Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

В обгрунтування своїх вимог позивачі посилаються на те, що 06.04.2016 в місті Дубно, поблизу магазину Добробут», що розміщений за адресою: вул. Грушевського, 122, Рівненської області, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю водія [PERSON] та пішохода [PERSON], в результаті якої, згідно висновку судово-медичної експертизи №141 від 24.06.2016, пішохід отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому обох кісточок правого гомілково-ступеневого суглобу з підвивихом ступні ззовні, рваної рани медіальної поверхні лівого гомілково-ступеневого суглобу, забою, осаднення в/З лівого передпліччя та н/3 лівої гомілки, які згідно п.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» (Наказ №6 МОЗ України від 17.01.1995) відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію довготривалого розладу здоров'я. У Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження №212016180040000374, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України. Внаслідок порушення водієм [PERSON] правил безпеки дорожнього руху, потерпілій [PERSON] спричинено середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження. З причини отриманням зазначених тілесних ушкоджень, потерпіла [PERSON] перебувала на лікуванні в комунальному закладі «Дубенська центральна районна лікарня» (далі - КЗ «Дубенська ЦРЛ»). Ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 10.08.2016 кримінальне провадження №12016180040000374 відносно [PERSON] за частиною 1 статті 286 КК України закрито на підставі статті 46 КК України, тобто у зв'язку з примиренням винного з потерпілим, а обвинуваченого звільнено від кримінальної відповідальності. У той же час, ухвала суду про закриття кримінального провадження та звільнення [PERSON] за частиною 1 статті 286 КК України від кримінальної відповідальності прийнята за наслідками повного визнання [PERSON] вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Факт перебування потерпілої від злочину [PERSON] на лікуванні в КЗ «Дубенська ЦРЛ», а також сума витрат, понесених даним медичним закладом на лікування потерпілої, учасниками кримінального провадження не оспорювалися. Зазначене також повністю підтверджується зібраними матеріалами у кримінальному провадженні. Дубенським міськрайонним судом Рівненської області відповідача за позовом [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності і, у той же час, даною ухвалою суду підтверджено факт вчинення [PERSON] кримінального правопорушення та настання суспільно-небезпечних наслідків вчиненого ним злочину. Згідно інформації КЗ «Дубенська ЦРЛ» потерпіла [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні даного закладу з 06.04.2016 до 17.05.2016. Витрати, понесені зазначеним лікувальним закладом на її лікування, становлять 9 218 грн. 29 копійок. Відповідно до Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 16.07.1993 №545, розмір відшкодування визначається виходячи з кількості ліжко-днів проведених потерпілим в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Збитки, завдані злочином, не відшкодовані, чим порушуються інтереси держави в особі даного комунального закладу. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Просить суд стягнути з відповідача невідшкодовані витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину у розмірі 9218 грн. 29 коп. Представники КЗ «Дубенська ЦРЛ» та Дубенської районної ради позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять їх задоволити. Відповідач позовні вимоги не визнав, пояснив, що під час перебування потерпілої на стаціонарному лікуванні в Дубенській ЦРЛ ним було оплачено її лікування в повному обсязі, а тому він не розуміє, чому повинен сплачувати даний рахунок. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав. Судом встановлено, що ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 10.08.2016 кримінальне провадження №12016180040000374 відносно [PERSON] за частиною 1 статті 286 КК України закрито на підставі статті 46 КК України, у зв'язку з примиренням винного з потерпілим, а обвинуваченого звільнено від кримінальної відповідальності. Як зазначено в ухвалі, потерпілою від даного злочину є [PERSON]. Цивільний позов залишено без розгляду (а.с. 7). Відповідно до\~частини 4 статті 61 ЦПК України\~вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Статтею 1206 ЦК України передбачено обов»язок особи, яка вчинила злочин, відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. Згідно з ч.3 вказаної норми, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності або у власності територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 07.07.1995 "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат", зазначено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993. Пунктом 6 даної постанови також передбачено, що відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв'язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні. Аналізуючи досліджені докази в їх сукупності суд прийшов до висновку, що між діями відповідача [PERSON] та перебуванням потерпілої [PERSON] на лікуванні існує причинний зв'язок. Згідно із п.3 зазначеної постанови, сума коштів, що підлягає відшкодуванню визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості цього лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. Згідно повідомлення КЗ «Дубенська ЦРЛ» №371 від 11.05.2017, [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні даного закладу з 06.04.2016 до 17.05.2016. Затрати лікарні на лікування склали 9 218 грн. 29 коп. (а.с. 51). Про це ж свідчить розрахунок витрат на лікування [PERSON], згідно якого, остання у квітні 2016 року перебувала на стаціонарному лікуванні упродовж 24 ліжко-днів, а у травні - упродовж 17 ліжко-днів. Враховуючи те, що вартість одного ліжко-дня у квітні 2016 року становила 250,60 грн., а у травні - 188,46 грн., загальна вартість на лікування [PERSON] становить 9 218 грн. 29 коп. (а.с. 9). Відповідно до п.7 ст.128 КПК України, особа, яка не пред»явила цивільного позову по кримінальній справі , а також особа, цивільний позов якої залишився без розгляду має право пред»явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до пункту 1.6. Статуту комунального закладу «Дубенська центральна районна лікарня» Дубенської районної ради Рівненської області, затвердженого рішенням Дубенської районної ради №293 від 16.12.2016, КЗ «Дубенська ЦРЛ» є неприбутковим комунальним закладом Дубенської районної ради Рівненської області. Згідно пункту 4.1. Дубенська ЦРЛ є спільною власністю територіальних громад селища і сіл Дубенського району, що перебуває в адміністративному підпорядкуванні Дубенської районної ради, яка відповідно до статей 10 і 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», представляє спільні інтереси територіальних громад селища та сіл району. Відповідно до пункту 7.2. Статуту, джерелом формування майна, що використовується Дубенською ЦРЛ є бюджетні кошти, безоплатні та благодійні внески, пожертвування юридичних і фізичних осіб, в тому числі іноземців, а також інші джерела не заборонені чинним законодавством України (а.с. 17-29). Отже, КЗ «Дубенська центральна районна лікарня» фінансується за рахунок бюджету Дубенської районної ради Рівненської області. Враховуючи те, що тілесні ушкодження потерпіла [PERSON] отримала внаслідок вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, а тому сума відшкодування завданої даним правопорушенням шкоди, яка виражається у витратах понесених на лікування потерпілої в КЗ «Дубенська ЦРЛ», повинна бути стягнута з відповідача, як з винуватої особи. Витрати, здійснені вищевказаною медичною установою на лікування потерпілої від злочину та непогашення зазначених витрат призводять до ненадходження коштів до місцевого бюджету, що створює навантаження на бюджет та ускладнює процес безкоштовного лікування осіб, які цього потребують, чим завдається шкода державним інтересам. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обгрунтовані, доведені та такі, що підлягають до задоволення. Крім того, оскільки позивача при поданні позовної заяви звільнено від сплати судового збору на підставі п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 640 гривень.

Outcome: approved