Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся позивач з вимогами визначити, частки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у спільній власності на земельну ділянку площею 0, 0830 га. розташовану у [ADDRESS] кадастровий номер 0510137000:03:022:0084. Позовні вимоги аргументовані тим, що позивачі є власниками по 17/200 часток будинковолодіння, розташованого по [ADDRESS] на підставі договору дарування від 19.12.2003р. [PERSON] являється власником 17/50 часток будинковолодіння, розташованого по [ADDRESS] на підставі договору дарування від 19.12.2003р. та свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.05.2015р. В 07.08.2007року на підставі рішення 10 сесії 5 скликання Вінницької міської ради №682 від 22.12.2006р. нам та ше трьом співвласникам будинковолодіння [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] будо видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0830га. розташовану у [ADDRESS] серії ЯД 375138 кадастровий номер 0510137000:03:022:0084. Так один із співвласників будинку та земельної ділянки [PERSON] померла [INFO] . Позивач, є її спадкоємцем, що вбачається із свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.05.2014р. яке було мені видано на частку житлового будинку, однак на частку земельної ділянки було відмовлено у видачі свідоцтва згідно постанови нотаріуса від 08.05.2015р. в зв`язку з відсутністю визначеної частки у спільній власності на земельну ділянку. Позивач вказує, що згідно рішення Вінницької міської ради від 25.12.2015р. №71 було переіменовано [ADDRESS] на [ADDRESS] . Оскільки за положеннями ч. 3 ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, можна зробити висновок, що в разі набуття права спільної сумісної власності на земельну ділянку співвласниками будинковолодіння з виділеними частками, право власності на земельну ділянку переходить відповідно до розміру відокремлених у будинковолодінні часток. Позивачі вказують, що стосовно заходів досудового врегулювання спору, то в зв`язку із смертю одного із співвласників іншим чином крім судового порядку визначити частки неможливо. Позивачі в заяві від 10.03.2020 уточнив позовні вимог та просив суд визначити частки [PERSON] у розмірі 17/200 частки, [PERSON] у розмірі 17/50 частки після смерті [PERSON] , [PERSON] , 17/200 частки [PERSON] у розмірі 33/100 частки, [PERSON] у розмірі 4/25 частки у земельній ділянці площею 0,0830га, розташованої у [ADDRESS] кадастровий номер 0510137000:03:022:0084. Позивачі та їх представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, та вірно вказали прізвище позивача [PERSON] замість невірного « [PERSON] » Відповідачі в судовому засіданні позов визнали в повному обсязі. Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Судом встановлено, що позивачі є власниками по 17/200 часток будинковолодіння, розташованого по [ADDRESS] на підставі договору дарування від 19.12.2003р. [PERSON] являється власником 17/50 часток будинковолодіння, розташованого по [ADDRESS] на підставі договору дарування від 19.12.2003р. та свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.05.2015р. ( а.с.7, 8, 12-13, ) Судом з метою повного та обєктивног орозгляду справидосліджувались матеріали інвентаризаційної справи на будинковолодіння [ADDRESS] . Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних. житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Так рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 визначає, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України ( 1501-06 ) та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції ( 254к/96-ВР ) і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. ч1 ст. 316 ЦК України встановлено, що - правом власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. ч1 ст.317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. ч1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. ч1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Статтями 368, 369 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Зазначені положення щодо користування власністю цілком повинні застосовуватись до майнових прав на майно (зокрема, до права на землю). Оскільки за положеннями ч. З ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, можна зробити висновок, що в разі набуття права спільної сумісної власності на земельну ділянку співвласниками будинковолодіння з виділеними частками, право власності на земельну ділянку переходить відповідно до розміру відокремлених у будинковолодінні часток. У відповідності до ч. 1 ст.86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно ст.89 Земельного кодексу України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Так, ч.4ст.120 Земельного кодексуУкраїни вказує.що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. ч.2 ст. 358 ЦК України встановлено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. ч.3 cт. 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння, користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання права власності у порядку спадкування за законом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо, а отже позов підлягає задоволенню. За змістом ст. ст. 355, 356,358, 319 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше 5 (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна юність на майно. Власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них на праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Згідно із ст. 89 ЗК України визначено, що поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності з виділеними частками може бути здійснена за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними ,якщо інше не передбачено законом, або не встановлено судом. ч.1 ст. 158 ЗК України встановлено, що земельні спори вирішуються судом, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму ВСУ Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ від 16.04.2004 № 7, у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. При пред`явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. ст. 77 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Ч.1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи визнання відповідачами позову суд, вважає позов обґрунтований, повністю підтверджений матеріалами справи та підлягає задоволенню в повному обсязі. В заяві про уточнення позовних виог позивачі просили суд судові витрита залишити за позивачами і не стягувати з відповідачів На підставі викладеного,

Outcome: approved