Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

Позивач [PERSON] від імені якого діє [PERSON] звернувся до суду із позовом територіальної громади с. Василів Заставнівського району Чернівецької області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, в якому просить встановити факт прийняття ним спадщини за законом після смерті батька [PERSON], який помер 15.03.2013 року та визнати за ним право власності на житловий будинок з погосподарськими спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Наддністрянська, 33, що в с. Василів Заставнівського району Чернівецької області в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер 15.03.2013 року, актовий запис №07. Даний будинок померлий успадкував після смерті [PERSON], померлої 24.10.1998 року. Посилається на те, що 15.03.2013 року в с. Василів Заставнівського району Чернівецької області помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно, до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по вул. Наддністрянська, 33, що в с. Василів Заставнівського району Чернівецької області. Заповіт померлий [PERSON] не складав. Спадкоємцями його майна за законом є його син [PERSON] Останній в установлений законом строк спадщину після смерті батька вчасно прийняв. З метою оформлення спадщини, він звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на згаданий будинок, однак у його видачі нотаріусом було відмовлено, оскільки відсутні документи, що посвідчують право власності на дане майно за [PERSON] Відсутність правовстановлюючих документів на будинковолодіння є перешкодою в оформленні спадщини. Саме тому, він змушений в судовому порядку визнавати право власності на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого 15.05.2013 року. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] надали до суду заяву, в якій просять розглядати справу у їх відсутності, позов визнали повністю. Представник відповідача територіальної громади с. Василів Заставнівського району Чернівецької області в судове засідання не зявився, подав суду заяву про визнання позову та прохання розглянути справу в його відсутності. Відповідно ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється у відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований і його слід задовольнити в повному обсязі, виходячи з наступного. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Дана правова позиція також закріплена в п.9 Інформаційного листа № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року, в якому зазначено: «якщо спадщина відкрилась до набрання чинності ЦК, судам слід враховувати, що ст. 549 ЦК УРСР було визначено перелік дій, які свідчать про прийняття спадщини фактичний вступ у володіння та управління спадковим майно». Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, чинного на час відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 того ж Кодексу, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по вул. Наддністрянська, 33, що в с. Василів Заставнівського району Чернівецької області належав [PERSON], яка померла 24.10.1998 року, що підтверджується довідкою виданою виконкомом Василівської сільської ради №535 від 17.06.2015 року, відповідно із записом у по господарській книзі №1 за особовим рахунком №0047-5 (а.с. 15). Судом також встановлено, що за життя [PERSON] розпорядилася своїм майном, а саме 10.05.1980 року склала заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Василівської сільської ради за реєстровим номером №22, згідно якого належний їй на праві особистої власності житловий будинок заповіла [PERSON], тобто батьку позивача. Дані факти підтверджуються Свідоцтвом про смерть [PERSON] 1-МИ № 053173 від 24.10.1998р., (а.с.8), заповітом від 10.05.1980р. реєстровий № 22 (а.с.16), матеріалами інвентарної справи, технічним паспортом та записами в погосподарській книзі (а.с.19-22). А також згідно довідок виданих виконавчим комітетом Василівської сільської ради за № 531, 533, 534, 535 від 17.06.2015р. покійна [PERSON] постійно проживала і була зареєстрована на день смерті, 24.10.1998року, за адресою вул. Наддністрянська № 33 в селі Василів, Заставнівського району, Чернівецької обл. Разом із нею в одному будинку на момент її смерті зареєстрованих осіб не було (а.с.13-15). Спадкоємцем після її смерті по заповіту від 10.05.1980р. за реєстровим №22, який на день смерті не змінювався та не скасовувався, є [PERSON], який в установлений законом шестимісячний термін прийняв спадщину, а саме: збирав урожай з присадибної ділянки та в 1999 році провів ремонт в спадковому будинку, але не оформив своїх спадкових прав. Спадкоємців, які мають право на обов'язкову частку при спадкуванні за заповітом після смерті [PERSON] не було. Відповідно до ч.4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно цих вимог закону, судом встановлено, що спадкоємцями майна померлого [PERSON] за законом є позивач, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-БК №376353 від 17.12.2013 року (а.с. 10), довідки виконкому Василівської сільської ради №535 від 17.06.2015 року (а.с. 15). За нормами ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому прийняття спадщини частинами не можливе. Судом встановлено, що батько позивача [PERSON] від спадщини за заповітом не відмовився, в шестимісячний термін втупив в управління та володіння спадковим майном: обробляв присадибну земельну ділянку, провів ремонт будинку, що є обєктом спадкового майна, але не проживав в ньому на момент відкриття спадщини, що підтверджується виконкому Василівської сільської ради №532 від 17.06.2015 року (а.с. 13 зворот) та не оформив своїх спадкових прав через те, що у нього відсутні правовстановлюючі документи на підтвердження права власності на зазначений будинок. Згідно ч. 1 ст. 1268, ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З метою оформлення спадщини позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на згаданий житловий будинок, однак у його видачі нотаріусом було відмовлено, оскільки не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на згадане майно за [PERSON], що вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій №629/02-31 від 24.06.2015 року (а.с. 13) та витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №40164850 від 17.04.2015 року (а.с. 15). Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювався в Україні (УРСР) із 1979 року. Згідно інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачалася обов'язкова реєстрація (інвентаризація) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі и на підставі записів у погосподарськю: книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" п 3.3 наголошує, що всі господарсько-побутові будівлі та споруди у домоволодіннях, які належать громадянам і були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 22 січня 1979 року "Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель", і під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не відносяться до категорії самовільних (самочинних). Згідно п. п. 1.2, 2.7 «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19.03.2013 №95, технічне обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єктів - комплекс заходів, спрямованих на встановлення технічного стану будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єктів з метою визначення можливості або неможливості їх безпечної експлуатації. Технічне обстеження об'єктів індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, прибудов до них загальною площею до 300 м2 включно, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них загальною площею до 100 м2 включно проводиться під час їх технічної інвентаризації з подальшою видачею технічного паспорта. Пункт 3.1 даного Порядку визначає, що документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, збудовані до 05 серпня 1992 року, прийняттю в експлуатацію не підлягають і можуть бути зареєстровані як об'єкти права власності на підставі технічного паспорту. Так, відповідність, вищезазначеного спірного будинковолодіння вимогам надійності і безпечної експлуатації та відповідність вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно є технічний паспорт, виготовлений позивачем за результатами технічної інвентаризації, згідно якого вартість спірного будинковолодіння становить 28138 грн. Частинами 3, 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. На виконання вказаних норм закону, судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] набула право власності на житловий будинок, розташований по вул. Наддністрянській, 33 в с. Василів, Заставнівського району Чернівецької області проте його не оформила належним чином, оскільки обов'язкова реєстрація права власності на момент набуття такого права не була передбачена. Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів, дають суду право зробити висновок, що позовні вимоги обґрунтовані і їх слід задовольнити з метою реалізації позивачем своїх законних спадкових прав. На підставі викладеного та

Outcome: approved