Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовними вимогами до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 23.12.2011 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 3053 за наступними змінами, а саме квартиру № 46, розташовану за адресою: м. Харків, Харківської області, вулиця Садова (раніше була назва Чубаря), будинок № 1, що належить [PERSON] на підставі договору дарування від 22.11.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 2782, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за договором позики грошових коштів від 22.12.2011 року, яка становить 62500,00 доларів США (що станом на 08.11.2016 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 1598165,88 грн.), шляхом визнання за [PERSON] права власності на квартиру № 46, розташовану за адресою: м. Харків, Харківської області, вулиця Садова (раніше була назва Чубаря), будинок № 1, вартість якої становить 1265528,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 22.12.2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів у відповідності до якого [PERSON] передав [PERSON] суму грошових коштів у розмірі 500000,00 грн., що на момент укладення цього договору за середнім курсом продажу складала еквіввалент 62500 доларів США, у відповідності до якого відповідач зобовязався повернути позивачу суму запозичених грошей у строк до 25.12.2015 року у гривнях еквівалентну 62500 доларів США. Як вказує позивач у відповідності до договору іпотеки від 23.12.2011 року було забезпечено виконання зобовязання [PERSON], що виникло на підставі договору позики грошових коштів, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON], за № 3051 від 22.12.2011 року на суму 500000,00 грн., що на момент укладення договору позики за середнім курсом продажу складала еквівалент 62500 доларів США до 25.12.2015 року. Зазначає, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна право власності належить [PERSON], інших іпотек та заборон на квартиру, 2-х кімнатна, адреса: [ADDRESS] не існує. Також позивач зазначає, що надсилав іпотекодавцю (боржнику) письмову вимогу, проте відповідач добровільно не виконав умови укладеного договору, не виконує свої обовязки за договором позики та не повернув у строк передбачений договором запозичену суму, у звязку з чим вимушений звернутися суду з відповідною позовною заявою. В судове засідання\~позивач [PERSON] не зявився, представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору, не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі на підставах, викладених в позовній заяві. В судове засідання відповідач не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справ за її відсутністю, не заперечувала проти задоволення позовних вимог, які визнала в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 22.12.2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позикигрошових коштів відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] суму грошових коштів у розмірі 500000,00 грн., що на момент укладення договору за середнім курсом продажу приватним особам комерційними банками міста Харкова складала еквівалент 62500 доларів США. Відповідно до умов укладеного договору позики [PERSON] зобовязалась повернути позивачу суму запозичених грошей у строк до 25.12.2015 року у гривнях еквівалентну 62500 доларів США (арк. справи 7). Згідно копії договору іпотеки від 23.12.2011 року вбачається, що з метою забезпечення виконання зобовязання [PERSON], що виникло на підставі договору позики грошових коштів з обумовленим в основному договорі строком повернення грошових коштів, наданих у позику до 22.12.2016 року [PERSON] передала належну їй на праві власності квартиру № 46, що розташована в м. Харкові, вул. Чубаря, буд. № 1, загальна вартість якої згідно витягу КП «Харківське бюро технічної інвентаризації» становить 454903,00 грн. (арк. справи 9). Відповідно до пункту 11 договору про внесення змін до договору іпотеки від 25.12.2015 року вбачається, що за домовленістю сторін, у разі невиконання відповідачем зобовязання за договором позики до 25.12.2015 року, цей договір передбачає, що 25.12.2015 року [PERSON] набуває право звернути стягнення на квартиру № 46 у будинку № 1 по вилиці Чубаря в м. Харків в рахунок виконання зобовязання за договором позики у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та зареєструвати право власності на предмет іпотеки, в такому випадку цей договір виступає правовстановлюючим документом та є правовою підставою для реєстрації права власності позивачем на предмет іпотеки (арк. справи 10). Зі змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек № 72244291 від 04.11.2016 року вбачається, що право власності на обєкт нерухомого майна (квартиру) за адресою: [ADDRESS] зареєстровано на [PERSON], тип обтяження заборона на нерухоме майно, підстав обтяження іпотечний договір № 3053 від 23.12.2011 року, обтяжувач [PERSON] (арк. справи 12-14). Згідно копії вимоги адвоката [PERSON] вбачається, що останній звертаючись до [PERSON] вимагає в порядку статті 35 Закону України «Про іпотеку» в тридцяти денний строк з моменту отримання цієї вимоги погасити заборгованість за договором позики від 22.12.2011 року у розмірі 62500 доларів США ба еквівалент цієї суми у гривнах на день повернення (арк. справи 15). Згідно зі статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом статей 572, 575 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до статті 3 Закону України «Про іпотеку» до іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обовязки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є майнові права на обєкт незавершеного будівництва, посвідчується нотаріусом на підставі документів, що підтверджують майнові права на цей обєкт. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення з-за предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти тішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до\~статті 37 Закону України «Про іпотеку» передача іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки є договір про задоволення вимог іпотеко держателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. Рішення про реєстрацію права власності іпотеко держателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотеко держатель зобовязаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотеко держателя. Як зазначалося вище, сторони погодили можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, яке здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладене в частині 5 договору іпотеки. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" за № 5 від 30.03.2012 року було роз'яснено, що у разі, якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (відповідне застереження в іпотечному договорі, прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання ), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до\~статті 39 Закону України "Про іпотеку", а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Аналізуючи вищевказані норми закону та зясувавши обставини справи, суд прийшов до висновку, що позивачем фактично подано позов про визнання права власності на нерухоме майно, не реалізувавши при цьому своє право позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки визначене застереженням. Згідно зі статей 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням наведеного, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли своє доведення в ході судового розгляду, а тому задоволенню не підлягають. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed