Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про визнання поширеної інформації недостовірно та зобов'язання спростувати та відкликати поширену інформацію. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23.12.2016 року відповідач звернулась із письмовою заявою до Управління Служби безпеки України в Тернопільській області, співробітником якого позивач є з 2008 року. У своїй заяві відповідач стверджує, що позивач зловживає службовими повноваженнями, погрожує фізичною розправою їй та членам її сім'ї. Також у даній заяві відповідач констатує, що нібито 09.12.2016 року [PERSON] зустрівся з нею на вулиці, в ході чого погрожував їй, застосовував фізичну силу, а саме штовхав у груди та шарпав за одяг. Поширені відповідачем відомості не відповідають дійсності. Позивач вважає, що таким чином були порушені його особисті немайнові права, а саме: принижено його гідність, честь та ділову репутацію, тому позивач просить суд визнати недостовірною інформацію, викладену відповідачем у заяві до Управління СБУ в Тернопільській області від 23.12.2016 року; зобов'язати відповідача у письмовій формі спростувати та відкликати свою заяву до Управління СБУ в Тернопільській області від 23.12.2016 року, зазначивши, що наведені у ній факти є недостовірними; стягнути з відповідача на користь позивача 551 грн. 20 коп. сплаченого судового збору. 27 червня 2017 року позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій конкретизував те, яку саме інформацію, зазначену у заяві громадянки [PERSON] від 23.12.2016 року, що була скерована в Управління Служби безпеки України в Тернопільській області, вважає недостовірною. Зокрема: про те, що він на протязі останнього часу, зловживаючи своїми службо\-вими повноваженнями, погрожує фізичною розправою [PERSON] та її сім'ї; стосовно того, що він 09.12.2016 року близько 08:30 зустрів і погрожу\-вав [PERSON], штовхав її у груди, шарпав за одяг; про те, що він, користуючись своїми службовими повноваженнями, збирав інформацію у завідуючої ДНЗ № 33 м. Тернополя, а також розповсюджував неправдиву інформацію про [PERSON] та її сім'ю. Позивач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечила з підстав, викладених у письмових запереченнях на позовну заяву. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши зібрані докази, суд встановив наступні обставини справи. 23 грудня 2016 року [PERSON] звернулась до начальника Управління СБУ в Тернопільській області із заявою, в якій просить прийняти міри до [PERSON], який є працівником СБУ та являється її сусідом. На протязі останнього часу, зловживаючи службовими повноваженнями, погрожує фізичною розправою їй та її сімї. 09.12.2016 року близько 08.30 год., коли вона йшла на роботу, громадянин [PERSON] зустрів її на вулиці, під час чого погрожував їй, штовхав у груди, шарпав за одяг. У звязку з цими подіями вона зверталась до медичних працівників швидкої допомоги. 14.12.2016 року громадянин [PERSON] прийшов у ДНЗ №33, де навчається 4-річний син [PERSON], і, користуючись своїми службовими повноваженнями, представившись працівником СБУ, збирав інформацію у завідуючої садочка, а також розповсюджував неправдиву інформацію про [PERSON], її сина, а саме: що вона за ним не доглядає, що син відстає у розвитку, що вона з чоловіком зловживають алкогольними напоями і хоче позбавити її батьківських прав, оскільки йому шкода дитини. [PERSON] просить прийняти міри до громадянина [PERSON] згідно чинного законодавства та про прийняті міри просить повідомити її письмово згідно чинного законодавства. На вказану заяву Управлінням Служби безпеки України в Тернопільській області надано відповідь №69/16-Р-323/315/22 від 06 січня 2017 року, з якої слідує, що під час проведеної перевірки вказаної у зверненні інформації у діях [PERSON] не виявлено фактів неналежного виконання ним службових обовязків, у звязку з чим в Управління відсутні підстави здійснювати стосовно останнього заходи дисциплінарного впливу, передбачені ст. 35 Закону України «Про Службу безпеки України». Як вбачається із витягу з кримінального провадження №1201621001000466, наданого Тернопільським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, 30.12.2016 року надійшла заява [PERSON], фабула: 29.12.2016 року в Тернопільський ВП ГУНП в Тернопільській області надійшла заява [PERSON] про те, що його знайома [PERSON] здійснила завідомо неправдиве повідомлення щодо вчинення злочину останнім. Згідно ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У відповідності до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 ЦК України-ч.1 ст.275 ЦК України. Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Пункт 18 Постанови закріплює, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила, у такий же спосіб, у який вона була поширена-ч.4,6,7 ст. 277 ЦК України. У п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" зазначено, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей). Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України. Таким чином, суд на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до переконання про доведеність позовних вимог [PERSON] та вважає, що в ході судового розгляду повністю знайшов своє підтвердження факт поширення відповідачем [PERSON] недостовірної інформації щодо позивача [PERSON], яка викладена у її заяві від 23 грудня 2016 року адресованій начальнику Управління СБУ в Тернопільській області зокрема про те, що « ...[PERSON] на протязі останнього часу, зловживаючи своїми службовими повноваженнями, погрожує фізичною розправою [PERSON] та її сім'ї...», «09 грудня 2016 року, близько 08 год. 30 хв. [PERSON], зустрівши на вулиці Равлик Надію Ярославівну, погрожував їй, штовхав її у груди, шарпав за одяг», « [PERSON], користуючись своїми службовими повноваженнями, збирав інформацію у завідуючої ДНЗ № 33 м. Тернополя, а також розповсюджував неправдиву інформацію про [PERSON] та її сина...». Зазначена інформація, на думку суду, є негативною, оскільки у ній стверджується про вчинення кримінального правопорушення позивачем, що принижує честь та гідність [PERSON] та ставить під сумнів його ділову репутацію. При цьому суд враховує те, що відповідач [PERSON] направила свою заяву від 23 грудня 2016 року безпосередньо керівництву Управління Служби безпеки України в Тернопільській області за місцем проходження служби позивачем, до компетенції якого не входить проведення перевірки зазначених у заяві фактів та прийняття відповідного рішення, а тому за таких обставин суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що факт її звернення до Управління Служби безпеки України в Тернопільській області не може бути підставою для задоволення позову, оскільки нею здійснено реалізацію свого конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. У відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Будь-яких доказів на підтвердження достовірності інформації, викладеної у заяві [PERSON] від 23 грудня 2016 року, адресованій начальнику Управління СБУ в Тернопільській області відповідачем суду не представлено. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до частокового задоволення шляхом визнання недостовірною інформації, яка викладена [PERSON] у її заяві від 23 грудня 2016 року адресованій начальнику Управління СБУ в Тернопільській області наступного змісту: -«...[PERSON] на протязі останнього часу, зловживаючи своїми службовими повноваженнями, погрожує фізичною розправою [PERSON] та її сім'ї...»; -«09 грудня 2016 року, близько 08 год. 30 хв. [PERSON], зустрівши на вулиці Равлик Надію Ярославівну, погрожував їй, штовхав її у груди, шарпав за одяг»; -«[PERSON], користуючись своїми службовими повноваженнями, збирав інформацію у завідуючої ДНЗ № 33 м. Тернополя, а також розповсюджував неправдиву інформацію про [PERSON] та її сина...». У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, оскільки цивільним законодавством не передбачено такого способу захисту порушених особистих немайнових прав, як зобов»язання відповідача відкликати подану заяву та зазначити, що наведені у ній факти є недостовірними, а тому суд вважає, що обраний судом спосіб захисту є достатнім для забезпечення дотримання порушених прав особистих немайнових прав позивача та відповідає вимогам ст. 277 ЦК України. В силу вимог ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] слід стягнути в користь позивача 551,20 грн.сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial