Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог 12.01.2021 року засобами поштового зв`язку АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом, в якому вказано, що відповідач звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 17.01.2014 року. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає договір про надання банківських послуг, на підставі якого банком відкрито кредитний рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування рахунку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 4100,00 грн. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 22.11.2020 року утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути, у розмірі 13019,73 грн, з яких: 4100,00 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 8919,73 грн заборгованість за простроченими відсотками. Посилаючись на викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 17.01.2014 року. ІІ. Процедура та позиції сторін Ухвалою суду 17.03.2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Сторони не скористались своїм правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заяв по суті справи до суду не надійшло, відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, про розгляд справи повідомлений належним чином. Копію ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з доданими документами неодноразово направлялась відповідачу за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 65), однак поштові відправлення повернулися на адресу суду не врученими з відміткою пошти: «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 124, 126). Разом з позовною заявою позивачем подано клопотання про огляд веб-сайту, в якому позивач просить здійснити огляд та фіксування змісту розділу 2.1.1 Умов та правил надання банківських послуг, актуальний на 01.01.2014 року, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «Приватбанк» за посиланням https://privatbank.ua/terms. Клопотання позивача про огляд веб-сайту задоволенню не підлягає, оскільки позивач не надав докази, які підтверджують, що саме розміщені на веб-сайті Умови та правила надання банківських послуг були актуальні на 01.01.2014 року, є невід`ємною частиною укладеного між сторонами кредитного договору від 17.01.2014 року. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. В частинах першій, другій статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У статтях 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). ІV. Обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження та мотиви суду 17.01.2014 року відповідач підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до якої вона погодилась, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомилась з договором про надання банківських послуг до його укладення та погодилась з його умовами (а.с. 22). З огляду на викладене, на підставі ст.ст. 633, 634, 1054, 1055 ЦК України, суд дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем укладений кредитний договір, умови якого відповідач не виконує належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість. На підтвердження розміру заборгованості позивач надав суду Розрахунок заборгованості за договором №б/н від 17.04.2014 року, зі змісту якого вбачається, що станом на 22.11.2020 року утворилася заборгованість у розмірі 15620,79 грн, з яких: 4100,00 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 8919,73 грн заборгованість за простроченими відсотками; 2601,06 пеня. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 13019,73 грн, з яких: 4100,00 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 8919,73 грн заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 72-75). Дослідивши умови укладеного між сторонами кредитного договору, розрахунок заборгованості, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту є обґрунтованими з огляду на наступне. Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ім`я [PERSON] , 17.01.2014 року кредитний ліміт було встановлено у сумі 1900,00 грн, 01.02.2014 року кредитний ліміт збільшено до 4100,00 грн, та 16.01.2020 року кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн (а.с. 80). В довідці, виданій АТ КБ "ПриватБанк", зазначено, що на виконання укладеного між сторонами кредитного договору б/н [PERSON] було видано кредитну картку № [NUMBER] від 17.01.2014 року з терміном дії до 02/16 (а.с. 81). Як вбачається із виписки по договору, [PERSON] регулярно використовувала кредитну карту для зняття готівки, оплати товарів та послуг і користувалась кредитними коштами у межах суми кредитного ліміту (а.с. 76-79), отже з відповідача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у сумі 4100,00 грн, оскільки наявність такої суми заборгованості підтверджена належними доказами. Щодо вимог позивача про стягнення відсотків за користування кредитом, судом встановлено наступне. В обґрунтування заявлених вимог про стягнення відсотків за користування кредитом позивач посилається на п. 2.1.1.12.7.2, 2.1.1.2.12. Умов та Правил надання банківських послуг. Як встановлено судом і підтверджується письмовими доказами, наданими позивачем, кредитний договір між сторонами складають Заява, підписана відповідачем, Пам`ятка клієнта, Тарифи банку та Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, з якими відповідач була ознайомлена (а.с. 22). Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 17.01.2014 року, в позовній заяві посилався на Тарифи банку та Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору. Однак, до позовної заяви позивач не долучив Тарифи банку та Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які підписувала позичальник, та які містять умови укладеного між сторонами кредитного договору. До позовної заяви представник позивача надав Умови та правила надання банківських послуг та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». Проте, докази того, що відповідач ознайомлювалась саме з ними, що саме ці Умови є невід`ємною частиною укладеного між сторонами кредитного договору матеріали справи не містять, позивач такі обставини не довів належними та допустимими доказами, що є його обов`язком. В той же час в Анкеті-заяві зазначено, що відповідач ознайомлювалась з договором про надання банківських послуг та погодилася отримати його екземпляр шляхом роздрукування із сайту банку. В позовній заяві позивач також зазначив, що розмір річних 86,4% визначено для картки «Універсальна», 84 % - для картки "Універсальна голд", проте матеріали справи не містять доказів, які підтверджують, яку кредитну картку отримала відповідач. Умови укладеного між сторонами договору (а.с. 22) взагалі не містять зобов`язань щодо сплати відсотків за користування кредитом. Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17; від 23.12.2020 року у справі № 191/2648/17. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що строк дії кредитної картки, яка була видана відповідачу, був встановлений по лютий 2016 року, яка у подальшому не перевипускалась (а.с 81). Таким чином, з урахуванням положень ст.ст. 631, 1048, 1054 ЦК України, суд дійшов висновку, що строк дії кредитного договору, укладеного між банком та відповідачем, обмежується строком дії кредитної картки №5211537413972949 від 17.01.2014 року з терміном дії до 02/16. Подібний за змістом правовий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 22.01.2020 року у справі № 336/5798/14. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18. В позовній заяві позивач заявляє вимогу про стягнення відсотків за користування кредитом, які згідно розрахунку заборгованості, нараховані за період з 20.02.2014 року по 01.03.2020 року. Разом з тим, згідно виписки за договором, [PERSON] , починаючи з 30.04.2015 року, у тому числі після закінчення терміну дії картки, кредитною карткою не користувалась взагалі. Проте, позивач має право на стягнення відсотків за користування кредитними коштами відповідно до ст. 1048 ЦК України в межах строку кредитування, тобто в межах строку дії кредитної картки. Позивачем не заявлено вимогу про захист своїх інтересів згідно зі ст. 625 ЦПК України. Право позивача нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилось після спливу визначеного договором строку кредитування (строку дії картки). З врахуванням викладеного, суд вважає, що наданими позивачем доказами в обґрунтування заявлених позовних вимог не підтверджено обставини правомірності нарахування відсотків за користування кредитом у сумі 8919,73 грн, не доведено, на яких умовах між банком та позичальником була досягнута згода щодо сплати відсотків за користування кредитом, відсотки нараховані, у тому числі, після закінчення дії строку кредитування (строку дії картки), а тому ці вимоги є безпідставними. Беручи до уваги викладене вище, дослідивши докази, надані позивачем в обґрунтування заявлених вимог, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по тілу кредиту в розмірі 4100,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє за безпідставністю. V. Розподіл судових витрат На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки судом частково задоволено позов, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 714,82 грн.

Outcome: approved