Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки [PERSON], посилаючись на ті обставини, що їм на праві спільної часткової власності належить квартира під номером [ADDRESS] Київської області. Даною квартирою для проживання користувався відповідач. З 01 червня 2015 року відповідач в квартирі не проживає, проте залишається зареєстрованим в ній. Просила визнати його таким, що втратив право користування квартирою під номером [ADDRESS] Київської області з тих підстав, що він виїхав на інше постійне місце проживання та більше року в даній квартирі не проживає. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримала, уточнила підставу визнання відповідача втратившим право користування жилим приміщенням, вказавши, що такою підставою є відсутність відповідача у квартирі строком понад один рік. В обгрунтування заявлених вимог послалась на обставини, викладені в поданій до суду заяві. Заявлені позивачем вимоги підтримала її представник [PERSON] Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України за місцем проживання, зареєстрованим у встановленому порядку. Третя особа [PERSON] проти задоволення позову не заперечила, підтвердила викладені у позовній заяві факти. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з»явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, вказав, що проти задоволення позову не заперечує. Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, відповідач вдруге не з»явився до суду, доказів поважності причини неявки в судове засідання не надав, враховуючи правила ст.ст. 157, 169 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідача. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON], представника позивача, третьої особи [PERSON], показання свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з"ясувавши обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об"єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник жилого будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім»ї та інших осіб. Аналогічне правило міститься в статті 150 ЖК УРСР, відповідно до якої громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно зі статтею 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім'ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. В судовому засіданні встановлено, що позивачі є співвласниками квартири під номером [ADDRESS] Вказані обставини підтверджуються договором обміну, посвідченим 06 травня 2009 року приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Київської області, зареєстрованим в реєстрі за № 855, договором дарування, посвідченим 01 липня 2009 року приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Київської області, зареєстрованим в реєстрі за № 1157, Витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 23043170 від 17 червня 2009 року та № 23388850 від 23 липня 2009 року. Відповідач, який перебував у шлюбі з позивачем [PERSON], проживав та був зареєстрований в даній квартирі з її ініціативи. Вказані обставини зазначені позивачем та підтверджені довідкою № 02/33-510, виданою 01 липня 2015 року Центральненською сільською радою Миронівського району Київської області. Згідно положень ст. 156 ЖK України члени сім'ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку. Яких-небудь угод з приводу користування будинком при вселенні з відповідачем не укладалось. Сімейне життя позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] не склалось, 24 грудня 2013 року шлюб сторін було розірвано, що підтверджується копію рішення Миронівського районного суду Київської області від 24 грудня 2013 року. Відповідач є особою, яка набула права користування належним позивачам житловим приміщенням, вселилась у нього у встановленому порядку як член сім'ї власника, однак певний час без поважних причин в ньому не мешкає, тобто не використовує житло за цільовим призначенням - для проживання. У разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім'ї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою що втратила право користування жилим приміщенням власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Встановлено, що у червні 2014 року відповідач залишив своє місце проживання та не з"являвся в будинку до даного часу, тобто строком понад рік. Даний факт підтверджується письмовими матеріалами справи та показами допитаних в судовому засіданні свідків. Із актів обстеження житлово-побутових умов позивачів від 27 серпня 2014 року, 19 вересня 2014 року, 22 жовтня 2014 року, 24 листопада 2014 року , 17 грудня 2014 року, 23 січня 2015 року, 18 лютого 2015 року, 26 березня 2015 року, 16 квітня 2015 року, 29 травня 2015 року, 26 червня 2015 року, 02 липня 2015 року вбачається, що [PERSON] в квартирі позивачів під номером [ADDRESS] не проживає, його особистих речей у квартирі не виявлено. Допитані судом свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] показали, що відповідач [PERSON] з червня 2014 року з сім»єю не проживає, у квартирі позивачів відсутній. В складі комісії вони обстежували житлові умови позивачів та під час обстеження виявили, що речей відповідача в квартирі немає. Перешкод до проживання позивач йому не чинила. У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідків. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. Відповідач [PERSON] не користується квартирою під номером [ADDRESS] більше року без поважних причин, в зв"язку з чим вимоги позивачів про визнання його таким, що втратив право користування даною квартирою, являються обгрунтованими. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі до суду заяви позивачем [PERSON] було сплачено судовий збір в розмірі 243 гривні 60 копійок, що підтверджується квитанцією, наявною у матеріалах справи. Вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на її користь. На підставі ст.ст. 319, 383, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України,

Outcome: approved