Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначив, що 27 серпня 2012р., між ним та відповідачем - АТ "СБЕРБАНК РОСІЇ" було укладено Договір № 2620/66/293758 про відкриття Вкладного Рахунку (вклад «Ощадний») в рамках Договору щодо банківського обслуговування на суму 335 000,00 (триста тридцять п'ять тисяч) доларів США. Згідно умов Договору, відповідач зобов'язався повернути Вкладникові за Договором суму вкладу на першу вимогу та нарахувати і сплатити Вкладнику 3 % річних від суми вкладу. Відповідно до п. 2.5. Договору однією із основних умов договору є зняття коштів з Вкладного рахунку протягом строку дії Договору (без обмежень щодо кількості операцій та суми операцій) - у безготівковій формі шляхом перерахування відповідної суми коштів з Вкладного рахунку на Поточний рахунок. В теперішній час, позивач звернувся до банку із заявою, в якій просив повернути всю суму вкладу та нараховані проценти, у зв'язку виниклою необхідністю, на що отримав усну відмову, мотивовану обмеженням видачі (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті. На теперішній час на рахунку позивача[NUMBER], відкритому у Донецькому відділенні №9 АТ «СБЕРБАНК РОСІЇ», зберігається 582 313,00 доларів США. Станом на 08 травня 2014 року, відповідач позивачу вказані кошти не повернув, чим порушає умови Договору від 27 серпня 2012 року та порушає права позивача. В зв'язку з викладеним, позивач змушений звертатися до суду з даним позовом та просить суд зобов'язати Відповідача - АТ «СБЕРБАНК РОСІЇ» видати йому готівкою, одноразовою операцією через касу суму вкладу, відповідно до Договору № 2620/66/293758 про відкриття Вкладного Рахунку (вклад «Ощадний») в рамках Договору щодо банківського обслуговування від 27 серпня 2012 року у валюті, в якій укладено Договір, і проценти, розраховані за умовами Договору № 2620/66/293758 про відкриття Вкладного Рахунку (вклад «Ощадний») в рамках Договору щодо банківського обслуговування від 27 серпня 2012 року у валюті, в якій укладено Договір, в сумі - 582 313,00 доларів США. У судове засідання представник позивача - [PERSON], яка діяла на підставі довіреності від 20 травня 2013р., не з'явилася. При цьому надала суду заяву в якій позовні вимоги [PERSON] повністю підтримала та просила суд розглядати справу у її відсутність, задовольнивши позов у повному обсязі. Представник відповідача - АТ «СБЕРБАНК РОСІЇ» Бурлака В.В., яка діяла на підставі довіреності від 20 січня 2014р., у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлений у встановленому законом порядку. При цьому суду надано заперечення на позов з яких вбачається, що Банк не заперечує факту укладання між Позивачем та Відповідачем 27 серпня 2012 року договору № 2620/66/293758 про відкриття Вкладного Рахунку (вклад «Ощадний») в рамках Договору щодо банківського обслуговування на суму 335 000,00 доларів США, згідно умов якого, Банк зобов'язався нарахувати 3% річних на суму вкладу та повернути кошти з Вкладного Рахунку протягом всього строку дії Договору (без обмежень щодо кількості операцій та суми операції), шляхом перерахування відповідної суми коштів з Вкладного Рахунку на Поточний Рахунок. Проте, Постановою Правління Національного банку України «Про врегулювання діяльності фінансових установ та проведення валютних операцій» від 29 квітня 2014 року № 245, зокрема пп. 5) п. 1, було встановлено, що обов'язок уповноважених банків обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України. Таким чином, Банк не може видати кошти позивачу з поточного рахунку готівкою одноразовою операцією у валюті вкладу через касу відділення Банку. Вважає, що банк жодним чином не порушував права позивача, а відтак вимоги останнього є необґрунтовані. Просила суд у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Так, в судовому засіданні було встановлено, що 27 серпня 2012р., між позивачем [PERSON] та відповідачем - АТ "СБЕРБАНК РОСІЇ" було укладено Договір № 2620/66/293758 про відкриття Вкладного Рахунку (вклад «Ощадний») в рамках Договору щодо банківського обслуговування на суму 335 000,00 (триста тридцять п'ять тисяч) доларів США.(а.с.5) Згідно умов Договору вказаного Договору, Банк зобов'язався повернути Вкладникові за Договором, суму вкладу на першу вимогу та нарахувати і сплатити Вкладнику 3 % річних від суми вкладу. Відповідно до п. 2.5. Договору, однією із основних умов розміщення вкладу, є зняття коштів з Вкладного рахунку протягом строку дії Договору (без обмежень щодо кількості операцій та суми операцій) - у безготівковій формі шляхом перерахування відповідної суми коштів з Вкладного рахунку на Поточний рахунок. Як вбачається з представленої суду довідки Донецького відділення №9 «СБЕРБАНКУ РОСІЇ», станом на 22 травня 2014р. на рахунку [NUMBER], відкритому у Донецькому відділенні №9 АТ «СБЕРБАНК РОСІЇ» на ім'я [PERSON], зберігається 582 113,00 доларів США.(а.с.13). Разом з цим, в судовому засіданні було встановлено, що в теперішній час, позивач [PERSON] звернувся до банку із заявою, в якій просив повернути всю суму вкладу та нараховані проценти, у зв'язку виниклою необхідністю, на що отримав усну відмову, мотивовану обмеженням видачі (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті. Як вбачається з заперечень представлених суду представником відповідача, до теперішнього часу, сума вкладу позивачу повернена не була. Стаття 41 Конституції України передбачає, що Кожен, має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до вимог статті 64 Конституції України, Конституційні права не можуть бути обмежені. Відповідно до вимог ст.ст. 1058, 1060 ЦК України, За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За договором банківського вкладу незалежно від його виду, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно ст.ст. 526 та 629 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 8 Конституції України нормативно-правові акти приймаються на підставі Конституції України і повинні відповідати їй. Згідно статті 56 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк України видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організації та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб та які підлягають обов'язковій державній реєстрації в Міністерстві юстиції України та набирають чинності відповідно до законодавства України; при цьому нормативно-правові акти Національного банку не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України. Крім того, трактування змісту Постанови НБУ № 245 від 29.04.2014 року як заборону повернення депозитів вкладникам, тобто громадянам, викликає додатковий обов'язок Національного банку України подати вказаний акт на державну реєстрацію з огляду на вимоги Указу Президента України «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» №493/92 за 03.10.1992, Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» №731 за 28.12.1992, а також Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю, що зачіпають права, свободи та інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, затвердженого Постановою КМУ № 731, оскільки Постанова № 138 - на думку самого ж автора (НБУ) - містить норми, які зачіпають права й інтереси громадян. Пункти 1 і 3 Указу Президента України «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» № 493/92 за 03.10.1992 встановлюють, що нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації. Нормативно-правові акти набувають чинності через 10 днів після їх реєстрації, якщо в них не встановлено пізнішого строку надання їм чинності. Пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» №731 за 28.12.1992 зобов'язує міністерства, інші органи виконавчої влади, органи господарського управління та контролю своєчасно подавати на державну реєстрацію нормативно-правові акти, що зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер; не допускати випадків направлення на виконання нормативно-правових актів, що не пройшли державну реєстрацію та не опубліковані в установленому законодавством порядку. Пункт 4а Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю, що зачіпають права, свободи та інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №731 за 28.12.1992, вказує, що державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти будь-якого виду (постанови, накази, інструкції тощо), якщо в них є одна або більше норм, що зачіпають соціально-економічні, політичні, особисті та інші права, свободи й законні інтереси громадян, проголошені й гарантовані Конституцією та законами України. Пунктом 15 цього ж Положення встановлено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, органи господарського управління і контролю направляють для виконання нормативно-правові акти лише після їх державної реєстрації та офіційного опублікування. При направленні на виконання та опублікуванні нормативно-правового акта посилання на дату і номер державної реєстрації акта є обов'язковим. Розділ «Законодавство України» на офіційному сайті Верховної Ради і Кабінету Міністрів України не містить постанови Правління Національного банку України № 138 за 13.03.2009 року. При цьому, Постанова № 245 від 29 квітня 2014р., на яку посилається у своїх запереченнях відповідач, не була зареєстрована у вищевказаному порядку. Відповідно до статті 57 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов'язки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є не чинними. Пунктом 15 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю, що зачіпають права, свободи та інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №731 за 28.12.1992, передбачено, що в разі порушення вимог про направлення для виконання нормативно-правових актів лише після їх державної реєстрації та офіційного опублікування ці нормативно-правові акти вважаються такими, що не набрали чинності і не можуть бути застосовані. Таким чином, суд вважає, що Постанова Правління Національного Банку України № 245 за 29 квітня 2014 року є не чинною і не може бути обґрунтуванням відмови відповідача у виконанні ним свого зобов'язання за Договором № 2620/66/293758 про відкриття Вкладного Рахунку (вклад «Ощадний») в рамках Договору щодо банківського обслуговування і за законодавством про видачу Позивачу вкладу, оскільки вона суперечить зазначеними нормами Цивільного Кодексу України в частині обмеження в видачі готівкових коштів в іноземній валюті. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Частиною 3 статті 22 Конституції України гарантується, що при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, це також стосується і підзаконних актів, які повинні відповідати Конституції України та законам України. Згідно з положеннями частини 4 статті 8 ЦПК України у разі невідповідності правового акта закону України або міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу. Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, можна прийти до висновку про необхідність застосування в даному випадку положень статей 1058, 1060 ЦК України, відповідно до яких відмова Відповідача у видачі вкладу є незаконною. Оцінюючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на законі, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved