Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

До Чорнобаївського районного суду Черкаської області надійшов цивільний позов заступника керівника Золотоніської місцевої прокуратури [PERSON] (далі позивач) до Великобурімської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області (далі відповідач-1), [PERSON] (далі відповідач-2) про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсними договору оренди землі. В обґрунтування позову зазначалося, що рішенням відповідача-1 від 15 грудня 2016 року № 12-10/VII відповідачу-2 надано в оренду земельну ділянку комунальної власності площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану в межах Великобурімської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області. На підставі вказаного рішення 15 грудня 2016 року між відповідачем-1, як орендодавцем, та відповідачем-2, як орендарем, укладено договір оренди землі строком на 10 років, в якому зазначено, що земельна ділянка передається з наявними обєктами нерухомості, а саме магазином. Натомість право власності за відповідачем-2 на вказаний магазин не зареєстровано, а тому зазначена земельна ділянка відповідно до вимог чинного законодавства мала передаватися в оренду лише шляхом проведення земельних торгів, що зроблено не було. За таких обставин позивач просив суд визнати вказане рішення відповідача-1 незаконним та скасувати і, як наслідок, визнати недійсним відповідний договір оренди землі. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20 вересня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання сторони не зявилися. Від прокурора надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій останній позовні вимоги підтримав і наполягав на їх задоволенні (а.с. 53). Від представника відповідача-1 також надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав (а.с. 52). Відповідач-2 подала до суду заяву про визнання позову, розгляд справи просила провести за її відсутності (а.с. 51). Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та визначив відповідні їм правовідносини. Рішенням Великобурімської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області (відповідача-1) від 15 грудня 2016 року № 12-10/VII затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 2 га в оренду на 10 років [PERSON] (відповідачу-2) для ведення особистого селянського господарства, розташованої в межах с. Михайлівка Чорнобаївського району Черкаської області; передано в оренду на 10 років [PERSON] (відповідачу-2) вказану земельну ділянку (а.с. 17). На підставі вказаного рішення 27 грудня 2016 року між відповідачем-1, як орендодавцем, і відповідачем-2, як орендарем, укладено спірний договір оренди землі (а.с. 11-13). Відповідно до п. 1 договору оренди землі орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку із земель комунальної власності, яка знаходиться в адміныстративних межах Великобурімської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області. Згідно з п. 2 договору оренди землі в оренду передається земельна ділянка загальною площею 2 га. У п. 3 договору оренди землі зазначено, що на земельній ділянці знаходяться обєкти нерухомого майна приміщення магазину. Договір укладено на 10 років (п. 8 договору оренди землі). Пунктом 9 договору оренди землі визначено, що орендна плата вноситься орендарем у розмірі 4172,86 гривень в рік з розрахунку 4,5% від нормативно-грошової оцінки землі, яка відповідно до п. 5 становить 104730,14 гривень. Згідно з копією акту прийому-передачі земельної ділянки в оренду терміном на 10 років [PERSON] (відповідачу-2) від 27 грудня 2016 року відповідач-1 передав, а відповідач-2 прийняла в оренду вказану земельну ділянку (а.с. 15). Власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2 га з кадастровим номером 7125181200:04:000:6041, розташованої у с. Михайлівка Чорнобаївського району Черкаської області, є Великобурімська сільська рада Чорнобаївського району Черкаської області (відповідач-1), форма власності комунальна, а право оренди земельної ділянки зареєстровано за відповідачем-2 27 грудня 2016 року, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30 грудня 2016 року № 77564601 (а.с. 14). Відповідно до копії листа Великобурімської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 29 березня 2018 року вих. № 129 протягом 2012-2018 років земельні торги Великобурімською сільською радою Чорнобаївського району Черкаської області не проводились; укладалися договори оренди землі тільки на територію під виробничими приміщеннями (а.с. 18). У ст. 80 ЗК України визначено, що субєктами права власності на землю є, з-поміж інших, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Частиною 5 цієї статті Закону передбачено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. За правилами\~ч.\~1\~і 2\~ст.\~124\~ЗК України\~передача в\~оренду земельних\~ділянок державної\~або комунальної\~власності здійснюється\~на підставі\~рішення відповідного\~органу виконавчої\~влади або\~органу місцевого\~самоврядування згідно\~з їх\~повноваженнями,\~визначеними ст.\~122\~цього Кодексу,\~чи договору\~купівлі-продажу\~права оренди\~земельної ділянки\~(у\~разі продажу\~права оренди)\~шляхом укладення\~договору оренди\~земельної ділянки\~чи договору\~купівлі-продажу\~права оренди\~земельної ділянки.\~Передача в\~оренду земельних\~ділянок державної\~або комунальної\~власності здійснюється\~за результатами\~проведення земельних\~торгів, крім випадків, встановлених ч.ч. 2, 3 ст. 134 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЗК України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Частиною 2 ст. 134 ЗК України встановлено, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі: -розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб; -використання земельних ділянок для потреб, пов'язаних з користуванням надрами, та спеціального водокористування відповідно до отриманих дозволів; -використання релігійними організаціями, які легалізовані в Україні, земельних ділянок під культовими будівлями; -будівництва об'єктів, що в повному обсязі здійснюється за кошти державного та місцевих бюджетів; -надання земельних ділянок підприємствам, установам і громадським організаціям у сфері культури і мистецтв (у тому числі національним творчим спілкам та їх членам) під творчі майстерні; -надання земельних ділянок в оренду для реконструкції кварталів застарілої забудови, для будівництва соціального та доступного житла, якщо конкурс на його будівництво вже проведено; -розміщення іноземних дипломатичних представництв та консульських установ, представництв міжнародних організацій згідно з міжнародними договорами України; -надання земельної ділянки, викупленої для суспільних потреб чи примусово відчуженої з мотивів суспільної необхідності для забезпечення таких потреб; -надання земельних ділянок державної або комунальної власності для потреб приватного партнера в рамках державно-приватного партнерства відповідно до закону; -надання земельної ділянки замість викупленої для суспільних потреб чи примусово відчуженої з мотивів суспільної необхідності та повернення такої земельної ділянки колишньому власнику чи його спадкоємцю (правонаступнику), у разі якщо така потреба відпала; -будівництва, обслуговування та ремонту об'єктів інженерної, транспортної, енергетичної інфраструктури, об'єктів зв'язку та дорожнього господарства (крім об'єктів дорожнього сервісу); -будівництва об'єктів забезпечення життєдіяльності населених пунктів (сміттєпереробних об'єктів, очисних споруд, котелень, кладовищ, протиерозійних, протизсувних і протиселевих споруд); -передачі громадянам земельних ділянок для сінокосіння і випасання худоби, для городництва; -надання земельних ділянок суб'єктам господарювання, що реалізують відповідно до Закону України "Про особливості провадження інвестиційної діяльності на території Автономної Республіки Крим" зареєстровані в установленому порядку інвестиційні проекти. Надання такої земельної ділянки у власність здійснюється згідно із законодавством після завершення строку реалізації інвестиційного проекту за умови виконання субєктом господарювання договору про умови реалізації цього інвестиційного проекту на території Автономної Республіки Крим; -поновлення договорів оренди землі; -передачі в оренду, концесію майнових комплексів або нерухомого майна, розташованого на земельних ділянках державної, комунальної власності; -надання в оренду земельних ділянок індустріальних парків керуючим компаніям цих індустріальних парків; -надання земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обовязкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи. Крім того, у ч. 3 цієї статті Кодексу передбачено, що земельні торги не проводяться при наданні (передачі) земельних ділянок громадянам у випадках, передбачених ст.ст. 34, 36 та 121 цього Кодексу, а також передачі земель загального користування садівницькому товариству та дачному кооперативу. Земельні торги не проводяться при безоплатній передачі земельних ділянок особам, статус учасника бойових дій яким надано відповідно до п.п. 19 і 20 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Разом з тим, судом встановлено, що при наданні відповідачем-1 в оренду відповідачу-2 земельної ділянки комунальної власності, була відсутня будь-яка з перерахованих у ч.ч. 2 і 3 ст. 134 ЗК України підстава, що дозволяла прийняти рішення про передачу земельної ділянки в оренду без проведення земельних торгів. Зокрема, судом не встановлено наявності у відповідача-2 права власності на об'єкти нерухомого майна, розташовані на наданій в оренду земельній ділянці. За таких обставин спірне рішення відповідача-1 є таким, що прийняте всупереч вимогам чинного законодавства. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (п. 10 ч. 1 ст. 16 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. З огляду на викладене позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування рішення відповідача-1 підлягають до задоволення. Іншим способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним (п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України). Частиною 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч.ч. 1 і 2 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. У разі набуття права оренди земельної ділянки на конкурентних засадах підставою для укладення договору оренди є результати аукціону. У ч. 2 ст. 16 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому ЗК України, або за результатами аукціону. У звязку з викладеним спірний договір оренди землі від 27 грудня 2016 року, укладений між відповідачем-1 і відповідачем-2 підлягає визнанню недійсним. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. З огляду на викладене, враховуючи визнання відповідачами позову, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі, з-поміж іншого, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічні приписи містяться у ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». За таких обставин суд дійшов висновку про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого ним судового збору, що становить 1762,00 гривень (3524,00 / 2), та стягнення з відповідачів на користь позивача інших 50 відсотків судового збору в рівних частинах. На підставі викладеного,

Outcome: approved