Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовом до Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» про стягнення невиплаченої заробітної плвти при звільненні. В обґрунтування позову зазначила, що у період з 08.07.2015 року по 15.10.2020 року перебувала у трудових відносинах з Харківською філією державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», яка є відокремленим підрозділом Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу». Зазначене підтверджується записами у трудовій книжці серія [NUMBER] від 07.09.1979 року та наказом про звільнення № 14-к/тр від 15.10.2020 року. Під час знаходження у трудових правовідносинах з відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата за червень, липень, серпень, вересень 2020 року у сумі - 24 403 грн. 02 коп., що підтверджується відомістю з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 21.05.2021 року № 1275/417. 15.10.2020 року, на підставі наказу Харківської філії ДП «ЦСЕНСМ» № 14-к/тр, позивача, було звільнено з посади сторожа Барвінківського відділку Харківської філії державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» з 15.10.2020 року у зв`язку зі скороченням численості працівників, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вказаним наказом, була також передбачена виплата вихідної допомоги в розмірі середнього місячного заробітку, згідно ст. 44 КЗпП України та компенсація за невикористану відпустку за відпрацьований період з 08.07.2018 року по 15.10.2020 рік в розмірі 67 календарних днів. Однак, в день звільнення 15.10.2020 року, відповідач не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч. 1 ст. 116 КзпП України. Відповідно до наказу від 03.08.2020 року № 67 Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» «Про зміну організаційної структури Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» було введено у дію з 03.10.2020 року Структуру Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», затверджену Фондом державного майна України 24.06.2020 року та передано майно, права та обов`язки Харківської філії Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» до Полтавської філії Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу. Згідно довідки № 2 від 15.01.2021 року наданої Полтавською філією Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу, та відомостями зазначеними у формі ОК-5 УПФУ станом на 20.05.2021 року вбачається, що станом на 15.10.2020 рік позивачу було нараховано, але так і не виплачено грошові кошти: за червень 2020 року - 4 725,00 грн.; за липень 2020 року - 4 725,00 грн.; за серпень 2020 року - 10 634,84 грн.; за вересень 2020 року - 4 318, 18 грн.; за жовтень 2020 року - 19 453, 95 грн. Всього на суму - 43 856 грн. 97 коп. Вважає таку бездіяльність відповідача протиправною так як несплата належної суми нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку порушує конституційні, трудові права та гарантії на належний соціальний захист. Просить стягнути з відповідача Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» заборгованість по заробітній платі за червень, липень, серпень, вересень, жовтень 2020 в розмірі 43 856 грн. 97 коп., також судові витрати покласти на відповідача. Допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць. Ухвалою суду від 23.06.2021 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 12.08.2021 року до суду надійшов відзив від предсавника відповідача - Северин І.Д. в обгрунтування якого вказано, що сторона відповідача проти вимог щодо стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати не заперечує. У частині допущення негайного виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць заперечує з тих мотивів, що позивач не навів жодної норми, якою б це було передбачено, як і не передбачено чинним законодавством України. Ухвалу про відкриття провадження від 23.06.2021 року відповідач отримав 29.06.2021 року, останнім днем для подання відзиву є 14.07.2021 року. Просить поновити строк для подання відзиву. Прийняти даний відзив до розгляду та долучити до матеріалів справи. У задоволенні позовної вимоги щодо допущення негайного виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць відмовити у повному обсязі. Ухвалою суду від 23.06.2021 року про відкритя провадження відповідачу становлений п`ятнадцятидений строк із дня вручення вказаної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Як вбачаєть з матеріалів справи відповідач ухвалу суду від 23.06.2021 року оримав 29.06.2021 року. Отже останнім днем подання відзиву на позовну заяву є 14.07.2021 року. Відзив до суду надійшов 12.07.2021 року, тому строк подання відзиву не був порушенний і поновленню не підлягає. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи була повідомлена своєчастно та належним чином. У позовній заяві вказла про розгляд справу за її відсутності у зв`язку із встановленням карантину на всій території України. Свою позовні вимоги, викладені в позовній заяві підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення. Представник відповідача - Северин І.Д. у судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи була повідомлена своєчастно та належним чином. Надала до суду клопотання в якому просить розгляд справи провести без участі представника відповідача за документами наявними в матеріалах справи. Визнають позовні вимоги в частині сплати - 43 856 грн. 97 коп. Просить зменшити суму судового збору на 50%, що підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, докази, надані в обґрунтування позову, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України та КЗпП України. Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законами України: «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»; Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427. Відповідно до даних копії трудової книжки серії [NUMBER] , [PERSON] у період з 08.07.2015 року по 15.10.2020 року перебувала у трудових відносинах з Харківською філією ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу», яка є відокремленим підрозділом ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу», була прийнята на посаду обліковця, 01.02.2016 року переведена на посаду бухгалтера, 22.05.2020 року переведена на посаду сторожа у Барвінківському відділку Харківської філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу», з вказаної посади була звільнена 15.10.2020 року у звязку із скороченням численності працівників (а.с. 5-7). Наказом від 03.08.2020 року №67 були внесені зміни до організаційної структури ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу» майно права та обов`язки Харківськїю філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу» було передано Полтавської філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу» (а.с. 11). Відповідно до копії наказу N 14-к/тр від 15.10.2020 року позивач звільнена з посади сторожа у зв`язку зі скороченням чисельності працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі середнього місячного заробітку згідно ст. 44 КЗпП України та компенсації за невикористану відпустку за відпрацьований період з 08.07.2018 року по 15.10.2020 року в розмірі 67 календарних днів (а.с. 8). Згідно листа Полтавської філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу», вбачається що відповідно до Наказу 67 від 03.08.2020 року відбулися зміни в організаційні структурі ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу». Майно права та обов`язки з Харківської філії ДП «ЦСЕНСМ» перейшли до Полтавської філії ДП «ЦСЕНСМ». [PERSON] працювала в Харківській філії ДП «ЦСЕНСМ» з 08.07.2015 року по 15.10.2020 року на посаді сторож. Заборгованість по заробітній платі становить з 01.06.2020 року по 15.10.2020 року, єдиний соціальний внесок за вказаний період також не сплачений (а.с. 9). Відповідно до даних довідки від 15.01.2021 року № 2, [PERSON] праціювала у Харківській філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу» на посаді сторожа з 08.07.2015 року по 15.10.2020 року, дохід з червня 2020 по жовтень 2020 складає: червень 2020 - 4 725 грн., липень 2020 - 4 725 грн., серпень - 10 634 грн., 84 коп., вересень - 4 318 грн., 18 коп., жовтень - 19 453грн., 95 коп. (а.с.11). Зазначена інформація підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків та інформацією з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5), (а.с.12-15). На теперішній час вказана заборгованість у добровільному порядку не виплачена відповідачем по справі і складає 43 856 грн. 97 коп. Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 83 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в Кодексі законів про працю України в статті 116 КЗпП України. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Положеннями ст. 44 КЗпП України визначено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку Згідно з ч. 1ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Оскільки позивачу при звільненні небула виплачена заборгованість на загальну суму 43 856 грн. 97 коп. яка складається із компенсації за невикористану відпустку за відпрацьований період з 08.07.2018 року по 15.10.2020 рік в розмірі 67 календарних дні, вихідної допомоги при звільненні та заробітної плати за червень 2020 - жовтень 2020 року, яка у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, з вини відповідача фактично не виплачена, а отже, має місце порушення відповідачем строків виплати належних позивачу сум при звільненні (а.с. 8-10). На теперішній час вказана заборгованість у добровільному порядку не виплачена відповідачем по справі. Верховний Суд в постанові від 12.02.2020 року (справа №367/595/17, провадження № 61-13222св18) вказав, що звернення працівника, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена статтею 116 КЗпП. У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі статті 117 КЗпП наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем всіх сум, які йому належать. Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, визнання відповідачем позовних вимог в частині заборгованості у розмірі 43 856 грн. 97 коп., суд вважає позовні вимоги [PERSON] обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Отже твердження представника відповідача щодо, відмови позову в частині позовних вимог щодо допущення негайного виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць є безпідставники та такими, що не відповідають чинному законодавсту України. Щодо вимог представника відповідача про зменшення суми судового збору на 50%, що підлягають стягненню з відповідача, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК Украни, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічний зміст містить ч. 3 ст. 7 ЗУ "Про судовий збір". Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору при подачі даного позову до суду, ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 ЗУ "Про судовий збір" надає право суду вирішувати питання про повернення саме позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тому вимоги відповідача про стягнення з відповідача на користь держави 50 відсотків судового збору є безпідставними та не підлягають задоволенню. На підставі викладеного позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 270,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved