Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Партизанської селищної ради Генічеського району Херсонської області звернувся до суду з позовом до [PERSON], за участю третьої особи - служби у справах дітей Генічеської районної державної адміністрації, в якому просив відібрати малолітню [PERSON], [INFO], із родини матері [PERSON], у зв'язку із загрозою для життя та здоров'я дитини та позбавити відповідача батьківських прав стосовно її малолітньої доньки. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15 вересня 2016 року до виконавчого комітету Партизанської селищної ради Генічеського району, як до органу опіки та піклування надійшло клопотання від служби у справах дітей Генічеської РДА про вжиття заходів щодо вилучення малолітньої [PERSON], [INFO], із родини матері [PERSON], у зв'язку із загрозою для життя та здоров'я дитини. Клопотання обґрунтоване тим, що мати не належно виконує передбачені законодавством обов"язки щодо забезпечення належного виховання, умов проживання та розвитку дитини. За наслідком розгляду вищевказаного клопотання, селищним головою було винесено розпорядження за №87-р від 15 вересня 2016р. про відібрання малолітньої [PERSON], у зв'язку із загрозою для її життя та здоров'я, та влаштовано до центру реабілітації дітей. Враховуючи те, що матір дитини постійно знаходиться в нетверезому стані, дитина в брудному одязі та голодна, без постійного нагляду, для дитини існує загрозливе для життя та здоров"я середовище, у зв'язку з чим, просили відібрати від матері [PERSON] її доньку [PERSON], з позбавлення її батьківських прав відносно останньої. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Зазначив, що відповідачем взагалі не виконуються батьківські обов'язки, дитина надана сама собі, постійно голодна, не забезпечена усім необхідним. Мати зловживає спиртними напоями, проживає разом зі співмешканцем в напівзруйнованому будинку, який не має опалення, води та світла, та своєю бездіяльністю фактично самоусунулась від виховання та піклування малолітньої доньки [PERSON]. За таких обставин, просив позовні вимоги задовольнити. Представник третьої особи служба у справах дітей Генічеської РДА у Херсонській області позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Зазначив, що родина [PERSON] неодноразово перевірялась спеціалістами служби у справах дітей, працівниками селищної ради на предмет виконання останньою своїх батьківських прав відносно малолітньої доньки. Ними було встановлено, що мати дитини взагалі не дбає про дитину. Дівчинка постійно перебуває без нагляду, та не забезпечена належними умовами проживання. Вказав, що подальше знаходження дитини у родини [PERSON] створює небезпеку для життя та здоров'я дитини, у зв'язку з чим вважає, що повернення дитини до матері є неможливим, та останню доцільно позбавити батьківських прав. Відповідач у судовому засіданні, позовні вимоги визнала частково. Зазначила, що дійсно у будинку не має належних умов для проживання дитини, Проте, нею вживаються заходи щодо поліпшення умов проживання. Просила не позбавляти її батьківських прав, а дитину влаштувати до родини її сестри. Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 18 листопада 2011 року Партизанською селищною радою Генічеського району Херсонської області. Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00017131494, запис про батька у свідоцтві про народження [PERSON] зроблений відповідно до ч.1 ст. 135 СК України, тобто зі слів матері. Судом встановлено, що родина [PERSON] неодноразово перевірялась спеціалістами служби у справах дітей, працівниками селищної ради та Генічеського районного ЦСССДМ, щодо виконання [PERSON] батьківських обов'язків щодо її малолітньої доньки [PERSON]. 14 вересня 2016р. на ім'я голови Партизанської селищної ради Генічеського району Херсонської області надійшло клопотання начальника служби у справах дітей районної державної адміністрації Нікітіной К.О., в якому містилось прохання розглянути питання про відібрання дитини у матері та порушення у судовому порядку питання щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] Клопотання обґрунтоване тим, що приміщення у якому проживає родина [PERSON], частково зруйновано. У будинку антисанітарія, немає електроенергії та водопостачання, їжа готується на вулиці на саморобній печі, складеній з цегли. Умови проживання родини не задовільні, не має продуктів харчування, дитина брудна та у брудному одязі. Крім того, згідно інформації мешканців, громадянка [PERSON] та її співмешканець зловживають спиртними напоями, дитина самостійно ходить по селу, дошкільні заклади ніколи не відвідувала, мати не контролює дитину та не доглядає за нею належним чином. Коштів для існування родина не має. 15 вересня 2016р. було скликане термінове засідання опікунської ради утвореної при виконавчому комітеті Партизанської селищної ради, на якому було розглянуто питання щодо вилучення малолітньої дитини [PERSON] із родини матері, у зв'язку з загрозою для її життя та здоров'я. За наслідком проведеного засідання, селищним головою Партизанської селищної ради Галицьким О.А. прийнято розпорядження за №87-р від 15 вересня 2016р., яким затверджено протокол рішення опікунської ради, та вилучено із сім'ї дитину [PERSON], у зв'язку з загрозою для її життя та здоров'я; забезпечено влаштування дитини до реабілітаційного центру. Частина 1 ст. 150 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч.1 ст. 152 Сімейного кодексу України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст. 155 Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до Постанови КМУ від 24 вересня 2008р. за №866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини» визначено, що у разі, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров'ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно ч. 1 ст. 170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням, або Органу опіки та піклування. Відповідно до роз'яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №3 від 30 березня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. При наведених вище конкретних обставинах суд вважає встановленим, що дійсно станом на вересень 2016 року існували умови, загрозливі для життя і здоров'я малолітньої дитини відповідача, а саме через її поведінку і неналежне виконання нею батьківських обов'язків, і були підстави для негайного відібрання дитини від матері. Під час розгляду справи у суді, працівниками опікунської ради та спеціалістами у справах дітей Генічеської РДА було проведено обстеження умов проживання родини [PERSON] за адресою: [ADDRESS], де було встановлено, що після відібрання дитини, у трьох кімнатах будинку було зроблено невеликий ремонт, проте інша частина будинку та подвір'я залишилися у безладі, електроенергію не підключено, продуктів харчування немає. За результатами перевірки, комісії вирішила, що повернення дитини до матері за таких умов є недоцільним, оскільки належних висновків для себе матір не зробила. За таких обставин, суд погоджується з тим, що на даний час є підстави для відібрання дитини від відповідача, оскільки обстановка в сім'ї неблагонадійна для дитини, для її розвитку, загрозлива для її здоров'я і навіть життя, враховуючи вік дитини і конкретно встановлені обставини поведінки відповідача. Суд вважає, що доведено наявність підстав для відібрання дитини від відповідача (матері). Посилання відповідача на те, щоб дитину передати під опуку її сестрі, задоволенню не відлягають, оскільки нею не надано жодних доказів про те, що вказана особа згодна взяти під опіку дитину, та взмозі створити належні умови для існування дитини, дбати про її фізичний, духовний розвиток. Що стосується позовних вимог в частині позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини, суд зазначає наступне. Згідно з пунктами 2-5 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 3 ст. 5 Сімейного кодексу України передбачено, держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Згідно висновку Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області від 21 жовтня 2016 року вбачається, що [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно її малолітньої доньки, оскільки на даний час дитина вилучена з родини матері та тимчасово влаштована до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації» на підставі розпорядження Партизанської селищної ради, у зв'язку із загрозою для її здоров'я та життя. Матір зловживає спиртними напоями, умови проживання дитини не задовільні, матір малозабезпечена, соціальну допомогу не отримує, оскільки не переоформила документів. Беручи до уваги вищевикладене, суд робить висновок, що відповідач допустив свідоме нехтування своїми обов'язками щодо виховання і утримання дитини, ухилення від виконання своїх обов'язків. Винна поведінка відповідача підтверджується письмовими доказами, з яких вбачається, що відповідач всупереч своїм обов'язкам протягом тривалого часу не забезпечує дитину необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на її фізичний розвиток, не виявляє інтерес до її внутрішнього світу, а також не створює належних умов проживання для дитини, що виявилося у тому, що дитина разом з нею та співмешканцем проживають у житловому будинку, який напівзруйнований, не обігрівається, відсутній водопровід та водовідведення, не має світла, дитина не має повноцінного харчування, «надана сама собі», з чого можна зробити висновок, що дані фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, дають підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При цьому, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно зі ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров"я та матеріальне становище дитини; стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів на утриманні інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина; інші обставини, які мають суттєве значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менший ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, крім випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів, суд, бере до уваги, що матір у добровільному порядку малолітній дитині допомоги не надає, є працездатною особою, інших утриманців не має, жодних доказів, які б унеможливлювали сплату нею аліментів суду не надано, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь - [PERSON], [INFO], у розмірі 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 вересня 2016 року і до досягнення нею повноліття, шляхом зарахування коштів на особистий рахунок дитини. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тобто з відповідачки на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved