Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 09.03.2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить постановити рішення суду про позбавлення батьківських прав [PERSON] , у відношенні малолітньої донька [PERSON] , а також стягувати щомісячно, на користь [PERSON] , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення повноліття дитини [PERSON] у розмірі по 1/4 від заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого на день стягнення, для дитини відповідного віку, з дня подачі заяви до досягнення нею повноліття. Стягнути з відповідача на користь держави всі судові збори та витрати пов`язані з розглядом даної справи. Ухвалою суду від 12.03.2021 року провадження по справі відкрито. Матеріали справи містять заяву позивача про розгляд справи за її відсутності. Правом на подання відзиву або будь-якої іншої заяви щодо розгляду справи відповідач не скористався. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вказаного суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В позовних вимогах позивач [PERSON] посилається на те, між нею та відповідачем [PERSON] , 25.10.2009 року було зареєстровано шлюб. [INFO] у нас народилася донька [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про народження виконавчого комітету Семенівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області зроблено запис № 09 та видано свідоцтво про народження серія [NUMBER] . Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.07.2014 року справа № 495/3989/14-ц шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] не надає своїй дитині жодної матеріальної чи моральної підтримки,ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків, життям дитини абсолютно не цікавиться, донька проживає з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні. Довідкою Семенівської загальноосвітньої школи ступенів від 23.02.2021 року № 21 підтверджується, що відповідач не приймає участі у вихованні дитини. З відповідачем після розлучення позивачка не спілкується, його місцезнаходження та його род занять їй не відомо, донька проживає разом з позивачкою та знаходиться на її повному забезпеченні, що підтверджується довідкою Старокозацької сільської ради від 22.02.2021 року № 06/05-24/58. Вважає наведене достатніми підставами для позбавлення відповідача батьківських прав, з настанням відповідних правових наслідків, передбачених статтею 166 Сімейного кодексу України. Позивачка має постійну роботу, працюючи на посаді завідувача ДНЗ « Струмочок» с. Семенівка, всі витрати для забезпечення життя доньки покладено на неї, однак вважає, що обов`язок щодо утримання дитини, визначений законодавством , повинен виконуватися також відповідачем, в зв`язку з чим позивачки довелося звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів Дохід відповідача, його місцезнаходження та те чим він займається їй невідомо. Відповідач не піклується про свою доньку, допомоги у вихованні та утриманні дитини не надавав, та не вжив жодних заходів задля повернення дитини до родини. З метою захисту інтересів дитини позивач звертається до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідач [PERSON] , правом на подання відзиву або будь-якої іншої заяви щодо розгляду справи по суті не скористався. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ Суду надано Висновок служби у справах дітей Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області розглянувши ухвалу від 20.04.2021 року щодо надання органом опіки та піклування Тарутинської селищної ради висновку про доцільність / недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] [INFO] . З вказаного висновку вбачається, що розглянувши проект висновку служби у справах дітей Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області від 26.05.2021 року №01/01-21/62 (вхід. №0228/01-11 від 22.02.2021 року), та надані документи, встановлено, що у зв`язку з відсутності відомостей про відповідача [PERSON] та інших документів, які стосуються справи, орган опіки та піклування не в змозі надати висновок про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його малолітньої доньки [PERSON] . Відповідно до листа від 25.05.2021 року №01/1-22/621 щодо проведення оцінки потреб сім`ї [PERSON] , з метою встановлення його здатності виконувати батьківські обов`язки по догляду та вихованню малолітньої доньки [PERSON] , Тарутинській селищний центр соціальних служб повідомляє, що за адресою : с. Підгірне Тарутинського району Одеської області вищевказана особа не проживає, тому здійснення оцінки потреб не є можливою. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ При прийнятті рішення по справі судом береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону). Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними-установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з п. 16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Частиною 6 ст. 167 СК України визначено, що дитина, яка була передана родичам, мачусі, вітчиму, органові опіки та піклування, зберігає право на проживання у житловому приміщенні, в якому вона проживала, і може у будь-який час повернутися до нього. Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ Таким чином, в ході судового розгляду справи встановлено, що [PERSON] ухиляється від утримання та виховання доньки, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, дитину не відвідує, не виховуває. За таких обставин, враховуючи перш за все інтереси доньки [PERSON] , [INFO] , суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні дитини [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). При цьому суд погоджується з доводами сторони позивача щодо того, що, враховуючи обставини справи, є обґрунтованою вимога про стягнення аліментів на користь дитини [PERSON] , оскільки вказана вимога, заявлена в інтересах дитини та спрямована на захист її прав. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved