Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

В лютому 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква про встановлення факту перебування на квартирному обліку та на обліку військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, посилаючись на наступні обставини. Він, полковник запасу [PERSON] (далі - Позивач), ветеран військової служби, проходив військову службу з серпня 1981 року по квітень 2010 року. Звільнений в запас, за станом здоров`я, на підставі наказу Міністра оборони України від 09.04.2010 № 025Р. Після закінчення військового училища, з вересня 1986 року проходив військову службу в військовій частині [NUMBER] , яка дислокувалась до травня 1989 року в м. Умань Черкаської області (Уманський гарнізон). Під час проходження військової служби в військовій частині [NUMBER] , яка дислокувалась до травня 1989 року в м. Умань Черкаської області (Уманський гарнізон) він не одержував жилого приміщення. З метою зміцнення обороноздатності держави, у травні 1989 року, відповідно до директиви Головнокомандувача Військ ППО СРСР, військова частина [NUMBER] , у повному складі, була передислокована з м. Умань Черкаської області до м. Вишгород Київської області. У зв`язку з цим, його, як військовослужбовця військової частини [NUMBER] було зараховано та він перебував на квартирному обліку для одержання жилого приміщення. За весь час проходження військової служби, у тому числі в військовій частині [NUMBER] , перебуваючи вже понад 10 років в запасі, Позивач жодного разу не отримував жилого приміщення від Міністерства оборони, про що свідчить довідка, ще часів СРСР, № 174 від 18.06.1986. У зв`язку з розпадом СРСР, військова частина [NUMBER] була розформована, а усі намагання Позивача отримати хоч якісь витяги з наказів чи затверджених форм та переліків були марні, із-за хаосу у документації частин та невизначеності майбутнього їх керівництва. Зважаючи на ці обставини, він не може підтвердити факт перебування на квартирному обліку з початку проходження військової служби. 16 жовтня 2018 року набрав чинності наказ Міністра оборони України від 31.07.2018 № 380 Про затвердження Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членам їх сімей жилими приміщеннями, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.09.2018 за № 1020/32472, нормами якого передбачено, що за військовослужбовцями та членами їх сімей в тому числі звільненими з військової служби в запас або відставку, які були зараховані на облік військовослужбовців та членів їх сімей, що потребують поліпшення житлових умов, до набрання чинності цим наказом, зберігається дата зарахування на облік для забезпечення житлом для постійного проживання. З листопада 1993 року по листопад 2002 року Позивач проходив військову службу в Генеральному штабі ЗС України, з листопада 2002 року по квітень 2010 року у військовій частині [NUMBER] (Головне управління розвідки МО України). На теперішній час перебуває на квартирному обліку та на обліку військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов в гарнізоні м. Києва для одержання жилого приміщення (протокол житлової комісії МО України №21 від 11.11.1993) при житловій комісії військової частини [NUMBER] (за останнім місцем проходження військової служби), як звільнений у запас за станом здоров`я, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Дата, коли Позивача поставлено на квартирний облік в гарнізоні м. Києва, а саме - 11 листопада 1993 року, порядок забезпечення жилими приміщеннями осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, військовослужбовців-жінок було врегулювано, на той час, житловим законодавством і Положенням про порядок забезпечення жилою площею у Збройних Силах України (введене в дію наказом Міністра оборони України від 23.12.1992 № 220 (з наступними змінами). Тобто, його було зараховано на квартирний облік та на облік військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов в гарнізоні м. Києва для одержання жилого приміщення в загальну чергу з 11 листопада 1993 року без урахування попереднього терміну перебування на квартирному обліку з огляду на п. 2 наказу № 20. Зважаючи на зазначені вище обставини, він бажає підтвердити факт перебування Позивача на квартирному обліку та на обліку військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов для одержання жилого приміщення в Уманському гарнізоні, під час проходження військової служби в військовій частині [NUMBER] . Таким чином, встановлення факту перебування його з 1987 року на квартирному обліку та на обліку військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, необхідне для перенесення йому у черзі на квартирному обліку та на обліку військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов в гарнізоні м. Києва для одержання жилого приміщення, яке гарантоване йому Конституцією України, законами України, іншими нормативно-правовими актами з житлових питань, як ветерану військової служби. Просив суд встановити факт перебування [PERSON] на квартирному обліку та на обліку військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов в житлової комісії гарнізону м. Умань (Уманському гарнізоні) з липня 1987 року, під час проходження військової служби в військовій частині [NUMBER] . Ухвалою судді від 12 лютого 2021 року\~ постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у зазначеній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін ( а. с. 44-45 ). В судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву, яка отримана судом 18.03.2021 року, в якій просив суд розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення про вручення. З зазначеного поштового повідомлення про вручення вбачається, що судову повістку про розгляд справи в Білоцерківському міськрайонному суді 06.04.2021 року отримано - 22.03.2021 року. Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Заяв та клопотань від відповідача на адресу суду не надходило, як і не надходило відзив на позовну заяву позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки сторони в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки, належним чином повідомлений відповідач КЕВ м. Біла Церква не з`явився в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду у відповідності до вимог чинного законодавства, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надано відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд\~ вважає за необхідним по даній справі провести заочний розгляд. Ухвалою суду від 06.04.2021 року постановлено провести розгляд даної цивільної справи в заочному порядку. Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] \~ підлягають\~ задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є полковник запасу, ветераном військової служби, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 22.04.2010 р. (а. с. 16 ) та 09.04.2010 року звільнений в запас за станом здоров`я (витяг із Наказу Міністерства оборони України від 09.04.2010 р. № 025Р). З червня 1989 року по липень 1992 року позивач [PERSON] перебував на військовій службі у військовій частині [NUMBER] , відповідно до довідки квартирно-експлуатаційного відділу м. Києва від 10 січня 1996 року № 03. Відповідно до Виписки з протоколу засідання житлової комісії № 21 від 11.11.1993 р. позивач\~ має наступний склад сім`ї: - дружина, син та донька. Родина не забезпечена житловою площею (а. с. 18 ). Згідно з наданого протоколу № 13 засідання житлової комісії ЦАМО та ГШ ЗС України від 13 лютого 2008 року, полковник [PERSON] змінив склад сім`ї з 4-х на 1 особу, у зв`язку з забезпеченням житлом дружини та двох дітей. З довідок з міста проживання про склад сім`ї та реєстрацію від 15.01.2009 р. № 25 та від 09.08.2016 р. № 17/15/684 вбачається, що позивач зареєстрований по [ADDRESS] при військовій частині у м. Києві один з 18.07.2008 року. Довідкою Подільського районного у м. Києві військового комісаріату від 21.07.2016 р. № 345 підтверджується перебування заявнику на обліку. Відповідно до Довідки КЕВ м. Києва від 17.08.2018 р. № 872, - інформація відносно перебування позивача на квартирному обліку з 1986 року по 1989 рік в КЕВ м. Біла Церква відсутня, натомість за вказаний період [PERSON] житловою площею не забезпечувався. Аналогічна інформація щодо житлового забезпечення в м. Умань міститься в листі ВЧ [NUMBER] від 29.08.2018 р. № УГ/8. У зв`язку із неможливістю довести перебування на квартирному обліку з 1987 року, тобто із збереженням попереднього часу перебування на обліку, останній позбавлений права на першочергове чи позачергове отримання жилих приміщень, а неможливість підтвердження факту перебування на квартирному обліку призводить до порушення права,\~ тому позивач звернувся до суду за його захистом. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5 статті 81 ЦПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Встановлено, що позивач [PERSON] звертався до Подільського районного суду м. Києва з заявою про встановлення факту перебування на квартирному обліку військовослужбовця. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 06 червня 2019 року заява була задоволена та встановлено факт перебування [PERSON] на квартирному обліку та на обліку військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов в житловій комісії гарнізону м. Умань ( Уманській гарнізон ) з вересня 1986 року під час проходження військової служби у військовій частині [NUMBER] . Постановою Київського апеляційного суду від 21 листопада 2019 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 червня 2019 року скасовано, в задоволені заяви [PERSON] відмовлено. В зазначеній постанові апеляційний суд зазначив, що\~ жодних доказів на підтвердження факту перебування [PERSON] на квартирному обліку та на обліку військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов в житловій\~ комісії гарнізону м. Умань ( Уманському гарнізоні ) з вересня 1986 року під час проходження військової служби у військовій частині [NUMBER] , матеріали справи не містять. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 липня 2020 року рішення\~ Подільського районного суду м. Києва від 06 червня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 листопада 2019 року скасовано, заяву [PERSON] , заінтересовані особа: Квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква, про встановлення факту перебування на квартирному обліку військовослужбовця залишено без розгляду. В зазначеній постанові Верховний Суд дійшов висновку, що із заяви [PERSON] наявний спір про право, який має вирішуватися у порядку позовного провадження. Отже, позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у порядку позовного провадження з позовною заявою до квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква про встановлення факту перебування на квартирному обліку та на обліку військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов відповідно до ч. 2\~ ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач [PERSON] через відсутність у відповідних органів та посадових осіб відповідальних за зберігання документів, які б підтвердили факт та дату перебування його та членів його сім`ї на квартирному обліку змушений звернутися про встановлення даного факту в судовому порядку, оскільки неможливість підтвердити це документально є суттєвим обмеженням у реалізації його законних прав та свобод. У відповідності із п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" № 5 від 31.03.1995 року, наведений у ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Крім того, відповідно до абзацу 6 пункту 3.3 наказу Міністерства оборони України № 737 від 30.11.2011 р. "Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями", військовослужбовцям у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зберігається попередній час перебування в списку на отримання службового житла. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон) держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За приписами п. 9 ст. 12 Закону військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування -у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла. Згідно з Наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 р. № 380, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 06.09.2018 р. № 1020/32472 «Про затвердження Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» встановлено, що за військовослужбовцями та членами їх сімей в тому числі звільненими з військової служби в запас або відставку, які були зараховані на облік військовослужбовців та членів їх сімей, що потребують поліпшення житлових умов, до набрання чинності цим наказом, зберігається дата зарахування на облік для забезпечення житлом для постійного проживання (за результатами інвентаризації облікових справ). Крім того, стосовну дії такого Наказу, в рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 року за № 1-рп/99 зазначено, зокрема, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу «Кривіцька та Кривіцький проти України» (№ 8863/06) 2 грудня 2010 року, установив порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначивши, що в процесі прийняття рішення щодо права заявників на житло, останні були позбавлені процесуальних гарантій. Міжнародною судовою установою встановлено порушення національними судами прав заявників на житло, оскільки суди не надали адекватного обґрунтування для відхилення аргументів заявників стосовно застосування відповідного законодавства та не здійснили оцінку виселення в контексті пропорційності застосування такого заходу. Отже, з наданих з боку позивача доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що такі підтверджують обставини перебування позивача на квартирному обліку з липня 1987 року. Відповідач в судове засідання не з`явився,\~ не надав до суду жодних пояснень, заперечень та відзиву щодо позовних вимог позивача, а також у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України жодного належного та допустимого доказу в спростування доводів позивача. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Однак, судом враховується і те, що звертаючись до Київського апеляційного суду з апеляційної скаргою на рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 червня 2019 року, квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква посилався на те, що показами свідків, доказами, які ними надані та зібраними доказами може підтверджуватися обставина перебування [PERSON] на квартирному обліку з липня 1987 року, проте не з вересня 1986 року. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі,

Outcome: approved