Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

ПАТ КБ "Приватбанк" в особі представника звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON], у якій просить виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: [ADDRESS]. При цьому представник позивача посилався на те, що 05.02.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем був укладений кредитний договір № 39М, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 52 500, 00 доларів США строком до 05.02.2018 року. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем 08.02.2008 року був укладений договір іпотеки, відповідно до якого [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру під [ADDRESS], та складається в цілому з однієї житлової кімнати, житловою площею 18,1 кв.м., та підсобних приміщень, загальна площа квартири - 43,9 кв.м., що належить на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори 27 грудня 2004 року за р.№ 3-3072, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори 27 грудня 2004 р. № 409524, в Комунальному підприємстві „Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості" у книзі 489пр на сторінці 109, номер запису 125, реєстраційний номер 7585581, заставною вартістю 77 000,00 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 07.02.2008 року складає 388 850,00 грн.. Однак, відповідач свої зобов'язання за кредитною угодою № 39М від 05.02.2008 року щодо повернення наданого кредиту та внесення плати за кредит у розмірі, строки і на умовах визначених кредитною угодою не виконував, у зв'язку з чим ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та 11.04.2012 року рішення Приморського районного суду м. Одеси позов задоволено та звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 08.02.2008 року, а саме: квартиру під [ADDRESS]. У зв'язку з вищевикладеним, позивач звернувся до суду з відповідним позовом про виселення. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіслав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про слухання справи був повідомлений належним чином, поважних причин неявки суду не представив. Згідно ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Зі згоди представника позивача, на підставі ст.224-225 ЦПК України, суд виніс ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, згідно з кредитною угодою № 39М від 05.02.2008 року та договором про видачу траншу № 39М/1 від 12.02.2008 року, що є невід'ємною частиною до кредитної угоди № 39М від 05.02.2008 року, позивач надав [PERSON] кредит в розмірі 52 500,00 доларів США на споживчі цілі, на строк користування по 05.02.2018 року, з погашенням кредиту та внесенням плати за користування кредитом щомісячно в порядку, розмірах та строки, визначених договорами про видачу траншів кредиту, а також графіками погашення кредиту, процентів та винагороди, які є невід'ємними додатками до договорів про видачу траншів, з датою кінцевого повернення кредиту та усіх нарахувань за ним - 05.02.2018 року (а.с. 6, 8). У якості забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з кредитної угоди № 39М від 05.02.2008 року, 08.02.2008 року між позивачем як іпотекодержателем і відповідачем [PERSON] як іпотекодавцем був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу [PERSON] за р.№ 2695, за умовами якого предметом іпотеки є квартира під [ADDRESS], та складається в цілому з однієї житлової кімнати, житловою площею 18,1 кв.м., та підсобних приміщень, загальна площа квартири - 43,9 кв.м., що належить на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори 27.12.2004 року за р.№ 3-3072, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори 27.12.2004 р. № 409524, в Комунальному підприємстві „Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості" у книзі 489пр на сторінці 109, номер запису 125, реєстраційний номер 7585581, заставною вартістю 77 000,00 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 07.02.2008 року складає 388 850,00 грн. (а.с. 9). Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.04.2012 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено та звернено стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 08.02.2008 року, а саме: квартиру під [ADDRESS] (а.с. 11). Для реалізації вищевказаного рішення суду необхідно, щоб всі мешканці, що проживають у даній квартирі були виселені, оскільки при продажу можуть бути порушені як права позивача - продавця так і права покупця. Частиною ч. 3 ст. 47 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення чи житловий будинок є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. При розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Частинами 2 і 3 ст.40 Закону України «Про іпотеку» встановлений певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно ч. 1, 3 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст. 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Пунктом 43 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року судам рекомендовано врахувати при розгляді таких справ те, що «Частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк». Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. Позивачем не представлено суду належних доказів вручення відповідачу письмової вимоги від 13.11.2013 року (а.с. 15) щодо добровільного виселення зі спірної квартири протягом 30 днів з дня отримання такої вимоги. Наданий позивачем Реєстр повідомлень про наявність боргу, стосовно відправлення рекомендованих листів, не є належним доказом цьому (а. с. 16). Матеріалами справи не підтверджується факт виконання з боку позивача вимог процедури виселення, передбаченої ЖК України, ст. 40 Закону України «Про іпотеку». Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі під № 25, розташованій за адресою: [ADDRESS], задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed