Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] 24 листопада 2014 року звернувся до Кодимського районного суду з позовом до Лабушненської сільської ради Кодимського району Одеської області про поновлення строку позовної давності та визнання в порядку спадкування за законом права власності на спадкове майно, яке залишилась після смерті його батьків - [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні позивач свій позов підтримав та пояснив, що [INFO] померла його мати [PERSON], а [INFO] - батько [PERSON], кожен з яких за життя мав право на майнову частку (пай) в пайовому фонді СТОВ «Зоря» с.Лабушне Кодимського району. Він є спадкоємцем спадщини батьків за законом першої черги, частину належної їм спадщини прийняв та оформив, отримавши свідоцтва про право на спадщину за законом, однак спадщину батьків у вигляді майнових часток (паїв) оформити не може через відмову нотаріуса видати свідоцтва про право на спадщину за законом. З цих підстав просив свій позов задовольнити, оскільки спадщину батьків він прийняв, вступивши у фактичне володіння та управління належним їм майном. Представник відповідача - Лабушненської сільської ради Кодимського району Одеської області в судове засідання не з'явився, надавши письмову заяву №1213/559 від 15 грудня 2014 року, в якій просив розглянути справу без нього. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, а тому суд вважає можливим розглянути справу без участі представника відповідача. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], дослідивши надані ним письмові докази, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін і інших осіб, суд, відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, вважає можливим позов задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON], а [INFO] - батько [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого [INFO] Лабушненською сільською радою Кодимського району Одеської області, та серії [NUMBER], виданого [INFO] цією ж сільською радою. Факт родинних відносин між позивачем та померлими підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER], виданого 29 травня 1958 року Лабушненською сільською радою Кодимського району Одеської області. Визначаючи якими правовими нормами слід керуватися при вирішенні зазначеного спору (зокрема, нормами Цивільного кодексу Української РСР в ред.1963 року чи Цивільного кодексу України в ред.2004 року), суд виходить з наступного. Відповідно до п.п.4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто після 01 січня 2004 року. Правила Книги 6 цього кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.1 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах по спадкування» роз'яснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз.14 п.1 Інформаційного листа №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, вказав, що у відповідності з п.5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила книги шостої Цивільного кодексу можуть застосовуватись лише до спадщини, яка відкрилась після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким із спадкоємців, право на спадкування в яких виникло відповідно до норм ст.ст.529-531 ЦК УРСР. Шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] закінчився 23 жовтня 1992 року та 31 квітня 1997року, відповідно, а тому, з врахуванням абз.3 п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року та абз.13 і 14 п.1 та п.2 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, застосуванню для вирішення заявленого позивачем позову підлягають норми Цивільного кодексу УРСР, який з 01 січня 2004 року втратив чинність, але був чинним на момент виникнення та існування спірних правових відносин. Статтею 71 ЦК УРСР (1963 року) та ст.257 ЦК України (2004 р.) встановлений трирічний строк позовної давності для захисту порушеного права. Початок перебігу строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов, тобто коли особа дізналась про порушення свого права. Мати позивача [PERSON] померла [INFO], а батько [PERSON] - [INFO], однак з позовом до суду позивач звернувся лише у листопаді 2014 року, пропустивши, при цьому, строк позовної давності. Порушене право підлягає захисту, якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності. Позивач є юридично неграмотною особою, постійно проживає у віддаленій сільській місцевості, де відсутній нотаріус і з яким відсутнє регулярне транспортне сполучення. Ці обставини зашкодили йому своєчасно звернутись до суду з позовом про захист свого порушеного права, а тому причину пропуску ним строку позовної давності суд визнає поважною та поновлює цей строк. Судом встановлено, що померла [PERSON] за життя мала право на майнову частку (пай) в пайовому фонді сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Зоря" с.Лабушне Кодимського району Одеської області у розмірі 0.06% пайового фонду підприємства, вартістю 669 грн., яка належала їй відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ОД-ХІІ-ІХ №000997, виданого 09 січня 2004 року Лабушненською сільською радою Кодимського району Одеської області. Померлий [PERSON] також за життя отримав право на майнову частку (пай) в пайовому фонді сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Зоря" с.Лабушне Кодимського району Одеської області у розмірі 0.26% пайового фонду підприємства, вартістю 2731 грн., яка належала йому відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ОД-ХІІ-ІХ №000812, виданого Лабушненською сільською радою Кодимського району Одеської області. Статтею 524 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом або за заповітом. Спадкоємство за законом здійснюється у разі відсутності заповіту. В судовому засіданні позивач [PERSON] вказав, що він, як рідний син померлих, є спадкоємцем за законом першої черги. Відповідно до ст.ст.525 та 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем її відкриття - останнє постійне місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Свідченням прийняття спадщини є подача спадкоємцем до нотаріуса заяви про прийняття спадщини або фактичний вступ спадкоємця в управління та володіння спадковим майном, при цьому такі дії мають бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця (ст.525, ч.2 ст.549 ЦК). Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» №4 від 24 червня 1983 року (втратила чинність, але роз'яснювала спірні правові відносини на момент їх виникнення та існування), якщо позивач протягом встановленого строку для прийняття спадщини вступив в управління та володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання за ним права власності на спадкове майно. Судом встановлено, що позивач [PERSON] прийняв спадщину своїх померлих батьків, вступивши у фактичне володіння та управлінням належним їм майном. Доказом цього, окрім спільного проживання позивача з батьками, догляду за ними, їх поховання та подальшого утримання їхнього майна, є свідоцтво про право на спадщину законом серії АВІ №838196, видане 23 березня 2000 року державним нотаріусом Кодимської державної нотаріальної контори Налдіною М.М., згідно з яким позивач у встановленому законом порядку успадкував належне його померлим батькам інше спадкове майно, зокрема земельну частку (пай). Вказані обставини в контексті ст.549 ЦК УРСР свідчать про прийняття позивачем [PERSON] спадщини після смерті батьків, оскільки він фактично вступив в управління та володіння належним їм майном. Отже, встановивши факт прийняття позивачем [PERSON] спадщини після смерті батьків [PERSON] та [PERSON], суд вважає необхідним в порядку спадкування за законом визнати за ним право власності на спадщину у вигляді майнових часток (паїв), які залишились після їх смерті. На підставі викладеного,

Outcome: approved