Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, вимоги якого в ході розгляду справи уточнив та просив стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у сумі 9483,38 грн., як відшкодування завданої матеріальної шкоди внаслідок пошкодження автомобіля та 1500,00 грн. як відшкодування завданої моральної шкоди. В обґрунтування вказаних вимог позивач зазначає, що 14.08.2015 року в м. Бориспіль по вул. Київський шлях, 67 гр. [PERSON] (далі відповідач), перебуваючи у якості пасажира, під час відкриття задніх лівих дверей автомобіля "Audi Q7" д.н.з. АВ 0063АН, допустила зіткнення з автомобілем [NUMBER], який належить [PERSON] (надалі - позивач) під керуванням водія [PERSON], що призвело до ДТП. В результаті ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, а саме деформовано передні праві двері. Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11.09.2015 року, відповідача визнано винною у скоєнні правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. Внаслідок ДТП позивачу були завдані матеріальні збитки, які згідно проведеного звіту про незалежну оцінку складають 8583,38 грн., при цьому на проведення вказаної оцінки та виготовлення акту з визначення вартості матеріального збитку позивачем було витрачено 900,00 грн., які відповідач відшкодовувати відмовляється, що стало підставою звернення до суду. Крім того, в результаті протиправних дій відповідача, йому було також заподіяно і моральної шкоди в розмірі 1500,00 грн. яку необхідно стягнути з відповідача. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, проте надіслала на адресу суду заперечення в якому просить в задоволенні позові відмовити з причин не порушення нею правил дорожнього руху, наслідком якого є пошкодження автомобіля позивача, крім того наданий позивачем звіт про оцінку визначення вартості матеріального збитку проводився після 2 місяців після ДТП, звіт не містить опису пошкоджень, переліку робіт і матеріалів необхідних для відновлення автомобіля, що виключає обєктивність його проведення, в рамках аналізу тотожності пошкоджень автомобіля на момент ДТП та дату проведення оцінки. Крім того відповідач просила суд, проводити розгляд справи без її участі та без участі її представника. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 14.08.2015 року о 17.10 год. в м. Бориспіль по вул. Київський шлях, 67, відповідач [PERSON], перебуваючи у якості пасажира в салоні автомобіля "Audi Q7" д.н.з. АВ 0063АН, під час відкриття задніх лівих дверей автомобіля, не переконалася, що це буде безпечно, порушуючи вимоги п. 15.3 ПДР України, скоїла зіткнення з автомобілем [NUMBER], який належить позивачу [PERSON] під керуванням водія [PERSON], в результаті чого автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] вчинила правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП. Зазначені обставини встановлені постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11.09.2015 року. Постанова набрала законної сили 22.09.2015 року. (а.с. 6) Даною постановою [PERSON] було визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у сумі 340 грн. Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З урахуванням викладеного, суд вважає, що саме відповідач, є винною у скоєнні ДТП та заподіянні шкоди внаслідок цієї ДТП. Посилання відповідача на безпідставне притягнення її до відповідальності за порушення п.15.3 ПДР України, та як наслідок заподіяння шкоди автомобілю позивача, суд оцінює критично, з тих підстав, що вищевказана Постанова суду набула законної сили, а відповідач своїм правом на її оскарження не скористалась, тому остання на даний час є законною, з огляду на це в іншому порядку вина відповідача не потребує доказування. Автомобіль «Peugeot Partner» д.н.з. [NUMBER], згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія СХХ №233256 зареєстровано на ім'я позивача [PERSON] (а.с.15). Судом також встановлено, що 14.08.2015р. позивач звертався до страхової компанії «Омега» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від потерпілої особи (а.с.13). 08.10.2015р. за №1758 страхова компанія «Омега» відмовила позивачу у виплаті страхового відшкодування, оскільки заподіювачем шкоди є особа, яка транспортним засобом не керувала та відповідальність її не була застрахована, тому в АСК «Омега» відсутні правові підстави для виплат страхового відшкодування (а.с.14). Відповідно до Звіту про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу автомобілю [NUMBER] №2628 від 20.10.2015р. виконаного ТОВ «Естімейл Плюс» вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу становить 8583,38 грн. (а.с.7-12). Крім того, за виконання вказаного звіту позивачем було сплачено 900,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.16). У відповідності до роз'яснень, наведених в п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування» від 27 березня 1992 року № 6, з наступними змінами та доповненнями, при розгляді позовів про відшкодування шкоди, повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Таким чином, правила норми ч. 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України передбачають, що вина особи припускається і обов'язок доведення відсутності вини покладається на того, хто завдав шкоди, а до спростування презумпції вини особа, яка завдала шкоду, вважається винною у завданні шкоди. Обовязок надання доказів на доведення відповідності розміру та характеру завданої шкоди також покладається на того, хто таку шкоду завдав. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 22 Цивільного кодексу України (надалі по тексту ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода), збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Враховуючи вищезазначене, та ту обставину, що відповідач в добровільному порядку відшкодувати позивачу понесені ним збитки відмовляється, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині примусового стягнення матеріальних збитків в сумі 9483,00 грн. з відповідача на користь позивача в повному обсязі. Крім того, суд також вважає, що позивач законно та обґрунтовано ставить питання про відшкодування моральної шкоди. \~В силу ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода полягає, в тому числі у душевних стражданнях, яких зазнала фізична особа у зв'язку із знищенням чи ушкодженням її майна. Суд вважає, що позивачем в судовому засіданні доведено факти душевних страждань позивача від дій відповідача, який жодним чином предметно та дієво не відреагував на вимоги позивача відшкодування матеріальних витрат на відновлення автомобіля та проведення ремонтних робіт, зміні способу житті, оскільки з причин не можливості використовувати власний транспорт, позивач був змушений пересуватись загальним, що викликало суттєві незручності в роботі. Разом з тим, суд вважає обґрунтованим заявлений позивачем розмір моральної шкоди в сумі 1500 грн. На погляд суду, такий розмір буде відповідати критерію глибини і тривалості страждань. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Крім того, на підставі ч.2 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь Держави слід стягнути судові витрати по оплаті судового збору розмірі 1102 грн. 40 коп., оскільки позивач звільнений від їх оплати на підставі п.10 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» На підставі наведеного,

Outcome: approved