Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

Згідно з позовом [PERSON] з 2010 р. розпочав свою професійну службову діяльність в органах Національної поліції України та на теперішній час проходить службу та виконує свої службові обов`язки в Самарському відділенні поліції ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області на посаді інспектора ювенальної превенції сектору превенції. Під час служби він сумлінно виконував покладені на нього обов`язки у суворій відповідності до вимог закону. 04.09.2020 р. до Самарського відділення поліції ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області від КЗО «Неповна середня загальноосвітня школа №127» ДМР надійшло повідомлення, яке реєстроване в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України»(журнал єдиного обліку) під №14635 від 07.09.2020 р., про те, що до їх закладу із заявою звернулася місцева мешканка [PERSON] , яка є матір`ю учениці 8 класу [PERSON] , про те, що учень 8 класу їх навчального закладу здійснює булинг по відношенню до її доньки. З метою повного, всебічного об`єктивного розгляду вказаного повідомлення позивач звернувся до [PERSON] з метою викликати останню до Самарського ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області для дачі відповідних пояснень по суті справи; виклик проводився за допомогою телефонного зв`язку та розмова проходила з дотриманням усіх норм та правил спілкування з громадянами. Того ж дня, тобто 15.09.2020 року у вечірній період часу, позивачем було виявлено, що на сторінці групи соціальної Інтернет- мережи «Facebook» з ім`ям [INFO] із учасників складу під іменем « [PERSON] » ( [INFO] ) була опублікована інформація наступного змісту: «Сегодня данное чучело звонило мне и угрожало, представилось Ювеналом Самарского района, оно заявило, что будет подделывать документи и у меня заберет моих детей. Сделаем ублюдка [PERSON] известным!!! [PERSON] назваться оно зассало!!!...Люди подсказали оно зовут [PERSON] ....». Нижче під текстовим повідомленням відповідачем розміщено одну фотографію з контактним номером мобільного телефона. У фотознімку позивач впізнав себе та впізнав свій контактний номер мобільного телефону. Позивач вважає, що опублікована інформація є умисною публічною образою, чим принижена честь, гідність та ділова репутація позивача. Також позивач зазначає, що вищевказана соціальна група є загальнодоступною з кількістю учасників станом на 17.09.2020 р. складає 79 849 осіб, та за встановленими правилами групи від адміністраторів у чотирьох пунктах, де саме у 4-мі пункті із назвою «Запрещены враждебные высказывания и травля» визначено: «Чтобы все участники чувствовали себя в безопасности, мы запрещаем любые формы травли, а также оскорбительные комментарии относительно расы, религии, культуры, сексуальной ориентации, пола или самоидентификации». Позивач вказуває, що шляхом огляду особистої сторінки учасника групи « [PERSON] » стало зрозуміло, що вказаною особою виявилася [PERSON] , оскільки сторінка містить інформаційні відомості у вигляді фотографій відповідача та членів її сім`ї, а також її буденність та ін. Позивач стверджує, що образливі слова, опубліковані в його бік, не відповідають дійсності, та є безпідставними, голослівними, носять негативний характер, а найголовніше ганьблять оціночний рівень довіри населення до поліції, тобто до позивача, як до представника влади, так як рівень довіри населення до поліції є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції. Поширена відповідачем інформація та твердження є такими, що не відповідають дійсності, ганьблять честь, гідність та ділову репутацію позивача. Позивач заявив\~позовну вимогу\~про визнання\~поширеної інформації,\~опублікованої [INFO] користувачем\~« [PERSON] » ( [INFO] ) в особі [PERSON] на сторінці загальнодоступної \~ \~ \~ \~групи [INFO] / соціальної Інтернет-мережі Facebook ("Фейсбук") недостовірною та такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію позивача; про зобов`язання [PERSON] спростувати вищезазначену інформацію шляхом особистого вибачення до позивача [PERSON] щодо публічної образи, що принизило честь, гідність та ділову репутацію, та опублікування на власній сторінці « [PERSON] » про ухвалене рішення суду та опублікувати на власній сторінці « [PERSON] » текст резолютивної частини рішення суду на наступний день з моменту набрання законної сили. Позивач не скористався правом брати участь у судових засіданнях, в окремо наданих заявах просив здійснювати судовий розгляд у його відсутності та задовольнити позов. Відповідач не скористалася правом надання відзиву на позовну заяву. В силу ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. Як встановлено судом на підставі наданих у порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України доказів, позивач займав посаду інспектора ювенальної превенції сектору превенції у Самарському відділенні поліції ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області. 01.09.2020 р. [PERSON] звернулася із письмовою заявою на ім`я директора КЗО НСЗШ №127 ДМР Ісаєва В.В. (а.с. 13) з прохання вжиття заходів реагування, якою довела до відома, що учень [PERSON] почав вимагати, щоб дитина відповідача не відвідувала навчальний заклад, раніше даний учень разом із своєю матір`ю розповсюджували інформацію відносно дитини відповідача, мати [PERSON] поводиться агресивно, булінг від даного учня триває вже другий рік. 04.09.2020 р. директор КЗО НСЗОШ №127 Дніпровської міської ради [PERSON] звернувся із письмовим повідомленням до начальника Самарського відділення поліції ДВП ГУНП в Дніпропетровській області Кабаненка М.М., яким довів до відома наявність заяви від [PERSON] , матері учениці 8 класу [PERSON] , що учень 8 класу [PERSON] другий рік здійснює булінг по відношенню до [PERSON] (а.с. 14). Листом від 07.9.2020 р. директор КЗО НСЗОШ №127 Дніпровської міської ради [PERSON] звернувся із письмовим повідомленням до начальника Самарського відділення поліції ДВП ГУНП в Дніпропетровській області Кабаненка М.М., яким запросив на засідання комісії з розгляду випадків боулінгу (цькування) на підставі заяви [PERSON] , матері учениці 8 класу [PERSON] (а.с. 15). [INFO] на сторінці групи соціальної Інтернет- мережи «Facebook» ( [INFO] ) з ім`ям [INFO] одним із учасників складу під іменем « [PERSON] » ( [INFO] ) була опублікована інформація наступного змісту: «Сегодня данное чучело звонило мне и угрожало, представилось Ювеналом Самарского района, оно заявило, что будет подделывать документи и у меня заберет моих детей. Сделаем ублюдка [PERSON] известным!!!Естественно назваться оно зассало!!!...Люди подсказали оно зовут [PERSON] ....». Процесуальні дії у справі: - ухвалою суду від 14.04.2021 р. в задоволенні заяви відповідача [PERSON] про відвід судді Спаї В.В. відмовлено; - ухвалою суду від 14.04.2021 р. підготовче провадження у цивільній справі закрито, справа призначена по судового розгляду по суті; - ухвалою суду від 11.05.2021 р. в задоволенні заяви відповідача [PERSON] про відвід судді Спаї В.В. відмовлено. Правовідносини між\~учасниками справи\~виникли із\~захисту особистих\~немайнових благ\~позивача та\~регулюються ст.ст.\~32,\~34\~Конституції України,\~ст.\~10\~Конвенції про\~захист прав\~людини та\~основоположних свобод,\~ст.ст.\~201,\~277,\~297\~ЦК України,\~ст.\~30\~Закону України\~«Про інформацію»,\~ст.\~ 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Дослідив докази в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. В силу ст.ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За ст. 277\~Цивільного кодексу України\~та ст.ст. 12, 81 ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача. Стаття 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а так само і ст. 34 Конституції України передбачають, що кожна людина має право на свободу вираження поглядів, змістом чого є свобода дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів. Європейський Суд з прав людини відзначив, що таке право в демократичному суспільстві не може бути абсолютним, через що зазначені статті надають Державі певну свободу розсуду втручання у здійснення цього права задля захисту прав інших людей, зокрема, коли таке втручання здійснюється на підставі та в порядку визначеному законом. Відповідно до ст.ст. 269, 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, недоторканість ділової репутації, що відносяться до особистих немайнових прав, які згідно з ст.\~275 ЦК України підлягають захисту способом адекватним порушенню з тим, що б такий спосіб правового захисту був ефективним. Серед іншого, за ст. 277 ЦК України таким способом захисту є спростування поширеної про особу недостовірної негативної інформації. Водночас, за визначенням ст. 471 Закону України «Про інформацію» висловлювання, які не містять фактичних даних (тверджень про факти), є оціночними судженнями (зокрема критика, оцінка дій), а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири, порівнянь, у зв`язку з чим оціночні судження не підлягають спростуванню, оскільки не може бути доведена ані їх правдивість, ані їх неправдивість, а тому ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень, за винятком образи чи наклепу. Звідси, суд за встановлених обставин визначається у питанні висловів відносно позивача з огляду на їх зміст та форму і загальний контекст подій, в якому такі вислови пролунали. Так, викладу спірної публікації притаманне негативне емоційне забарвлення обуренням правомірної поведінки позивача, яка знайшла вираз зовні у формі телефонного дзвінка позивача (правоохоронця), викликаного письмовим зверненням [PERSON] до керівника навчального закладу (а останнім до правоохоронного органу) через здійснення у навчальному закладі цькування доньки [PERSON] з боку учня цієї школи, яке передається в бік позивача (при цьому зазначається прізвище та ім`я позивача, а також місце проходження служби, розміщено фото позивача та номер його мобільного зв`язку) через вживання слів «данное чучело», та із закликанням «сделаем ублюдка … известным» в контексті подій з правомірної діяльності позивача, як представника правоохоронного органу. Загальний контекст подій уявляє собою перевірку позивачем заяви [PERSON] з приводу цькування у школі її доньки [PERSON] з боку іншого учня [PERSON] та його матері, на що позивач просила відреагувати, зазначаючи про тривалість цькування відносно доньки («вже другий рік»), про агресивну поведінку поводження учня та його матері («поводиться неадекватно, агресивно»), та інші дії (розповсюдження «недостовірної негативної інформації відносно ... дитини») тощо. Булінг цькування це діяння (дії або бездіяльність) учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи та (або) такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого (п. 3? ч. 1 ст. 3 Закону України «Про освіту»). Забезпечення створення у закладі освіти безпечного освітнього середовища, вільного від насильства та булінгу (цькування) становить обов`язок керівника закладу освіти (ст. 26 Закону України «Про освіту»). Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії булінгу (цькуванню)» від 18.12.2018 р. №2657-VIII внесені зміни до законодавчих актів України та встановлено адміністративну відповідальність (ст. 173-4 КУпАП), уповноважив посадових осіб органів Національної поліції складати протоколи про правопорушення (абз. 1 п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП). Відповідно до\~статті 30 Закону України "Про інформацію"\~ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. У світлі цієї спірної публікації та загального контексту подій суд не може дійти висновку, що, таким чином, у публікації її автором виражається своє бачення та аналіз вчинків позивача, що надало би змогу дійти до висновку про те, що ті висловлювання, які позивач просить визнати недостовірними та спростувати, мають своїм змістом критику особистості позивача, як публічної особи, тобто є оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню, оскільки не може бути доведена ані їх правдивість, ані їх неправдивість. Відповідно, належить дійти висновку, що ті висловлювання, які позивач просить визнати недостовірними та спростувати, мають своїм змістом не критику особистості позивача, як публічної особи, вони стверджують певні факти («сегодня данное чучело звонило мне и угрожало, .. оно заявило, что будет подделывать документы и у меня заберет моих детей»), які є недостовірними, а інші висловлювання («чучело», «ублюдок») за своєю суттю є образою. Водночас, відмовляючи в задоволенні позову, суд виходить з недоведеності позивачем належності зазначеної ним сторінки у соціальній мережі відповідачу та її авторство до зазначеного вище тексту. За висновками\~Пленуму Верховного\~Суду України\~№1\~від 27.02.2009\~р.\~«Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а\~також ділової\~репутації фізичної та юридичної особи» (п. 12) належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача (ч. 1 ст. 53 ЦПК України). Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (ч. 3 ст. 51 ЦПК України). Відтак, залучення співвідповідача, так само як й витребування доказів (ст. 84 ЦПК України) має відбуватися завдяки процесуальної активності позивача. Позивач, не скориставшись правом брати участь у судових засіданнях та іншими процесуальними правами, унеможливив виконання ст.ст. 51, 84 ЦПК України, таким чином. Сприяння суду учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України підтверджується матеріалами цивільної справи (а.с. 35-36, 38-39, 41, 43- 44, 47, 49). Суд звертає увагу, що технологічна можливість та умови для поширення недостовірної інформації за відзначеною усталеною судовою практикою визнаються створеними саме власниками веб-сайтів. Суто з технічних причин у справах цієї категорії за практикою Європейського Суду з прав людини в § 91 рішення від 10.10.2013 у справі «Delfi AS v. Estonia»\~[«Делфі АС» проти Естонії] (скарга № 64569/09) неспівмірно покладати тягар труднощів встановлення особистості автора ганебної інформації на потерпілого в інтересах пред`явлення позову лише проти такого автора, оскільки власник веб-сайту, дозволяючи розмістити інформацію відомого змісту, сам зробив вибір чинити у певний спосіб, а тому має сприйматися таким, що взяв на себе певну міру відповідальності за таку інформацію.\~ Тому за наявності в Інтернет мережі лише відомостей про ім`я ( [PERSON] ) автора електронної інформації на веб-сторінці з відсутньою адресою місця його проживання чи листування суд визнає неможливим ідентифікувати таку особу в інтересах притягнення до відповідальності, тому в позові до [PERSON] , особа якої, як автора статті, не встановлена, належить відмовити. Щодо розподілу судових витрат, то, оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати підлягають віднесенню на рахунок позивача.

Outcome: dismissed