Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав щодо дочки [PERSON], [INFO] та стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання доньки [PERSON] в твердій грошовій сумі, а саме: 1000 грн. щомісячно починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що з 25.08.2006 року по 08.02.2010 року позивач перебувала в шлюбі з відповідачем. В цьому шлюбі народилась дочка [PERSON], [INFO] Протягом останніх п'яти років відповідач жодного разу не бачив доньку, не спілкується з нею взагалі, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Відповідач не дарував доньці будь-яких подарунків на свята чи листівок з привітаннями, крім єдиного подарунку на п'ятиріччя дитини. По даний час донька [PERSON] проживає разом з матір'ю та її батьками та перебуває на повному утриманні позивача. Орган опіки та піклування Заставнівської районної Державної адміністрації надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача щодо його доньки [PERSON] В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] підтримав позов у повному обсязі, в своїх поясненнях підтвердив обставини, викладені в позовній заяві та просив суд задовольнити позовну вимогу. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, оскільки повідомлявся про дату і місце судового засідання через Пищатинську сільську раду Борщівського району Тернопільської області у відповідності до ч. 3 ст. 76 ЦПК України. Представник третьої особи без самостійних вимог органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей Заставнівської РДА Пендюр В.М. підтримав вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Відповідно до ч. 1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки представник позивача не заперечував проти розгляду даної цивільної справи у відсутності відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, показання свідків, дослідивши письмові докази, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Відповідно до ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Статтею 150 СК України визначені обов'язки батьків, зокрема, по вихованню своєї дитини, піклуванню про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, освіту. Згідно з п. 2 ч. 1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що позивачка з [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з 25 серпня 2006 року. Рішенням Заставнівського районного суду від 08.02.2010 року шлюб між сторонами був розірваний, що підтверджується виданим згодом свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 28.04.2010 року (а.с.11). В шлюбі народилася донька [PERSON], [INFO]. З копії свідоцтва про народження [PERSON], виданого 26.03.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, вбачається, що батьками дитини є [PERSON] та відповідач: [PERSON] (а.с. 10). Дитина проживає разом з матір'ю в будинку її батьків в с. Кадубівці, Заставнівського району Чернівецької області та знаходиться на повному її утриманні, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 08.04.2015 року (а.с. 14), довідками виданими виконкомом Кадубовецької сільської ради №1047, №1048 від 08.04.2015 року (а.с.17,18). Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] вихованням та утриманням доньки не займається, не відвідує дочку протягом останніх п'яти років, не спілкується з нею, не цікавиться її успішністю, не піклується про її здоров'я, фізичний та моральний розвиток, про створення належних умов для її проживання та виховання, не цікавиться її матеріальним забезпеченням. Зазначені обставини підтверджуються також показаннями допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], які пояснили, що батька [PERSON] не знають та ніколи не бачили в с. Кадубівці, оскільки він не з'являється до дитини вже протягом тривалого часу, не спілкується з донькою, не займається її вихованням та не підтримує матеріально. Від дитини про існування батька нічого не чули, дитина боїться чоловіків. З висновку органу опіки та піклування Заставнівської РДА від 22.06.2015 року №01-32/21-1575 вбачається за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо його доньки [PERSON] (а.с. 35). Оцінивши всі досліджені в судовому засіданні докази, судом встановлено, що відповідач не спілкується з донькою, не проявляє до неї батьківської турботи, не цікавиться та не відвідує її, не турбується про її фізичний і духовний розвиток, не підтримує матеріально. Така поведінка [PERSON] свідчить про те, що останній без поважних причин повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків та свідомо нехтує ними, що відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України є підставою для позбавлення його батьківських прав. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, та роз'яснень викладених в абз. 7 п. 16 Постанови ПВСУ від 30.03.2007 N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", особа, яка позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини, одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до вимог ст.ст. 180, 183 ч.1, 184 ч.1 СК України, ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що з моменту розірвання шлюбу відповідач [PERSON] ні фінансової ні будь-якої іншої допомоги на утримання доньки [PERSON] не надає. На звернення позивача щодо надання фінансової допомоги ніяк не реагував. Угоди про добровільну сплату аліментів на утримання дитини між сторонами не досягнуто. Відповідач офіційно не працює, отримує мінливий заробіток, інших дітей крім їхньої спільної доньки [PERSON] в нього немає, інших осіб на його утриманні також немає. Таким чином, суд вважає, що оскільки відповідач [PERSON] безпідставно ухиляється від виконання свого батьківського обов'язку по вихованню своєї неповнолітньої доньки [PERSON], не піклується про її здоров'я, фізичний, моральний та духовний розвиток, навчання, матеріально не утримує її, його належить позбавити батьківських прав по відношенню до доньки, а також з відповідача [PERSON] на користь позивачки належить стягувати аліменти на утримання доньки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільняється від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів. При цьому, згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати, зокрема, 243,60 грн. судового збору. На підставі ст.ст. 150, 152, 155, 164, 180, 182-184 СК України, ст.8, 12 ЗУ «Про охорону дитинства» та

Outcome: approved