Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що\~ відповідач отримав у позивачки в борг грошові кошти, на підтвердження чого було укладено договір позики грошей. Згідно умов договору відповідач зобов`язувався повернути суму позики до 25 грудня 2016 року. Однак відповідач не виконує покладені на нього зобов`язання, грошові кошти не повернув. Тому позивачка звернулася до суду, просить суд постановити рішення про стягнення з відповідача боргу за договором позики у загальному розмірі 26\~719, 87 грн. (сума основного боргу 16\~000 грн., три відсотки річних 1420, 90 грн., інфляційні втрати 4016 грн., відсотки 5481, 04 грн.). Позивачка не з`явилася в судове засідання. Згідно до поданої заяви позов підтримує та просить справу розглядати без її участі. В разі неявки відповідачки не заперечує щодо можливості проведення заочного розгляду справи. Відповідач не з`явився в судове засідання. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Крім того, на веб-сайті суду розміщується список справ, що призначені судом до розгляду, і така інформація є відкритою, загальнодоступною та зрозумілою; і при бажанні відповідач мав можливість отримати інформацію про дату і час розгляду справи. Від сторони не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без його участі. Відзив на позов до суду не подав. Судом враховується практика ЄСПЛ, зокрема позиція, викладена у справі "Пономарьов проти України", в межах якої Суд зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Також враховуються висновки у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", де зазначено: заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Суд вважає, що така поведінка відповідача свідчить про те, що він не має інтересу до справи. Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості проведення заочного розгляду справи. Суд, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, між сторонами був укладений договір позики грошових коштів, на підтвердження чого позивачка надала розписку від 19.02.2016 року про отримання грошових коштів відповідачем. Згідно договору, відповідач отримав у борг 16\~000 грн., які зобов`язувався повернути позивачці у строк до 25 грудня 2016 року (а.с. 7). Однак грошові кошти на даний час не повернуті позивачці. Позивачка зверталася до відповідача з письмовою вимогою про повернення боргу (а.с.8), однак дана вимога була проігнорована відповідачем. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона, позикодавець, передає у власність другій стороні, позичальнику, грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів. У відповідності до ст. 1047 ЦК України договір позики грошових коштів був укладений у письмовій формі. Згідно ст. 1049 ЦК України, позикодавець зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі у строк та порядку, що встановлені у договорі. У відповідності до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На даний час вищезазначені зобов`язання відповідача залишаються невиконаними перед позивачкою, що є порушенням статті 526 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч. 4 ст. 631 Цивільного кодексу України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Суд також приймає до уваги положення ст. 627 ЦК України, згідно з якими сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свобода договору передбачає свободу в укладенні договору, неприпустимість примусу щодо вступу у договірні відносини. Свобода договору включає можливість сторін вільно визначати характер (вид, тип) договору, який вони укладають. Це означає, що сторони за своїм вибором вправі укладати як договори, що передбачені цивільним законодавством (тобто врегульовані законодавством договірні форми), так і такі, які хоч і не передбачені цивільним законодавством, але не суперечать його загальним засадам (ст. 6 ЦК України). Укладаючи договори, передбачені актами цивільного законодавства, сторони мають право врегулювати в них також ті свої відносини, які цими актами не врегульовані Свобода договору означає можливість сторін вільно визначати умови (зміст) договору, який вони укладають (ст. 628 ЦК України). При укладенні договору сторони визначили його умови, порядок виконання взятих на себе зобов`язань. Однак відповідач порушив прийняті на себе зобов`язання, що й зумовило позивачку звернутися до суду за захистом порушених прав. Позивачка звернулася до суду, просить суд постановити рішення про стягнення з відповідача боргу за договором позики у загальному розмірі 26\~719, 87 грн.: - сума основного боргу 16\~000 грн., - три відсотки річних 1420, 90 грн., - інфляційні втрати 4016 грн., - відсотки 5481, 04 грн. Проте суд частково не погоджується з розрахунками, які були надані позивачкою. Суд погоджується з тими розрахунками, які наведені позивачкою щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат. 3%:365=0,0082% 16000 грн. х0,0082%=1,312 гр. в день х1083 днів (з 26.12.2016 р. 12.12.2019 р.) = 1420, 90 грн. Інфляційні втрати: грудень 2016 р.: 16000 грн. х100,9% = 16144 грн. 16000 грн. = 144 грн.; 2017 рік: 16000 грн. х 113,7% = 18192 грн. 16000 грн. = 2192 грн.; 2018 рік: 16000 грн. х 109,8% = 17568 грн. 16000 грн. = 1568 грн.; 2019 рік: 16000 грн. х 100,7% = 16112 грн. 16000 грн. = 112 грн., а всього 4016 грн. Відповідно до ч.1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Позивачка провела розрахунок відсотків за подвійною обліковою ставкою Національного банку України, що прямо суперечить вимогам статті 1048 ЦК України. Таким чином, розмір відсотків має складати суму 2920,52 грн., а не суму 5481, 04 грн., як зазначила позивачка. Зважаючи на наведене, розглянувши справу в межах заявлених позивачкою вимог та зазначених і доведених обставин, враховуючи положення ст.ст. 526, 530, 625, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України суд вважає, що позов є обґрунтованим та доведеним, але підлягає до часткового задоволення. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved