Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

В березні\~2018\~року [PERSON]\~звернувся до\~суду з\~позовом до\~[PERSON]\~про стягнення\~коштів за\~невиконання рішення\~суду.\~В позові\~позивач \~посилається на\~те,\~що [PERSON]\~позичив у\~нього кошти\~в іноземній\~валюті в\~квітні місяці\~2013\~року,\~ які\~він зобов'язався\~повернути до\~грудня 2014\~року,\~проте позичені\~кошти в\~установлені строки\~не повернув,\~що змусило\~позивача звертатися\~ до\~ \~суду \~ з\~позовом про\~стягнення боргу.\~Також позивач\~в позові\~вказав,\~що відповідно\~до рішення\~Уманського міськрайонного\~суду Черкаської\~області від\~29\~червня 2016\~року \~його \~позовні вимоги\~про стягнення\~боргу з\~[PERSON] були\~задоволені повністю\~та було\~ зобовязано\~відповідача [PERSON]\~виплатити \~на його\~користь \~ кошти\~в сумі\~259\~283\~грн.\~52\~коп.\~та судові\~витрати в\~сумі 2\~856\~грн.\~60\~коп.Вказане рішення суду\~набрало законної\~сили.\~Позивач в\~позові також\~посилається на\~те,\~що у\~звязку з\~тим,\~що [PERSON]А\~добровільно рішення\~Уманського міськрайонного\~суду від\~29\~червня 2016\~року не\~виконав,\~він звернувся\~до Державної\~виконавчої служби\~м.\~Умані із\~заявою про\~примусове виконання\~рішення суду\~про стягнення\~боргу.\~Одночасно позивач\~в позові\~зазначає що\~до даного\~часу рішення\~суду не\~виконано і\~[PERSON]\~ухиляється від\~його виконання\~та продовжує\~користуватися коштами.Відповідно\~до довідки\~ДВС м.\~Умань від\~16.01.2018\~року [PERSON]\~з 16\~серпня 2016\~року і\~до 16.01.2018\~року фактично\~виплатив позивачу\~в рахунок\~заборгованості \~-\~ 226\~грн.67\~коп.,\~залишок боргу\~на день\~звернення з\~позовом до\~суду складає\~259\~056\~грн.85\~коп.,\~тобто рішення\~суду відповідачем\~виконане добровільно\~ не\~було,тому позивач вважає, що відповідно до вимог ст.536 ЦК України відповідач, як боржник, зобов'язаний сплатити йому проценти за користування чужими грошима, а також боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, а тому відповідно до вимог ст. 625 ЦК України за порушення боржником грошового зобов'язання позивач вважає, що є підстави стягнути з боржника 3% річних від суми боргу ( відповідальність за порушення грошового зобов'язання). Дана сума складає, на день звернення до суду 12\~337 грн. (формула розрахунку: 3% х на суму заборгованості х період прострочення з 16.08.2016 року до 19.03.2018 року = 581 день), тобто 3%х581х259056 грн. = 12337 грн.01 коп.Такоєж позивач вважає, що оскільки борг повернутий не був, то відповідач зобов»язаний сплатити на його користь розмір процентів за користування чужими грошовими коштами, що встановлюється договором або іншим актом цивільного законодавства. Позивач в позові посилається на те, що між ним та відповідачем за домовленістю було встановлено розмір процентів за користування чужими грошима -3.5%, про що зазначено в рішенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29.06.2016 року і на день звернення до суду ця сума, на думку позивача, становить 9\~066\~грн.96\~коп. (формула розрахунку боргу: це встановлена процентна ставка помножена на суму не виплаченого боргу, що складає : 3.5% х 259056 грн. = 9 066грн.96 коп.).Позивач в позові вказує, що загальна сума боргу, яка підлягає стягненню з [PERSON] на його користь, складає - 12337 грн.01 коп. + 9066грн.96 коп.= 21 403 грн. 97 коп. Оскільки в добровільному порядку дане питання вирішити неможливоі боржник ухиляється від виконання взятих на себе зобов»язянь, то позивач за захистом своїх прав звернувся з позовом до суду та просить стягнути грошові кошти та судові витрати. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені ним позовні вимоги, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, що викладені в позові. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] будучи належним чином, відповідно до вимог ЦПК України, повідомленими про місце, дату та час проведення судового засідання у справі,- не зявилися на розгляд справи. Одночасно неодноразово до суду відповідачем подавалися заяви про перенесення розгляду справи з посиланням на те, що він не може зявитися в судове засідання у звязку з станом здоровя ( при цьому, жодного разу до вказаних заяв не було долучено доказів на підтвердження обставин, викладених в них, що стосуються стану здоровя відповідача). При цьому, провадження по справі було відкрито 02.05.2018 року за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін і після цього, відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався і не подавав до суду будь-яких заяв з процесуальних питань. У справі достатньо матеріалів про правовідносини сторін, за таких обставин суд вважає, що справу можливо розглядати без участі відповідача. Представник позивача та позивач не заперечують проти заочного розгляду справи. Зі згоди позивача та представника позивача суд ухвалює судове рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України\~визначено,\~що цивільне\~судочинство здійснюється\~на засадах\~змагальності сторін.\~Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обовязків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 червня 2016 року позовні вимоги [PERSON] про стягнення боргу з [PERSON] були задоволені повністю та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики в загальній сумі 259 283,52 грн. та судові витрати в сумі 2856,60 грн. Вказане рішення суду набрало законної сили 12.07.2016 року (а.с.5). При цьому, в тексті рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.06.2016 року ( головуючий суддя Кімстачов О.С.) вказано, що рішення про задоволення позову в справі можливо ухвалити відповідно до ст.174 ЦПК України у звязку з визнанням відповідачем позову без зясування обставин у справі та перевірки їх доказами, оскільки визнання відповідачем позову не супееречить закону і не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Тобто суд прийняв визнання позовних вимог та докази в судовому засіданні не досліджував і договір позики у вигляді розписки, посилання на яку міститься в позовній заяві, що відображено в описовій частині рішення, -не досліджував. Відповідно до\~ довідки №3762 від 16.01.2018 року, виданої Уманським міським відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у Черкаській області, на примусовому виконанні в Уманському МВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області перебуває виконавче провадження АСВП № 52028938 від 23.08.2016 року з примусового виконання виконавчого листа № 705/307/16ц, виданого Уманським міськрайонним судом Черкаської області 16.08.2016 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості в сумі 259 283,52 грн. У вказаній довідці зазначено, що державним виконавцем 06.10.2017 року направлено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника до Головного управління ПФУ Черкаської області, для виконання. В результаті зазначеного, 13.12.2017 року [PERSON] було перераховано кошти в сумі 26,85 грн., а 16.01.2018 року державним виконавцем було дано розпорядження для перерахування коштів в сумі 226,67 грн. Також у довідці зазначено, що станом на 16.01.2018 року проводилася примусова реалізація земельної ділянки , що належить боржнику [PERSON] на праві приватної власності, яка була виставлена на повторні електронні торги (лот №260478) (а.с.6). Таким чином, судом встановлено, що на день звернення до суду рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 червня 2016 року боржником [PERSON] виконано не було. В судовому засіданні позивач та його представник посилалися на те, що станом на квітень 2019 року ситуація не змінилася і на початку 2019 року на виконання відповідного рішення виконачою службою були перераховані кошти в межах 100 грн. ( незначна сума коштів), а відповідач продовжує користуватись їх коштами і не повертаї суму заборгованості. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона(боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони( кредитора) певну дію. Відповідно до ч.2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України і одною із таких підстав є договори та інші правочини. Відповідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Відповідно до\~ст.\~536\~ЦК України\~за користування\~чужими грошовими\~коштами боржник\~зобов'язаний\~сплачувати проценти,\~якщо інше\~не встановлено\~договором між\~фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. В обгрунтування заявлених позовних вимог в сумі 9066,96 грн. позивач посилався на ст. 1048 ЦПК України та правову позицію, що була викладена у рішеннях ВСУ від 07.09.2016 року (справа №6-1412цс16) та від 25.05.2016 року (справа №6-157цс16). Згідно з частинами першою, другою та п'ятою\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другоюстатті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Статтею 1050 ЦК України\~передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто,\~відповідно до\~ст.\~625\~ЦК України\~ боржник\~не звільняється\~від відповідальності\~за неможливість\~виконання ним\~грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вказана сума, на думку позивача, складає, на день звернення до суду, 12 337 грн. (формула розрахунку-3% х на суму заборгованості х період прострочення з 16.08.2016 року до 19.03.2018 року = 581 день); 3%х581х259056 грн. = 12337 грн.01 коп. Тому в цій частині позов підлягає до задоволення. Що стосується іншої частини позовних вимог, то судом встановлено, що між сторонами було встановлено розмір процентів за користування чужими грошима-3.5%, про що зазначено в рішенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29.06.2016 року (відповідач позов визнав) і на день звернення до суду, на думку позивача, ця сума складає 9 066 грн.96 коп. (формула розрахунку боргу: це встановлена процентна ставка помножена на суму не виплаченого боргу, що складає -3.5% х 259056 грн. = 9066грн.96 коп.). Загальна сума боргу, яка на думку позивача підлягає стягненню з [PERSON] на його користь, складає - 12337 грн.01 коп. + 9066грн.96 коп= 21403 грн. 97 коп.Однак у даній справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Тому позов у частині стягнення коштів в сумі 9066,96 грн. не підлягає до задоволення. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Таким чином, вимоги позикодавця про стягнення процентів після винесення рішення Уманським міськрайонним судом не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Такі правові висновки, узгоджуються з позицією [PERSON] Верховного Суду, висловленій у постанові від 28 березня 2018 року у справі N 14-10цс18 та у постанові ВС від 06.02.2019 року (справа№175/4753/15-ц, провадження №61-8449св18). Відповідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, беручи до уваги викладені обставини та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за невиконання рішення суду підлягають до часткового задоволення. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на правову допомогу в сумі 800 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1, 3\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, пов"язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи, пов"язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно із\~ст. 137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 ст.137 ЦПК України визначено критерії, за якими визначається співмірність витрат на оплату послуг адвоката. Виходячи з положень п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України, витрати на правничу допомогу адвоката визначаються, в тому числі на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до роз'яснень викладених в п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом стягується не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (складання позовної заяви, надання консультацій). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. В підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу суду було надано\~лише квитанцію, надану адвокатом [PERSON] за підготовку позовної заяви про стягнення боргу з [PERSON] на суму 800 грн. Будь-яких інших доказів на підтвердження надання послуг на професійну правничу допомогу позивачем надано не було (договір про надання правової допомоги, акт виконаних робіт за договором про надання правової допомоги, тощо). На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що долучена до матеріалів справи квитанція про сплату 800 грн. за відсутності розрахунку таких витрат не може бути доказом підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу у сумі 800 грн. Оскільки документального розрахунку та обґрунтування витрат на правову допомогу, а саме які роботи були виконані, за який час, що було зроблено представником для підготовки позову тощо, позивачем не надано, суд приходить до висновку, що\~відсутність деталізованого опису виконаних робіт, навіть при наявності відповідної квитанції унеможливлює стягнення витрат на правничу допомогу, а тому вимоги в частині відшкодування витрат на правову допомогу є недоведеними та задоволенню не підлягають. Крім того, згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останнім за подачу позовної заяви судовий збір.\~ \~ \~ \~ З оригіналу квитанції від 21.03.2018 року, що міститься в матеріалах справи, вбачається, що при подачі даної позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 704,80 грн., тому підлягає стягненню з відповідача на його користь, із врахуванням того факту, що позов задоволено частково ( відповідно до суми задоволених позовних вимог 58%) кошти в сумі 408 грн.78 коп..

Outcome: partial