Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулася [PERSON] , з посиланням на те, що 06 травня 2016 року між нею та відповідачем укладено шлюб. З вересня 2017 року і по даний час ніяких сімейних відносин вони не підтримують та спільного господарства не ведуть. Від спільного шлюбу з відповідачем мають доньку - [PERSON] , [INFO] . На даний час сім`я фактично розпалася та існує лише юридично. Причинами розпаду сім`ї є різні погляди на сімейне життя та обов`язки, непорозуміння, психологічна несумісність і небажання покращити сімейні відносини. На підставі чого в сім`ї відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що вони стали чужими людьми та до повного припинення шлюбних відносин. Позивач просить розірвати шлюб. Позивач до суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Додатково в заяві зазначила, що з вересня 2017 року вони з відповідачем шлюбних стосунків не підтримують та спільного господарства не ведуть. Дитина проживає з нею. Відповідач до суду подав заяву, в якій позовні вимоги визнає, справу просить розглядати без його участі. Додатково в заяві зазначив, що з вересня 2017 року вони з позивачем шлюбних стосунків не підтримують та спільного господарства не ведуть. Дитина проживає з позивачем. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб та зареєстрували його 06 травня 2016 року у Ставищенському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 24 (а.с. 6). Від спільного шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). На даний час шлюбні стосунки сторони припинили, разом не проживають. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що має істотне значення. Взявши до уваги обставини життя подружжя, наведені в позовній заяві, ту обставину, що позивач позовні вимоги підтримала, а відповідач позов визнав, суд вважає, що позов слід задовольнити. Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Беручи до уваги відсутність заперечень відповідача проти розірвання шлюбу і відсутність згоди позивача на примирення, суд вважає що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно із ч. 5 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики. Таким чином, [PERSON] слід повернути з Державного бюджету 50 відсотків сплаченого нею судового збору, а саме - 384,20 гривень.

Outcome: approved