Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-29 00:00:00

ПАТ КБ «Надра» звернулось до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТСЦ Поділля», [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого вказали, що 10.08.2007р. між ВАТ КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра») та ТОВ «ТСЦ Поділля» укладений договір № 218/МК/2007-980, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 850,0тис.грн. на строк до 10.08.2012р. включно, зі сплатою за користування кредитом відсотків із розрахунку 19% річних. В забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору між банком та [PERSON] 10.08.2007р. укладено договір поруки № 218/2, у відповідності до умов якого [PERSON] поручився перед банком за належне виконання ТОВ «ТСЦ Поділля» взятих на себе зобов'язань за кредитним договором № 218/МК/2007-980 від 10.08.2007р. Крім цього, в забезпечення виконання умов договору кредиту № 218/МК/2007-980 від 10.08.2007р., між банком та [PERSON] укладено договір застави, відповідно до умов якого [PERSON] передав в заставу автомобіль MERSEDES-BENZ, S500, 2000р.в., чорного кольору, номер шасі [NUMBER], д/н [NUMBER], який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] від 12.01.2005р. Станом на 29.10.2013р. відповідач ТОВ «ТСЦ Поділля» порушив умови договору кредиту, у зв'язку з чим утворилась заборгованість в сумі 1527508,06грн. З метою погашення заборгованості за кредитним договором банк просить стягнути солідарно з ТОВ «ТСЦ Поділля» та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 1527508,06грн. та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від № 218/МК/2007-980 від 10.08.2007р. звернути стягнення на предмет застави, автомобіль MERSEDES-BENZ, S500, 2000р.в., чорного кольору, номер шасі [NUMBER], д/н [NUMBER], який належить [PERSON], а також стягнути з відповідачів судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, надав суду письмові заперечення на позов, просив застосувати строк позовної давності, у зв'язку з чим відмовити в позові повністю, щодо стягнення на заставне майно, то вказав, що вказаний автомобіль MERSEDES-BENZ, S500, 2000р.в., чорного кольору, номер шасі [NUMBER], д/н [NUMBER] придбав у [PERSON] по довіреності. В 2008р. повертаючись із подорожі [PERSON] потрапив у дорожньо-транспортну пригоду на території Російської Федерації, автомобіль зазнав пошкоджень, внаслідок чого відновленню не підлягав. [PERSON] продав рештки автомобіля, проте документів про ДТП та продаж автомобіля не оформляв. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений в установленому законом порядку, причини неявки суду невідомі. Представник відповідача ТОВ «ТСЦ Поділля» в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений в установленому законом порядку, причини неявки суду невідомі. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставин справи та відповідні їм правовідносини. 10.08.2007р. між ВАТ КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра») та ТОВ «ТСЦ Поділля» укладений договір № 218/МК/2007-980, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 850,0тис.грн. строк до 10.08.2012р. включно, зі сплатою за користування кредитом відсотків із розрахунку 19% річних. Відповідно до п. 4.1.1 кредитного договору повернення кредиту та сплата відсотків здійснюється згідно графіку повернення кредиту та сплати відсотків, який є невід'ємною частиною цього договору. Позичальник з листопада 2009 року не сплачує платежі згідно графіка, термін повернення кредиту закінчився, внаслідок чого станом на 29.10.2013р. утворилась заборгованість по тілу кредиту в сумі 731412,34 грн., а по відсотках 574780,50грн. Відповідно до п.п. 9.1, 9.2 кредитного договору у разі порушення позичальником строків сплати відсотків за користування кредитом а також у разі порушення позичальником строків повернення кредиту, позичальник зобов'язаний сплатити на користь банку пеню у розмірі 0,5 % від сумі прострочених зобов'язань за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Станом на 29.10.2013р. нарахована пеня за прострочення строків повернення кредиту та сплати відсотків в сумі 156005,58грн. за період з 29.10.2012р. по 28.10.2013р. Крім цього відповідно до п. 9.2. кредитного договору за порушення строків повернення кредиту та/або сплати відсотків за користування кредитом позичальник сплачує банку штраф у розмірі 5% від суми заборгованості по поверненню кредиту та/або сплати відсотків, вказаних у графіку і визначених на дату прострочення. Станом на 29.10.2013р. сума штрафу становить 65309,64грн. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави Глава 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.546, ст.549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня, штраф. Сплата неустойки є правовим наслідком порушення зобов'язання (п.3 ч.1 ст.611 ЦК України). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків погашення кредиту і процентів за користування ним. У той самий час, згідно з п. 9.2 кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків повернення кредиту та/або сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 5% від суми заборгованості по поверненню кредиту та/або сплати відсотків, вказаних у графіку і визначених на дату прострочення, тобто за те саме порушення. За таких обставин на відповідача покладено подвійну цивільно-правову відповідальності одного і того ж виду за одне і те саме порушення договірного зобов'язання. З урахування вищезазначеного вимоги банку в частині стягнення штрафу в сумі 65309,64грн. задоволенню не підлягають. Сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань (п. 12.2), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 10 серпня 2012 року. Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з умовами кредитного договору (ст.4.1.1) позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного 10 числа місяця, наступного за місяцем, в рахунок якого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. З врахуванням вищевикладеного позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по кредиту та по відсотках підлягають задоволенню частково, та стягненню заборгованість по тілу кредиту в сумі 392933грн. за період з листопада 2010р. по серпень 2012 року включно, за відсотками в сумі 398376,00 за період з листопада 2010р. по жовтень 2013р. включно в сумів 398376,00грн. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 551 ЦК України та умов договору (п. 9.1) розмір пені за прострочення виконання грошового зобов'язання визначений у розмірі 0,5% від суми прострочених зобов'язань, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у відповідний період від суми прострочених виконанням зобов'язань за кожний день прострочення. За загальним правилом, що випливає із Цивільного кодексу України, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не обмежується. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Однак, відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Кредитним договором, укладеним сторонами, не було визначено іншого строку нарахування пені, тому її розмір повинен обмежуватися шести місяцями від дня, коли зобов'язання повинно було бути виконане. Відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України судом роз'яснено право позивачу надати уточнений розрахунок пені як по тілу кредиту та і по відсотках, у зв'язку з чим в судовому засідання оголошувалась перерва, проте представник позивача суду пояснив що здійснити розрахунок пені за інший період та окремо по зобов'язаннях не можливо через відсутність відповідного програмного забезпечення, виходячи із вимог ч.1 ст.60 ЦПК України позивачем не доведено розмір пені належними та допустими доказами, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення пені задоволенню не підлягають, оскільки рішення не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Частиною 1 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Частина 2 даної норми визначає, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Строк дії кредитного договору № 218/МК/2007-980від 10.08.2007р. закінчився 10 серпня 2012 року, позивач звернувся до суду з позовом до поручителя 26.11.2013р., тобто після спливу шестимісячного строку встановленого ст. 559 ЦК України, у зв'язку з чим позовні вимоги до поручителя [PERSON] за договором поруки від задоволенню не підлягають, оскільки порука є припиненою. Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 20 Закону України "Про заставу" у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Частинами 1, 3 ст. 591 ЦК України, ч.ч. 1, 3 ст. 21 Закону України "Про заставу" передбачено, що реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо публічні торги оголошено такими, що не відбулися, предмет застави може бути за згодою заставодержателя та заставодавця переданий у власність заставодержателя за початковою ціною. З договору застави від 10.08.2007 року вбачається, що звернення стягнення на предмет застави чи на відповідну його частину здійснюється відповідно до приписів чинного законодавства України. Щодо пояснення відповідача про знищення автомобіля під час дорожньо-транспортної пригоди, то на підтвердження даних обставин відповідачем не надано належних та допустимих доказів, відсутня довідка державтоінспекції про дорожньо-транспортну пригоду, визнання автомобіля фізично знищеним та документи щодо реалізації залишків автомобіля. З урахування вищевикладеного позовні вимоги в частині звернення стягнення на заставне майно підлягають задоволенню та належить звернути стягнення на предмет застави, автомобіль MERSEDES-BENZ, S500, 2000р.в., чорного кольору, номер шасі [NUMBER], д/н [NUMBER], який належить [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за кредитом № 218/МК/2007-980 від 10.08.2007р. шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, за початкової ціною визначеною у межах виконавчого провадження. Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача з відповідача ТОВ «ТСЦ Поділля» належить стягнути понесені судові витрати.

Outcome: approved