Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

І. Суть спору: Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування даного позову покликається на те, що 02.09.2017 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований управлінням запису актів цивільного стану адміністрації міста Нижньовартовська Ханти-Мансійського автономного округу - Югри, Російської Федерації, про що зроблено запис акту про укладення шлюбу №1396. Від даного шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] .. Стверджує, що між нею та відповідачем часто виникали непорозуміння, що в подальшому призвели до розпаду сім`ї. Протягом тривалого терміну сторони проживають окремо і шлюбних відносин не підтримують, втратили один до одного почуття любові, взаємоповаги та довіри, спільного господарства не ведуть, шлюб існує лише формально, на примирення не згідна. ІІ. Позиція учасників справи: Позивачка [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення по даній справі та просить суд розгляд такої проводити у її відсутності. Після розірвання шлюбу й надалі бажає іменуватись прізвищем « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] , в судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, що були направлені на адресу його місця проживання та реєстрації ( [ADDRESS] ). Крім того, останнього повідомлено про розгляд справи шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті суду. Тому на підставі статей 128, 131 ЦПК України суд вважає, що судова повістка відповідачу доставлена і такий належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання. Окрім цього, відповідач своїм процесуальним правом на відзив не скористався з власної волі та не подав такий. ІІІ. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді від 09.04.2020 року постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання (стаття 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК)), в судове засідання не з`явився, а позивачка не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, судом постановлено ухвалу про заочний справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Обставини справи, встановлені судом. Сторони перебувають між собою у шлюбі, який зареєстровано 02.09.2017 року управлінням запису актів цивільного стану адміністрації міста Нижньовартовська Ханти-Мансійського автономного округу - Югри, Російської Федерації, про що зроблено запис акту про укладення шлюбу №1396 (до суду також надано переклад свідоцтва про укладення шлюбу з російської мови на українську мову, посвідчений приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицьким Р.С., зареєстровано в реєстрі за №3483). За час даного шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами, а саме: свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим органом реєстрації шлюбів Російської Федерації, перекладом свідоцтва про шлюб, копією свідоцтва про народження [PERSON] , 2018р.н., іншими документами доданими до справи. Як слідує із викладених у позовній заяві пояснень позивачки, між подружжям відсутні почуття любові, взаємоповаги та довіри один до одного. Подружжя вже тривалий час разом не проживають та жодних шлюбних стосунків не підтримують, шлюб існує лише формально. V. Застосоване судом законодавство. Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. (статті 12 і 81); Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13); В Україні діє ратифікована Законом України № 240/94-ВР від 10.11.1994р. «Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах» між Державами - членами Співдружності Незалежних Держав, учасниками цієї Конвенції, іменовані як Договірні Сторони. Серед інших, сторонами цієї Конвенції є Україна та Російська Федерація. Відповідно до ст.28 Конвенції, по справах про розірвання шлюбу застосовується законодавство Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя на момент подачі заяви. Якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу. З матеріалів справи вбачається, що сторони по справі, зокрема позивачка та відповідач, - [PERSON] та [PERSON] , являються громадянами України, а тому враховуючи наведене слід застосовувати законодавство України. Згідно ст.13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Однак, Російська Федерація входить до переліку країн-учасниць Гаазької конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, тому на документі про реєстрацію шлюбу необхідно проставити апостиль (у встановленому порядку) та зробити його нотаріальний переклад на українську мову. Лише після вчинення таких дій цим документом можна користуватися нарівні з документами, що видаються в Україні. Так, надана позивачкою [PERSON] копія документа (свідоцтва про укладення шлюбу) належним чином перекладена на українську мову та на такій проставлений апостиль, тобто вказаним документом можна користуватись (в разі необхідності) на території України нарівні з іншими документами. Згідно ч.1 ст.16 Закону України «Про міжнародне приватне право» особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Згідно ст.60 Закону України Про міжнародне приватне право, яка має назву правові наслідки шлюбу, подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Згідно ст.63 Закону України "Про Міжнародне приватне право України" припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Частиною 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.112 СК України, вирішуючи спір про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. При вирішенні даного спору, суд виходить із того, що добровільність шлюбу це одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1,2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України"). VI. Висновки суду: Таким чином, враховуючи те, що позивачка разом із відповідачем деякий час разом мешкали за кордоном, уклали шлюб в Російській Федерації, на сьогоднішній день сторони разом не мешкають, тривалий час не підтримують шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть, подальше спільне проживання у шлюбі та його збереження стало неможливим, оскільки взаєморозуміння та почуття любові між ними втрачено, і строк для примирення за таких обставин не вплине на збереження та покращення сімейних стосунків, а тому позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню, отже шлюб між [PERSON] і [PERSON] слід розірвати. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] необхідно задовольнити повністю. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу вважає за необхідне з`ясувати прізвище позивача після розірвання шлюбу. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із положеннями ч.8 ст.294 ЦПК України, які на підставі ч.9 ст.10 ЦПК України, застосовуються і до позовного цивільного судочинства, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Враховуючи те, що позивачка [PERSON] , у заяві від 29.04.2020 року зазначила про те, що вона бажає надалі іменуватися прізвищем « [PERSON] », суд приходить висновку про необхідність залишення позивачці її чинного прізвища. VII. Розподіл судових витрат між сторонами: Оскільки позивачка [PERSON] не заявляла (ні в прохальній частині позову, ні в заяві про розгляд справи у її відсутності від 29.04.2020 року) вимоги про стягнення, у разі задоволення позову, судового збору, понесеного нею у розмірі 840,80 грн., то такий необхідно залишити за останньою.

Outcome: approved