Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Крічфалушій Л.І. пред`явила до суду позов до відповідача Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Тернопільська районна державна нотаріальна контора, [PERSON] , [PERSON] , у якому просить визнати за [PERSON] право власності на 3/6 частин житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після померлої [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона ( [PERSON] ) є спадкоємцем за заповітом після померлої [INFO] матері [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на 3/6 частин житлового будинку [ADDRESS] , з яких 1/6 частина вказаного житлового будинку належала померлій [PERSON] як голові колгоспного двору та 2/6 частини вона успадкувала після померлого [INFO] чоловіка [PERSON] , фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, проте не оформила право власності на спадкове майно. Із вказаних 2/6, які померла [PERSON] успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] , 1/6 частина належала її чоловіку [PERSON] як члену колгоспного двору, а іншу 1/6 частину [PERSON] успадкував після померлої [INFO] матері [PERSON] , фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, однак, не оформив право власності на спадкове майно. Таким чином, після померлої [PERSON] відкрилась спадщина на 3/6 частини житлового будинку [ADDRESS] , який станом на 01 липня 1990 року належав до суспільної групи колгоспний двір. Однак, звернувшись у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, постановою нотаріуса їй (Коваль О.О.) відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 3/6 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на вказаний житловий будинок. При цьому вказує, що на день смерті [PERSON] та [PERSON] , діяв Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року, тому саме ним регулювалися спірні правовідносини у частині, що стосується прийняття спадщини після їх смерті. У зв`язку із неможливістю в нотаріальному порядку реалізувати свої спадкові права, позивач змушений звернутися до суду із позовом. Позивач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилася, однак, її представник [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі. Від відповідача Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності їх представника, не заперечують проти задоволення позовних вимог. Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Тернопільської районної державної нотаріальної контори надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника. Треті особи: [PERSON] І.В., Коваль В.І., будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи у підготовче судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не подавали. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом установлено: Згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок виданого 30 березня 1989 року виконавчим комітетом Тернопільської районної Ради народних депутатів Тернопільської області Української РСР на підставі рішення виконкому Тернопільської районної Ради народних депутатів №81 від 28 березня 1989 року, цілий житловий будинок з належними до нього будівлями і спорудами, який розташований в [ADDRESS] належить колгоспному двору, який складається з 6 членів, головою якого є [PERSON] . Відповідно із Інформаційною довідкою про технічний стан нерухомого майна виданої 29 березня 2016 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, станом на 29 березня 2016 року по обліку бюро будинковолодіння №122 [ADDRESS] за: 1/6 частина за [PERSON] , 1/6 частина за [PERSON] , 1/6 частина за [PERSON] , 1/6 частина за [PERSON] , 1/6 частина за [PERSON] , 1/6 частина за [PERSON] . Раніше будинковолодіння рахувалося по [ADDRESS] . Станом на 30 березня 1989 року право власності на майно було зареєстровано за головою колгоспного двору [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 30 березня 1989 року на підставі рішення виконкому №81 від 28 березня 1989 року. Як убачається із довідки №2897 виданої виконкомом Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] станом на 01 липня 1990 року належав до суспільної групи двір колгоспника, членами якого були: [PERSON] голова двору, [PERSON] чоловік, [PERSON] дочка, [PERSON] зять, [PERSON] внук, [PERSON] мати. [INFO] померла [PERSON] , про що зроблено актовий запис №8 Байковецької сільської ради народних депутатів, якою 08 травня 1994 року видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Згідно довідки виданої 02 вересня 2016 року Байковецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області за №1900, на день смерті [PERSON] разом із нею за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані та проживали [PERSON] син, [PERSON] невістка, [PERSON] онука, [PERSON] чоловік онуки, [PERSON] правнук, [PERSON] правнука. [INFO] помер [PERSON] , про що зроблено актовий запис №26 Виконкому Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, якою 04 листопада 2003 року видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Довідкою №1901 виданою 02 вересня 2016 року Байковецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області стверджується, що на день смерті [PERSON] разом із ним за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: [PERSON] дружина, [PERSON] дочка, [PERSON] зять, [PERSON] онук, [PERSON] онука. [INFO] померла [PERSON] , про що складено актовий запис №14 Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області України, якою 30 серпня 2010 року видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Згідно заповіту складеного 07 жовтня 2008 року у с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області, на випадок своєї смерті [PERSON] заповіла [PERSON] усе своє майно, з чого б воно не складалося і все те, на що за законом вона матиме право. Вказаний заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Гелей Галиною Володимирівною та зареєстровано в реєстрі за №121. Судом установлено, що позивач [PERSON] є дочкою померлої [INFO] [PERSON] . 29 вересня 1981 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , змінивши прізвище із « [PERSON] » на « [INFO] » (актовий запис зроблений Байковецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області за №13), що стверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00016651054, сформованого 16 травня 2016 року. Як убачається із матеріалів спадкової справи №789/2011 р., заведеної Тернопільською районною державною нотаріальною конторою після померлої [INFO] [PERSON] , у встановлений законом строк, а саме 01 листопада 2011 року [PERSON] звернулась у Тернопільську районну державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] . Також, 21 [INFO] [PERSON] звернулась у Тернопільську районну державну нотаріальну контору із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину після померлої [PERSON] , а саме на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . 21 жовтня 2016 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Захарків Т.Б. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за №4617/02-14, згідно якої [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, зокрема на 1/6 частку житлового будинку [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , на 1/6 частину вказаного житлового будинку, яка належить [PERSON] та на 1/6 частину даного житлового будинку, яка належить [PERSON] , оскільки житловий будинок [ADDRESS] належить колгоспному двору, який складається із шести членів, однак, власність колгоспного двору чинним законодавством не передбачена. А тому, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення власності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. 29 березня 2016 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] , замовником технічної інвентаризації у вказаному технічному паспорті вказано [PERSON] . Згідно характеристики\~будинку,\~господарських будівель\~та споруд,\~будинковолодіння [ADDRESS] складається із: А житлового будинку, 1977 року побудови; Б веранда, 1977 року побудови; Пд. (А) підвал, 1977 року побудови; сх. сходи, 1977 року побудови; пд.(а) підвал, 1977 року побудови; вх.в.пд., 1977 року побудови; Г хлів, 1990 року побудови; Е вбиральня, 1990 року побудови; Д господарська будівля, 1990 року побудови; Є господарська будівля, 1989 року побудови; Пд підвал, 1963 року побудови; вх.в.пд. вхід в підвал, 1963 року побудови; І площадка; 3 огорожа; 4 хвіртка; 5 ворота; 7 хвіртка; 6 огорожа; кр криниця. Згідно експлікації приміщень до плану житлового будинку [ADDRESS] , загальна площа житлового будинку становить 146,3 кв.м., житлова площа 89,3 кв.м. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статус майна колгоспного двору був врегульований статтями 120-126 ЦК України в редакції 1963 року, які були виключені з кодексу у 1993 році (Закон від 16 грудня 1993 року № 3718-XII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, який набрав чинності з 18 січня 1994 року). Відтак, у вказаній частині підлягають застосуванню норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Частиною 1статті 112 ЦК УРСР передбачено, що колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Згідно зі ст.120 ЦК УРСР 1963 року, майно колгоспного двору належить всім членам двору на праві спільної сумісної власності. За змістомст.123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено у зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності`судам роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 14.01.2014 року у справі №6-145цс13 та від 18 листопада 2015 року № 6-350цс15. Таким чином, право на частку у колгоспному дворі мають всі члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на таку частку. Як установлено судом, після 15 квітня 1991 року, із вступом в силу Закону України Про власність майно вказаного колгоспного двору не змінилося. Доказів того, що спірний житловий будинок станом на 15 квітня 1991 року було переведено до іншої суспільної групи, матеріали цивільної справи не містять. Відтак,\~з огляду\~на те,\~що житловий\~будинок [ADDRESS] станом на 01 липня 1990 року належав до суспільної групи колгоспний двір, головою якого була [PERSON] та членами якого були: [PERSON] чоловік, [PERSON] дочка, [PERSON] зять, [PERSON] внук, [PERSON] мати чоловіка, кожному із них належало по 1/6 частині вказаного колгоспного двору. Щодо стверджень позивача про те, що на момент відкриття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] та померлої [INFO] [PERSON] Марії [PERSON] діяв Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року, тому саме ним повинні регулюватися спірні правовідносини у частині, що стосується прийняття спадщини після їх смерті, суд зазначає наступне: Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК (435-15), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР ( 1540-06 ) (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК (435-15) і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. З огляду на вказані нормативні положення, норми ЦК УРСР 1963 року застосовуються, якщо спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, однак, якщо спадщини, яка відкрилась, але строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року застосовуються норми Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року. Таким чином, на момент смерті [PERSON] діяв Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року, тому ним повинні регулюватися спірні правовідносини у частині, що стосується прийняття спадщини після її смерті. Згідно п.п.\~1-2\~ч.\~1\~ст.\~549\~ Цивільний\~кодекс Української\~РСР від\~18\~липня 1963\~року визнається,\~що спадкоємець\~прийняв спадщину:\~якщо він\~ фактично\~ вступив\~ в\~ управління\~ або\~ володіння\~ спадковим\~майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Таким чином, [PERSON] прийняв спадщину після померлої матері [PERSON] , зокрема і належну їй 1/6 частину житлового будинку [ADDRESS] , оскільки фактично вступив у володіння спадковим майном, як такий, що на момент смерті спадкодавця проживав разом із нею у спірному житловому будинку та продовжував проживати у ньому до моменту своєї смерті, що стверджується наявною у матеріалах справи довідкою №1900 виданою 02 вересня 2016 року Байковецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області. Натомість, строк на прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] закінчився після 1 січня 2004 року, отже, даному випадку підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). В силу ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відтак,\~ [PERSON] \~вважається такою,\~що прийняла\~спадщину після\~померлого чоловіка,\~ як така,\~що на\~момент смерті\~спадкодавця проживала\~разом із\~ним у\~ житловому\~будинку [ADDRESS] та не подавала у нотаріальну контору заяви про відмову від прийняття спадщини. Таким чином, після померлої [PERSON] відкрилась спадщина на 3/6 частини житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною господарських будівель та споруд. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. Проаналізувавши в\~сукупності досліджені\~докази,\~встановлені ними\~обставини та\~визначені відповідно\~до них\~правовідносини сторін,\~враховуючи вимоги\~закону,\~беручи до\~уваги визнання\~позову відповідачем,\~яке не\~суперечить закону\~та не\~порушує прав\~та інтересів\~інших осіб,\~оскільки зазначені\~позивачем обставини\~унеможливлюють іншим\~способом захистити\~його права\~та інтереси,\~ суд\~приходить до\~переконання,\~що позовні\~вимоги підлягають\~до задоволення\~шляхом визнання\~за [PERSON] право\~власності на\~3/6\~частин житлового\~будинку [ADDRESS] ,\~в порядку\~спадкування за\~заповітом після\~померлої [INFO] [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved