Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про виселення з житлового будинку без надання іншого житла та зняття з реєстрації місця проживання . Свої вимоги мотивує тим, що вона володіє житловим будинком , що знаходиться за адресою [ADDRESS]. В даному житловому будинку проживає і зареєстрований її син, відповідач по справі [PERSON], [INFO]. Проживання з відповідачем в одному будинку стало неможливим, оскільки останній ніде не працює, зловживає спиртними напоями , створює конфлікти, сварки, висловлює погрози на її адресу та вчиняє насильницькі дії. З данного приводу відповідач неодноразово притягався до адміністративної відповідальності. Також відповідач в утриманні будинку, його ремонті, оплаті послуг за електроенергію, придбанні дров участі не приймає. Всі витрати оплачує вона із своєї пенсії. Всі ці обставини змусили її звернутися з даним позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, з обставин, що викладені у позовній заяві та просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Представник третьої особи - управління ДМС в Івано-Франківській області в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій не заперечив проти задоволення позову, просить справу розглянути за його відсутності. Свідок -сільський голова с.Верхній Ясенів [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що дійсно зі сторони позивачки неодноразово до сільської ради та міліції надходили скарги на відповідача про те, що останній зловживає спиртними напоями, створює конфлікти та вчиняє насильницькі дії. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідка, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є головою домогосподарства, яке знаходиться в с. Верхній Ясенів, присілок Царина, Верховинського району Івано-Франкківської області , що стверджується свідоцтвом на забудову садиби в сільських населених пунктах від 12.07.1971 року та витягом із погосподарської книги №5 (а.с.4-8) . Довідкою Верхньоясенівської сільської ради за №475 від 15.05.2014 року стверджується, що в цьому домогосподарстві зареєстровані та проживають [PERSON] -голова домогосподарства та її син [PERSON](а.с.9). Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. Відповідно до ч. 3 ст. 47 Конституції України позбавити громадянина житла можливо лише на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Частиною 2 ст. 3 СК України визначено сім'ю як спільне проживання осіб, що пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Згідно ст.ст. 64,156 ЖК України, до членів сім'ї власника житлового будинку належать дружина власника, їх діти і батьки; членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо дані особи постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. Таким чином, підставами виникнення у члена сім'ї власника права на реєстрацію місця проживання та проживання в житловому приміщенні з власником приміщення (сервітуту) є наявність сімейних відносин, ведення спільного господарства, яке неможливе без спільного проживання з власником, а також взаємні сімейні права та обов'язки. На підставі п.4 ч. 1 ст.406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставин, які були підставою для встановлення сервітуту. Отже при припиненні сімейних відносин та веденні спільного господарства припиняється дія сервітуту, член сім'ї отримує статус тимчасового мешканця. В судовому засіданні представник позивача пояснила, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] почали виникати непорозуміння, конфліктні ситуації, які переростали в скандали та бійки, з приводу чого вона неодноразово зверталася до сільської ради та Верховинського РВ УМВС України в Івано-Франківській області. Із постанов Верховинського районного суду від 19.06.2013 року та від 27.06.2014 року видно, що [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП по фактах вчинення ним в стані алкогольного сп'яніння насильства в сім'ї по відношенню до своєї матері [PERSON].(а.с.14,41). Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно зі ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Отже, для застосування норм вищезазначеної статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, тощо. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" під час вирішення справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, тощо. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" підставою для зняття з реєстрації місця проживання може бути рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Аналізуючи досліджені в судовому звасіданні докази, враховуючи те, що заходи попередження та адміністративного впливу, щодо недопущення вчинення відповідачем насильства у сім'ї по відношенню до позивача, що застосовувались до нього органами внутрішніх справ та в судовому порядку не дали позитивних результатів, неможливі умови спільного проживання з відповідачем продовжують існувати, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] підлягає виселенню з житлового будинку, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved