Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Рашівського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Лютенської сільської ради про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позов мотивований тим, що з 22.07.1993 року вона працювала в Рашівській ЗОШ. 31.08.2011 року звільнялася за скороченням штату, з 03.01.2012 року прийнята на посаду прибиральника службових приміщень в Рашівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів (з 01.01.2021 р назву школи змінено на Рашівський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Лютенської сільської ради). Наказом директора Рашівського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Лютенської сільської ради Андрусенка В.В. від 19.03.2021 №53к/тр вона була звільнена за п.2 ст.147 КЗпП України в зв`язку з порушенням трудової дисципліни. 03.03.2021 року завгосп школи [PERSON] звернувся до позивачки з вимогою написати пояснення про інцидент, що стався з ученицею [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] для з`ясування цих обставин, під час уроку, з дозволу вчителя запитали у [PERSON] , хто не пропустив її до туалету, далі запитання ставила вчитель [PERSON] . Дівчинка повідомила, що користувалася туалетом під час позакласного гуртка та їй ніхто не заважав ним користуватися, потім розплакалася. Після чого, позивачка вважала, що конфлікт вичерпано. В той же день надійшла скарга [PERSON] , що позивачка разом з [PERSON] під час уроку здійснювали психологічний тиск на її доньку [PERSON] , після чого вона відмовляється відвідувати школу. А 15.03.2021 надійшла скарга від [PERSON] , що прибиральниця [PERSON] в присутності сторонніх людей ображала його дитину [PERSON] та просив прийняти міри. Цього ж дня, наказом директора школи була створена комісія по розгляду даної скарги. Позивачці та [PERSON] , запропонували надати пояснення. Як стало відомо пізніше, комісією складені акти №1,3,4 від 04.03.2021 про відмову [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] надати письмові пояснення. 05.03.2021 року відбулося засідання комісії, на якому була присутня [PERSON] . Прибиральниця [PERSON] підтвердила, що вони зайшли до класу під час уроку, визнали, що вчинили неправомірно і на шкоду навчальному процесу та публічно вибачилися перед [PERSON] 10.03.2021 комісією складено акт службового розслідування №1, яким, рекомендувалося попередити прибиральників службових приміщень [PERSON] та [PERSON] про недопущення неправомірних дій в подальшому та у випадку повторення, рекомендували застосувати дисциплінарне стягнення. 11.03.2021 директором школи було видано наказ №05аг, яким попереджено позивачку та [PERSON] про недопущення повторення подібних дій. З даним наказом позивачка згодна і наміру його оскаржувати не мала. 13.03.2021 року на сайті щотижневика «Базар Медіа в Україні» з`явилася стаття за зверненням [PERSON] , в якій дії техпрацівників недвозначно кваліфікувалися як «боулінг», а [INFO] в фейсбук-спільноті «[INFO]» депутат Полтавської ОДА [PERSON] поширила ряд дописів, в яких вона прохала допомогти звільнити техпрацівників. В своїх дописах, депутат зазначала, про здійснення ними булінгу учасників освітнього процесу, що в 2011 році вони були звільнені за порушення трудової дисципліни і були поновлені завдяки недолікам процедури звільнення. 15.03.2021 на звернення депутатів Лютенської сільської ради, директором школи було видано наказ №06 аг про продовження розслідування скарги [PERSON] , але в той же день видано наказ №07 аг «Про скасування наказу» в зв`язку з широким соціальним розголосом та виявленими новими обставинами у справі службової перевірки неправомірних дій. Наказ від 11.03.2021 року №05 аг визнано таким, що втратив чинність. 16.03.2021 року відбулися збори трудового колективу за їх участі, де здійснювався тиск з приводу написання заяв на звільнення, а 17.03.2021 року відбулися повторні збори, на які запросили депутатів сільських рад, відділ освіти, [PERSON] , [PERSON] , громадськість. З допису депутата вони дізналися, що питання про їх звільнення було вирішено до моменту проведення цих зборів. 18.03.2021 року профспілковим комітетом Рашівського ЗЗСО надано згоду на звільнення [PERSON] відповідно до п.2 ст.147 КЗпП України. 19.03.2021 року директором Рашівського ЗЗСО видано наказ №53 к/тр, яким позивачку звільнено з посади прибиральника службових приміщень з 22.03.2021 року, в зв`язку з порушенням трудової дисципліни за п.2 ст.147 КЗпП України. Цього ж дня на сайті щотижневика «Базар Медіа в Україні» з`явилася стаття про звільнення техперсоналу, який цькував школярку, в якій викладено коментарі читачів попередньої статті та коментар Л.Мірошніченко. Згідно довідки Рашівської ЗЗСО до дня звільнення дисциплінарні стягнення до неї не застосовувалися, посадові обов`язки нею виконувалися добросовісно і в повному обсязі. Згідно відповіді ВП №1 Миргородського РВП від 05.04.2021 року до адміністративної відповідальності [PERSON] не притягувалася за ст.173-4 КУпАП. Тому, підстави для розірвання трудового договору на момент звільнення були відсутні. Позивачкою 17.05.2021 року подано до суду заяву про збільшення позовних вимог. 25.05.2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позову та подано заяву про виклик свідків. Свої заперечення мотивують тим, що згідно наказу від 19.03.2021 №53 к/тр [PERSON] звільнено з посади прибиральника службових приміщень з 22.03.2021 у зв`язку з порушенням трудової дисципліни. При цьому підставою для видачі вказаного наказу слугували: скарга [PERSON] , протокол зборів трудового колективу №1 від 16.03.2021, акт проведеного службового розслідування №2 від 17.03.2021, погодження профспілкового комітету (витяг з протоколу №5 від 18.03.2021), консультаційний висновок лікаря-невролога №2835 від 16.03.2021. В зв`язку з надходженням скарги [PERSON] , було створено комісію по розгляду вказаної скарги, [PERSON] в наданні письмових пояснень відмовилась, про що складено відповідний акт №2 від 04.03.2021. За результатами проведеного службового розслідування комісією складено акт від 10.03.2021 №1, інформацію про недопущення її до туалету учениця не підтвердила. Проте, неправомірність своїх дій, що зайшла в клас під час уроку позивачка визнала. З прибиральниками службових приміщень проведено роз`яснювальну роботу та видано відповідний наказ від 11.03.2021 №05 аг за результатами проведеного службового розслідування. 15.05.2021 до Рашівського ЗЗСО І-ІІІ ступенів надійшло звернення депутатів Лютенської сільської ради про перегляд рішення за результатами службової перевірки та винести дане питання на розгляд трудового колективу. Того ж дня, надійшло колективне звернення жителів села Рашівка щодо некоректної поведінки працівників закладу освіти, а саме: прибиральників [PERSON] та [PERSON] до оточуючих. В зв`язку з широким соціальним розголосом та виявленими новими обставинами у справі наказ №05 аг скасовано. Так, вказане питання розглядалось на зборах трудового колективу, 16.03.2021 року. За результатами проведених зборів ухвалено рішення про внесення пропозиції адміністрації закладу освіти про звільнення прибиральників службових приміщень [PERSON] , та [PERSON] відповідно до п.2 ст.147 КЗпП України, в зв`язку з перевищенням повноважень на робочому місці, порушення морально-етичних норм поведінки та психологічного тиску на здобувача освіти, створення конфліктних ситуацій з працівниками закладу. Питання погодження з адміністрацією закладу освіти звільнення члена трудового колективу, прибиральника службових приміщень, [PERSON] розглядалось на засіданні профспілкового комітету Рашівського ЗЗСО І-ІІІ ступенів, 18.03.2021, про що свідчить витяг з протоколу №5 від 18.03.2021 . Таким чином, звільнення позивачки відбулося з дотриманням законодавчо передбаченої процедури, а твердження викладені в позовній заяві є надуманими та такими, що не відповідають дійсності. 28.05.2021 року надійшов відзив на позовну заяву про збільшення позовних вимог. 01.06.2021 року представником позивача - адвокатом Січкар О.С. подано відповідь на відзив. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представником відповідача Сухоруковою О.А. були заявлені клопотання про проведення судових засідань в режимі відеоконференції. У судовому засіданні позивачка та її представник просили залишити без розгляду заяву про збільшення позовних вимог від 17.05.2021. До закінчення з`ясування обставин у справі та перевірки їх доказами представник позивача повідомила суд, що докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Гадяцького районного суду Полтавської області від 23.04.2021 відкрито провадження у справі. IV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що згідно копії трудової книжки позивача наказом №83 від 22.07.1993 року вона призначена на посаду прибиральника службових приміщень Рашівської ЗОШ І-ІІІ ступенів, а 31.08.2011 року згідно наказу №96 звільнена з із займаної посади в зв`язку з скороченням штату п.1 ст.40 КЗпП України. 03.01.2012 року прийнята прибиральником приміщень у Рашівську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів, а 22.03.2021 року звільнена з займаної посади на підставі наказу №53 к/ТР згідно п.2 ст.147 КЗпП України. В матеріалах справи міститься скарга [PERSON] від 03.03.2021 на технічних працівників [PERSON] та [PERSON] стосовно здійснення ними тиску на її дитину [PERSON] та її відмовою від відвідування школи по даній причині. 03.03.2021 року наказом № 04 аг директора Рашівського ЗЗСО І-ІІІ ступенів створено комісію по розгляду скарги [PERSON] 04.03.2021 року створеною комісією складено акти №1,3,4 про відмову [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] надати письмові пояснення по скарзі. За результатами службового розслідування, 10.03.2021 року комісією складено акт та попереджено [PERSON] та [PERSON] про недопущення неправомірних дій на робочому місці. 11.03.2021 директором школи було видано наказ №05 аг «Про адміністративне розслідування перевірки скарги [PERSON] », яким попереджено [PERSON] та [PERSON] про недопущення повторення подібних дій і у випадку повторення подібної ситуації буде застосоване більш суворе адміністративне стягнення. 15.03.2021 на звернення депутатів Лютенської сільської ради, директором школи було видано наказ №06 аг про продовження розслідування скарги [PERSON] . Того ж дня видано наказ №07 аг «Про скасування наказу» в зв`язку з широким соціальним розголосом та виявленими новими обставинами у справі службової перевірки неправомірних дій. Наказ від 11.03.2021 року №05 аг визнано таким, що втратив чинність. 16.03.2021 року відбулися збори трудового колективу за участі позивачки, що підтверджується протоколом №1, за результатами яких було рекомендовано звільнити [PERSON] та [PERSON] із займаної посади згідно п.2 ст.147 КЗпПУкраїни. 18.03.2021 року профспілковим комітетом Рашівського ЗЗСО надано згоду на звільнення [PERSON] відповідно до п.2 ст.147 КЗпП України, про що свідчить Виписка з протоколу №5 засідання ПК Рашівського ЗЗСО І-ІІІ ступенів. Згідно акту №2 від 17.03.2021 року комісії про повторне службове розслідування за грубе порушення трудової дисципліни на робочому місці, порушення морально-етичних норм поведінки та психологічного тиску на здобувачів освіти звільнити [PERSON] та [PERSON] відповідно до п.2 ст.147 КЗпП України. Згідно посадової інструкції №55 «Посадові обов`язки прибиральника службових приміщень Рашівської ЗОШ І-ІІІ ступенів» головним завданням прибиральника службових приміщень є підтримка належного санітарного стану і порядку на закріпленій за ним ділянці. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що дійсно, під час проведення уроку в клас зайшли прибиральниці [PERSON] та [PERSON] та в присутності інших учнів почали з`ясовувати в учениці [PERSON] хто її не допускав до туалету, після чого дівчинка розплакалася та їм довелося її заспокоювати. Свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили суду, що з між позивачкою та їх дітьми виникали конфліктні ситуації з приводу користування туалетом, що негативно вплинуло на емоційний стан дітей, оскільки позивачка публічно звинувачувала їх в неправильному користуванні туалетом та допускала інші висловлювання, які психологічно травмували дітей. Свідок [PERSON] - практичний психолог повідомила, що після конфліктної ситуації емоційний стан [PERSON] погіршився. Свідки [PERSON] та [PERSON] - працівники школи пояснили, що конфліктні ситуації з [PERSON] виникали досить часто, оскільки остання втручалася в їх роботу, могла кричати в присутності дітей. V. Оцінка суду. У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 "Про судове рішення у цивільній справі", враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "Ващенко проти України" (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ст. 147 КЗпП України звільнення є дисциплінарним стягненням, а тому повинно відповідати вимогам ст. 147-149 КЗпП України, зміст яких викладено вище, а також вимогам ст. 43 КЗпП України. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику застосування судами трудових спорів»,- у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40, п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Відповідно до положень п. 23 Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Тобто, ст.147 КЗпП України визначено порядок та строки накладення дисциплінарних стягнень , а не підстави звільнення працівника. Відповідно до п.7 Рекомендації МОП щодо припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця №166, трудові відносини з працівником не повинні припинятись у зв`язку з провиною, яка відповідно до національних законодавства або практики була б підставою для припинення трудових відносин лише за одно- чи багаторазового повторення, якщо тільки роботодавець не зробив працівникові відповідного письмово попередження. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Крім того, як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 25.06.2018 року по справі №714/395/17, для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний поступок. Систематичне порушення трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності та порушив її знову. Згідно з вимогами ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Отже, зміст вищезазначених норм закону зобов`язує власника або уповноваженого ним органу при вирішенні питань щодо дисциплінарної відповідальності працівника довести до відома особу про встановлені факти порушень з її сторони, зажадати від неї пояснення. При цьому, Верховний Суд у своїй постанові від 23.01.2018 року по справі №273/212/16-ц зазначив, з урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю. Таким чином, при звільненні працівника з підстав, передбачених нормою п. 3 ст.40 КЗпП України, організація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов`язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли. Крім того, необхідно з`ясувати, систематичне невиконання яких саме трудових обов`язків позивачем передувало його звільненню. Отже, для звільнення працівника на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України, необхідна наявність таких умов, як протиправність дій або бездіяльність працівника, його вина та систематичність порушень. При відсутності хоча б однієї з наведених підстав звільнення працівника буде незаконним. За змістом закону, звільнення працівника за п.3 ст.40 КЗпП України є крайньою мірою, коли подальше залишення на роботі порушника трудової дисципліни суперечить інтересам установи. При визначенні наявності вини працівника в невиконанні або неналежному виконанні обов`язків, покладених на нього трудовим договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку або посадовими інструкціями, необхідно враховувати об`єктивні причини. Порушення трудової дисципліни - це невиконання або виконання на неналежному рівні працівником покладених на нього трудових обов`язків. Крім того, порушенням трудової дисципліни вважається недотримання під час виробничого процесу правил поведінки, встановлених чинним законодавством, правилами внутрішнього трудового розпорядку, посадовими інструкціями, наказами і розпорядженнями роботодавця. Під вчиненням дисциплінарного проступку мається на увазі невиконання чи неналежне виконання працівником з його вини обов`язків, покладених на нього законодавством, колективним договором, трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо за ці діяння не передбачається кримінальна відповідальність. Отже, законодавством передбачено, що підставою застосування дисциплінарного стягнення може бути лише безпосереднє порушення трудової дисципліни чи невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Таким чином, беручи до уваги те, що під систематичним порушенням слід розуміти вчинення порушень два чи більше рази, суд прийшов до висновку, що звільнення позивача є незаконним, оскільки відсутня систематичність у порушенні трудової дисципліни. Окрім того, судом враховується, що звільнення позивачки з роботи на підставі ст. 147 КЗпП України є незаконним, оскільки чинним законодавством не передбачено самостійної підстави звільнення за ст.147 КЗпП України. Так, ч. 2 ст. 235 КЗпП України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Позивачкою надано обгрунтований розрахунок середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, заперечень щодо його правильності в судовому засіданні представником відповідача не надавалося.

Outcome: approved