Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-03 00:00:00

В грудні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до Сновської територіальної громади в особі Сновської міської ради Сновського району Чернігівської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] року померла мати позивача [PERSON], яка була зареєстрована на день смерті в [ADDRESS]. Після її смерті відкрилася спадщина за законом на земельну ділянку площею 3,69 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Рогізківської сільської ради Сновського району Чернігівської області. Позивач як спадкоємець першої черги звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Відповідно до поданої заяви в нотаріальній конторі була заведена спадкова справа. Крім позивача інших спадкоємців не має. Спадкодавець на день смерті у зареєстрованому шлюбі не перебувала.Нотаріусом позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв"язку з тим, що Державний акт на вищевказану земельну ділянки втрачено. В жовтні 2018 року була опублікована об'ява про втрату державного акту на земельну ділянку. Позивач у підготовчому судовому засіданні відсутній, в позовній заяві просить розгляд справи провести без його участі. Представник відповідача у підготовчому судовому засіданні відсутній, до суду надійшла заява відповідно до якої Сновська міська рада просить справу розглянути у відсутності їх представника. Проти задоволення позовних вимог не заперечують, позов визнають. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 3 статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01.11.2016 року ( а.с. 5), яка була матір'ю позивача, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.03.1962 року ( а.с. 10). Встановлено, що на момент смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала одна в [ADDRESS] (а.с.10). За життя померла[PERSON] мала у приватній власності земельну ділянку загальною площею 3,69 га, яка розташована на території Рогізківської сільської ради , що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] ( а.с. 18). Згідно спадкової справи № 72/2017, яка заведена до майна померлої [INFO] року [PERSON] встановлено, що 11.04.2017 року позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. 30.11.2018 року Позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. 30.11.2018 року державним нотаріусом Сновської районної державної нотаріальної контори Васильченко Т.П. винесена постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку в зв`язку з неподанням документів необхідних для вчинення нотаріальної дії. З мотивів постанови вбачається, постанова прийнята в зв`язку з відсутністю у спадковій справі правовстановлюючого документу на спірну земельну ділянку (а.с.39-45). Як встановлено у справі у Позивача відсутній оригінал належного правовстановлюючого документа на спірну земельну ділянки є тільки його копія (а.с.18). Дана обставина підтверджується оголошенням у ЗМІ «Промінь» від 26.10.2018 року де зазначено, що загублений державний акт серії [NUMBER] на право приватної власності на земелю на ім"я [PERSON] вважати недійсним (а.с.28). Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.10 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (далі - постанова Пленуму № 7) згідно до ст. 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 23 постанови Пленуму № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У справі встановлено, що внаслідок відсутності у позивачки правовстановлюючого документу на спірну земельну ділянку, обґрунтованої відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, позивач позбавлений можливості у позасудовому порядку визнати право на спадщину за законом. Відповідно до Пленуму Вищого спеціалізованого суду від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», зокрема п.3.1 передбачено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку щляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також втрати им документа, який засвідчує його право власності (ст..392 ЦК). Статею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об"єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Оскільки за життя спадкодавець набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємемець також набуває право власності у порядку спадкування. Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-7407692122018 від 09.11.2018 року підтверджується, що померла [INFO] року [PERSON] на праві приватної власності мала земельну ділянку розміром 3,69 га, кадастровий номер [NUMBER] з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться на території Рогізківської сільської ради Сновського району Чернігівської області (а.с.13). Тому, позов [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, а саме на земельну ділянку розміром 3,69 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Рогізківської сільської ради, Сновського району Чернігівської області, кадастровий номер [NUMBER], після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року в порядку спадкування за закономпідлягає задоволенню. Як вбачається з позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. При обставинах, коли у позивача відсутні інші способи захисту цивільних прав та інтересів, чим може бути визнання права відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, а визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб тому є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в наслідок чого визнання відповідачем позову слід прийняти і задовольнити позов. Частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов у повному обсязі, тому 50% судового збору слід повернути позивачу з державного бюджету. На підставі наведеного та

Outcome: approved