Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] міської ради, виконавчого комітету [PERSON] міської ради, про скасування рішення виконкому [PERSON] міської ради №1155 від 26.11.1997 року про передачу земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд площею 0,0400 га в м. Ізмаїлі Одеської області по вул. Лядова, 42 у власність [PERSON] та припинення права власності на земельну ділянку, мотивуючи позовні вимоги тим, що він є власником житлового будинку з надвірними спорудами №42 по вул. Лядова в м.Ізмаїлі Одеської області на підставі рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23.03.2017 року. На підставі рішення виконкому [PERSON] міської ради №1155 від 26.11.1997 року, земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд площею 0,0400 га в м. Ізмаїлі по вул. Лядова, 42 передана безкоштовно у приватну власність колишньому власнику будинку [PERSON]. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, а також заявив усне клопотання щодо виключення із числа відповідачів [PERSON] міську раду Одеської області. Представник [PERSON] міської ради в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти задоволення позову та клопотання. Перевіривши всі обставини на які посилаються сторони, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, суд дійшов висновку про задоволення позову та клопотання з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. За таких обставин, суд вважає за необхідне виключити [PERSON] міську раду Одеської області із числа відповідачів по вказаній справі. У зв'язку з визнанням відповідачем обставин, які наведені позивачем у позовній заяві на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що ці обставини не підлягають доказуванню і оцінює їх як достовірні докази. Згідно з\~ст.174 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2\~у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до вимог ч.1\~ст.11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу, яка передбачає підстави для звільнення від доказування. Однією із таких підстав визначається наявність вироку у кримінальній справі, що набрав законної сили, який є обов'язковим для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення Ізмаїльського міськрайонного суд Одеської області від 23.03.2017 року [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами №42 по вул. Лядова в м. Ізмаїлі Одеської області (а.с. 8,9). Дане також підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.04.2017 року №85307084 та копією технічного паспорту на житловий будинок № 42 по вул. Лядова в м. Ізмаїлі Одеської області (а.с.10, 5-7 відповідно). Відповідно до архівної виписки із Рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 26.11.1997 року №1155 земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд площею 0,0400 га в м. Ізмаїлі по вул. Лядова, 42 передано безкоштовно у приватну власність [PERSON], який є колишнім власником будинку. Частиною 2\~ст.120 Земельного Кодексу України\~передбачено, що, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то у разі набуття права власності на ці об′єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно вимог\~ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків). Аналогічні норми закону зазначені в\~ч.1 ст.120 Земельного кодексу України. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» за №7 від 16.04.2004\~(п.18 ґ) передбачено, що з 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р. №1702-VІ; (Підпункт "ґ" пункту 18 в редакції Постанови Верховного Суду №2 від 19.03.2010 року). Перевіривши матеріали справи суд вважає, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, та не порушує права, інтереси та свободи інших осіб, а тому даний позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved