Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

В жовтні 2018 року Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради звернувся до суду з позовом про відібрання малолітнього [PERSON], [INFO], від батьків [PERSON], [PERSON] без позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що малолітній [PERSON] перебуває на обліку Служби у справах дітей по Слобідському району з лютого 2018 року, як дитина, яка опинилася в складних життєвих умовах. Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON], які не виконують належним чином своїх батьківських обов'язків. З чотирьох років [PERSON] проживав з батьком, який зловживає алкогольними напоями. Батьки не займаються вихованням сина, дитина не відвідує школу без поважних причин, умови проживання для дитини не створені. 13 лютого 2018 року комісія у складі працівників навчального закладу відвідала [PERSON] за місцем проживання та виявила, що житлове приміщення знаходилось в антисанітарному стані, їжа для дитини була відсутня, одяг дитини не відповідав сезону, взуття було рване. Згідно акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку малолітнього [PERSON] було влаштовано до центру соціально-психологічної реабілітації м. Харкова, де він перебуває по теперішній час. Мати дитини, [PERSON], свого житла не має, зобов'язалася вирішити питання щодо визначення місця проживання дитини з нею, але жодного разу до служби у справах дітей по Слобідському району м. Харкова не з'явилася. Для розгляду на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчих органів міської ради питання про повернення дитини на виховання [PERSON] неодноразово було запрошено відповідача до служби у справах дітей по Слобідському району м. Харкова для узгодження подальших дій, а саме обстеження житлово-побутових умов, однак відповідач до органу опіки не з'являвся. 11 вересня 2018 року на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчих органів міської ради було прийнято рішення про доцільність відібрання малолітнього [PERSON] від батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Посилаючись на вказані обставини, а також на вимоги ст. 170 Сімейного кодексу України, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради просив відібрати дитину від батьків без позбавлення батьківських прав та передати її органу опіки та піклування для подальшого влаштування дитини. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 09 січня 2019 року проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, просив надати йому час для подання заяви про повернення дитини. В судове засідання 31 січня 2019 року до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив. Відповідач [PERSON] пояснила, що не має можливості забрати дитину до себе, оскільки не має власного житла, а тому не зверталася до органу опіки з заявою про повернення дитини. Повідомила, що в подальшому бабуся [PERSON] має намір звернутися до органу опіки про передачу дитини їй. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], а.с. 10). Згідно акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 14 лютого 2018 року малолітнього [PERSON] було влаштовано до центру соціально-психологічної реабілітації м. Харкова, де він перебуває по теперішній час. Актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї за місцем проживання дитини встановлено, що санітарно-гігієнічний стан житлового приміщення незадовільний, постільних речей, взуття та одягу бракує, взаємовідносини в сім'ї недоброзичливі, дуже часто чути образливі та лайливі слова. Батько не займається вихованням хлопчика, не контролює його поведінку та навчання (а.с. 15). Листом Центру соціальних служб для сім'ї та молоді Слобідського району м. Харкова від 01 березня 2018 року № 113 було повідомлено позивача, про те, що за адресою місця проживання відповідача [PERSON] був здійснений вихід з метою здійснення оцінки потреб сім'ї та надання комплексу соціальних послуг. На момент відвідування батько повідомив, що він проживає в квартирі один. Перша дружина, мати [PERSON] з дитиною не спілкується та участі у вихованні не приймає. [PERSON] має намір повернути дитину в сім'ю (а.с. 23). Листом Центру соціальних служб для сім'ї та молоді Слобідського району м. Харкова від 12 квітня 2018 року № 244 було повідомлено позивача, про те, що [PERSON] самостійно виховував малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Син, [PERSON] перебуває у Центрі соціально-психологічної реабілітації м. Харкова з 14 лютого 2018 року. Сім'я [PERSON] перебуває під соціальним супроводом Центру з 22 лютого 2018 року. За період перебування під супроводом [PERSON] жодного разу не відвідав Центр, на контакт не йшов. Спеціалістами Центру неодноразово було відвідано [PERSON] за місцем проживання, але двері квартири ніхто не відчиняв. Сусіди [PERSON] повідомили, що він продовжує зловживати алкогольними напоями, періодично його бачать у стані алкогольного сп'яніння. Ситуація в сім'ї не змінюється, а навпаки, погіршується. Соціальними методами її вирішити не вдалося (а.с. 24). За змістом статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Відібрання дитини у батьків є винятковою санкцією за невиконання батьківських обов'язків. Підставою для відібрання дитини від батьків є: 1) ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 2) жорстоке поводження з дитиною; 3) хронічний алкоголізм або наркоманія; 4) експлуатація дитини, примушення її до жебракування та бродяжництва; 5) інші випадки, якщо залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. В абзаці 2 пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 судам роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Статтею 167 СК України визначено, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим.Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Порядок відібрання і передання дитини встановлюється законом. Згідно із ч.1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.8 Постанови КМУ від 24.09.2008 р. № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини» визначено, що у разі, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров'ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно зі ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства ", кожна дитина має право рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно Висновку від 02.10.2018 року вих. № 636 Департамент Служб у справах дітей ХМР, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне відібрати дитину від батьків, без позбавлення останніх батьківських прав (а.с. 7-9). Служба у справах дітей по Слобідському району ДССД ХМР повідомила суд, що з минулого судового засідання, яке відбулося 09 січня 2019 року по теперішній час батьки дитини, [PERSON], [PERSON], з питань щодо дитини або будь-яких інших питань до Служби не зверталися, не телефонували. Зазначені обставини підтвердила й відповідачка в судовому засіданні. Відповідно до повідомлення директора комунального закладу соціального захисту для дітей «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей «міста Харкова» від 30 січня 2019 року [PERSON], 2006 року народження, перебуває у закладі з 14 лютого 2018 року, тобто 11 місяців, термін перебування дитини у закладі значно перевищений. Таким чином, враховуючи, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання сина - [PERSON], [INFO], а також враховуючи відсутність заяв інших родичів дитини, щодо взяття малолітнього під опіку, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та відібрати малолітнього [PERSON], [INFO] у батьків без позбавлення батьківських прав та передати дитину органу опіки та піклування, в особі Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, для подальшого його влаштування. При цьому суд вважає за необхідне роз'яснити [PERSON] та [PERSON], що вони не позбавлені можливості звернутися до суду з заявою про повернення їм дитини, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 170 Сімейного кодексу України. Питання про судові витрати, суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved