Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

В січні 2020 року позивачі звернулися до суду з позовом до Сновської територіальної громади в особі Сновської міської ради Сновського району Чернігівської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги мотивують тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка склала заповіт на ім`я позивачів. Після її смерті відкрилася спадщина за заповітом на земельні ділянки площею 3,65 га та 0,76 га які розташовані на території Рогізківської сільської ради Сновського району Чернігівської області. Позивачі як спадкоємці за заповітом звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] .. Відповідно до поданої заяви в нотаріальній конторі була заведена спадкова справа. Крім позивачів інших спадкоємців не має. Нотаріусом позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв"язку з тим, що Державні акти на вищевказані земельні ділянки втрачено. В газеті « Промінь» була опублікована об`ява про втрату державних актів на земельні ділянки. Позивачі у підготовчому судовому засіданні відсутні, в позовній заяві просять розгляд справи провести без їхньої участі. Представник відповідача у підготовчому судовому засіданні відсутній, до суду надійшла заява відповідно до якої Сновська міська рада просить справу розглянути у відсутності їх представника. Проти задоволення позовних вимог не заперечують, позов визнають. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 3 статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26.03.2019 року ( а.с. 10). Згідно копії заповіту від 16.10.2014 року, зареєстрованого в реєстрі № 29, [PERSON] заповіла все своє майно в рівних частинах [PERSON] та [PERSON] . ( а.с. 22). Встановлено, що на момент смерті [PERSON] був зареєстрована та проживала з позивачами в [ADDRESS] (а.с.23). За життя померла [PERSON] мала у приватній власності земельні ділянки загальною площею 3,65 га та 0,76 га, які розташовані на території Рогізківської сільської ради, що підтверджується копією Державних актів на право приватної власності на землю серії І - ЧН № 004641, серії ЯЕ № 784473. ( а.с. 25,26). Згідно спадкової справи № 138/2019, яка заведена до майна померлої [INFO] [PERSON] встановлено, що 04.07.2019 року позивачі звернулися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. 14.01.2020 року Позивачі звернулися до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. 14.01.2020 року державним нотаріусом Сновської районної державної нотаріальної контори Васильченко Т.П. винесена постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірні земельні ділянки в зв`язку з неподанням документів необхідних для вчинення нотаріальної дії. З мотивів постанови вбачається, постанова прийнята в зв`язку з відсутністю у спадковій справі правовстановлюючого документу на спірні земельні ділянки. Як встановлено у справі у Позивачів відсутній оригінал належного правовстановлюючого документа на спірні земельні ділянки є тільки їхня копія (а.с.25,26). Дана обставина підтверджується оголошенням у ЗМІ «Промінь» від 17.01.2020 року де зазначено, що загублені державні акти серії І - ЧН № 004641, серії ЯЕ № 784473на право приватної власності на землю на ім"я [PERSON] вважати недійсними (а.с.25). Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.10 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (далі - постанова Пленуму № 7) згідно до ст. 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 23 постанови Пленуму № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У справі встановлено, що внаслідок відсутності у позивачів правовстановлюючого документу на спірні земельні ділянки, обґрунтованої відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, позивачі позбавлені можливості у позасудовому порядку визнати право на спадщину за заповітом. Відповідно до Пленуму Вищого спеціалізованого суду від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», зокрема п.3.1 передбачено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку щляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також втрати им документа, який засвідчує його право власності (ст..392 ЦК). Статею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об"єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Оскільки за життя спадкодавець набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємемець також набуває право власності у порядку спадкування. Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-7415207712019 від 29.10.2019 року та витягом Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ- 7415977202019 від 17.12.2019 року підтверджується, що померла [PERSON] [INFO] на праві приватної власності мала земельну ділянку розміром 3,6450 га, кадастровий номер 7425885500:02:000:0590 та земельну ділянку розміром 0,7607 кадастровий номер 7425885500:02:001:1166, які знаходяться на території Рогізківської сільської ради Сновського району Чернігівської області (а.с.51-55). Тому, позов [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, а саме на земельні ділянки розміром 3,6450 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Рогізківської сільської ради, Сновського району Чернігівської області, кадастровий номер 7425885500:02:000:0590, та розміром 0, 7607 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Рогізківської сільської ради, Сновського району Чернігівської області, кадастровий номер 7425885500:02:001:1166 після смерті [PERSON] , померлої [INFO] в порядку спадкування за заповітомпідлягає задоволенню. Як вбачається з позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. При обставинах, коли у позивача відсутні інші способи захисту цивільних прав та інтересів, чим може бути визнання права відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, а визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб тому є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в наслідок чого визнання відповідачем позову слід прийняти і задовольнити позов. Частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов у повному обсязі, тому 50% судового збору слід повернути позивачам з державного бюджету. На підставі наведеного та

Outcome: approved