Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ГУНП у Запорізькій області, згідно якого просить стягнути з відповідача грошову суму у розмірі 5000 гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності та накладення штрафу. Відповідно до положень ст.ст.274, 279 ЦПК України, справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Як зазначив позивач у своїй позовній заяві, згідно постанови поліцейського Управління патрульної поліції від 22.07.2018 року, він був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП (за керування автомобілем з несправною лівою фарою ближнього світла у темну пору доби, та підданий адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 340 гривень. Проте рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 06.12.2018 року постанова поліцейського була скасована, а провадження у справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП (за відсутністю події і складу правопорушення). Позивач зазначив, що йому були завдані сильні хвилювання з приводу необґрунтованого накладення штрафу, крім того, аналогічні хвилювання були завдані його матері. У зв`язку з цим позивач й звернувся до суду із зазначеними вимогами. Представник відповідача надав суду відзив, згідно якого позов не визнав. При цьому представник відповідача зазначив, що поліцейський, який виніс постанову про накладення штрафу, є працівником Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, тобто ГУНП у Запорізькій області у даній справі не є належним відповідачем. Крім того, представник відповідача вважає, що позов не підтверджений належними доказами. Суд, дослідивши надані йому докази, підстав для задоволення позову не знаходить. Суд виходить з того, що правовідносини з приводу відшкодування моральної шкоди з підстав, наведених позивачем, врегульовані Законом України № 266/94-ВР від 01.12.1994 року "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду". Так, згідно п.2 ч.1 ст.1 цього Закону передбачено, що відповідно саме до його положень підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; згідно п.4 ч.1 ст.2 цього ж Закону, право на відшкодування шкоди виникає, зокрема, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення. Разом з цим, відповідно до ч.1 ст.4 Закону України № 266/94-ВР від 01.12.1994 року, відшкодування шкоди, у т.ч. моральної, у даних правовідносинах провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відповідно до абз.2 п.10-1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Таким чином, вимоги, заявлені позивачем, безпосередньо оспорюють права та інтереси Державної казначейської служби України. За змістом ст.51 ЦПК України, суд має право залучити співвідповідача або провести заміну неналежного відповідача виключно за клопотанням позивача. Проте Державна казначейська служба як відповідач у позовній заяві не зазначена, клопотання про її залучення в якості співвідповідача позивач під час провадження у цивільній справі не заявляв. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дійшов висновку, що ці вимоги заявлені до неналежного складу відповідачів, що виключає можливість їх задоволення. За таких обставин у задоволенні позову має бути відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed