Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

В липні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зняття з реєстрації, посилаючись на те, що відповідач завдає збитки майну позивача, скоює крадіжки, зловживає спиртними напоями, ображає позивача нецензурною лайкою, внаслідок антисуспільного способу життя [PERSON] позивач змушена відшкодовувати шкоду, яку він завдає стороннім людям, сплачувати за нього банківський кредит, та інші борги, що ставить її в тяжке матеріальне становище. Позивач є власником квартири [ADDRESS], відповідач не є власником квартири, проте ВДВС Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області накладено арешт на квартиру, оскільки судовими рішеннями від 26.06.2012 року та 02.10.2013 року [PERSON] визнано винним та стягнуто з нього шкоду та штраф на користь держави. Позивач вважає, що зазначене порушує її права як людини та громадянина, з огляду на що просить зняти [PERSON] з реєстрації за адресою: квартира [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги визнає, просить задовольнити позов. Вислухавши позивача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Ухвалою суду від 30 вересня 2014 року у прийнятті визнання відповідачем - [PERSON] позову [PERSON] про зняття з реєстрації - відмовлено. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу частини квартири та свідоцтва про право на спадщину за законом. (а.с. 20, 21) Як вбачається з копії паспорту громадянина [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] (а.с. 5 зворот). Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (далі по тексту Закон) зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Отже, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( статей 71,72, 116, 156 ЖК, ст.405 ЦК ). Відповідно до ст.11 Закону та "Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів" затвердженого Наказом МВС України № 1077 від 22.11.2012, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 р. за № 2109/22421 реєстрація місця проживання та зняття з реєстрації здійснюється органом реєстрації, яким є Державна міграційна служба. За таких обставин, вирішення питання про зняття з реєстраційного обліку без вирішення у встановленому законом порядку з дотриманням положень ст. 11 ЦПК України питання про наявність чи відсутність у особи житлових прав не є належним способом захисту. Як вбачається зі змісту заявленого позову, єдиною позовною вимогою заявника є зняття відповідача з реєстрації з належної їй квартири. Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Частина 2 даної статті ЦПК України передбачає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В ході розгляду справи судом, та в ухвалі про залишення позову без руху а.с. 27 було роз'яснено позивачу в яких випадках можливе зняття з реєстрації особи за рішенням суду, однак позивач не скористався своїм правом зміни предмету позову. У сенсі розуміння ст.16 ЦК України, зокрема особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Оскільки на момент звернення позивача до суду, останній не звертався до органу реєстрації із заявами про зняття відповідача з реєстрації і такою відмови не отримував, то вказані вимоги позивача не підлягають захисту судом у визначеному позивачем способу. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, а саме листа Ізмаїльського слідчого ізолятору управління Державної Пенітенціарної служби України в Одеській області №6/17-К-480 від 11.09.2014 року [PERSON] 16.04.2014 року засуджений Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ст. 185 ч.2, 71 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 19.05.2014 року. [PERSON] перебуває в Ізмаїльському слідчому ізоляторі управління Державної Пенітенціарної служби України в Одеській області, отже відсутній за місцем своєї реєстрації поза своєю волею. Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. За таких обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] про зняття з реєстрації [PERSON] необхідно відмовити у зв'язку з його необґрунтованістю.

Outcome: dismissed