Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

Заступник керівника Ніжинської місцевої прокуратури Марушко І. звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить зобов`язати [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку комунальної власності площею 0,025 га, яка розташована навпроти житлового будинку по [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що в ході проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства встановлено факт самовільного, за відсутності відповідного рішення органу місцевого самоврядування про передачу землі у власність або надання її у користування, вчиненого правочину щодо земельної ділянки та одержання документа, що посвідчує право на неї, до його державної реєстрації, всупереч встановленому законодавством порядку, зайняття земельної ділянки комунальної власності по [ADDRESS] . Так, Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області на підставі наказу № 29-ДК від 18 січня 2018 року проведено перевірку з питання дотримання вимог земельного законодавства під час використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, родючості ґрунтів шляхом проведення перевірки в частині самовільного зайняття земельної ділянки прибережної смуги річки Новий Потік, як об`єкта перевірки, яка знаходиться по [ADDRESS] . Під час перевірки, проведеної головним спеціалістом відділу контролю за використанням та охороною земель у Бобровицькому, Носівському, Ніжинському районах та м. Ніжині Управління контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області-державним інспектором Кошелівським С.А., за участі [PERSON] , у присутності головного спеціаліста відділу земельних відносин та екології Носівської міської ради Костюк О.Г., було складено акт обстеження земельної ділянки № 29-ДК/11/АО/10/01/-18 від 01 лютого 2018 року та акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельною ділянкою № 29-ДК/27/АП/09/01/-18 від 01 лютого 2018 року. Зазначає, що за результатами перевірки встановлено факт самовільного зайняття та використання без будь-яких правовстановлюючих документів під розміщення господарських споруд [PERSON] земельної ділянки площею 0,025 га навпроти житлового будинку [ADDRESS] . З огляду на викладені вище обставини, перевіряючий зробив висновок, що [PERSON] здійснила самовільне зайняття земельної ділянки, чим порушила вимоги ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України. За наслідками перевірки на [PERSON] 01 лютого 2018 року складено протокол № 29-ДК/0010п/07/01/-18 про адміністративне правопорушення за ст. 53-1 КУпАП, а також винесено постанову № 29-ДК/0007По/08/01/-18 про накладення на неї адміністративного стягнення, згідно з якою відповідача було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП, з накладенням штрафу у розмірі 170 гривень, який сплачено. Згідно з розрахунком, здійсненим 01 лютого 2018 року особою, яка проводила перевірку, розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки [PERSON] , становить 478,89 грн., який сплачено в повному обсязі в добровільному порядку. Уважає, що цим самим відповідачем визнано факт самовільного використання земельної ділянки. Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 20 січня 2021 року було відкрито позовне провадження в даній справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 18 лютого 2021 року відповідачем до суду було подано клопотання про залишення позовної заяви без руху на підставі ч. 11 ст. 187 ЦПК України, оскільки прокурор, звертаючись до суду в інтересах держави, у позовній заяві має обґрунтовувати, у чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього кодексу (а. с. 66-68). Також 18 лютого 2021 року [PERSON] було подано клопотання про перехід зі спрощеного провадження в загальне провадження, у задоволенні якого протокольною ухвалою суду від 01 квітня 2021 року було відмовлено. У судове засідання 01 квітня 2021 року з`явився представник Ніжинської окружної прокуратури, який позовні вимоги підтримав повністю з указаних у позовній заяві правових підстав. Окремо вказав, що у зв`язку з початком роботи з 15 березня 2021 року Ніжинської окружної прокуратури (замість Ніжинської місцевої прокуратури) відбулася зміна назви прокуратури, якою подано позов у даній справі, а тому в подальшому орган прокуратури має назву Ніжинська окружна прокуратура. Судом встановлено, що відповідно до пунктів 3, 4 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ, до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури. Після початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється з дотриманням вимог законодавства України та особливостей, визначених Генеральним прокурором. День початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур визначається рішеннями Генерального прокурора стосовно Офісу Генерального прокурора, усіх обласних прокуратур, усіх окружних прокуратур. Вказані рішення публікуються у газеті "Голос України". Так, відповідно до наказу Генерального прокурора від 17 лютого 2021 року № 40 «Про день початку роботи окружних прокуратур» днем початку роботи окружних прокуратур визначено - 15 березня 2021 року. Вказаний наказ оприлюднений у газеті "Голос України" від 27 лютого 2021 року № 38, та набрав чинності 27 лютого 2021 року. Наказом Генерального прокурора від 17 лютого 2021 року № 39 «Про окремі питання забезпечення початку роботи окружних прокуратур» затверджено перелік окружних прокуратур, згідно якого на території Чернігівської області функціонує Ніжинська окружна прокуратура (з місцем розташування у місті Ніжині), територіальна юрисдикція якої поширюється на Ніжинський район. Адреса Ніжинської окружної прокуратури (Чернігівська обл., м. Ніжин, вул. Овдіївська, буд. 2) та код ЄДРПОУ (02910114) не змінилися. Із початком роботи з 15 березня 2021 року Ніжинської окружної прокуратури (замість Ніжинської місцевої прокуратури) відбулася зміна назви прокуратури на Ніжинську окружну прокуратуру, а діяльність Ніжинської місцевої прокуратури припинена. Прокурор Носівської окружної прокуратури в судове засідання 25 червня 2021 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі. У судове засідання представник позивача Носівської міської ради Чернігівської області не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, за наявними в ній матеріалами та дослідженими в судовому засіданні доказами. Вказав, що позовні вимоги міська рада підтримує та просить позов задовольнити в повному обсязі (а. с. 79). У судове засідання 25 червня 2021 року відповідач [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила будь-яких інших заяв або клопотань на адресу суду від неї не надходило. У судове засідання 25 червня 2021 року представник Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області не з`явився, 27 січня 2021 року подав до суду письмову заяву, у якій зазначив, що при вирішенні даної цивільної справи покладається на розсуд суду, та просив розглядати справу буз його участі, будь-яких інших заяв або клопотань на адресу суду від нього не надходило (а. с. 63, 64). Отже, сторони у справі на власний розсуд розпорядились своїми правами щодо предмета спору, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним відповідних процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). У зв`язку з тим, що 25 червня 2021 року сторони не з`явилися в судове засідання, згідно зі ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд об`єктивно та всебічно дослідивши матеріали даної справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Так, статтею 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Право звернення прокурора або його заступника до суду в інтересах держави передбачено ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до вимог п. п. 1, 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави у випадках та порядку, встановлених законом. Як зазначено у частинах 3, 4, 5 статті 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача. «Інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 806/1000/17, від 20 вересня 2018 року у справі № 924/1237/17). Про це також наголошено Європейським судом по справі «Бацанін проти Росії» (№3932/02) підтримка прокурором однієї із сторін процесу в певних обставинах може бути виправданою. Більше того, участю прокурора в судовому процесі з метою захисту інтересів держави, у відповідності до вимог матеріального та процесуального законодавства, не порушується принцип рівності процесуальних можливостей сторін у судочинстві, який вимагає справедливого балансу між сторонами по справі. Ураховуючи наведене, звернення прокурора до суду в цих спірних правовідносинах спрямоване саме задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання щодо звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки комунальної власності, що підриває матеріальну і фінансову основу органів місцевого самоврядування, з урахуванням принципу справедливої рівноваги між суспільними інтересами та необхідністю дотримання прав власників, що в свою чергу завдає шкоду інтересам держави та визначення законодавством прокурора як суб`єкта, якого наділено правом на звернення до з відповідними позовами до суду. Судом встановлено, що 18 січня 2018 року в ході проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства встановлено факт самовільного зайняття, тобто використання без будь-яких правовстановлюючих документів, [PERSON] земельної ділянки прибережної смуги річки Новий Потік, як об`єкта перевірки, яка знаходиться по [ADDRESS] , тобто у межах населеного пункту, про що Головним спеціалістом відділу контролю за використанням та охороною земель у Бобровицькому, Носівському, Ніжинському районах та м. Ніжині Управління контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області-державним інспектором Кошелівським С.А. 01 лютого 2018 року було складено акт обстеження земельної ділянки № 29-ДК/11/АО/10/01/-18 та акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельною ділянкою № 29-ДК/27/АП/09/01/-18 (а. с. 15-17). Встановлено, що загальна площа земельної ділянки 4 га належить до категорії землі громадської та житлової забудови, з яких 0,025 га по [ADDRESS] (навпроти домоволодіння під номером [ADDRESS] використовує [PERSON] під розміщення господарської будівлі без будь-яких правовстановлюючих документів, передбачених діючим законодавством України. Враховуючи зазначені порушення вимог ст. ст. 125 та 126 Земельного кодексу України, вчинені відповідачем, на останню 01 лютого 2018 року було складено протокол № 29-ДК/0010п/07/01/-18 про адміністративне правопорушення за ст. 53-1 КУпАП та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення № 29-ДК/0007По/08/01/-18, якою [PERSON] визнано винною у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення з накладенням на неї штрафу у розмірі 170 грн. Доказів скасування даної постанови матеріали справи не містять. З метою усунення виявлених порушень земельного законодавства та досудового врегулювання спору Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області 01 лютого 2018 року [PERSON] особисто вручено припис № 29-ДК/0010Пр/03/01/-18 про усунення виявлених порушень земельного законодавства із терміном його виконання до 05 березня 2018 року. В подальшому, з метою перевірки щодо усунення порушень та виконання вказаного припису [PERSON] , Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області 06 березня 2018 року видано наказ № 63-ДК про здійснення державного контролю за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності. За наслідками перевірки головним спеціалістом відділу контролю за використанням та охороною земель у Бобровицькому, Носівському, Ніжинському районах та м. Ніжині Управління контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області - державним інспектором Кошелівським С.А., проведеної за участі [PERSON] складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельною ділянкою № 62-ДК/65/АП/09/01/-18 від 19 березня 2018 року, в якому зазначено, що порушення залишаються неусунутими. З огляду на це на [PERSON] 19 березня 2018 року складено протокол про адміністративне правопорушення № 62-ДК/0026П/07/01/-18 за ст. 53-1 КУпАП та того ж дня винесено постанову про накладення адміністративного стягнення № 62-ДК/0024По/08/01/-18, згідно з якою [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП, та накладено на неї штраф у розмірі 170 грн. (а. с. 29-38). Матеріали справи не містять належних доказів того, що вказана вище постанова була скасована уповноваженим органом. Виявлені порушення та вимоги, зазначені у приписі, залишаються неусунутими, самовільно зайняту земельну ділянку відповідачка не звільнила, а право користування вказаною земельною ділянкою Носівської міською радою громадянам ( [PERSON] ) не надавалось, що підтверджується листом Носівської міської ради від 02 жовтня 2020 року № 11-07/2115 (а. с. 46). Згідно зі ст. 14 Конституції України та ст. 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, яке перебуває під особливою охороною держави, та об`єктом права власності Українського народу. Від імені народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно з ч. 1 ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Згідно з ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України повноваження по передачі земельних ділянок комунальної власності у власність і користування належать сільським, селищним, міським радам із земель відповідних територіальних громад. Відповідно до ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу, права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу, права оренди земельної ділянки. Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, користування або її оренди виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності, право постійного користування або оренди та його державної реєстрації. Статтею 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» визначено, що самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. За приписами ст. 211 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи за самовільне зайняття земельних ділянок несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства. У відповідності до ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню за рішенням суду власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Як установлено у ст. 324 ЦК України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Відповідно до ст. 145 Конституції України права місцевого самоврядування захищаються в судовому порядку. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, відповідач не надав суду доказів, які б спростували твердження позивача щодо використання ним земельної ділянки без правовстановлюючих документів. Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи, суд вважає, що земельна ділянка загальною площею 0,025 га, що розташована в адміністративних межах населеного пункту с. Володькова Дівиця Носівського району Чернігівської області, самовільно зайнята відповідачем, а тому [PERSON] повинна її звільнити, оскільки не має права володіти та користуватись даною земельною ділянкою, а тому позов заступника керівника Ніжинської окружної прокуратури (до зміни назви Ніжинської місцевої прокуратури) підлягає задоволенню. Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні. Також відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати на користь держави. У відповідності до ст. ст. 84, 116, 122, 124, 152 та 212 Земельного кодексу України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»,

Outcome: approved