Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

В Бродівський районний суд Львівської області звернулась з позовною заявою [PERSON] до [PERSON] в якій просить надати їй, як матері дітей, дозвіл на здійснення тимчасових поїздок неповнолітніх дітей - [PERSON], [PERSON]., за межі державного кордону України з метою їх оздоровлення та відпочинку у супроводі матері [PERSON] чи інших, уповноважених нею осіб без згоди та супроводу батька дітей [PERSON] до досягнення дітьми повноліття. Позивачка в обгрунтування позовних вимог покликається на те, що вона [PERSON] з 18.07.2009 року по 18.09.2014 року перебувала з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Бродівського районного суду Львівської області від 18.09.2014 року. У шлюбі у них народилось двоє дітей: син - [PERSON], [INFO], та син - [PERSON], [INFO], З моменту народження дітей і до сьогоднішнього дня вона не працює, здійснює догляд за дітьми, які народились передчасно, ростуть хворобливими, перебувають на диспансерному обліку, часто перебувають на лікуванні в стаціонарних медичних закладах. Відповідач дітьми не цікавиться. Для тимчасової поїздки за кордон з дітьми на оздоровлення потрібно нотаріальну заяву-згоду батька дітей [PERSON] Звернувшись до нього, відповідач вказав, що в жодному випадку не надасть такої згоди. Хоча останні два рази погодився все-таки надати нотаріальну заяву-згоду терміном на три місяці. На даний час у позивачки виникла потреба у отриманні згоди батька на тимчасову поїздку дітей за кордон для оздоровлення, однак [PERSON] категорично відмовив надати таку згоду На прохання позивачки, відповідач заявив, що більше ніколи не надасть їй добровільно такої згоди, абсолютно нічим не мотивуючи причини такої відмови. Впродовж останнього часу він неодноразово просив [PERSON] як батька дітей посвідчити в нотаріуса таку письмову заяву - згоду на тимчасові поїздки неповнолітніх дітей за межі України. Однак відповідач категорично відмовляється надати їй такий дозвіл в черговий раз, і жодних вагомих причин такої відмови не наводить. Позивачка звернулась до Служби у справах дітей Бродівської РДА з проханням надати її відповідний висновок про доцільність надання дозволу на здійснення тимчасових поїздок неповнолітніх дітей за межі державного кордону України у супроводі матері без згоди батька дітей [PERSON] до досягнення дітьми повноліття. 18.06.2015р. за результатами розгляду її звернення комісія служби у справах дітей Бродівської РДА надала її позитивний висновок № 12. В судовому засіданні передставник позивача [PERSON] (що діє згідно доручення від 26.10.2015р.) позов підтримала, просить його задовольнити. Зазначила, що позивачка - мати дітей, систематично возить дітей у Російську Федерацію, де діти проходять курс лікування у санаторії біля м. Москва. Поїздки можуть бути у будь-який час календарного року, в залежності від стану здоров?я дітей. Усі поїздки відбуватимуться у Російську Федерацію, де проживає мати позивачки. Усі поїздки не триватимуть довше ніж три місяці протягом календарного року, оскільки термін тимчасового перебування іноземців у РФ обмежений саме таким терміном. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, та пояснив, що не заперечує щодо одноразових поїздок його дітей на відпочинок за межі території України, однак з чітким визначенням країни, часового періоду перебування за кордоном, і не більше. Третя особа: служба у справах дітей Бродівської РДА, головний спеціаліст Савула М.Б. позов підтримала, просить його задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що з відповідачем по справі [PERSON] позивачка [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 18 вересня 2014 року був розірваний. Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей : син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO]. Встановлено, що після розірвання шлюбу спільні діти постійно проживають з матір»ю [PERSON] Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції "Про права дитини" від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.1 ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 313 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до змісту пункту 4.2. Постанови Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 р. «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного із батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється за рішенням суду про надання дозволу на виїзд за межі України. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п.п. 17, 18 "Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини", в редакції, затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 року № 380, проїзний документ дитини, за наявності заперечень одного з батьків, може бути оформлений на підставі рішення суду. Відомості про дітей, які їдуть за кордон разом з батьками (законними представниками), вписуються в паспорт батьків чи одного з батьків (законних представників) на підставі заяви громадянина, у чий паспорт вписуються діти. Аналізуючи вищенаведені обставини, приймаючи до уваги необхідність забезпечення інтересів неповнолітніх дітей та те, що батько дітей [PERSON] своїми діями безпідставно перешкоджає матері дітей [PERSON] забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] слід задовольнити в частині надання дозволу на виїзд дітей у супроводі матері, без згоди батька за межі України у Російську Федерацію у м. Москва тривалістю не довше трьох місяців протягом календарного року з метою їх оздоровлення та відпочинку

Outcome: partial