Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Фрунзенського районного суду міста Харкова з позовною заявою до Харківської міської ради треті особи - Дільниця №54 Фрунзенської філії КП «Жилкомсервіс», Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням, а саме кімнатою №2 будинку №56-А по вулиці Немишлянській у місті Харкові. В своїй позовній заяві позивач просить суд визнати за ним право користування житловим приміщенням кімнатою №2 будинку №56-А по вулиці Немишлянській у місті Харкові, зобов'язати Дільницю №54 Фрунзенської філії комунального підприємства "Жилкомсервіс" укласти з ним договір найму житлового приміщення, зобов'язати Управління ведення реєстру тер.громади Департаменту реєстрації ХМР зареєструвати позивача у вказаній квартирі. В судове засідання представник відповідача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Через канцелярію суду було надано письмово викладені заперечення (Вх №17856 від 17.08.2018 року)представника - [PERSON], який діє на підставі довіреності. В своїх заперечення представник просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник третьої особи Департаменту реєстрації ХМР в судове засідання не з'явився. Через канцелярію суду надав письмово викладені пояснення , в яких звертав увагу суду, що додаткові зобов'язання в резулятивній частині рішення про визнання за особою права користування житловим приміщенням щодо відповідного суб'єкта реєстраційних дій, не потребують. Просить суд розглядати справу без участі представника. Представник третьої особи Дільниця №54 Фрунзенської філії Комунального підприємства «Жилкомсервіс»в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся судом своєчасно та належним чином. У ході судового розгляду позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позовну заяву в повному обсязі та просили зодовольнити позовні вимоги у справі. В обгрунтування своєї позиції позивач та його представник пояснили наступне, що позивач, [PERSON], як працівник ВАТ «Харківський завод «Кондиціонер», був вселений у гуртожиток по вулиці Немишлянська будинок №2 міста Харкова, що на той час належав ВАТ «Харківський завод «Кондиціонер», мав статус відомчого житла, займав кімнату №2, площею 13,1 кв.м. 20 травня 2004 року ВАТ «Харківський завод «Кондиціонер» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. [PERSON] повідомив, що отримав вказане приміщення на законних підставах, що підтверджується наступним - рішенням Харківської міської ради №450 від 04 травня 2005 року будинок №56А по вулиці Немишлянській в місті Харкові виключений з числа гуртожитків та надано дозвіл ліквідатору ВАТ «Харківській завод «Кондиціонер» та Фрунзенському райвиконкому міста Харкова закріпити за мешканцями зазначеного будинку займану ними площу та відкрити особові рахунки. Однак, на засіданні членів ліквідаційної комісії 12 травня 2005 року встановлено, що документація щодо заселення робітників ВАТ «Харківський завод «Кондиціонер» у гуртожиток за вищевказаною адресою з 1975 по 2004 роки не була передана заводом до ліквідаційної комісії і в матеріалах архіву не значиться, тобто її визнано втраченою. Протоколом №1 членів ліквідаційної комісії ВАТ «Харківський завод «Кондиціонер» 12 травня 2005 року постановлено у зв*язку з втратою документації щодо поселення мешканців до гуртожитків товариства звернутися до Фрунзенської районної ради міста Харкова з проханням закріплення житлової площі за мешканцями будинку №56А по вулиці Немишлянській в місті Харкові по фактичному їх проживаанню та реєстрації. Зокрема, в додатку №2 до Протоколу №1, зазначено позивача, [PERSON], [INFO], який займає кімнату №2 площею 13,1 кв.м., який не зареєстрований за місцем проживання. Позивач, [PERSON], вказував що постійно проживає за адресою [INFO] кімната 2 міста Харкова, сплачує комунальні платежі, вселений у гуртожиток на підставі рішення адміністрації ВАТ «ХЗК «Кондиціонер» (документи визнанні втраченими), Протоколом №1 членів ліквідаційної комісії ВАТ «Харківський завод «Кондиціонер» за ним закріплено житлову кімнату №2 за вищевказаною адресою, тому вік вважаю себе таким, що набув право користування спірним житловим приміщенням. [PERSON] вказував що на фактично користується спірним житловим приміщення з 2000 року, тобто вже більше 18 років сплачує комунальні витрати, проживає за адресою спірного нерухомого майна, іншого житла не має. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення позивача, свідків, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 47\~Конституції України\~встановлено -\~« Кожен\~має право\~на житло.\~Держава створює\~умови,\~за яких\~кожний громадянин\~матиме змогу\~побудувати житло,\~придбати його\~у власність\~або взяти\~в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.» Також статтею\~33\~Конституції України\~передбачено -\~«Кожному,\~хто на\~законних підставах\~перебуває на\~території України,\~гарантується свобода\~пересування,\~вільний вибір\~місця проживання,\~право вільно\~залишати територію\~України,\~за винятком\~обмежень,\~які встановлюються\~законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.» У відповідності до пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року №9 «Про застосування Конституції України приздійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування житловим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність або відсутність прописки само по собі не може бути підставою для визнання права користування житловим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім*ї її наймача (власника) приміщення або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до ст.61 ЖК України, користування житловим приміщенням у будинках державного та громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення. Договір найму житлового приміщення в будинках державного та громадського фонду укладається у письмовій формі на підставі ордеру на житлове приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а за її відсутності - відповідним підприємством, організацією, установою) та наймачем - громадянином, на ім*я якого видано ордер. Статтею 9 Житлового кодексу УРСР передбачено, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. У ході судового розгляду встановлено, що дійсно [PERSON] постійно проживає за адресою [INFO] кімната 2, сплачує комунальні платежі, що підтверджується наданими позивачем квитанціями про сплату комунальних послуг, вселений у гуртожиток на законних підставах - рішенні адміністрації ВАТ ХЗК «Кондіціонер» (документи визнанні втраченими), Протоколом №1 членів ліквідаційної комісії ВАТ «Харківський завод «Кондиціонер» за позивачем закріплено спірну житлову кімнату. Тобто, судом встановлено що позивач з відома колишнього власника ВАТ Харківський завод «Кондиціонер», а у подальшому ліквідатора власника спірного майна добросовісно користується кімнатою №2 будинку №56-А по вулиці Немишлянській у місті Харкові з 2000 року по сьогоднішній день, відкрито безперервно володіє та користується нею протягом 18 років, при цьому інші особи не заявляли свої права на зазначене нерухоме майно. Крім того, за клопотанням представника позивача, у ході судового розгляду по спарві було отримано свідчення [PERSON] та [PERSON] щодо відомих їм обставин отримання позивачем права користування спірним житловим приміщенням, наявності фактичних трудових відносин позивача з ВАТ Харківський завод «Кондиціонер». Щодо інших позовних вимог позивача, щодо зобов'язання Дільницю №54 Фрунзенської філії комунального підприємства "Жилкомсервіс" укласти з ним договір найму житлового приміщення, та зобов'язання Управління ведення реєстру тер.громади Департаменту реєстрації ХМР зареєструвати позивача у вказаній квартирі суд приходить до висновку що вказана частина позовних вимог є похідними від права користування житловим приміщенням, та не підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial