Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позов, в якому просив суд звільнити з-під арешту, накладеного постановою державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кияниці Н.М. від 6 вересня 2016 року у виконавчому провадженні № 52037988, майно, що належить [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що 02 лютого 2016 року Голосіївським районний судом м.Києва постановлено заочне рішення про стягнення солідарно зі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором К2K4GK00260009 від 30.05.2006 року у розмірі 6 9380,77 доларів США, що відповідно до службового розпорядження Національного банку України від 11.09.2015 року складає 1507644 грн. 13 коп. та судовий збір у розмірі 22614 грн. 66 коп. На виконання вказаного рішення Голосіївським районним судом було видано виконавчий лист № 752/17694/15-ц, виданий 10.08.2016 року про стягнення з [PERSON] заборгованості по кредиту. 29.08.2016 року державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кияницею Н.М. на підставі заяви ПАТ КБ «Приватбанк» про примусове виконання було відкрито виконавче провадження. 06.09.2016 р. державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Кияницею Н.М. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої накладено арешт на все майно, що належить чи буде належати [PERSON] в межах суми стягнення 1507644 грн. 13 коп. 19.06.2018 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувану в порядку вимог п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернення стягнення за виконавчим документом, та виявлення безрезультатними здійсненних державним виконавцем відповідно до цього Закону заходів щодо розшуку такого майна, що в свою чергу є підставою для повернення виконавчого документу стягувану з правом останнього на повторне пред'явлення виконавчого документу до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження». Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 30.10.2017 року було задоволено заяву про перегляд заочного рішення та скасовано заочне рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 02 лютого 2016 р., примусове виконання якого відносно позивача здійснювалось Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві і в рамках якого було накладеного арешт на все майно позивача. У зв'язку з цим у відповідача, надалі, немає права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання. Виконавчий лист втратив юридичну силу. 10.11.2017 року представник [PERSON] звернулася до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві з клопотанням зняття арешту з майна позивача, який було накладено в рамках виконавчого провадження № 52037988 на підставі постанови від 06.09.2016 року у зв'язку з скасуванням заочного рішення, на підставі якого було видано виконавчий лист. На вказане клопотання Голосіївський районний відділ державної виконавчої служи міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві надав відповідь у формі листа від 30.11.2017 р. № д/10. У листі вказано, що «Згідно ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження передбачені підстави для зняття арешту з майна. На разі зазначені підстави відсутні, що виключає проведення запитуваних дій. Враховуючи викладені вище обставини, зважаючи на відсутність підстав, передбачених вказаною статтею Закону, арешт може бути знятий рішенням суду. Додатково звертаємо увагу про те, що п. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду». У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник ПАТ КБ «Приват Банк» у судове засідання не з'явився про день час та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. Представник третьої особи Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві у судове засідання не з'явився з невідомих для суду причин, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України серед інших способів захисту цивільних інтересів є припинення дії, яка порушує право. Судовим розглядом встановлено, що заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02 лютого 2016 р. стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором К2K4GK00260009 від 30.05.2006 року у розмірі 6 9380,77 доларів США, що відповідно до службового розпорядження Національного банку України від 11.09.2015 року складає 1507644 грн. 13 коп. та судовий збір у розмірі 22614 грн. 66 коп. 29.08.2016 року державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кияницею Н.М. на підставі заяви ПАТ КБ «Приватбанк» про примусове виконання було відкрито виконавче провадження . 06.09.2016 р. державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Кияницею Н.М. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої накладено арешт на все майно, що належить чи буде належати [PERSON] в межах суми стягнення 1507644 грн. 13 коп. 19.06.2018 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувану в порядку вимог п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернення стягнення за виконавчим документом, та виявлення безрезультатними здійсненних державним виконавцем відповідно до цього Закону заходів щодо розшуку такого майна, що в свою чергу є підставою для повернення виконавчого документу стягувану з правом останнього на повторне пред'явлення виконавчого документу до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження». Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 30.10.2017 року було задоволено заяву про перегляд заочного рішення та скасовано заочне рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 02 лютого 2016 р., примусове виконання якого відносно позивача здійснювалось Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві і в рамках якого було накладеного арешт на все майно позивача. У зв'язку з цим у відповідача, надалі, немає права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання. Виконавчий лист втратив юридичну силу. 10.11.2017 року представник [PERSON] звернулася до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві з клопотанням зняття арешту з майна позивача, який було накладено в рамках виконавчого провадження № 52037988 на підставі постанови від 06.09.2016 року у зв'язку з скасуванням заочного рішення, на підставі якого було видано виконавчий лист. На вказане клопотання Голосіївський районний відділ державної виконавчої служи міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві надав відповідь у формі листа від 30.11.2017 р. № д/10. У листі вказано, що «Згідно ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження передбачені підстави для зняття арешту з майна. На разі зазначені підстави відсутні, що виключає проведення запитуваних дій. Враховуючи викладені вище обставини, зважаючи на відсутність підстав, передбачених вказаною статтею Закону, арешт може бути знятий рішенням суду. Додатково звертаємо увагу про те, що п. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду». Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України та ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.ч.1,2ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 15.05.2013 року № 6-26 цс 13 вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з - під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна. Згідно до ст. 317 ЦК України зміст права власності становлять три складові - право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Володіння майном - це юридично закріплена можливість фактично мати майно, впливати на нього в будь-який момент, здійснювати щодо такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, мати з цього певний зиск та вигоду. Право розпорядження - це можливість власника встановлювати, змінювати та припиняти юридичне існування майна. Аналізуючи вищенаведені обставини в даний час дія арешту на належне позивачеві майно, порушує права позивача, як власника. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської конвенції з питань захисту прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Таким чином, враховуючи те, що виконавче провадження за виконавчим документом виконавчою службою було завершено та повернуто стягувачу та у зв'язку з тим, що станом на 30 листопада 2017 року на примусовому виконанні відсутні відкрите виконавче провадження, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Аналогічне визначене статтею 321 ЦК України щодо непорушності права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі вищевикладеного суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також сплачена позивачем при зверненні до суду грошова сума судового збору.

Outcome: approved