Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що 03.03.2002 вона уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований виконкомом Веренчанської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, за актовим записом № 07. В шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають із нею та знаходяться на повному її утриманні. Позивач посилається на те, що одруження з відповідачем виявилося невдалим, їх сімейне життя не склалося через різні погляди на життя та частих сварок між ними. Відповідач вчиняв насильство у сім"ї, у зв"язку із чим, вона змушена була покинути будинок, в якому вони проживали. Починаючи із квітня 2014 вона із дітьми проживає в помешканні своїх батьків, а відповідач залишився проживати на старому місці. Саме із вказаного часу сімейних відносин не підтримують. В звязку із вказаним позивач вважає, що їх шлюб розпався, носить формальний характер та просить його розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Після розірвання шлюбу просила залишити її прізвище без змін. Відповідач в судове засідання не зявився, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує. Відповідно ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється у відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, врахувавши заяви сторін, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 03.03.2002, що видно із свідоцтва про одруження серії І-МИ № 051088 від 03.03.2002 (а.с. 5). В шлюбі у сторін народилося двоє дітей: син - [PERSON], [INFO], син- Фалібога [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сімї є те, що спільне проживання сторін та шлюбні відносини між ними стали неможливими внаслідок різних поглядів на життя та частих сварок. Відповідач вчиняв насильство в сім"ї, у зв"язку із чим, починаючи із грудня 2014 року сторони припинили сімейні відносини. На даний час між сторонами втрачено почуття поваги, любові та довіри, їх шлюб розпався та носить формальний характер. Враховуючи відсутність у сторін бажання зберегти сімю, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, збереження сімї суперечить їх інтересам, а тому його слід розірвати. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На виконання вимог ст. 113 СК України та зважаючи на вибір позивача, прізвище останньої слід залишити без змін. На підставі викладеного, ст.ст. 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved