Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

В провадженні суду перебуває позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Тернопільського районного БТІ про визнання недійсним реєстраційного посвідчення від 02.09.1994 року, виданого Тернопільським районним БТІ на цілий житловий будинок з надвірними побудовами [ADDRESS] , зареєстрованого за [PERSON] . На обґрунтування позову зазначає, що спірне реєстраційне посвідчення слід визнати недійсним, оскільки останнє було видане згідно з свідоцтвом про право на спадщину, котре, в свою чергу, було видане згідно з помилковими даними у довідках, виданих сільською радою майно перебувало у спільній часткові власності трьох осіб, а не гр.. [PERSON] .. Про порушення власного права позивач дізнався в жовтні 2017 року, коли розпочав оформляти процедуру приватизації частини будинку. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просить вимогу задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позов заперечив, направив мотивований відзив, змістом якого навів свої доводи про безпідставність вимог позивача. Представник районного БТІ при вирішенні спору поклався на думку суду. Заслухавши пояснення та дослідивши докази Судом встановлено наступні обставини. Отже позивач, [PERSON] з народження проживає та має зареєстроване місце проживання за адресою [ADDRESS] , що стверджується довідкою №794 від 05.07.2018 року. Після смерті матері позивача 20.11.2011 року, [PERSON] , позивач [PERSON] вирішив оформити процедуру приватизації 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS] , й, з його слів, в жовтні 2017 року дізнався, що відповідно до спірного реєстраційного посвідчення від 02.09.1994 року, виданого Тернопільським районним БТІ на цілий житловий будинок, нерухоме майно зареєстроване за [PERSON] . Означене реєстраційне посвідчення було видане відповідно до Свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом Микулинецької Державної нотаріальної контори Олійник В. В. від 15.07.1954 р., єдиним спадкоємцем померлої [INFO] [PERSON] є її дочка [PERSON] . До складу спадкового майна увіходить домоволодіння, яке знаходиться в селі Петриках Микулинецького району Тернопільської області, що належало померлій на підставі довідки Петриківської сільської Ради депутатів трудящих від 18 червня 1954 року № 91. Домоволодіння записано по господарських книгах під № 323. Перш за все Суд наголошує, що не приймає до уваги зміст виступу позивача в дебатах, письмово приєднаний до позовної заяви, оскільки доводи, котрі у ньому містяться, фактично зводяться до тверджень недійсності свідоцтва про право на спадщину від 1954 року, що не охоплюється змістом предмету позовних вимог. В процесуальному порядку, до завершення підготовчого судового засідання жодних заяв про зімну предмету позову до суду не надходило, а тому Суд обмежиться оцінкою доказів в межах існуючого предмета позову спору про визнання недійсним саме реєстраційного посвідчення від 1994 року. Встановлено,\~що [PERSON] (первісний відповідач по справі [PERSON] ), її мати [PERSON] , так само як і родина позивача були переселені з території Польщі у 1945 році із села Середня Перемишлянського району в с. Петриків Микулинецького району, сучасного Тернопільського району Тернопільської області. Так, відповідно до архівної довідки №451/04-11 (1) від 02.01.2018 р. значиться, що [PERSON] (дід позивача) з родиною у складі 5 осіб, яка переселялася у квітні 1945 року із села Середня Перемишлянського району в с. Петриків Микулинецького району, сучасного Тернопільського району Тернопільської області. Отримали: будинок, стайню, стодолу; 4,00 га землі, в тому числі 0,29 га присадибної ділянки. Відповідно до архівної довідки №451/04-11 від 02.01.2018 р. значиться [PERSON] (мати [PERSON] ) з родиною у складі 2 осіб, яка переселялася у квітні 1945 року із села Середня Перемишлянського району в с. Петриків Микулинецького району, сучасного Тернопільського району Тернопільської області. Отримали: Ѕ будинку; 1,00 га землі, в тому числі 0,13 га присадибної ділянки. Тобто відповідно до зазначених довідок родина [PERSON] та родина [PERSON] після переселення проживали в різних будинках. Також відповідно до витягу з господарської книги Петриківської сільської Ради Микулинецького району за 1953-1955 p.p. за [PERSON] рахувалося господарство під № 323, яке і зазначено у Свідоцтві про право на спадщину, виданою нотаріусом Микулинецької Державної нотаріальної контори Олійник В. В. від 15.07.1954 p. Згідно з довідкою, виданою виконкомом Петриківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №1593 від 09.11.2020 р., згідно погосподарських книг на даний час в [ADDRESS] ( [ADDRESS] ) рахується житловий будинок, який станом на 1953-1955 роки належав родині [PERSON] , господарство № [NUMBER] [PERSON] зазначає, що родина його діда [PERSON] , з квітня 1945 року завжди проживала у домогосподарстві, яке на теперішній час є житловим будинком по [ADDRESS] Власні позовні вимоги позивач доводить наступними доказами. Позивач стверджує, що спадкодавець [PERSON] фактично не мала, а первісний відповідач [PERSON] не могла у 1954 році успадкувати, право власності на цілий житловий будинок з надвірними побудовами [ADDRESS] , а тільки на 1/3 його частини, що підтверджується наявними у матеріалах справи документами, а саме: - довідкою Петриківської сільської ради №794 від 05.07.2018 року, що згідно господарської книги за гр. [PERSON] рахується 1/3 житлового будинку, за померлою гр. [PERSON] (матері позивача [PERSON] ) рахується 1/3 житлового будинку гр. [PERSON] рахується 1/3 житлового будинку в [ADDRESS] ; - витягом з господарської книги №2 ( [ADDRESS] - 151, ст. 1 - ст. 47) Петриківської сільської ради за адресою: [ADDRESS] проживала родина [PERSON] , і саме відповідач по справі [PERSON] ; [ADDRESS] » проживала родина [PERSON] , і саме позивач по справі [PERSON] ; [ADDRESS] проживала родина Мармус, і саме відповідач по справі [PERSON] ; - рішенням виконавчого комітету Петриківської сільської ради № 49 від 27.12.1993 року «Про встановлення факту приналежності на домоволодіння», яким, розглянувши заяви жителів с. Петриків, вирішив: 1. Визнати факт приналежності на одну третю житлового будинку по [ADDRESS] за [PERSON] ; - будинковою книгою для прописки громадян, що мешкають в будинку [ADDRESS] , голова двору [PERSON] , яку сторона відповідача долучила до матеріалів справи, «житловий будинок [ADDRESS] складається із 1 кімнат загальною житловою площею 16 кв. м. Поряд з тим Судом встановлено, що вже після отримання реєстраційного посвідчення від 02.09.1994 року, 22/100\~частини всього\~будинку [ADDRESS] [PERSON] \~подарувала [PERSON] \~(матері\~відповідача [PERSON] ),\~що підтверджується\~договором дарування\~від 03\~жовтня 1995\~року,\~посвідченого державним\~нотаріусом Тернопільської\~районної державної\~нотаріальної контори\~Денисюк І.Л.\~та зареєстровано\~в реєстрі\~за №2485,\~а в\~наступному, 22 жовтня 2018 року, [PERSON] зареєструвала право власності на 78/100 часток житлового будинку за адресою : [ADDRESS] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна : 1679081161252. Первісний відповідач [PERSON] померла [INFO] , й ухвалою суду, за їх згоди, до участі в справі в процесуальному статусі співвідповідачів, було залучено [PERSON] , [PERSON] . Надаючи оцінку доказам учасників справи та їх доводам, Суд наголошує таке. Предметом позову є визнання недійсним реєстраційного посвідчення від 02.09.1994 року, виданого Тернопільським районним БТІ на цілий житловий будинок з надвірними побудовами [ADDRESS] , зареєстрованого за [PERSON] . Правочин це правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. У судовій практиці виникають проблеми із розумінням та визначенням односторонніх правочинів. Необхідно проаналізувати використання терміну "недійсність" у цивільному законодавстві, оскільки в учасників процесу виникають певні труднощі в його розумінні. Зокрема, у ЦК цей термін застосовується до: визнання прав інтелектуальної власності недійсними (статті 469, 479, 499); недійсності заборони відступлення права грошової вимоги (ст. 1080); визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину (ст. 1301); недійсності права вимоги (статті 197, 519); недійсності зобов`язання (статті 198, 548, 565); недійсності акта (ст. 882); недійсності чека (ст. 1102) тощо. Це\~становище \~невиправдано \~розширює \~поняття \~"недійсність",\~підстави \~ його\~ \~застосування \~ та\~ \~правові \~наслідки.\~ Відповідно, за правилами недійсності правочинів не можна визнавати документи, які за своїм змістом не є правочинами. Вбачається, що до таких документів слід відносити, в тому числі реєстраційні посвідчення, як документальне підтвердження публічного визнання державою наявності в особи права власності на нерухоме майно. Натомість спірне реєстраційне посвідчення від 02.09.1994 року було видане на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом Микулинецької Державної нотаріальної контори Олійник В. В. від 15.07.1954 р., єдиним спадкоємцем померлої [INFO] [PERSON] є її дочка [PERSON] Означене свідоцтво про право на спадщину є чинним, і в Суду відсутні докази про визнання його недійсним в порядку ст.. 1301 ЦК України.(!), а отже Суд наголошує, що за умови чинності правової підстави видачі реєстраційного документа, останній не може бути визначний недійсним. Окрім цього Суд наголошує, що єдиною умовою судового захисту цивільного права чи інтересу, є його оспорювання, невизнання або заперечення, й оце оспорювання, невизнання або заперечення має існувати станом на дату виникнення певного юридичного факту у нашому випадку станом на дату видачі спірного реєстраційного посвідчення від 02.09.1994 року. Фактично позов заявлено [PERSON] в інтересах своєї матері [PERSON] - вочевидь, оскільки позивач є лише користувачем будинку (проживає та має зареєстроване місце проживання, і жодна особа не ставить питання про його виселення з будинку), а не був повноцінним співвласником 1/3 його частки. Особою, чиє право є порушеним видачею реєстраційного посвідчення в 1994 році, мала б бути його мама [PERSON] , котра померла [INFO] , й за котрою, згідно довідки ВК Петриківської сільської ради №794 від 05.07.2018 року, відповідно по господарської книги рахувалася 1/3 частка будинку в [ADDRESS] . За загальним правилом спадкоємець претендує лише на залишене йому спадкодавцем. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.. 1218 ЦК України). Й тому пасивна згода матері позивача, [PERSON] , з існуванням спірного реєстраційного посвідчення, й неоспорення нею його чинності у період з 1994 року по дату її смерті, як і чинності заповіту, зумовила відсутність у [PERSON] права претендувати на якусь умовну частку в будинку, оскільки право власності на частку в будинку було відсутнє й у самого спадкодавця ( [PERSON] ), відповідно право власності на частку в будинку не ввійшло до складу спадщини.

Outcome: dismissed