Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

В квітні 2017 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Свої вимоги позивач мотивує тим, що згідно Свідоцтва про право власності на житло від 16 березня 1999 р., йому та його доньці [PERSON] належить квартира [ADDRESS] , проте частки співвласників на квартиру не визначені, а відповідачка не проживає в квартирі більше 20 років, не приймає участь в утриманні квартири та сплати комунальних послуг . Від отримання квартири за ордером в ній проживав він з дружиною [PERSON], яка померла в 2015 році, саме вони робили всі порліпшення в квартирі - робили ремонт тощо. Просив суд задовольнити позов і виділити частки у праві спільної сумісної власності на зазначену квартиру, визначивши за ним 3\\4 частини, а 1\\4 часток визначити за відповідачкою. [PERSON] звернулася з зустрічним позовом до [PERSON], в якому просила виділити частки у праві спільної сумісної власності на зазначену квартиру, визначивши за ним по 1/2 за кожним. У судовому засіданні позивач просив про задоволення позову, посилаючись на неприязнені стосунки з відповідачкою та відсутність від неї будь-якої допомоги на утримання квартири. При поділі просив врахувати частку померлої дружини. Відповідач в судове засідання не з'явилася, направила свого представника, який просив про задоволення зустрічного позову. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши і оцінивши в сукупності матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із таких підстав. Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 16 березня 1999 р., виданого ДКП "Комунар-побут", [PERSON] та [PERSON] належить трикімнатна квартира, загальною площею 61,2 кв.м., № 32 по вул. Героїв України, 32 у м. Миколаєві, на праві спільної сумісної власності сторін. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, на час приватизації в квартирі були зареєстровані лише сторони по справі, дружина позивача [PERSON]І, була зареєстрована разом з сином в іншому місті. На теперішній час в квартирі зареєстровані лише відповідачка (з 1989 року) та позивач. У відповідності до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до положень ст. 372 цього кодексу, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Таким чином, враховуючи відсутність у справі доказів про наявність таких обставин, суд приходить до висновку, що частки кожного із співвласників квартири, є рівними і складають по 1\\2 ідеальній частки за кожним. Так, домовленість між сторонами про приватизацію спірної квартири у спільну сумісну власність лише на двох осіб була досягнута на той час, про існування інших домовленостей позивач суду не довів, а непроживання в спірній квартирі та несплата комунальних послуг не може бути врахована судом, як така, що має істотне значення , для зміни часток співвласників. Відповідно до ЗУ "Про судовий збір", сторони звільнені від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved