Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з цивільним позовом до [PERSON], [PERSON] «Український страховий дім» про відшкодування шкоди заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, посилаючись на те, що 22 липня 2014 року, близько 09 год. 00 хв. в м. Біла Церква, водій [PERSON], керуючи автомобілем, марки «ВАЗ 211040», номерний знак [NUMBER], проїхав регульоване перехрестя вул. Заярська просп. [PERSON] - вул. Павліченко на червоне світло світлофора та допустив зіткнення з належним їй на праві власності автомобілем марки «Фольксваген Каді», номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON]. ДТП сталася з вини водія «ВАЗ 211040», про що свідчать матеріали перевірки. Постановою Білоцерківського міськрайонного суду від 30.09.2014 року відповідач був притягнений до адміністративної відповідальності, згідно ст. 124 КУпАП України та на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована [PERSON] «Український страховий дім», на підставі полісу № АІ/1583899 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, терміном дії до 26.05.2015 року. Згідно висновку № 257 експертного автотоварознавчого дослідження про визначення вартості матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісного транспортного засобу автомобіля марки «Фольксваген Каді», д.н.з. [NUMBER] від 30 липня 2014 року, матеріальний збиток, завданий позивачу при ДТП складає 37 028,52 грн.. Позивач, також, понесла додаткові витрати, в звязку з оплатою послуг за проведення автотоварознавчого дослідження № 257 від 30.07.2014 року, в розмірі 570 грн. 00 коп., що підтверджується доданою до позову квитанцією. Позивач намагалася звернутися до [PERSON] «Український страховий дім» з метою отримання відшкодування, однак на гарячій лінії страхової компанії їй не надали жодної інформації з приводу місцезнаходження даної страхової компанії, відповіли, що такої компанії вже не існує, а отже, зобовязання по виплаті страхового відшкодування страховик не виконав, кошти так і не було перераховано, що і стало підставою для звернення до суду. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] «Український страховий дім» на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 36518,52 грн. та витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 570,00 грн., а разом 37088,52 грн.. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь 1000 грн. моральної шкоди та 510 грн. суму франшизи. Позивач в відкрите судове засідання не з»явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлено належним чином, направила до суду свого представника, згідно довіреності. В судовому засіданні представник позивача, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на доводи, які є аналогічними наведеним у позовній заяві. В подальшому в відкрите судове засідання не з»явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлено належним чином, подала до суду, через канцелярію суду письмове клопотання, в якому просила розглянути справу без участі позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] «Український страховий дім» в судове засідання не зявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, вважає їх частково необґрунтованим та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. Позовні вимоги визнав в частині сплати франшизи. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, повно і всебічно зясувавши обставини по справі, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заявлених вимог. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.2,3 ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1,2 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд упродовж розумного строку. Судом встановлено, що 22 липня 2014 року, близько 09 год. 00 хв. в м. Біла Церква, водій [PERSON], керуючи автомобілем марки «ВАЗ 211040», державний номерний знак [NUMBER], проїхав регульоване перехрестя вул. Заярська проспект [PERSON] вул. Павліченко на червоне світло світлофора та допустив зіткнення з належним позивачу на праві власності автомобілем марки «[PERSON] Кадді», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON]. ДТП сталася з вини водія «ВАЗ 211040», державний номерний знак [NUMBER] [PERSON]. Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.09.2014 року відповідач був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП України та на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн.. На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «ВАЗ 211040», державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] була застрахована в [PERSON] «Український страховий дім», на підставі полісу № АІ/1583899 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, терміном дії з 23.05.2014 року по 26.05.2015 року. Вказаним транспортним засобом відповідач [PERSON] керував на підставі довіреності. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до статті 21 Закону № 1961-ІV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ч. 1-3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] повідомляв свого страховика [PERSON] «Український страховий дім» про настання події, яка має ознаки страхового випадку, а саме про ДТП, яке мало місце 22.07.2014 року в м. Біла Церква між його застрахованим транспортним засобом марки ВАЗ 211040, державний номерний знак [NUMBER] та між належним позивачу автомобілем марки [PERSON] Кадді, державний номерний знак [NUMBER], що підтверджується копією повідомлення страхувальника про дорожньо-транспортну пригоду. Вказане повідомлення заповнено відповідачем [PERSON] особисто 23.07.2014 року, що підтверджується його підписом. Крім того, вказане повідомлення прийнято уповноваженим представником [PERSON] «Українській страховий дім» 23.07.2014 року, що підтверджується підписом. Вказане повідомлення міститься в матеріалах справи. Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку, страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобовязаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Стаття 990 ЦК України визначає, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. Відповідачем [PERSON] «Український страховий дім» визначену висновком суму позивачу не відшкодовано. Як вбачається з ч. 2 ст. 999 ЦК України, до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. За ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Як вбачається з п.п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Згідно ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до п. 9.2 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Разом з тим, враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «ВАЗ 211040», державний номерний знак [NUMBER] забезпечена за полісом обовязкового страхування Публічним акціонерним товариством «Український страховий Дім», відтак, страхова компанія має відшкодувати завдану шкоду своїм страхувальником в межах ліміту відповідальності. Відповідно до ст.6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. Як вбачається з копії висновку № 257 експертного автотоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісного транспортного засобу автомобіля марки [PERSON], державний номерний знак [NUMBER], матеріальний збиток завданий власнику автомобіля марки [PERSON], державний номерний знак [NUMBER] складає 37 028,52 грн.. В той же час, позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] «Український страховий Дім» страхове відшкодування в сумі 36518,52 грн.. За викладених обставин, суд не в праві виходити за рамки позовних вимог, а тому вважає за необхідне стягнути з вказаного відповідача суми страхового відшкодування саме в сумі 36 518,52 грн.. Крім того, вказаний висновок позивач прийняла, що підтверджується копією акту виконаних робіт № 257 від 30.07.2014 року. За вказаний висновок позивач сплатила виконавцю 570,00 грн., що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру № 61 від 30.07.2014 року, і тому дані витрати підлягають стягненню з відповідача [PERSON] «Український страховий Дім» на користь позивача. Крім того, відповідно до ст.9 Закону України «Про страхування», франшиза частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Згідно полісу № АІ/1583899 встановлено нульову франшизу, а не 510 грн., як вказує позивач у позовній заяві. За таких обставин сума в розмірі 510 грн., як франшиза, не підлягає стягненню з відповідача [PERSON], і тому суд не приймає визнання відповідачем [PERSON] заявленої позовної вимоги в частині стягнення з нього франшизи в розмірі 510 грн. Крім того, суд вважає не доведеною позовну вимогу про стягнення моральної шкоди з [PERSON] з огляду на таке. Відповідно до ч.1,2, ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У відповідності до вимог п. 1 ч. 2 ст. 1161 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Разом з тим, відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.95 р. (зі змінами та доповненнями) при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивач, оцінила моральну шкоду в 1 000,00 грн., однак, представник позивача в судовому засіданні не пояснила суду з чого саме виходила позивач, визначаючи саме таку суму. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, оцінивши які суд мав би можливість встановити наявність чи відсутність моральної шкоди та визначити її дійсний розмір. Таким чином, позов підлягає до задоволення частково. Судові витрати розподіляються відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України, і тому стягненню з [PERSON] «Український страховий дім» підлягають витрати на проведення витрат на автотоварознавче дослідження в розмірі 570,00 грн. та 386,00 грн. витрат, понесених на сплату судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial