Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

В травні 2020р. позивач звернувся до суду позовом, в якому з урахуванням уточнень просить стягнути з державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби Україниморальну шкоду в розмірі 3 160 943,88 грн. та витрати, сплачені адвокатам за надання правової допомоги у кримінальному провадженні в розмірі 335 700грн. В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що 1.04.2014р. розпочато досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014100130000023, в межах якого йому було оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 07.10.2014 у справі № 759/12011/14-к [PERSON] був визнаний винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України і засуджений до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України був звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та зобов`язанням не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекції про зміну свого місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.01.2015 вирок Святошинського районного суду м. Києва від 07.10.2014 було скасовано та призначено новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання. Ухвалами Святошинського районного суду м. Києва обвинувальний акт неодноразово повертався прокурору для усунення недоліків, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21.07.2016р.було призначено у кримінальному провадженні № 12014100130000023 01.04.2014 року новий розгляд у суді першої інстанції. Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 11.05.2017 у справі № 759/1973/15-к [PERSON] було визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та виправдано з підстав не доведення того, що вчинено злочин, в якому він обвинувачується. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04.09.2017 апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 8 Коркуни Р.В. залишено без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 11.05.2017 року щодо [PERSON] без змін. Постановою Верховного суду від 27.09.2018 ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 04.09.2017р. щодо [PERSON] скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Ухвали Київського апеляційного суду від 14.05.2019 року вирок Святошинського районного суду міста Києва від 11.05.2017, яким [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та виправдано за цим обвинуваченнм з підстав не доведення того, що вчинено злочин, в якому він обвинувачується, залишено без змін. Посилаючись на спричинення йому моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування відносно нього заходів забезпечення кримінального провадження, незаконного повідомлення про підозру та на положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», позивач просить стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 3 160 943,88грн. та витрати на правничу допомогу в кримінальному провадженні. Зазначає, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з обвинуваченням у вчиненні тяжкого злочину, а саме: погіршення стосунків на роботі, загострення хвороб, погіршення стосунків з родичами, втраті матері, яка тяжко переживала факт притягнення його до кримінальної відповідальності, хворобу та смерть дружини, яка після проведення 21.05.2014р. обшуку зазнала психічного розладу, внаслідок чого з 5.06.2014р. по 8.07.2014р. перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні № 4 Територіального медичного об'єднання "Психіатрія" у м. Києві, а в подальшому, на тлі постійних викликів його в органи досудового розслідування та суду, винесення обвинувального вироку, внаслідок постійних переживань та загострення психічних розладів за три дні до постановлення виправдувального вироку у віці 43 роки покінчила життя самогубством. Внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності повністю змінилось його життя, погіршився стан здоров'я, погіршились відносини з оточуючими людьми, на його утриманні залишилась неповнолітня дитина, яка також зазнала значних страждань і потребувала підтримки, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації його життя. Ухвалою суду від 14.05.2020р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання (а.с. 17). 17.07.2020р. представник Прокуратури м. Києва надав відзив, згідно якого проти позову заперечує, посилаючись на те, що суду не надано доказів, на підставі яких суд міг би встановити факт заподіяння [PERSON] моральних та фізичних страждань, будь-які запобіжні заходи до нього не застосовувались, а тому він не був обмежений в пересуванні, його захворювання не перебуває у причинному зв`язку з діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність. Крім того, межі відшкодування моральної шкоди визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеному законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування та з урахуванням вимог розумності і справедливості (а.с. 77-84). 6.08.2020р. від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої він проти доводів прокуратури про відсутність доказів спричинення моральної шкоди заперечує, посилаючись на те, що сам факт безпідставного та незаконного притягнення до кримінальної відповідальності є травмуючим для будь-якої людини. Очевидним є завдання шкоди позивачу, якого незаконно було притягнуто до кримінальної відповідальності, відносно якого проводилось досудове розслідування, оголошувалось повідомлення про підозру, пред`являлось обвинувачення і якого було засуджено першим вироком з призначенням кримінального покарання. І дані доводи не є припущенням, а є загальновідомими і у разі визнання їх судом не підлягають доказуванню. Представник Державної казначейської сулжби України надав відзив, згідно якого проти позову заперечує, посилаючись на те, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, а тому стягнення з нього коштів є необгрунтованим і суперечить позиції Верховного суду, викладеній в постанові від 6.02.2019р. № 199/6713/14-ц. Крім того, позивачем не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди і її розмір значно завищено (а.с.108-113). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07.09.2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 11.11.2020р. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали в повному обсязі. Представник Прокуратури м. Києва проти позову заперечував, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, просить слухати справу у його відсутність. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав підстав. З матеріалів справи вбачається, що з 01.04.2014р. проводилось досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014100130000023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, в якому 13.07.2014р. [PERSON] було повідомлено про підозру. Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 07.10.2014 у справі № 759/12011/14-к [PERSON] був визнаний винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, і засуджений до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України був звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та зобов`язанням не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекції про зміну свого місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції (а.с. 40-43). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.01.2015 вирок Святошинського районного суду м. Києва від 07.10.2014 було скасовано та призначено новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання (а.с. 173-180) Ухвалами Святошинського районного суду м. Києва обвинувальний акт неодноразово повертався прокурору для усунення недоліків (а.с. 181-183, 184-187), ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21.07.2016 було призначено новий розгляд кримінального провадження № 12014100130000023 від 01.04.2014 року у суді першої інстанції (а.с. 188-191). Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 11.05.2017 у справі № 759/1973/15-к [PERSON] було визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та виправдано з підстав не доведення того, що вчинено злочин, в якому він обвинувачується (а.с. 44-47). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04.09.2017 апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 8 Коркуни Р.В. залишено без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 11.05.2017 року щодо [PERSON] без змін (а.с. 192-194). Постановою Верховного суду від 27.09.2018 ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 04.09.2017 року щодо [PERSON] скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції (а.с. 195-197). Ухвалою Київського апеляційного суду від 14.05.2019 року вирок Святошинського районного суду міста Києва від 11.05.2017 року, яким [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та виправдано за цим обвинуваченнм з підстав не доведення того, що вчинено злочин, в якому він обвинувачується, залишено без змін (а.с. 48-50). Конституція України, як основний закон, закріплює в Україні засади державної політики, спрямованої, насамперед, на забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя. Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за статтею 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави. На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч. 3 ст. 16 ЦК України). Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, постановлення виправдувального вироку суду. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не містить вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей 15, 16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою у визначеному процесуальним законом порядку. Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. За положеннями ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, у приниженні честі та гідності фізичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч.ч 1, 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до частин другої, третьої статті 13 цього Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Такий висновок суду відповідає аналогічним правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 04 червня 2018 року у справі № 489/2492/17 (провадження № 61-8890св18), від 13 червня 2018 року у справі № 464/6863/16 (провадження № 61-10293св18, від 21 червня 2018 року у справі № 205/119/17 (провадження № 61-24700св18), від 25 липня 2018 року у справі № 607/14493/16-ц (провадження № 61-12051св18). Рішенням Конституційного Суду України від 03.10.2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів. Таким чином, відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави. Оскільки органи Державної казначейської служби України є єдиними розпорядниками коштів Державного та місцевих бюджетів, тому саме вони повинні відшкодовувати шкоду, завдану фізичній особі іншими органами державної влади в разі доведеності заподіяння такої шкоди. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що з 2014р. відносно позивача [PERSON] тривало досудове розслідування кримінального провадження, в якому 13.07.2014р. його було повідомлено про підозру, однак вироком Святошинського районного суду м. Києва від 11.05.2017р. [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано, а ухвалою Київського апеляційного суду від 14.05.2019р. вказаний вирок залишено без змін, а тому, виходячи з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» наявні підстави для відшкодування моральної шкоди. Факт заподіяння позивачу моральної шкоди підтверджується поясненнями позивача в судовому засіданні та письмовими доказами, з яких вбачається, що позивач фактично перебував під слідством та судом протягом 5-ти років - з 2014року і за цей період відносно нього був постановлений обвинувальний вирок, який в подальшому скасований, неодноразово обвинувальні акти повертались прокурору, скасована ухвала Апеляційного суду м. Києва про залишення без змін виправдувального вироку і лише ухвалою Київського апеляційного суду від 14.05.2019р. виправдувальний вирок відносно нього залишено без змін, що негативно вплинуло на його психологічний стан та соціальне функціонування як особистості. Згідно довідки від 11.05.2017р. дружина позивача - [PERSON] страждала на психічний розлад та перебувала на стаціонарному лікуванні в Територіальному об`єднанні "Психіатрія" з 5.06.2014р. по 8.07.2014р. і дане сталося після проведеного 21.05.2014р. обшуку в житлі [PERSON] [INFO] [PERSON] у віці 43роки померла внаслідок падіння з висоти (а.с. 33,34, 37,39). Крім цього, допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] які були колегами позивача, повідомили, що із початком досудового розслідування відносно нього той постійно перебував у пригніченому стані, був помітно схвильований, погіршилось відношення стосовно нього з боку керівництва. Свідок [PERSON] , яка є тещею позивача повідомила суду, що її дочка під час проведення досудового розслідування та судового розгляду стосовно її чоловіка переживала сильне душевне хвилювання, в результаті якого захворіла на психічне захворювання, хоча раніше розладами психіки не страждала, та, перебуваючи у постійному стані пригнічення та хвилювання, скоїла самогубство. Така ситуація, на думку суду, мала психотравмуючий характер, у зв`язку із чим позивачу було спричинено моральну шкоду, яка полягає у спричиненні моральних втрат і страждань внаслідок обмеження його конституційних прав внаслідок незаконного перебуванням під слідством та судом, порушення нормальних життєвих зв`язків у зв`язку з необхідністю брати участь в слідчих діях та судових засіданнях в якості обвинуваченого, звертатись для отримання правової допомоги для реалізації права на захист, також перебування під слідством та судом за обвинуваченням у злочині негативно вплинуло на його репутацію, ускладнились відносини між знайомими, колегами по роботі та родичами, відношення оточуючих до нього як до злочинця принижувало його людську гідність. При визначенні розміру моральної шкоди, завданої позивачу [PERSON] , суд враховує тривалість страждань позивача, глибину фізичних та душевних страждань, спричинених позивачу притягненням до кримінальної відповідальності, істотності змін в житті позивача та можливості їх відновлення, а також виходячи з співмірності заявлених вимог тим стражданням, яких він зазнав у період 2014 - 2019 років, враховуючи вимоги розумності і справедливості, вимоги статті 13 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до якої відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, визначає розмір моральної шкоди в 600 000 грн. Доводи відповідачів про відсутність будь-яких доказів спричинення позивачу моральної шкоди суд вважає безпідставними, оскільки повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, проведення в ході кримінального провадження обшуку та інші процесуальні дії протягом час обмежували права позивача та вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Посилання відповідачів на те, що межі відшкодування моральної шкоди визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеному законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування не грунтується на законі, оскільки ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачає визначення розміру моральної шкоди не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, а не обмежуючись одним розміром заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом. Також, відповідно до п. 4 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» особі відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені нею у зв`язку з наданням їй юридичної допомоги. З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та адвокатом Рогожуком С.Л. укладено договір про надання правової допомоги здійснення захисту по кримінальній справі від 16.02.2016р (а.с. 21), додаткові угоди (а.с. 22, 29, 30). За надання правової допомоги по кримінальній справі, позивачем сплачено 270 700 грн. 00 коп., що документально підтверджено квитанціями (а.с. 31-32) та актом виконання договору про надання правової допомоги (а.с. 24-28). Таким чином, суд вважає, що позивачу також підлягають відшкодуванню витрати, сплачені ним у звязку з наданням юридичної допомоги в кримінальній справі, що підтверджені документально Водночас матеріали справи не містять підтвердження сплати позивачем решти суми у розмірі 65 000 грн., а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: partial