Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

В березні 2021 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з серпня 2018 року вона перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах від яких у них народився син [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалося і починаючи з вересня 2020 року сторони не проживають разом. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Оскільки добровільно домовитися про сплату аліментів не вдалося, вона змушена звернутися до суду з позовом про стягнення щомісячно аліментів у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дитини до досягнення нею повноліття, та про стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу) на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. 02 квітня 2021 року судом винесена ухвала про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, копії якої направлено сторонам рекомендованими листами з повідомленнями. 26 квітня 2021 року відповідач звернувся до суду з заявою, в якій заперечував проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та просив розглядати справу в порядку загального провадження. Ухвалою суду від 27 квітня 2021 року винесено ухвалу про перехід розгляду справи зі спрощеного позовного провадження за правилами загального позовного провадження з призначенням дати підготовчого судового засідання. Позивач в судове засідання не з`явилася, проте надала до суду заяву в якій підтримала позов, просила розглядати справу без її участі та без фіксації судового засідання технічними засобами. Проти винесення заочного рішення не заперечує. (а.с.51). Відповідач в судове засідання не з`явився. Заяву про слухання справи за його відсутністю не надав. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином. (а.с.47,48,49). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач жодних заперечень з приводу розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення не викладала. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Враховуючи вищенаведене і прийняття судом ухвали про заочний розгляд справи, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 04 липня 2019 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Магдалинівському, Петриківському, Царичанському районах Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. (а.с.5). Малолітня дитина проживає разом з матір`ю, що підтверджується довідкою від 18.03.2021 за вих. № 476, виданою виконавчим комітетом Магдалинівської селищної ради Магдалинівського району Дніпропетровської області. (а.с.6). Відповідач матеріальну допомогу в добровільному порядку на утримання дитини не надає. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Згідно вимог ч.ч.1,3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. На підставі викладеного та беручи до уваги те, що відповідач є людиною працездатного віку, слід вважати, що аліменти на утримання дитини у тому розмірі, про який просить позивач, будуть відповідати інтересам дитини та не будуть погіршувати матеріальне становище відповідача проти межі, встановленої діючим законодавством, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трьох років, слід зазначити наступне. Судом встановлено, що дитина [PERSON] , народився [INFO] , що свідчить про те, що на момент винесення рішення дитина не досягла трирічного віку. Відповідно до частини другої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Позивач просила стягнути 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною трирічного віку. Доказів неможливості сплати аліментів в даному розмірі відповідачем не надано. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. У відповідності до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. На підставі ч. 2 ст. 80 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Враховуючи вищевказане, перевіривши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов в цій частині вимог задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах сум платежів за один місяць. Судові витрати у виді судового збору слід стягнути з відповідача в такому порядку. Позивач при зверненні до суду з цим позовом не сплачувала судовий збір за дві вимоги у розмірі по 908,00 грн., так як звільнена від сплати судового збору на підставі ч. 1 п. 3 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір". Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Згідно ст. 141 ЦПК України, з урахуванням положень ЗУ "Про судовий збір", суд вважає з необхідне стягнути з відповідача судовий збір за дві вимоги про стягнення аліментів у розмірі 1816, 00 грн. Підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору судом не встановлено.

Outcome: approved