Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON], третя особа [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 09 серпня 1997 року по 14 січня 1999 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого сторони мають доньку - [PERSON], [INFO], яка на даний час є повнолітньою та продовжує навчатися у Приватному вищому навчальному закладі „Запорізький коледж технологій та дизайну". Позивач посилаючись на те, що навчання доньки вимагає значних витрат, а відповідач матеріальної допомоги не надає, просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на доньку, яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів) відповідача, щомісячно, починаючи з дня подання до суду позову та до закінчення навчання чи до досягнення нею двадцяти трьохрічного віку, в залежності від того, яка з цих обставин настане першою. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не з'явився, про день і час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності, як і заперечень проти позову, до суду не надходило. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день та час судового засідання повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі. Згідно ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд визнає неявку відповідача у судове засідання неповажною та вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін на підставі наявних доказів, які є достатніми для постановлення рішення, та ухвалення заочного рішення, проти чого не заперечує позивач. Дослідивши матеріали цивільної справи у сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно зі ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 Сімейного Кодексу України. При визначенні розміру аліментів, суд, у відповідності до ст. 182 СК України враховує стан здоров'я дитини, матеріальний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів іншої дитини. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року, зазначено про обов'язок батьків утримувати повнолітніх сина чи дочку, які продовжують навчання, після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), який (обов'язок) настає за обов'язкової сукупності трьох юридичних фактів: досягнення дитиною віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років і продовження навчання, потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Обов'язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини, яка хоча й досягла повноліття, однак продовжує навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їй можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов'язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою та не ставити повнолітнього у становище вибору між можливістю подальшої освіти і здобуття спеціальності та між необхідністю працевлаштування для власного матеріального забезпечення. Згідно ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Судом встановлено, що відповідач по справі - [PERSON], є батьком [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження [NUMBER], яке видане Відділом реєстрації актів громадського стану Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області. Згідно довідки № 101 від 21 квітня 2015 року, [PERSON] є студенткою Приватного вищого навчального закладу „Запорізький коледж технологій та дизайну" та навчається на денному відділенні на комерційній основі. Враховуючи те, що [PERSON] навчається, форма її навчання є денною, що виключає можливість власного працевлаштування, потребує матеріальних витрат, на житлово-побутові потреби, їжу, одяг, придбання підручників та інших матеріалів для навчання, суд вважає доведеною обставину щодо потреби [PERSON] в матеріальній допомозі батьків. Сукупність досліджених судом доказів надає суду можливість прийти до висновку, що позивач [PERSON] має право на матеріальну допомогу на утримання доньки, у зв'язку з її навчанням, а відповідач [PERSON] має можливість її надати. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів, у зв'язку із продовженням навчанням [PERSON] є законними та обґрунтованими. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Крім того, згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення у даній справі, у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, на підставі викладеного, суд відповідно до вимог ст.199 СК України, вважає за необхідне присудити стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів) відповідача, щомісячно, у зв'язку з навчанням, починаючи з дня пред'явлення позову,а саме з 31березня 2016 року до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення [PERSON] 23-річного віку. Враховуючи те, що позивач за подання позову, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України „Про судовий збір", звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути дані витрати з відповідача по справі на користь держави.

Outcome: approved