Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

Головний лікар Хмельницької обласної психіатричної лікарні № 1 звернувся до суду із заявою про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку [PERSON] посилаючись на те, що останній страждає на тяжке психічне захворювання, внаслідок якого становить небезпеку для оточуючих, є некритичним до власного стану, а тому його лікування можливе тільки в умовах стаціонару. Представник ХОПЛ №1 у судовому засіданні заяву підтримав, зазначив, що [PERSON] двічі, у 2014 та 2016 р.р. перебував на лікуванні в ХОПЛ №1. 05.08.2019 р. він був доставлений в ХОПЛ №1. Комісією лікарів - психіатрів виставлено діагноз шизотиповий розлад. Зі слів матері т тітки встановлено, що [PERSON] проявляє агресію до членів родини, становить для них небезпеку. При поступленні у лікарню [PERSON] не надав згоду на госпіталізацію, є некритичним до власного стану. [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти госпіталізації до психіатричного закладу, покликаючись на відсутність у нього психічного захворювання. Сварки з членами родини не заперечив, але пояснив їх побутовими причинами. Прокурор не заперечував проти задоволення заяви. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до п. 99 рішення ЄСПЛ від 17.04.2014 р. у справі «Анатолій Руденко проти України» (заява№50264/08), п. 73 рішення ЄСПЛ від 05.06.2014 р. у справі «Акопян проти України» (заява №12317/06), згідно з практикою Суду особа не може бути позбавлена волі як «психічно хвора», якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання (див. вищезазначене рішення у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» (Winterwerp v. the Netherlands), п. 39; рішення у справі «Варбанов проти Болгарії» (Varbanov v. Bulgaria), заява № 31365/96, п. 45, ЄСПЛ 2000-Х, та рішення у справі «Штукатуров проти Росії» (Shtukaturov v. Russia), п. 114). Відповідно до ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Судом встановлено, що у [PERSON] діагностовано шизоафективний розлад, поточний маніакальний тип. Зазначене захворювання є тяжким, що підтверджується висновком комісії лікарів-психіатрів, поясненнями представника лікарні. Підстави для неприйняття до уваги зазначеного висновку у суду відсутні. Однак, матеріалами справи не підтверджується, що особа становить небезпеку для оточуючих, а обставини, стверджені у заяві головного лікаря про поведінку [PERSON] , отримані зі слів матері та тітки, не підтвердились в ході розгляду справи судом. Так, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є матір`ю [PERSON] .. Однак, останнім часом вона перебувала на заробітках у м. Києві та не проживала разом із сином. Повернулась додому вона лише 05.08.2019 р., коли [PERSON] вже перебував в ХОПЛ №1. Визнала свою необізнаність із обставинами поведінки сина, що послужили підставою для його госпіталізації. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є тіткою [PERSON] , однак, проживає вона окремо, лише періодично, приблизно раз на два тижні навідуючись до [PERSON] .. Швидку допомогу вона не викликала, про обставини поведінки [PERSON] , які послужили підставою для госпіталізації їй особисто не відомо, а зі слів сусідів, які, власне, і викликали швидку допомогу, такою обставиною став словесний конфлікт між [PERSON] та сусідами з приводу спільного ремонту велосипеда, що супроводжувався неадекватною, але не агресивною поведінкою [PERSON] [PERSON] визнав, що незадовго до госпіталізації він проживав разом із бабцею в с. Балин Хмельницької області. Дійсно, мала місце побутова словесна суперечка із нею, в ході якої він погрожував бабці кинути у неї кріслом, однак, жодних агресивних дій не вчиняв і жодного наміру привести свої погрози в життя, він не мав. Об`єктивно, із зазначених показів та пояснень вбачається, що знаючи про психічне захворювання [PERSON] , члени його сім`ї не мали побоювань залишати його самого чи із літніми членами родини на тривалий проміжок часу, чим спростовуються посилання у заяві. У зв`язку із цим суд приходить до висновку про відутність підстав для госпіталізації [PERSON] у примусовому порядку. Згідно із ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі ст. 14, 17, 22 Закону України "Про психіатричну допомогу",

Outcome: dismissed