Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON] 22.12.2016 року звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області через свого представника адвоката [PERSON] із позовом про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що перебував із відповідачем у трудових відносинах тривалий час. За час роботи підприємство не забезпечувало йому безпечні умови праці і тому внаслідок цього у нього виникло професійне захворювання. Факт ушкодження здоровя спричинив позивачеві моральні та фізичні страждання які полягають у постійному відвідуванні лікарів та постійне вживання лікарських засобів. Таким чином внаслідок отримання професійних захворювань позивач не має змоги вести звичний спосіб життя, через що він змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки . Протипоказання працювати приводить до того , що [PERSON] невзмозі навіть допомогти по господарству своїй родині оскільки відчуває біль на шийному та попереково-крижовому відділах хребта з іррадіацією в потиличну ділянку, ліву руку та нижні кінцівки, більше в праву, оніміння в кінцівках, біль у плечових, ліктьових, колінних суглобах, обмеження рухів в них, утруднену ходу, загальну слабкість, задишку при незначному фізичному навантаженні, кашель з мокротинням, що ставить під загрозу його життя. Зазначив, що в звязку з професійним захворюванням змінилися його образ та якість його життя, що завдає моральних страждань. На підставі зазначеного просить суд стягнути з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 160\~000 грн. В судове засідання, що було призначено на 03 лютого 2017 року та 06 лютого 2017 року позивач [PERSON] не зявився, до початку розгляду справи його представник адвокат [PERSON] надала письмове клопотання яким просила суд розглянути справу без їхньої участі. Заявлені вимоги підтримала у повному обсязі. В попередніх судових засіданнях представник позивача позов підтримала, послалась на обставини, що зазначенні в позову. Представник відповідача ПАТ «КЗРК» - [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог зазначивши що позивачем не належним чином доведено доказів вини відповідача у виникненні в нього професійного захворювання та не встановлено причинний зв'язок. На підставі своїх заперечень просив суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] Вислухавши представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав. Рішення суду повинно відповідати вимогам ст. 213 та ст.215 ЦПК України, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, про що також зазначено в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом було роз'яснено представнику позивача та відповідача право заявляти клопотання про витребування судом доказів, якщо у сторін існують складності в їх отриманні, подавати відповідні докази, заявляти клопотання про витребування документів та призначення експертиз по справі. Представники позивача, відповідача в судових засіданнях відмовився надати судові додаткові докази, просили суд розглянути справу на підставі доказів, що є в матеріалах справи. В судовому засіданні під час розгляду справи, дослідивши матеріали справи та письмові докази судом було встановлено наступне. В судовому засіданні судом встановлено, що відповідно до пункту 16 [PERSON] розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05 жовтня 2016 року, професійне захворювання у позивача [PERSON] виникло внаслідок тривалої дії з 23 липня 1981 року по 10 червня 2014 року шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого, недосконалість технології, механізмів, робочого інструменту. Судом судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] за період з 23.07.1981 року по 01.09.2004 року працював на підприємстві зі шкідливими умовами та підприємство є іншою юридичною особою, ніж відповідач по справі, що не заперечать представники сторін по справі. Відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці, виданої на імя [PERSON] видно, що останній працював в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища на підприємстві відповідача 9 років 09 місяців, з них: - 08.09.2004 р. 01.06. 2007 р.- підземний гірничий майстер, ш. Родіна, ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», - 2 рік.9 міс; - 01.06. 2007 р. 10.06.2014 р. підземний гірник очисного забою, ш. Родіна, ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», 7 років. У лютому 2016 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини (протокол № 243 ) [PERSON] було встановлено професійне захворювання: 1. Радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1, переважно справа, та шийна С5,С6,С7, переважно зліва, з вираженими статико-динамічними порушеннями, порушеннями біомеханіки хребта, стійким больовим та мязово-тонічним синдромами, нейродистрофічними проявами у вигляді остеоатрозу, в поєднанні з періатрозами, колінних (ПФС першого ступеню) та ліктьових суглобів (ПФС першого ступеню), двостороннього плечолопаткового періатрозу (ПФС другого ступеню), вираженим периферичним нейроваскулярним синдромом з порушенням трофіки кистей. 2. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії., емфізема легень першої стадії), група [PERSON] недостатність першого-другого ступеню. Професійне захворювання було встановлене на підставі даних індивідуальної Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 12.05.2014 р. № Ф-2/2-11-3/2954 виданої Головним державним санітарним лікарем м. Кривого Рогу де вказано, що позивач працював в умовах впливу підвищених параметрів виробничого шуму, аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, несприятливого мікроклімату, важкості праці. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, що мале місце порушень систем вентиляції та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування підпадав під вплив шкідливих та несприятливих факторів. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин обмеження робочого простору перешкоджаючого іх застосування, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичним перенавантаженням. По факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією створеною на підприємстві, про що був складений акт розслідування професійного захворювання від 05.10.2016 року де вказано, що працюючи на підприємстві відповідача позивач підпадав під вплив шкідливих та несприятливих факторів, виконував роботи в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища: умови роботи за концентрацією пилу переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 1 ступеня шкідливості, за рівнем шуму до 3 класу 3 ступеня шкідливості, за рівнем виробничої локальної вібрації до 3 класу 1 ступеня шкідливості, за показниками мікроклімату до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за показниками важкості праці до 3 класу 1 ступеня шкідливості, за напруженістю праці до 3 класу 2 ступеню шкідливості, за режимом праці до 3 класу 1 ступеню шкідливості. Загальна оцінка до 3 класу 3 ступеню шкідливості. Важкість праці: Маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну, кг: підіймання та переміщення (разове) вантажів постійно протягом зміни 45 при гранично допустимій до 30. Робоча поза, знаходження у нахиленому положенні до 30?/ понад 30?, % зміни 51,5/9,3 при гранично допустимій до 25/0. Нахили корпуса (вимушені, більше 30?), кількість за зміну 226 при гранично допустимих до 100. Пил переважно фіброгенної дії: концентрація пилу з вмістом вільного кристалічного кремнію діоксиду від 10% до 70 % у повітрі робочої зони - 5,0 мг/м3 при гранично допустимій до 2,0 мг/м3 . За висновком МСЕК від 17.11.2016 року серії 12 ААА № 043361 [PERSON] було встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 40 % з 07 листопада 2016 року з переоглядом у листопаді 2017 р. із яких 25 % - радикулопатія , 15 % - ХОЗЛ. та згідно рекомендацій МСЕК він потребує забезпечення лікарськими засобами, ВМП». Постановою фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 24.11.2016 року потерпілому [PERSON] було призначено одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності також призначено щомісячну страхову виплату. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Статтею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року "Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року, абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Враховуючи викладене й те, що право на відшкодування моральної шкоди у звязку із професійним захворюванням позивача повязано з виконанням трудових обовязків, виникло у позивача з 17.11.2016 року, тобто з моменту встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності за захворюванням хронічне обструктивне захворювання легень, радикулопатія, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці». Повне відшкодування шкоди полягає у праві особи на відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди, а тому фактичне позбавлення позивача права на відшкодування моральної шкоди суперечить проголошеному принципу державної політики. Адже ст..4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони\~ праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоровя працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Спростовуються й доводи відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» щодо відсутності підстав відшкодування [PERSON] моральної шкоди, оскільки факт заподіяння такої шкоди, у звязку із професійним захворюванням, встановлений в судовому засіданні. Позивач змушений проходити курс медикаментозного лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя. Відповідно до розяснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до\~\~ якого,\~\~ розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, характер отриманого позивачем професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Суд беручи до уваги значний проміжок часу роботи позивача на підприємстві відповідача в шкідливих умовах, з урахуванням загального стажу роботи, а також ту обставину, що позивач по справі у період з 23.07.1981 року по 01.09.2004 року працював на підприємстві зі шкідливими умовами та підприємство є іншою юридичною особою, ніж відповідач по справі, з урахуванням\~ відсотку втрати професійної працездатності [PERSON] який згідно Довідки МСЕК становить 40%, щодо хронічного обструктивного захворювання легень, радикулопатії, з урахуванням конкретних обставин по справі, суд, виходячи із засад розумності та справедливості, беручи до уваги конкретні обставини по справі, вважає необхідним стягнути моральну шкоду з відповідача на користь позивача з в розмірі 5999 гривень 00 копійок Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 551 гривень 20 копійок.

Outcome: partial