Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду із позовом до відповідача, до [PERSON], в якому просить стягнути з останнього на свою користь суму боргу за договором від 20.01.2013 року у розмірі 2200,00 (дві тисячі двісті гривень 00 копійок), суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 500,00 (п'ятсот гривень 00 копійок) та судові витрати. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що в жовтні 2012 року згідно усного договору з відповідачем нею було замовлено виготовлення та встановлення дворових воріт в будинку за адресою: [ADDRESS]. Загальна вартість замовлених робіт склала суму в розмірі 3822,00 грн. (три тисячі вісімсот двадцять дві гривні 00 копійок). В межах усного договору, відповідач здійснив заміри воріт та попросив сплатити йому аванс у розмірі 2500,00 грн. (дві тисячі п'ятсот гривень 00 копійок), який йому був виданий. У зв'язку з тим, що робота не виконувалась, відповідач повернув отримані грошові кошти, пообіцявши, що виконає роботу пізніше, про що повідомить позивача. В перших числах січня 2013 року відповідач зателефонував позивачеві, заявивши намір виконати замовлення, про що було укладено договір від 20.01.2013 року на виготовлення, встановлення та фарбування під ключ дворових воріт по [ADDRESS]. За договором вартість робіт склала 3822,00 грн. (три тисячі вісімсот двадцять дві гривні 00 копійок). 20.01.2013 року відповідач отримав від позивача 2500,00 грн. (дві тисячі п'ятсот гривень 00 копійок), що підтверджується розпискою, наявною у матеріалах справи та зобов'язався виконати роботу протягом 1 (одного) місяця з дати отримання грошових коштів. Передання грошових коштів відбувалося в присутності [PERSON] (яка мешкає в [ADDRESS] та є сусідкою позивачки). Позивач зазначає, що відповідач умови договору порушив, робота по виготовленню та встановленню дворових воріт по [ADDRESS] виконана не була. Спроби зв'язатись з відповідачем виявились марними, у зв'язку з чим позивач звернулася до Портофранківського ВМ Приморського РВ ОМУ ГУМВС м. Одеси з заявою про злочин. 21.04.2013 року відповідач повернув 300,00 грн., що є лише частиною коштів від загальної суми боргу, що складає 2500,00 грн. У жовтні 2013 року позивачкою було отримано повідомлення Портофранківського ВМ Приморського РВ ОМУ ГУМВС м. Одеси про закриття кримінального провадження та було рекомендовано звернутись до суду в порядку цивільного судочинства із заявою про стягнення суми боргу. Позивач в судове засідання не з'явилася, про час та місце проведення була сповіщена належним чином, згідно наданої до суду письмової заяви позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити, не заперечує проти постановлення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у відсутності відповідача до суду не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З матеріалів справи вбачається, що 20.01.2013 року було укладено договір між [PERSON] та [PERSON] на виготовлення, встановлення та фарбування під ключ дворових воріт по [ADDRESS]. Згідно зазначеного договору сума робіт, разом з матеріалами, складає 3822,00 грн. Строк виконання роботи зазначений у договорі від 20.01.2013 року складає 1 (один) місяць. 20.01.2013 року [PERSON] склав розписку, відповідно до якої він отримав 2500,00 грн. (дві тисячі п'ятсот гривень 00 копійок) на виготовлення та встановлення воріт. Відповідач умови договору не виконав, роботи по виготовленню, встановленню та фарбуванню дворових воріт по [ADDRESS], у встановлений строк не здійснив. У зв'язку з не виконанням умов договору, 24.03.2013 року [PERSON] частково повернув суму грошових коштів отриманих у [PERSON], а саме суму у розмірі 300,00 грн. На даний час відповідач ухиляється від повернення позивачці решти грошових коштів у розмірі 2200,00 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом ( ч. 1 ст. 598 ЦК України). Ці підстави зазначені в ст. 599, 600, 601, 604-609 ЦК України. За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбаченого договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином ( ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Обов'язок по виконанню умов договору від 20.01.2013 року щодо виготовлення, встановлення та фарбування під ключ дворових воріт по [ADDRESS] відповідач не виконав, у зв'язку з чим, суд доходить висновку, що відповідач безпідставно притримує грошові кошти позивача у розмірі 2200,00 грн.. За таких обставин, враховуючи те, що у судовому засіданні встановлений факт невиконання з боку відповідача перед позивачем обов'язків за договором від 20.01.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також, позивач вказує про завдання їй моральної шкоди, яку вона оцінює у 500,00 грн. (п'ятсот гривень 00 копійок), у зв'язку з чим суд повинен зазначити про таке. Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За правилом ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.95 р.) В сукупності оцінивши доводи позивача щодо розміру відшкодування моральної шкоди та врахувавши, що в результаті дій [PERSON] позивач тривалий час перебуває у стресовому стані, суд приходить до висновку про обґрунтованість розміру моральної шкоди, що підлягає стягнення з відповідача. Враховуючи доводи позивача та з урахуванням засад розумності, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу та стягнути з відповідача 500,00 грн., у якості відшкодування моральної шкоди. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Позивач при подачі до суду позовної заяви, в порядку та розмірі встановленому Законом України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI, сплатила судовий збір у розмірі 243,60 грн., що підтверджується квитанцією №2210010 від 03.09.2014 р. За публікацію двох оголошення у пресу про виклик відповідача у судове засідання, позивачем було сплачено суму у 140,00 грн. (квитанції до прибуткового касового ордеру № 829 від 14.11.2014 р. та №930 від 15.12.2014 р.). Судові витрати суд вважає за необхідне розподілити у відповідності до правил ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved