рішенням суду, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Позивач за зустрічним позовом не надав будь-яких доказів того, що інші спадкоємці, а саме [PERSON] та [PERSON] вчинили дії, які передбачені ст. 1124 ЦК України та такі дії є підставою для усунення від права на спадкування. Таким чином, позовну вимогу [PERSON] щодо визнання її єдиною спадкоємицею має бути залишено без задоволення. Як вже було вказано судом вище, нотаріальна справа щодо померлого [PERSON] не відкривалася, у позивача за зустрічним позовом не надав суду постанову нотаріуса про відмову у вчинення нотаріальних дій і тому, не довів порушення свої прав і у зв'язку з цим зустрічна позовна заява [PERSON] не підлягає задоволенню в повному обсязі. У той же час, позовну заяву [PERSON] суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у зв'язку з наступним. Відповідно до довідки № 66 від 16.05.1990 року Совхоза «Авангард» та листа КП «ОМБТІ та РОН» № 1431001.12 від 13.03.2008 року земельна ділянка розміром 0,07 га по [ADDRESS] надано в користування [PERSON] За життя [PERSON] у зв'язку з тим, що будинок, який знаходився за адресою: [ADDRESS] в м. Одесі не був придатний для проживання [PERSON] була зроблена реконструкція шляхом зносу та будівництва нового житлового будинку та допоміжних споруд. Дані факти будівництва підтверджуються висновком про технічний стан двох житлових будинків, двох сараїв, вбиральні, душевої, які розташовані за адресою: [ADDRESS] в мікрорайоні Ленінський Малиновського району м. Одеси з метою збереження та подальшої експлуатації та визнання права власності від 2008 року, який виконаний [PERSON], накладними від 17.07.2000 року, 17.07.2003 року, 30.04.2002 року, 20.06.2001 року, 24.05.2001 року, 06.06.2001 року, 12.05.2000 року, 10.06.2000 року, довідками про заробітну плату, як позивача, так і її чоловіка [PERSON], [INFO] та іншими доказами, які містяться в матеріалах справи. Згідно з висновком про технічний стан двох житлових будинків, двох сараїв, вбиральні, душевої, які розташовані за адресою: [ADDRESS] в мікрорайоні Ленінський Малиновського району м. Одеси з метою збереження та подальшої експлуатації та визнання права власності від 2008 року, який виконаний [PERSON] житлові будинки (літ. А, Б), два сараї (літ. И), душева (літ. З), які розташовані на земельній ділянці по [ADDRESS] в м. Одесі придатні для експлуатації відповідно до будівельним, санітарним, протипожежним та природоохоронним нормам та існує технічна можливість визнати право власності на вищевказані об'єкти. До того ж, земельна ділянка на якій розташовані вищенаведені об'єкти може бути надана власнику домоволодіння у приватну власність у встановленому законом порядку у зв'язку з тим, що дана земельна ділянка знаходиться в межах громадської забудови та може бути передана у власність після звернення до Одеської міської ради. Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Суд вважає, що домоволодіння, яка було самовільно збудоване [PERSON] знаходиться в межах житлової забудови і том в подальшому можливий відвід земельної ділянки для його обслуговування. Таким чином, позовна заява [PERSON] суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Згідно з ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: approved