Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

ПАТ «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути заборгованість у сумі 2055787,41 грн., а саме: за кредитом 306921,18 грн.; по відсотках 135183,63 грн.; пеня 1613682,60 грн. та судовий збір в розмірі 3654,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 04.09.2008 року Закрите акціонерне товариство "Альфа-Банк" (після перейменування Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк») та [PERSON] уклали кредитний договір №490085624, відповідно до якого позивач зобов'язується надати позичальнику кредит у сумі 26615,71 доларів США. Свої зобов'язання Банк виконав, що підтверджується випискою з особового рахунку, здійсненням позичальником першого платежу. При цьому, ЗАТ «Альфа-Банк» мав законні підстави для кредитування в іноземній валюті. Відповідно до умов Договору, позичальник зобов'язується в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком №1 до нього - Графіком погашення кредиту. У порушення умов Договору, позичальник [PERSON], свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 22.07.2014 року має прострочену заборгованість за кредитом - 26299,95 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 306921,18 грн., за відсотками - 11583,83 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 135183,63 грн. У зв'язку з систематичним порушенням боржником своїх обов'язків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого Кредитного договору йому було нараховано неустойку. На 22.07.2014 року розмір неустойки становить: пеня 370822,35 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 4327 507,58 грн. Аналізуючи норми ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку проте, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Таким чином, розмір неустойки становить: пеня 138275,80 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 1613682,60 грн. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника, що випливають з Основного договору, відповідно до ст.553 ЦК України, 04.09.2008 року Позивач та [PERSON] уклали Договір поруки №490085624 - П, відповідно до умов якого відповідач як поручитель поручається за виконання позичальником обов'язків, що виникли на підставі Основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому та відповідає перед Банком у тому ж обсязі, що і боржник. Відповідно до умов Договору у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем будь-яких обов'язків, встановлених Договором, в тому числі у разі затримання сплати частини Кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, позивач має право вимагати дострокового виконання зобов'язання з повернення Кредиту за Договором. На виконання умов Договору позичальнику та поручителю була направлена вимога про досудове врегулювання спору, але на дату подання позовної заяви вимога не виконана. Таким чином, зважаючи на невиконання позичальником зобов'язання стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача заборгованість по кредиту, заборгованість за відсотками, пеню за невиконання умов договору. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, просила визнати договір поруки укладений між позивачем та нею таким, що припинив свою дію та відмовити у позові у повному обсязі, пояснивши, що договір поруки №490085624-П був укладений 04.09.2008 року, згідно якого вона виступала поручителем за боржника по кредитному договору №490085624. Строк дії укладеного між позивачем та відповідачем Договору поруки, згідно п.5.3 встановлений до повного виконання зобов'язань боржника за Основним договором. У зв'язку із невиконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором позивач звернувся до позичальника про дострокове стягнення заборгованості, а саме: 10.02.2011 року позичальник передав позивачу предмет застави для реалізації та сторонами був підписаний «Договір про внесення змін і доповнень до кредитного №490085624 від 04.09.2008». Відповідач свою згоду на внесення змін до договору не надавала та додаткових угод не підписувала. 26.10.2011 року позивач повідомив позичальника про продаж заставного майна. При цьому ані про вартість реалізації заставного майна, ані про місце його проведення позичальник повідомлений не був. Отже, позивач, реалізувавши заставлене майно по заниженій вартості, усупереч процедурі проведення торгів суттєво погіршив умови забезпечення зобов'язань за кредитним договором та на підставі підписаного з позичальником «Договору про внесення змін», суттєво збільшив обсяг відповідальності поручителя без його згоди. Також вказала, що ринкова вартість заставленого майна на момент його реалізації у два з половиною рази перевищувала вартість, за яку майно було продано. 06.06.2011 року позивачем було направлено вимогу боржнику про дострокове погашення кредиту строком 30 днів від дати отримання вимоги, отже позичальник чітко визначив новий строк повернення кредиту 06.07.2011 року. За таких обставин та на підставі діючого законодавства, порука відповідача є припиненою. Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд України, який прийняв рішення у справі №6-78цс12. У судове засідання третя особа [PERSON] не з'явився не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки. Так як до суду не надійшло повідомлення про згоду на участь у справі, відповідно до ч.3 ст.36 ЦПК України справа розглядається без участі зазначеної третьої особи. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі та просив справу розглядати справи в його відсутність. Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Закрите акціонерне товариство «Альфа-Банк» та [PERSON] 04 вересня 2008 року уклали кредитний договір №490085624. Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» 19 серпня 2009 року було приведено у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства» назву організаційно-правової форми, шляхом перейменування Закритого акціонерного товариства «Альфа-Банк» в Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк». Відповідно до умов вищевказаного Кредитного договору, позивач зобов'язується надати [PERSON] кредит у сумі 26615,71 доларів США, а останній зобов'язується в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком №1 до нього - Графіком погашення кредиту. Позивач свої зобов'язання за Договором виконав, надавши позичальнику [PERSON] кредит у сумі 26615,71 доларів США, що підтверджується випискою з особового рахунку. У порушення умов Договору, [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого, станом на 22.07.2014 року, має прострочену заборгованість за кредитом в розмірі 26299,95 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 306921,18 грн., за відсотками - 11583,83 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 135183,63 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. У зв'язку з систематичним порушенням боржником своїх обов'язків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого Кредитного договору йому було нараховано неустойку. На 22.07.2014 року розмір неустойки становить: пеня 138275,80 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 1613682,60 грн. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника, що випливають з Основного договору, 04 вересня 2008 року позивач та [PERSON], уклали Договір поруки №490085624 - П, відповідно до умов якого відповідач поручається за виконання позичальником обов'язків, що виникли на підставі Основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. 10 лютого 2011 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено договір про внесення змін і доповнень до Кредитного договору №490085624 від 04.09.2011 року, відповідно до умов якого у разі дострокового повернення позичальником кредиту, банком здійснюється коригування суми заборгованості позичальника за цим договором у бік зменшення з урахуванням наступних умов: кошти сплачені на дострокове повернення кредиту, не зараховуються на сплату нарахованих процентів за відповідний період; частина кредиту у сумі заборгованості позичальника за кредитом, що залишилась несплаченою, перераховується банком рівними частинами на весь строк користування кредитом; строк надання кредиту не змінюється. Відповідно до акту приймання-передачі від 10 лютого 2011 року [PERSON] передав, а повірений, відповідно до домовленостей, прийняв автомобіль марки SEAT LEON, державний номер [NUMBER]. Як вбачається з повідомлення заставне авто, яке було [PERSON] добровільно передано, реалізоване і 11 серпня 2011 року в рахунок погашення кредиту надійшла сума в розмірі 78023,00грн. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступних мотивів. За змістом ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за основним договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. За умови пред'явлення банком боржнику й поручителю вимог про дострокове виконання зобов'язання з повернення кредиту, змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов'язання й порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобов'язання. За умови пред'явлення банком боржнику й поручителю вимог про дострокове виконання зобов'язання з повернення кредиту, змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов'язання й порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобов'язання. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Судом встановлено, що ПАТ «Альфа-Банк» використав передбачене ч.2 ст.1050 ЦК України та пунктом 6.1 Розділу №2 кредитного договору №490085624 право на односторонню зміну умов кредитного договору, надіславши [PERSON] 06 червня 2011 року письмову вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних з ним платежів не пізніше 30-ти календарних днів з дати отримання цієї вимоги. Отже, у разі зміни кредитором на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання, передбачений ч.4ст.559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з цієї дати. Системний аналіз ч.4 ст.559 ЦК України дає підстави для висновку, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. Виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Як вбачається з розрахунку заборгованості, останній платіж [PERSON] було зроблено 17 серпня 2011 року, а 06 червня 2011 року [PERSON] направлено письмову вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних з ним платежів. Наведене свідчить, що порука [PERSON] за договором поруки №490085624-П від 04 вересня 2008 року припинилася, що є підставою для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. Також суд відмічає наступне. Відповідно до ч.2 ст.214 ЦПК України, при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. Верховний Суд України у своїй постанові від 15 вересня 2014 року, справа №6-53цс14, зазначив, що регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Також Верховний Суд України у своїй постанові від 17 вересня 2014 року, справа №6-170цс13, зазначив, що Непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням. Також треба зазначити, що звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у зв'язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. Верховний Суд України у своїй постанові від 24 вересня 2014 року, справа №6-106цс14, зазначив, що за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за основним договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. За умови пред'явлення банком боржнику й поручителю вимог про дострокове виконання зобов'язання з повернення кредиту, змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов'язання й порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобов'язання. Відповідно до вимог ч.1 ст.3607 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed