Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі також позичальник) звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що нею та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», (далі - Банк, відповідач) було укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 42.07-07/504 від 19 жовтня 2007 року (далі - Кредитний договір) на поточні потреби з наданням кредиту окремими частинами (траншами), зі сплатою 14,00 % річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначеному цим Договором, в межах максимального ліміту заборгованості до 2 474 500,00 грн. з наступним зниженням максимального ліміту заборгованості - починаючи з 10 жовтня 2007 року, кожного 10 числа місяця ліміт зменшується на 13 747,00 грн. Також зазначає, що 08 серпня 2008 р. було укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору, якою була змінена валюта кредиту з гривні на долар США, відповідно до якої надання Кредиту буде здійснюватися окремими частинами (траншами), зі сплатою 13,5 % річних в межах максимального ліміту заборгованості до 510 732 дол. США, з наступним зниженням максимального ліміту заборгованості, починаючи з 10 жовтня 2007 р., кожного 10 числа місяця ліміт зменшується на 2 837 дол. США з кінцевим терміном погашення всіх Траншів кредиту 18 жовтня 2022 року, на умовах, визначених цим Договором. 17 квітня 2009 р. було укладено Договір б/н про внесення змін до Кредитного договору, яким було змінено режим кредитної лінії - з відновлювальної на невідновлювальну та встановлено графік погашення заборгованості за кредитом у доларах США. Вважає Додаткову угоду № 1 та п. 2 Договору про внесення змін до Кредитного договору такими, що підлягають визнанню недійсними на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України з огляду на те, що додатковою угодою № 1 було змінено вже частково виконане зобов'язання Банку щодо надання Траншу, який був наданий до 08.08.2008 р., відповідно, зобов'язання Банку у цій частині вважаються припиненими, що суперечить нормам цивільного законодавства, адже неможливо змінити те, що вже припинилося, тобто не існує; після укладення Додаткової угоди № 1 валютою погашення кредиту лишилася гривня. Додатковою угодою № 1 було порушено права позичальника як споживача: відповідно до пункту в, г, є абз. 2 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення Додаткової угоди № 1) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема тип відсоткової ставки; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги - вказана інформація відсутня у Додатковій угоді № 1. Також при зміні валюти кредиту ризик зміни валютного курсу був покладений на Позичальника. На укладання Додаткової угоди № 1 відсутня письмова згода її чоловіка. Щодо визнання недійсним п. 2 Договору про внесення змін до Кредитного договору, вказаний пункт встановлює графік погашення заборгованості за кредитом у валюті, встановленій Додатковою угодою № 1- доларах США: при визнанні Додаткової угоди № 1 недійсною, підлягає визнанню недійсним і п. 2 Договору про внесення змін до Кредитного договору, оскільки він встановлює порядок виконання зобов'язання, яке визнане недійсним. Також вважає, що і Додаткова угода № 1 і Договір про внесення змін до Кредитного договору направлені на зміну валюти повернення кредиту, а не на ті правові наслідки, які закріплені у вказаних правочинах, відповідно Додаткова угода № 1, п. 2 Договору про внесення змін до Кредитного договору є недійсними відповідно до ч. 5 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України. Просить: позов задовольнити, визнати недійсною Додаткову угоду № 1 від 08.08.2008р. до Договору відновлювальної кредитної лінії № 42.07-07/504 від 19.10.2007 р.; визнати недійсним пункт 2 Договору б/н від 17.04.2009 р. про внесення змін до Договору відновлювальної кредитної лінії № 42.07-07/504 від 19.10.2007 р. Представник позивача та третя особа в судовому засіданні підтримали позов з викладених в ньому підстав, просили позов задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на його безпідставність, просив до спору застосувати термін позовної давності та відмовити позивачу у задоволенні позову з підстав пропущення строку позовної давності. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, третьої особи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступного. Одним із способів захисту прав і інтересів згідно із ч. 2 ст. 16 ЦК України може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є також правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Відповідно до п.1 Постанови від 06.11.2009р. № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» цивільні відносини щодо недійсності правочинів регулюються Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, Сімейним кодексом України, Законом України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ "Про захист прав споживачів" (в редакції Закону від 1 грудня 2005 року № 3161-IV), Законом України від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV "Про оренду землі" (в редакції Закону від 2 жовтня 2003 року № 1211 -IV) та іншими актами законодавства. При розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. В судовому засіданні встановлено, що 19 жовтня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи Серії А01 № 365338 та Статутом ПАТ, затвердженим рішенням Загальних зборів Акціонерів від 17.02.2014 року (протокол №1), та [PERSON] було укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 42.07-07/504 на поточні потреби з наданням Кредиту окремими частинами (траншами), зі сплатою 14,00 % річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначеному цим Договором, в межах максимального ліміту заборгованості до 2 474 500,00 грн., з наступним зниженням максимального ліміту заборгованості, починаючи з 10 жовтня 2007 року: кожного 10 числа місяця ліміт зменшується на 13 747,00 грн. (а.с.8-14). В забезпечення виконання боргових зобов»язань за Договором між відповідачем та [PERSON] 19 жовтня 2007 року було укладено Іпотечний договір № 42.02-11/952 (а.с.19-23), відповідно до умов якого, іпотекодавець передав в іпотеку АКБ «Укрсоцбанк» трикімнатну квартиру №56, що розташована за адресою: [ADDRESS]. 11 червня 2008 року позивач звернулася до відповідача із заявою щодо надання дозволу на зміну валюти кредитування: з гривні на долар США. 08 серпня 2008 р. було укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору, якою була змінена валюта кредиту з гривні на долар США, відповідно до якої надання Кредиту буде здійснюватися окремими частинами (траншами), зі сплатою 13,5 % річних в межах максимального ліміту заборгованості до 510 732 дол. США, з наступним зниженням максимального ліміту заборгованості, починаючи з 10 жовтня 2007 р., кожного 10 числа місяця ліміт зменшується на 2 837 дол. США з кінцевим терміном погашення всіх Траншів Кредиту 18 жовтня 2022 року, на умовах, визначених цим Договором (а.с.15-16). 17 квітня 2009 р. було укладено Договір б/н про внесення змін до Кредитного договору, яким було змінено режим кредитної лінії - з відновлювальної на невідновлювальну та встановлено графік погашення заборгованості за кредитом у доларах США (а.с.17-18). Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Стаття 627 ЦК України зазначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. В ч.1 ст. 628 ЦК України зазначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Приймаючи до уваги той факт, що ст. 1055 ЦК України передбачає обов'язкову письмову форму кредитного договору, то в розумінні ст. ст. 639 та 640 ЦК України моментом укладання кредитного договору є момент підписання його сторонами. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти на умовах укладеного кредитного договору. З укладенням Договору кредиту на умовах відновлювальної кредитної лінії, передбачено наявність зобов'язання для відповідача надавати позивачу суми кредиту певними частинами (траншами), при цьому, загальна сума всіх виданих траншів кредиту не повинна перевищувати максимальний ліміт заборгованості, який з укладенням цього кредитного договору щомісячно зменшувався до розміру, що визначений у п. 1.1.2 цього Договору кредиту. З укладенням Договору кредиту відповідач, згідно поданої заяви позивача на видачу траншу кредиту, надав позичальнику транш кредиту у розмірі 1 595 595,00 грн., що підтверджується Довідкою ПАТ «Укрсоцбанк» №10.1-87/6759 від 26.06.2014 року. Наявний ліміт заборгованості по Договору кредиту дозволяв позивачу, як позичальнику, додатково отримати транші кредиту на суму, але в межах цього максимального ліміту заборгованості. Згідно розрахунку, позивач, на момент укладення цього кредитного договору, вправі був доотримати кредитні кошти в межах 878 905,00 грн., проте позичальник не виявляв бажання та наміру отримати недоотримані транші кредиту. З укладенням Додаткової угоди №1 визначений в Договорі кредиту максимальний ліміт заборгованості у гривні було змінено на максимальний ліміт заборгованості у доларах США, тобто було змінено з 2 474 500, 00 грн. на 519 732,00 доларів США. У зв'язку з цим, доларовий еквівалент отриманого позивачем траншу кредиту, на момент укладення Додаткової угоди №1 до кредитного договору, склав 334 190,00 доларів США, тобто з укладенням Додаткової угоди №1 до Договору кредиту та зміною валюти кредитування позивач вправі був додатково доотримати кредитні кошти в межах залишку невибраного ліміту заборгованості у зазначеному розмірі. Режим відновлювальної кредитної лінії дозволяв позивачу постійно (до укладення Договору про внесення змін) отримувати транші кредиту в межах наявного максимального ліміту заборгованості, дозволяв здійснювати його дострокове повне погашення та по наслідку його повного погашення знову дозволяв позичальнику отримувати транші кредиту в межах наявного максимального ліміту заборгованості. Викладене означає, що з укладення Договору кредиту на умовах відновлювальної кредитної лінії виконані відповідачем зобов'язання з видачі позивачу траншів кредиту не припинялися, зазначені зобов'язання (до укладення Договору про внесення змін) з видачі траншів кредиту існували лише в межах невикористаного ліміту заборгованості, що спростовує твердження позивача про те, що з укладення Додаткової угоди №1 до Договору кредиту припинилося частково виконане відповідачем зобов'язання. З укладенням 17.04.2014 року Договору про внесення змін до Договору кредиту було змінено режим кредитування: з відновлювальної кредитної лінії на не відновлювальну кредитну лінію. Зазначене означає, що після видачі позивачу траншів кредиту та після погашення позивачем цього виданого траншу кредиту використаний ліміт заборгованості по кредиту не поновлюється, відповідач вправі був видавати позивачу транші кредиту лише в частині невикористаного ліміту заборгованості. Відповідно ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням кредитного договору кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, про тип відсоткової ставки, варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги. До моменту укладення Договору кредиту Позивачу була доведена письмова інформація про умови кредитування, в тому числі про види кредитування, види процентної ставки, розміри відсоткових ставок в залежності від валюти кредитування, розміри комісій. Суд погоджується з твердженням представника відповідача, що зазначена норма цього Закону не зобов'язує відповідача щодо надання цієї інформації у всіх інших випадках внесення змін до кредитного договору. Суд також не бере до уваги посилання позивача на те, що у зв»язку з підвищенням курсу іноземної валюти сума боргу значно зросла, чим порушено принцип рівності сторін договору. Діючим законодавством не передбачений стабільний курс долару США до національної валюти - гривні. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про Національний Банк України», офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним банком. Згідно з ч. 1 ст. 8 Декрету Кабінетів Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», валютні курси встановлюється Національним Банком України за погодженням з Кабінетом міністрів України. Поряд с цим, Положенням «Про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів», затвердженого Постановою Правління Національний Банк України № 496 від 12.11.2003р., визначається, що офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют станом на останню дату. З наведеного можливо зробити висновок, що стабільність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Позивач, згідно з ч. 2 ст. 1056 Цивільного кодексу України, мав право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця. Окрім того, відповідно до п. 6 ст.14 Закону України «Про захист прав споживачів» у позивача існувала можливість в 14-денний термін відмовитись від кредиту, проте цим правом він не скористався. Згідно з п. 1 ст. 60 цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач в своїй позовній заяві не довів тих обставин на які він посилається як на законні підстави для визнання Додаткової угоди № 1 від 08.08.2008 р. до Договору відновлювальної кредитної лінії № 42.07-07/504 від 19.10.2007 р. та пункту 2 Договору б/н від 17.04.2009 р. про внесення змін до Договору відновлювальної кредитної лінії № 42.07-07/504 від 19.10.2007 р. недійсними. Як вбачається з позовної заяви, позивач звернувся до суду з позовом 04.06.2014 року. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. 08.08.2008 року до Договору кредиту сторони спору уклали Додаткову угоду з предмету зміни валюти кредитування, а Договором 17.04.2009 року про внесення змін Договору кредиту сторони спору змінили режим кредитування позивача. Позивач оспорює дійсність укладеної Додаткової угоди №1, що укладена 08.08.2008 року до Договору кредиту та оспорює дійсність Договору про внесення змін, що укладений 17.04.2009 року до Договору кредиту. Термін позовної давності для його позовних вимог закінчився відповідно: щодо вимоги про визнання недійсною Додаткової угоди №1 до Договору кредиту - 08.08.2011 року, а щодо вимоги про визнання недійсною Договору про внесення змін, що укладений 17.04.2009 року - відповідно 17.04.2013 року. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного, слід відмовити позивачу у задоволенні позову і з підстав пропущення строку позовної давності. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed