Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась у суд з позовом до відповідача, [PERSON], 3-я особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], до досягнення повноліття в розмірі 1/4 частини заробітку відповідача. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23.09.2011 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, актовий запис № 455. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з позивачкою по справі. 09.10.2014 рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова шлюб з відповідачем був розірваний. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, життям дитини не цікавиться, матеріальної допомоги дитині не надає. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, зазначила, що коли вона була на шостому місяці вагітна, колишній чоловік - відповідач [PERSON] залишив родину і з*явився тільки на момент народження доньки [PERSON]. Але вони прожили разом менше ніж три місяці, відповідач залишив сім*ю і з того часу з дитиною жодного разу не спілкувався, її розвитком не цікавився, зі святами не вітав, подарунки не дарував, матеріально не допомогав. Відповідач - [PERSON] у судові засідання не з'явився, повідомлявся судом належним чином, надав до суду нотаріально посвідчену заяву, відповідно до якої зазначає, що Не заперечує проти позову [PERSON] про позбавлення його батьківських прав по відношенню до його малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Повідомляє, що з досягненню дитини повноліття, звертатись за аліментами на своє утримання не буде. Просить розглянути справу без його участі. Правові наслідки позбавлення батьківських прав роз*яснено. Третя особа - надала до суду заяву, в якій просили розглядати справу без участі представника Департаменту служб, при винесенні рішення просили врахувати інтереси малолітньої дитини, [PERSON], [INFO]. Також додають висновок Департаменту служб, як представника органу опіки та піклування Харківської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав. Суд, дослідивши матеріали справи, та докази, надані в їх обгрунтування, вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи позивач, [PERSON], та відповідач, [PERSON], є батьками малолітньої доньки [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER]. Згідно копії заочного рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09.10.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 23.09.2011 року Червонозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, було розірвано. Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно довідки завідувача КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 31 Харківської міської ради № 01-52/28 від 17.05.2017, [PERSON], [INFO], відвідує дошкільний навчальний заклад з 05.08.2014 року по теперішній час. Зі слів вихователя групи № 2 [PERSON], в якій виховується [PERSON], батько, [PERSON] жодного разу не заходив до дошкільного навчального закладу, не відвідує батьківські збори, не бере участь у заходах групи та не цікавиться навчанням дитини. Відповідно до довідки адміністрації Червонозаводського району Харківської міської ради від 06.09.2016, [PERSON], [INFO], мешкає разом з [PERSON] Департамент служб у справах дітей у своєму висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON], [INFO], зазначає, що [PERSON] запрошувався до Департаменту служб на спевбесіду, однак не з*явився, пояснень чи документів не надав, надав свою особисту нотаріально посвідчену заяву від 29.09.2017, в якій зазначає, що не заперечує проти позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дочки, [PERSON], [INFO], та просить розглядати справу без його участі, що підтверджує байдуже ставлення батька до дитини. [PERSON] з приводу встановлення йому порядку участі у вихованні [PERSON], [INFO], та щодо усунення перешкод у спілкуванні з дочкою з боку матері, до Департаменту служб не звертався, ніяких доказів виконання ним батьківських обов*язків не надавав. Згідно з інформацією адміністрації КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 1» малолітня [PERSON], [INFO], перебуває під наглядом фахівців закладу з травня 2016. За вказаний час супроводжувала дитину в поліклініку під час проведення медичних оглядів, обстежень та вакцинацій мати, [PERSON] Рекомендації лікарів виконуються. Згідно з інформацією адміністрації Дошкільного навчального закладу № 31, де виховується [PERSON] з 05.08.2014, батько дитини, [PERSON], не брав участі у заходах групи, не відвідував батьківські збори та не цікавиться навчанням дитини. Крім того, мати дитини, [PERSON], на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради пояснила, що батько довгий час умисно ухиляється від обов*язків по вихованню та утриманню дитини, ніколи не відвідує дочку, не цікавиться її здоров*ям, розвитком та досягненнями. Враховуючи зазначене, Департамент служб, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки, [PERSON], [INFO]. Крім того, у судовому засіданні було допитано свідка [PERSON], який дав пояснення про те, що є хрещеним батьком малолітньої [PERSON]. Проживає в одному будинку з позивачем. Йому відомо, що відповідач під час спільного проживання вів розгульний спосіб життя, залишив сім*ю і більше п*яти років дитиною не цікавився, участі у її вихованні не приймає, матеріально не допомогає. Обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені ст. 150 Сімейного кодексу України, серед яких також, батьки зобов'язані піклуватися про здоров*ям дитини. Їі фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки стосовно дитини . Таким чином, суд приходить до висновку, що на теперішній час матеріально забезпечує та виховує дитину тільки мати [PERSON], а батько, [PERSON], ухиляється від виконання своїх обов*язків по вихованню дитини - [PERSON], [INFO]. Крім того, в порядку ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України якщо змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. При цьому, вирішуючи спір, суд має першочергово виходити саме з прав та інтересів дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року ( далі - Конвенція) , в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson V. Sweden (N2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. За ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно з ч.3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в судовому порядку. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Верховний суд України, в п. п. 15, 17 Постанови Пленуму «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за № 3 роз'яснив, що відповідно до ст. 180 СК батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Тому, суд також вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 червня 2017 року і до повноліття дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 640 грн, та 640 грн. на користь держави. З урахуванням викладеного вище, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. ст. З, 18 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, п. 2 ч. 1 ст. 164, ст. 181, ст. 182, ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України та ч. 1. ст. 165 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, згідно з якою право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має, зокрема, один з батьків, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved