Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] пред'явила до суду позов до відповідача Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, у якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом, після померлого [PERSON]. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що є спадкоємцем за заповітом після померлого [INFO] року батька - [PERSON]. Однак, звернувшись у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, постановою нотаріуса їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документа на вказаний житловий будинок. Таким чином, позивач позбавлена можливості в нотаріальному порядку реалізувати свої спадкові права після смерті батька, тому просить суд визнати за нею право власності на вказаний житловий будинок. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, однак її представник [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно до суду не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позовну заяву не подавав. За вказаних обставин, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи в порядку статті 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Судом установлено: Згідно Інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна №14 виданої 05 лютого 2018 року ФОП [PERSON], житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] станом на 05 лютого 2018 року рахується за [PERSON]. Державна реєстрація права власності на будинковолодіння [ADDRESS] за [PERSON] не проведена. [INFO] року помер [PERSON], про що складено актовий запис №17 Виконавчого комітету Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, яким 18 вересня 2017 року видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. Згідно заповіту складеного 02 серпня 2011 року у с. Острів, Тернопільського району, Тернопільської області, на випадок своєї смерті [PERSON] заповів [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право, включаючи грошові заощадження. Вказаний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Березій З.А. та зареєстровано в реєстрі за №4957. 08 січня 1993 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON], про що складено актовий запис №1351 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, яким 08 вересня 2012 року видане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «[PERSON]». Як убачається із довідки №1809 виданою 23 листопада 2017 року виконавчим комітетом Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, будинковолодіння, що знаходиться по [ADDRESS] належало [PERSON], який помер [INFO] року, на день його смерті і по даний час після смерті за вказаною адресою зареєстровані: [PERSON] - дочка; [PERSON] - дочка та [PERSON] - внучка. Згідно матеріалів спадкової справи №24/2017 заведеної приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Кравець Тетяною Володимирівною після померлого [INFO] року [PERSON], у встановлений законом строк, а саме 29 листопада 2017 року позивач [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Кравець Т.В. із заявою про прийняття спадщини після померлого батька [PERSON]. Також, у матеріалах спадкової справи наявна заява дружини померлого [PERSON] - [PERSON], згідно якої вона повідомляє про те, що не бажає виділяти частку у спільному майні подружжя та отримувати свідоцтво про право власності на ? частину спільного сумісного майна подружжя, оскільки все майно належало померлому на праві особистої приватної власності. Зміст заповіту складеного померлим в користь дочки [PERSON] їй відомий. 29 березня 2018 року приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Кравець Т.В. на ім'я [PERSON] видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлого [PERSON], зокрема на: земельну ділянку, площею 0,2500 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка), кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться в с. Острів, Тернопільського району, Тернопільської області по вул. Містечко, земельна ділянка 11; земельну ділянку, площею 0,2100, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована в с. Острів, Тернопільського району, Тернопільської області; земельну ділянку, площею 0,0800 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована в с. Острів, Тернопільського району, Тернопільської області; пенсійні кошти, що обліковуються на індивідуальному пенсійному рахунку [NUMBER] в Корпоративному недержавному пенсійному фонді Національного банку України. Вказані свідоцтва про право на спадщину за заповітом зареєстровані в реєстрі за №№393, 394, 395, 396. Разом із цим, 30 березня 2018 року приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Кравець Т.В. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за №59/02-31, якою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого батька [PERSON], зокрема на житловий будинок [ADDRESS], оскільки встановлено, що згідно відповіді Тернопільського районного БТІ №14 від 05 лютого 2018 року будинок рахується за [PERSON], проте реєстрація права власності на житловий будинок [PERSON] не проведена. 05 лютого 2018 року ФОП [PERSON] виготовлено технічний паспорт серії [NUMBER] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS]. Замовником технічної інвентаризації у вказаному технічному паспорті зазначено [PERSON]. Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд, будинковолодіння [ADDRESS] складається із: А - житловий будинок, 1991 року побудови; сх. - сходи, 1991 року побудови; Цп - цокольний поверх, 1991 року побудови; а - веранда, 1991 року побудови; тер. - тераса, 1991 року побудови; Б - літня кухня, 1982 року побудови; В - господарська будівля, 1982 року побудови; Пд - підвал, 1982 року побудови; Г - гараж, 1991 року побудови; Д - господарська будівля, 1991 року побудови; Пг - погріб, 1991 року побудови; 1 - огорожа, 1990 року побудови; 2 - хвіртка, 1990 року побудови; 3 - ворота, 1990 року побудови; 4 - огорожа, 1990 року побудови; с - септик, 1990 року побудови. Відповідно до експлікації приміщень до плану житлового будинку [ADDRESS] загальна площа житлового будинку становить 194,7 кв.м., житлова - 109,2 кв.м. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1216-1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У ст.1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом, після померлого [INFO] року [PERSON] підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved