Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

До Михайлівського районного суду Запорізької області звернувся [PERSON] з позовними вимогами до Державної казначейської служби України, Прокуратури Запорізької області, Прокуратури Михайлівського району Запорізької області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності. Згідно позовних вимог позивач просить зобов'язати Державну казначейську службу України списати у безспірному порядку з відповідного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь грошові кошти у сумі - 200 000, 00 (двісті тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 16 листопада 2011 року слідчим прокуратури Михайлівського району Запорізької області відносно нього була порушена кримінальна справа за ознаками злочину передбаченого ч.3 ст.364 КК України. 29 листопада 2011 року в межах кримінальної справи відносно позивача був обраний запобіжний захід у вигляді підписки про не виїзд, а 21 грудня 2011 року йому було пред'явлено обвинувачення за ч.3 ст.364 КК України. Позивач зазначає, що відповідно до постанови про притягнення його в якості обвинуваченого, він обвинувачувався в тому, що працюючи на посаді дільничного інспектора сектору дільничних інспекторів міліції Михайлівського РВ ГУ МВС України в Запорізькій області, будучи представником влади, зловживаючи владою та службовим становищем, діючи умисно, всупереч інтересам служби, в інтересах третьої особи - [PERSON], прийнявши 01 червня 2011 року письмову заяву [PERSON] про вчинений злочин, не передав її оперативному черговому Михайлівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області для реєстрації в журналі реєстрації заяв та повідомлень про злочини, чим приховав вказаний злочин від реєстрації та обліку і спричинив значну шкоду охоронюваним законом правам, свободам та інтересам [PERSON], а також державним інтересам у виді підриву авторитету Михайлівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області. Внаслідок укриття тяжкого злочину, кримінальна справа у відношенні [PERSON] своєчасно порушена не була, всі передбачені законом заходи до встановлення події злочину, осіб винних в скоєнні злочину та до їх покарання не прийняті. Крім того, 21 грудня 2011 року [PERSON] був відсторонений від посади дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Михайлівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області. Кримінальна справа була направлена з обвинувальним висновком до Михайлівського районного суду Запорізької області, за результатом розгляду якої вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 19 грудня 2012 року в пред'явленому обвинувачені у вчинені злочину, передбаченого ч.3 ст.264 КК України, [PERSON] визнано невинним та виправдано за недоведеністю участі в його вчинені. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 25 лютого 2013 року, апеляція прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 19 грудня 2012 року, - залишена без задоволення, а вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 19 грудня 2012 року, - без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2013 року вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 19 грудня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 25 лютого 2013 року - залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, - без задоволення. Згідно тверджень позивача внаслідок незаконного притягнення його кримінальної відповідальності органом досудового розслідування, йому спричинена значна моральна шкода. Зокрема, [PERSON] більше 24 місяців знаходився під слідством та судом. Йому незаконно та безпідставно було пред'явлено звинувачення в злочині, який він не скоював. Крім того, позивачу був обраний запобіжний захід у вигляді підписки про не виїзд, внаслідок чого він був обмежений у реалізації права вільного пересування, що значним чином вплинуло на законні права та свободи. Також його незаконно було відсторонено від посади дільничного інспектора міліції, що значним чином вплинуло на його авторитет серед місцевих жителів та правоохоронців. Він вимушений був виправдовуватись, давати пояснення своїм близьким родичам, сусідам, знайомим, піднаглядному контингенту, що було вкрай неприємним. Як наслідок незаконних дій органу розслідування, позивач зазнав значних душевних страждань, погіршились відносини з оточуючими людьми, порушились нормальні життєві та професійні зв'язки, тривалий час змушений був захищати свої права та інтереси. При цьому, в наслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності була принижена честь та гідність позивача як працівника міліції, юриста, в зв'язку з чим він в повній мірі був позбавлений можливості здійснювати свою професійну діяльність. Позивач вказує на суттєве порушення стану його здоров'я внаслідок перенесеного стресу, в зв'язку з чим в період з 22 листопада 2011 року по 05 грудня 2011 року він знаходився на стаціонарному лікуванні в ТМО Михайлівського району з діагнозом синдром вегетативної дисфункції, періодична параксимального характеру, панічні атаки, астенно - невротичний синдром. Спричинену моральну шкоду [PERSON] оцінює в 200 000, 00 гривень. На обґрунтування позовних вимог, позивачем надані суду: - світлокопія паспорту та ідентифікаційного номеру (а.с.3); - світлокопія постанови про обрання запобіжного заходу (а.с.4-5); - світлокопія постанови про притягнення в якості обвинуваченого (а.с.6-7); - світлокопія постанови про відсторонення обвинуваченого від посади (а.с.8-9); - світлокопія вироку Михайлівського районного суду від 19 грудня 2012 року (а.с.10-12); - світлокопія ухвали апеляційного суду Запорізької області від 25 лютого 2013 року (а.с.13-14); - світлокопія ухвали ВССУ від 26 листопада 2013 року (а.с.15-16); - світлокопія довідки лікаря ТМО Михайлівського району від 05 грудня 2011 року (а.с.17). В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі, обмежившись посиланнями на доводи, викладені у позовній заяві та зазначаючи, що цього достатньо. Прокурор прокуратури Михайлівського району, який також представляв прокуратуру Запорізької області, позов не визнав та заперечував проти його задоволення з мотивів недоведеності спричинення позивачу моральної шкоди. Посилаючись на положення ст.ст.4, 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", ст.60 ЦПК України, прокурор зазначав, що відшкодування моральної шкоди не є беззаперечним і таким, що право на нього не потребує доказування. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до заперечень прокурора, посилання позивача на позбавлення його нормального способу життя та реалізації своїх звичок і бажань, що було викликано незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, в зв'язку з чим він більше 24 місяців перебував під слідством та судом, внаслідок обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд обмежено його конституційне право вільно пересуватися, що призвело до погіршення стану здоров'я та відносин з оточуючими людьми, є недоведеними. Зокрема, позивачем не надано доказів того, що органи прокуратури і суду не надавали йому дозволу на виїзд за межі Михайлівського району. Ним не надано будь-яких доказів щодо зміни ним звичайного способу життя та додавання додаткових зусиль для його організації. Медична довідка надана відповідачем засвідчує погіршення стану його здоров'я лише протягом двох тижнів та жодним чином не доводить наявність причинного зв'язку між порушенням відносно нього кримінальної справи та погіршенням здоров'я. Представник відповідача, Державної казначейської служби України, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Причини неявки суду не сповіщені. За наявності відомостей про отримання відповідачем судових викликів, неявки відповідача в судове засідання, відсутність повідомлень про причини неявки, з урахуванням думки інших учасників розгляду справи, судом прийнято рішення про можливість розгляду справи за такої явки. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка лікар Територіального медичного об'єднання Михайлівського району [PERSON], підтвердив проходження [PERSON] курсу лікування в період та з діагнозом, зазначеними в довідці, наданій позивачем суду на обґрунтування вимог. В той же час свідок пояснював, що вказаним захворюванням страждають близько 50-70% населення з різних причин та практично неможливо встановити зв'язок між переживаннями позивача та захворюванням. Підстави поміщення позивача на лікування до Михайлівського ТМО а не до Обласної поліклініки МВС, свідок пояснити не зміг. Дослідивши позовну заяву з наданими письмовими доказами, заслухавши пояснення позивача та його представника, прокурора, свідка, суд вважає позовні вимоги такими що не підлягають задоволенню виходячи з наступного: - відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; - відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; - відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими учасниками, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; - згідно ч.1, ч.2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; - згідно до ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; - відповідно до положень ст.1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів; - відповідно до ч.1 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду; - відповідно до ч.7 ст.1176 ЦК України, порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом; - відповідно до ст.1 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; - під час розгляду справи з пояснень сторін та наданих документів судом встановлено, що 16 листопада 2011 року слідчим прокуратури Михайлівського району Запорізької області відносно [PERSON] була порушена кримінальна справа за ознаками злочину передбаченого ч.3 ст.364 КК України. 29 листопада 2011 року в межах зазначеної кримінальної справи відносно позивача був обраний запобіжний захід у вигляді підписки про не виїзд, а 21 грудня 2011 року йому було пред'явлено обвинувачення за ч.3 ст.364 КК України та відсторонено від займаної посади. За результатами розгляду кримінальної справи [PERSON] визнано невинним та виправдано за недоведеністю участі у вчинені злочину, що в повній мірі підтверджено наданими копіями вироку Михайлівського районного суду Запорізької області від 19 грудня 2012 року, ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 25 лютого 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2013 року; - передбачене частиною 5 ст. 4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру; - згідно тверджень позивача, моральна шкода заподіяна йому через протиправні дії органів досудового розслідування та незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, проте доказів на підтвердження вказаних тверджень та наявності підстав для задоволення вимог, суду не надані. Так, судом встановлено, що [PERSON] дійсно проходив курс лікування в ТМО Михайлівського району. В той же час посилання позивача на захворювання як підтвердження суттєвого порушення стану здоров'я в наслідок перенесеного стресу та душевних страждань, були спростовані в судовому засіданні показаннями свідка, зокрема: щодо неможливості встановлення наявності чи відсутності причинного зв'язку між захворюванням та спричиненими душевними переживаннями. Судом також встановлено, що після пред'явлення обвинувачення позивача було відсторонено від посади дільничного інспектора на період з 10 грудня 2012 року по 11 квітня 2013 року, проте не зважаючи на вказане, останній продовжував отримувати грошове утримання, що підтверджується довідками про доходи (а.с.57, 58), а також підтверджено безпосередньо самим позивачем. Судом не встановлено фактів неправомірних дій зі сторони керівництва під час перебування позивача під слідством; - позивачем зазначалось, що в наслідок обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, було обмежено його конституційне право вільно пересуватися. Позивач вважає, що був позбавлений нормального способу життя та реалізації своїх звичок і бажань, зазначене призвело до погіршення стану здоров'я та відносин з оточуючими людьми. Однак [PERSON] не надав доказів того, що йому не надавали дозволу на виїзд за межі Михайлівського району. В судовому засіданні встановлено, що позивач не звертався з проханням про виїзд, та ним не оскаржувався обраний запобіжний захід; - в загалом доводи позивача та його представника обмежувались загальними посиланнями щодо обґрунтування позовних вимог, повідомляючи, що підтвердити факти, зазначені в позові, можуть свідки, позивач та його представник не звертались до суду з клопотання про їх допит; - в зв'язку з притягненням до кримінальної відповідальності [PERSON] прокуратурою області на оперативній нараді обговорювались причини винесення виправдувального вироку, з результатами якої позивач погодився та не вимагав покарання винних осіб; - Пленум Верховного Суду України у п.3 Постанови № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб; - зважаючи на недоведеність наявності підстав для відшкодування моральної шкоди, як обов'язкової умови такої компенсації відповідно до положень ст.4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Питання стосовно розподілу судових витрат підлягає вирішенню в порядку ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed