Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

Лубенський міжрайонний прокурор звернувся в суд із позовом в інтересах дитини позбавленої батьківського піклування [PERSON] [INFO] в порядку ст.36-1 Закону України « Про прокуратуру». Позовну заяву мотивував тим, що відповідно до Конституції України та Закону України "Про прокуратуру" на органи прокуратури покладається обов'язок представництва інтересів громадян в суді у випадках визначених законом. Згідно ст. 121 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом. Згідно ч. 2 ст. 45 ЦПК України у випадках, визначених законом, прокурор може звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. Прокурор здійснює у суді представництво інтересів громадянина або держави в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами, і може здійснювати представництво на будь-якій стадії цивільного процесу. Відповідно до ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру", підставою для представництва у суді інтересів громадянина є його неспроможність через фізичний стан, недосягнення повноліття, похилий вік, недієздатність або обмежену дієздатність самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження. Наявність таких підстав має бути підтверджена прокурором шляхом надання суду відповідних доказів. За наявності підстав, з метою представництва громадянина або держави прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом звертатися до суду з позовами (заявами, поданнями). В позовній заяві вказав, що до Лубенської міжрайпрокуратури 27.02.2015 року надійшов лист служби у справах дітей Лубенської районної державної адміністрації з проханням вжити заходи прокурорського реагування для поновлення майнових прав неповнолітнього. Згідно інформації служби у справах дітей Лубенської РДА на обліку служби у справах дітей райдержадміністрації перебуває дитина, позбавлена батьківського піклування - [PERSON], [INFO] Згідно рішення Лубенської РДА № 276 від 08.07.2009 року, неповнолітній [PERSON] влаштований до Полтавської спеціалізованої школи - інтернату №2 їм. Н.К. Крупської., де продовжує перебувати і до теперішнього часу. До влаштування в інтернатний заклад неповнолітній [PERSON] проживав без реєстрації разом зі своєю матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Власником даного житлового будинку був дід [PERSON] [PERSON], який помер [INFO]. На момент смерті [PERSON] в житловому будинку ніхто не був зареєстрований. Батько [PERSON], [PERSON] помер [INFO], але до смерті був зареєстрований за вищезгаданою адресою. Після смерті [PERSON] даний житловий будинок успадкував його син [PERSON], отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідченого Другою Лубенською держнотконторою 17.02.2010 року за реєстровим номером №2-562, після чого вказаний житловий будинок з господарськими будівлями продав [PERSON], про що свідчить договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON]. 02.07.2010 року за реєстровим номером №869. На даний час згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, власником вищезгаданого житлового будинку залишається [PERSON] Матір'ю [PERSON]- [PERSON] протягом строку визначеного законодавством не було подано заяву щодо спадкування неповнолітнім [PERSON] частини будинку за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Лубенського міськрайонного суду від 16.09.2009 року №2-1283/09, [PERSON] позбавлена відносно [PERSON] батьківських прав, 01.10.2009 року розпорядженням голови Лубенської РДА № 366 неповнолітньому [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Так, обов'язок збереження права дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа на житло, у якому вони проживали з батьками, рідними тощо до влаштування у відповідні заклади, прийомну сім'ю чи встановлення над ними опіки чи піклування, закріплений нормативно-правовими актами. У відповідності до вимог Цивільного та Сімейного кодексів України, Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», Законом України «Про охорону дитинства» та інших нормативно-правових актів, дитина яка була передана родичам, мачусі, вітчиму, органові опіки та піклування, зберігає право на проживання у житловому приміщенні, в якому вона проживала, і може у будь-який час повернутися до нього. Відповідно до ч.4 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства», у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно суд накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна чи житла. Так, питання про накладення заборони на відчуження майна не було вирішено судом 16.09.2009 року під час вирішення питання щодо позбавлення [PERSON] прав відносно сина [PERSON]. Згідно із ч. 3 ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства», у разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім'ї, жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім'ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім'ї. ч. 1 статті 248 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина-сирота і дитина, позбавлена батьківського піклування, яка проживає у закладі охорони здоров'я, навчальному або в іншому дитячому закладі, прийомній сім'ї, має право на збереження права користування житлом, у якому вона раніше проживала. Згідно зі ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім'ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня особа вважаються такими, що прийняли спадщину, незалежно від часу подання заяв про прийняття спадщини. Згідно ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до вимог ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Разом з тим, відповідно до п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 № 20/5 - видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно ст. 328 ЦК України, громадянин набуває право власності на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод не заборонених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 16 ЦК України, визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Загальні вимоги щодо недійсності правочину сформульовані в ст. 215 ЦК України, а саме - підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Так, договір-купівлі продажу житлового будинку між [PERSON] та [PERSON] № 869 від 22 липня2010 року має бути визнаний судом недійним, оскільки при його укладенні не було враховано інтереси неповнолітнього [PERSON], чим порушено вимоги цивільного законодавства та майнові права дитини. Відповідно до ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до положень ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється строком у 3 роки. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 73 ЦПК України, суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. Прокурором строк на здійснення своїх представницьких повноважень пропущено з поважних причин, оскільки зазначене стало відомо Лубенському міжрайонному прокурору лише після отримання інформації зі служби у справах дітей Лубенської РДА. Разом з тим, Лубенський міжрайонний прокурор має достатньо підстав для здійснення представництва інтересів [PERSON] в Лубенському міськрайонному суді шляхом подання позовної заяви та подальшого її супроводження оскільки [PERSON] підпадає під категорію осіб, які самостійно не в змозі захистити свої порушені права в зв'язку з недосягненням повноліття та згідно до рішення Лубенської РДА № 366 від 01.10.2009 року має статус дитини позбавленої батьківського піклування. Захищаючи права та інтереси неповнолітньої дитини, яка залишилась без піклування батьків,

Outcome: approved