Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову позивач зазначає, що [PERSON] звернувся до АТ КБ « ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 27.09.2011 року . 14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування Позивача з Публічне Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК». Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами складають між ним та позивачем кредитний договір, що підтверджується підписом відповідача під заявою. Посилаючись на статті 526, 527, 530 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України позивач зазначає, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону і припиняються виконанням, проведеним належним чином. Відповідач зобов`язання належним чином не виконав, тому станом на 27.04.2020 року за ним утворилась заборгованість в розмірі 37171гривня 28 копійок, яка складається з наступного: - 25 387 гривень 71 копійка - тіло кредиту; в т.ч.: 000,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита ; 25387 гривен 71 коп.- заборгованість за простроченим тілом кредита; 000,00 гривен - заборгованість за нарахованими відсотками; 000,00 гривен - заборгованість за простроченими відсотками; 1689 гривен 83 копійки - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст..625 7847,47 грн.- нарахована пеня; 0,00грн. - нараховано комісію; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: -500.00 гривен - штраф (фіксована частина) - 64 1746гривень 25 копійок - штраф ( процентна складова). На підставі ст.1054 ЦК України позивач просить стягнути заборгованість по кредиту та судові витрати. Ухвалою суду від 26.06. 2020 року дану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Також даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення. Позивач та його представник копію ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі отримали. Відповідачу ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження у справі надіслано кореспонденцією. Відповідно до пп. 99-1.99-2 та 116 Правил надання послуг поштового зв`язку затверджених постановою КМУ від 05 березня 2009 року №270, рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», та п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомлений про день та час розгляду справи. Оскільки відповідач був повідомлений про місце, день та час судового засідання належним чином в порядку, передбаченому статтями 128, 130 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України, в судове засідання не з`явився без поважних причин, відзив на позов не надав, суд відповідно до ст.ст.280-281 ЦПК України за згодою представника позивача постановив ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалив у справі заочне рішення. У позовній заяві представник позивача просить позовні вимоги задовольнити, у разі неявки відповідача провести заочний розгляд справи без участі представника позивача та відповідача на підставі наданих суду доказів. У відповідності до положень ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки сторонами не направлено на адресу суду клопотань про інше. Суд відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного провадження за відсутності всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснював. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом, на підставі наданих позивачем доказів, встановлено, що на підтвердження умов кредитування АТ КБ «ПриватБанк» надало суду копію анкети-заяви відповідача [PERSON] про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розрахунок заборгованості та копію довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду, довідку про надання кредитних карток, ВИПИСКУ З ПРИВАТ 24, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки копію паспорту відповідача завірену ним самим 14.08.20218 року (а.с. 9-70). Разом з тим, вказані документи не підтверджують, що відповідач взагалі був ознайомлений з умовами кредитування, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» наданий станом 01.01.2013 року тоді як сама анкета - заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приват Банку, як вказано у позовній заяві, підписана сторонами 27.09.2011 року, що дає суду підстави вважати, що на момент укладення договору відповідач не був обізнаний про умови кредитування, що підтверджується вказаною заявою-анкетою та витягом ( а.с. 41,42). Отже, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження N 6-16цс15). Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (27.09.2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом ( 17.06.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Сам факт оформлення банківської кредитної картки на ім`я відповідача ще не означає укладення між Банком та держателем картки кредитного договору. Банківська картка є лише інструментом, за допомогою якого можливо укладення такого договору за наявності волі та дій держателя картки, направлених на отримання кредиту. Вказані документи не можуть підтверджувати факт існування боргу Відповідача перед Позивачем, обґрунтування чого полягає в наступному : Розрахунок заборгованості не може підтверджувати існування боргу оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших фінансових операцій. Копія анкети позичальника не може підтверджувати існування боргу оскільки вона є лише пропозицією укласти договір (офертою) в розумінні Цивільного кодексу України і для укладення договору обов`язковим елементом процедури такого укладення є прийняття цієї пропозиції (акцепт), відсутність якого підтверджується матеріалами справи, що свідчить про не існування договору між сторонами. Додатково потрібно зазначити, що в зазначеній анкеті відсутні будь які умови, які є істотними для кредитного зобов`язання: в анкеті відрізняється сума грошових коштів від тієї, яку зазначає позивач в позові, відсутня умова про надання Позивачем тієї чи іншої суми, відсутня умова про обов`язок повернення тієї чи іншої суми, відсутній строк надання грошових коштів Позивачем та строк повернення цих коштів Відповідачем, відсутні будь які посилання на картку, з якої Відповідач міг отримувати грошові кошти, відсутня умова про отримання цієї картки відповідачем, а надано довідку, згідно відповідач отримав кредитні картки від Позивача, але не вдень підписання анкети заяви. Умови та правила надання банківських послуг, а також правила користування платіжною карткою не можуть підтверджувати факт існування боргу оскільки в цих документах немає жодного посилання на Відповідача, а також вони не підписані Відповідачем, що свідчить про те, що вони на Відповідача не розповсюджуються. Вказаний висновок співпадає з правовою позицією Верховного суду України відображеною в постанові №6-16цс15 від 11.03.2015р. відповідно до якої «Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.» Розрахунки заборгованості за договором б/н від 27.09.2011 року не можуть підтверджувати факт існування боргу оскільки в ній не зазначено інформацію про те, по якій самі картці і по якому саме рахунку, ця виписка. Також в матеріалах справи немає жодного доказу, який би підтверджував ту обставину, що Відповідач отримував картки або йому був відкритий рахунок. 03 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в аналогічній справі за позовом АТ «КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа №342/180/17). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відповідно до частини 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частин 3, 5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст.1055 ЦК передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Крім того, частиною 1 ст. 1051 ЦК України передбачено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меньшій кількості, ніж встановлено договором. Стаття 76 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Виходячи з цього, суд прийшов до висновку, що позовна заява підготовлено некоректно та має невідповідність з іншими наданими до суду додатками , тому позовну заяву представника позивача, та наданими письмовими доказами,у відповідності до ст.79 ЦПК України, не можливо вважати обґрунтованою а докази достовірними, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. За таких підстав позовні вимоги позивача є безпідставними і не підлягають задоволенню. Оскільки суд відмовляє в задоволені позову, всі судові витрати покладаються на позивача у відповідності до ст.141 ЦПК України На підставі викладеного та ст.ст. 526, 527, 530, 549, 551, 611, 612, 623, 625, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed