Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

ПАТ «Державний Ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулось до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтовують тим, що 08.12.2010р. між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 56/14831, про відкриття фізичній особі карткового рахунку для платіжної картки. Відповідно до п.1.1.4 договору та додаткового договору №2 до нього, відповідачу було відкрито кредитну лінію з лімітом кредиту у сумі 15000,00 грн. зі сплатою 24,0% річних за користування кредитом, було відкрито картковий рахунок та видана платіжна картка. Позивачем всі зобов`язання за кредитним договором виконані у повному обсязі, але відповідач перестав виконувати зобов`язання за договором. Заборгованість відповідача станом на 12.04.2017р. складає 22418,81 грн., яка складається з: 14429,29 грн. - основний борг, 5666,75 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 2015,57 грн. - інфляційне збільшення заборгованості, 307,20 грн. - 3% річних від суми заборгованості. Позивач просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та сплачену суму судового збору. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 23.06.2017 року справу було передано на розгляд судді Хоменко Д.Є. Заочним рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 02 листопада 2017 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON] , про стягнення заборгованості було задоволено. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] (ІПН [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , паспорт серії [NUMBER] ), на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» (код ЄДРПОУ 09334702) заборгованість за договором №56/14831 від 08.12.2010р. в розмірі 22418 (двадцять дві тисячі чотириста вісімнадцять) грн. 81 коп., яка складається з: 14429,29 грн. - основного боргу, 5666,75 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками по кредиту, 2015,57 грн. - інфляційне збільшення заборгованості, 307,20 грн. - 3% річних від суми заборгованості. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] (ІПН [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , паспорт серії [NUMBER] ), на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» (код ЄДРПОУ 09334702) витрати по сплаті судового збору в сумі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп. У вересні 2020 року відповідач [PERSON] звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з заявою про перегляд зазначеного заочного рішення суду, в обгрунтування якого зазначив, що дійсно проживав та на даний час проживає за адресою: [ADDRESS] , але жодних повідомлень про розгляд справи за позовом ПАТ «Державний Ощадний банк України» про стягнення заборгованості не отримував. При ознайомленні з матеріалами справи ним було встановлено, що уся судова поштова кореспонденція поверталась з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання», у зв`язку з чим не мав можливості надати у судове засідання докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи. У зв`язку з тим, що не був присутній у судовому засіданні, був позбавлений можливості наводити свої аргументи та відстоювати свої права, такі як перевірка розрахунку заборгованості, застосування строків позовної давності, а також встановлення терміну дії договору. У зв`язку з викладеним вважає, що заочне рішення суду було винесене без врахування його правової позиції, що вплинуло на зміст рішення. Також гр. [PERSON] було подано до суду заяву про поновлення процесуального строку на оскарження заочного рішення суду з мотивуванням поважності пропуску строку у зв`язку із виявленням стягнення грошових коштів із заробітної плати за серпень місяць 2020 року, яку отримав у вересні 2020 року. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29.09.2020 року гр. [PERSON] було поновлено пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON] , про стягнення заборгованості. Прийнято до розгляду його заяву про перегляд заочного рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON] , про стягнення заборгованості.. За результатами розгляду вказаної заяви відповідача по справі судом 17 листопада 2020 року було постановлено ухвалу про скасування вказаного заочного рішення та призначення справи до розгляду в загальному порядку. Згідно розпорядження керівника апарату Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 01.12.2020 року № 554 було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 227/1970/17 року через відрядження судді Хоменко Д.Є. до іншого суду строком на один рік. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2020 року вказану цивільну справу було передано на розгляд судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області Корнєєвій В.В., яка прийняла вказану справу до свого провадження ухвалою від 02 грудня 2020 року. Представником позивача було надіслано до суду заяву про уточнення позовних вимог та заміну сторони по цивільній справі(а.с. 147 том 1), в якій останній зазначив, що станом на 04.01.2021 року загальна сума заборгованості відповідача за кредитом складає 13750,57 грн., а саме: 11315,01 грн. - загальна сума основної заборгованості (основного боргу); 568,01 грн. - сума втрат від інфляції на суму простроченого кредиту; 906,81 грн. - сума втрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів; 494,63 грн. - розмір 3% річних на суму простроченого кредиту; 466,11 грн. - розмір 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів, і саме вказану суму боргу представник позивача просив стягнути з відповідача на свою користь. Окрім того, представник позивача зазначив, що відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства» змінено назву позивача з Публічного акціонерного товариства на Акціонерне товариство, вказані зміни із внесенням відповідних відомостей до установчих документів 18 липня 2019 року затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 05 червня 2019 року № 568, на підставі чого представник позивача просив замінити найменування позивача з публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» на акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк». Відповідачем було подано до суду відзив на заяву про уточнення позовних вимог(а.с. 8 том 2), в якому останній зазначив, що на виконання заочного рішення суду від 02.11.2017 року, яке було скасовано ухвалою суду від 17.11.2020 року, у період серпень-грудень 2020 року через Добропільський ВДВС з заробітної плати відповідача було утримано 8781,03 грн. - «кредитної заборгованості», та 976,00 грн. - судового збору, але не зважаючи на те, що з нього вже було частково утримано суму заборгованості за рішенням суду, що скасовано, відповідач вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного: він дійсно звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписав заяву № 56/14831 від 08.12.2010 року про відкриття карткового рахунку. Згідно з п. 2.8 укладеного договору банківська платіжна картка є власністю банку та видається строком на 12 місяців, після спливу цього строку повертається до банку, а нова картка видається у випадку звернення клієнта до банку із відповідною заявою. 17.07.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено додатковий договір № 1 та додатковий договір № 2, за підпунктом 1.1.4 останнього встановлено, що строк кредиту встановлюється на відповідний період дії платіжної картки. Також відповідач просив суд звернути увагу на той факт, що з розрахунку, доданого позивачем до заяви про уточнення позовних вимог, вбачається, що банком самостійно був визначено та погашено із стягнутої з його заробітку суми заборгованість по процентах в сумі 5666,75 грн. по рішенню суду, яке було скасовано. В той же час, проценти та неустойка за кредитним договором повинні були нараховуватися позивачем в межах строку дії кредитного договору. Враховуючи, що матеріали справи не містять відомостей про строк дії кредитної картки, а тому позивачем безпідставно було направлено утримані з відповідача кошти на погашення заборгованості по процентах в зазначеному розмірі. Щодо сум втрат від інфляції на суму простроченого кредиту, сум втрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів, розміру 3 % річних на суму простроченого кредиту та розміру 3 % річних на суму нарахованих та несплачених процентів, відповідач вважає ці вимоги похідними від інших та такими, що залежать від вирішення питання про дотримання позивачем строку звернення до суду із зазначеним позовом. На підставі викладеного відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а також надав до суду копії розрахункових листків на підтвердження факту проведення утримань заборгованості з його заробітної плати (а.с. 8-12 т. 2). Представником позивача було надіслано до суду пояснення(а.с. 34 том 2), в яких зазначено, що 08.12.2010 року між АТ «Ощадбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір № 56/14831 про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою. 17.07.2013 року між сторонами було укладено додатковий договір № 1 та додатковий договір № 2 до вказаного договору та внесено певні зміни до первісного договору. Згідно з приписами п. 3.1 договору клієнт має право скористатися кредитом у разі відсутності власних коштів на рахунку на умовах та у розмірі, визначених договором та правилами, при випуску платіжної картки на новий строк кредит подовжується на відповідний строк дії нової платіжної картки. Відповідно до умов додаткового договору № 2 відповідачу було встановлено кредитний ліміт в сумі 15000,00 грн. з фіксованою процентною ставкою в розмірі 24 % річних, які сплачуються щомісячно. Відповідно до повідомлення про умови кредитування від 17.07.2013 року відповідач був повідомлений стосовно наступних умов кредитування: звітний період кредитування - 1 місяць, строк дії платіжної картки - 24 місяці, тип платіжної картки - Visa Classic Domestic. Положеннями п. 3.3 договору регламентовано, що відповідач зобов`язався щомісячно отримувати звіт по рахунку та сплачувати за кредитом всі платежі на підставі цього звіту не пізніше 25 числа, наступного за звітним або на початку операційного дня, наступного за вихідним, святковим чи неробочим днем, також умовами договору було передбачено відповідальність відповідача за порушення строку сплати платежів за договором у вигляді сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно п. 3.8 договору позивач має право вимагати від відповідача дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним та інших платежів за цим договором у випадку невиконання або неналежного виконання клієнтом зобов`язань щодо вчасного повернення кредиту, сплати процентів за користування ним та інших платежів за цим договором. Окрім того, положеннями ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення, а тому, на думку представника позивача, банком правомірно проводилися вказані нарахування. Також представник позивача зауважує, що останній платіж відповідачем було здійснено 09.10.2014 року, в той час як позивач завернувся до суду із позовом 23.05.2017 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України. Відповідачем було подано до суду заяву, в якій він зазначив, що відповідно до службової записки, наданої АТ «Ощадбанк», 12.08.2013 року співробітником банку було встановлено відновлювану кредитну лінію в розмірі 15000,00 грн., строк дії кредитної лінії встановлюється на період дії платіжної картки клієнта, проте відповідач зауважує, що матеріали справи не містять відомостей про строк дії картки. Також відповідач вказує, що згідно службової записки, наданої представником позивача, 04.12.2014 року строк дії кредитної картки було подовжено з новим номером на 12 місяців, проте відповідач наголошує, що він не отримував та не підписував жодних заяв на подовження терміну дії платіжної картки ані в 2014 році, ані в 2016, та матеріали справи не містять відомостей, що він подавав відповідну заяву до банку відповідно до умов кредитного договору. Відповідач також зазначає, що на його думку матеріали справи не містять відомостей про строк дії платіжної картки, а тому зважаючи, що договір було укладено в липні 2013 року, строк дії договору сплинув у грудні 2013 року, в зв`язку із чим відповідач просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Сторони в судове засідання, призначене на 09.08.2021 року, не з`явилися, про дату, час і місце його проведення повідомлялись належним чином, від представника позивач до суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Від відповідача до суду також надійшла заява з проханням провести розгляд справи без його участі, проти позовних вимоги заперечує в повному обсязі та просить відмовити в їх задоволенні. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків: З матеріалів справи вбачається, що 08.12.2010 р. між АТ «Ощадбанк» та відповідачем було укладено договір № 56/14831 про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою (а.с. 16-18 т. 1). 17 липня 2013 року між сторонами було укладено додатковий договір № 1 до вказаного договору(а.с. 14-15 том 1), відповідно до умов якого банком було надано відповідачу платіжну картку типу Visa Classic Domestic, також банком було встановлено клієнту кредит у розмірі 0,00 грн., строк дії якого встановлюється на відповідний період дії платіжної картки, при випуску платіжної картки на новий термін кредит подовжується на строк дії платіжної картки. Процентна ставка за кредитом складає 24,00 процентів річних і сплачується щомісячно. Пунктом 3.3 додаткового договору № 1 до договору встановлено, що клієнт зобов`язаний погасити заборгованість за кредитом у повному обсязі у разі: закінчення строку дії платіжної картки та не продовження її на новий строк; звільнення з організації, з якою банком укладено договір про надання послуг по зарахуванню та виплаті заробітної плати та інших виплат, через поточні рахунки фізичних осіб (працівників організації) з використанням платіжних карток (для тарифного пакету «Зарплатний»); відмови клієнта від отримання заробітної плати та інших виплат, передбачених чинним законодавством, шляхом їх зарахування на рахунок (для тарифного пакету «Зарплатний»); розірвання договору, укладеного між банком та організацією, та ненадання клієнтом забезпечення виконання зобов`язань, пов`язаних із користуванням кредитом (для тарифного пакету «Зарплатний»); відмови від пропозиції банку, що пов`язана зі зміною процентної ставки за користування кредитом. Клієнт зобов`язаний щомісячно отримувати звіт по рахунку та сплачувати за кредитом всі платежі на підставі цього звіту не пізніше 25 числа, наступного за звітним або на початку операційного дня, наступного за вихідним, святковим чи неробочим днем, також умовами договору було передбачено відповідальність відповідача за порушення строку сплати платежів за договором у вигляді сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до умов укладеного між сторонами додаткового договору № 2 до договору № 56/14831 від 08.12. 2010 року про відкриття фізичній особі карткового рахунку про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою банком було встановлено клієнту кредит в сумі 15000,00 грн. строк кредиту встановлюється на відповідний період дії платіжної картки. При випуску картки на новий термін кредит подовжується на строк дії платіжної картки. Процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 24 % процентів річних. Процентна ставка за несанкціонованим овердрафтом складає 35 % процентів річних. Щомісячна плата за обслуговування невикористаної частини встановленого кредиту складає 0,00 процентів річних. За умов безготівкового розрахунку платіжною карткою за товари та послуги, процентна ставка за користування кредитом протягом грейс-періоду складає 0,001 процентів річних (а.с. 13 т. 1). В судових засіданнях відповідач [PERSON] не заперечував проти факту укладення вказаних договорів із банком, а також проти факту користування наданими йому кредитними коштами. Додатково пояснював, що він був клієнтом банку до 2013 року, до моменту його звільнення з підприємства, на якому він працював, на момент звільнення в нього існувала заборгованість, проте в подальшому він продовжив користуватися кредитними коштами, періодично здійснював їх погашення, але у 2014 році у зв`язку з початком проведення антитерористичної операції на території Донецької області його фінансовий стан змінився і він не мав змоги в подальшому належним чином та в повному обсязі виконувати свої зобов`язання за договором. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, з наведених в кредитному договорі умов вбачається, що сторонами було погоджено всі істотні умови договору. Підпис позичальника, яким є відповідач, в кредитному договорі, свідчить про той факт, що він був ознайомлений з усіма його положеннями та не мав жодних заперечень стосовно будь-яких пунктів, зокрема, відповідач погодився із умовами кредитного договору щодо необхідності повного погашення кредиту у випадку звільнення з підприємства, з яким банком укладено договір, а також у випадку не продовження платіжної картки на новий строк. Відповідно до ч. 1 ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Ч. 1 ст. 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтями 610, 625, 626, 629 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов`язання" (ст. ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Відповідно до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З матеріалів справи також вбачається, що після ухвалення 02.11.2017 року Добропільським міськрайонним судом Донецької області заочного рішення, яким позовні вимоги були задоволені в повному обсязі, а саме стягнуто заборгованість в розмірі 22418 (двадцять дві тисячі чотириста вісімнадцять) грн. 81 коп., яка складається з: 14429,29 грн. - основного боргу, 5666,75 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками по кредиту, 2015,57 грн. - інфляційне збільшення заборгованості, 307,20 грн. - 3% річних від суми заборгованості та витрати по сплаті судового збору в сумі 1600 грн., позивачем було розпочато дії щодо примусового його виконання через Добропільський міськрайонний відділ державної виконавчої служби. Згідно інформації, наданої на виконання ухвали суду Добропільським МРВ ДВС Східного МРУ МЮ (м. Харків), на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження ВП № 55704286 з примусового виконання виконавчого листа № 227/1970/17, виданого Добропільським міськрайонним судом Донецької області 21.12.2017 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Ощадбанк» заборгованості у розмірі 22418,81 грн., яка складається з: 14429,29 грн. - заборгованості за кредитом; 5666,75 грн. - заборгованості за відсотками; 2015,57 грн. - інфляція; 307,20 грн. - 3 % річних. 12.06.2020 року згідно відповідей ПФУ та ДПС стало відомо, що боржник працює та отримує дохід в філії «Добропільське управління по монтажу, демонтажу та ремонту гірничошахтного обладнання» Товариства з обмеженою відповідальністю «Добропіллявугілля» та направлено постанову про звернення стягнення на його доходи до бухгалтерії підприємства, де працює боржник [PERSON] 16.12.2020 року до відділу надійшла ухвала про скасування заочного рішення суду № 227/1970/17 від 17.11.2020 року, видана Добропільським міськрайонним судом Донецької області та про відкликання виконавчого листа, в зв`язку з чим на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Загальна сума , яку в примусовому порядку було стягнуто з боржника, становить 8781,03 грн.- на погашення боргу( кошти перераховувались з підприємства безпосередньо стягувачу), 775,67 грн. виконавчого збору та 200 грн. - витрат на проведення виконавчих дій, які було перераховано на депозитний рахунок відділу. В судовому засіданні встановлено, що розмір стягнутої заборгованості, зазначений в відповіді Добропільського МРВ ДВС Східного МРУ МЮ(м.Харків) підтверджується також копіями розрахункових листів, наданих до суду відповідачем (а.с. 10-12 т. 2). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що на користь позивача з відповідача за рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 02.11.2017 року , яке було скасовано, було стягнуто 8781,03 грн. Як вбачається із розрахунку суми заборгованості, доданого представником позивача до заяви про уточнення позовних вимог, станом на 04.01.2021 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором складає в загальному розмірі 13750,57 грн., а саме: 11315,01 грн. - загальна сума основної заборгованості (основного боргу); 568,01 грн. - сума втрат від інфляції на суму простроченого кредиту; 906,81 грн. - сума втрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів; 494,63 грн. - розмір 3% річних на суму простроченого кредиту; 466,11 грн. - розмір 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів (а.с. 150-152 т.1). З наданого розрахунку вбачається, що кошти, які було утримано з відповідача в примусовому порядку органом державної виконавчої служби, спрямовувалися позивачем на погашення заборгованості наступним чином: 10.11.2020 року - 653,95 грн. та 09.12.2020 року в сумі 2460,33 грн. на погашення основного боргу (тіла кредиту); 09.09.2020 року в сумі 2321,68 грн., 12.10.2020 року в сумі 3097,32 грн. та 10.11.2020 року в сумі 247,75 грн. - на погашення заборгованості за відсотками. Таким чином, в загальному розмірі позивачем було зараховано в рахунок погашення основної заборгованості (тіла кредиту) 3114,28 грн., в рахунок погашення заборгованості за відсотками - 5666,75 грн. Судом було витребувано у позивача детальний та обґрунтований розрахунок суми процентів, які було нараховано позивачем при первісному зверненні до суду у 2017 році. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що проценти за користування кредитом було нараховано відповідачу за період з 27.08.2013 року по 26.04.2016 року (а.с. 136-137 т. 2). В судових засіданнях відповідач заперечував проти суми нарахованих процентів, які вже було з нього стягнуто на підставі скасованого заочного судового рішення, а також проти періоду їх нарахування. Відповідач зауважував, що позивач мав право нараховувати проценти до закінчення строку дії договору, який визначається строком дії платіжної картки, а після 2014 року він жодних карток не отримував та жодних використань кредитних коштів не здійснював. Судом з метою перевірки зазначеної інформації було зобов`язано позивача надати до суду відомості про платіжні картки, які було видано відповідачу, та про строк їх дії. З наданої позивачем інформації вбачається, що 12.08.2013 року на картковий рахунок клієнта було встановлено відновлювану кредитну лінію в сумі 15000,00 грн. зі строком дії, що відповідає строку дії платіжної картки - до 14/12 (а.с. 104 т. 2). Після цього, 04.12.2014 року платіжну картку клієнта було подовжено з новим номером на 12 місяців співробітником ТВБВ № 10004/0001 філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» Білицькою О.В., 06.01.2016 року платіжну картку строком дії до 15/12 було подовжено зі старим номером на 12 місяців співробітником ТВБВ № 10004/0001 філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» Білицькою О.В., на теперішній час платіжна картка строком дії до 17/01 має статус «Закрита». Зазначена інформація підтверджується також роздруківкою позивача за картковим рахунком відповідача (а.с. 112-115 том 2). Таким чином, з наведеного вбачається, що відповідач отримав кредитну картку строком дії до 14/12, в подальшому строк дії картки подовжувався працівником банку, проте відомостей про отримання відповідачем інших карток матеріали справи не містять. В судових засідання відповідач також зауважував, що банком здійснювався перевипуск платіжних карток, згідно наданих документів, проте жодної з них він не отримував і після спливу строку дії картки терміном до 14/12 жодних операцій за рахунком не здійснював. Вказані ствердження відповідача підтверджуються також випискою з його рахунку, наданою до суду представником позивача, з якої вбачається, що останній платіж відповідачем було вчинено 09.10.2014 року, а саме погашення заборгованості в сумі 100,00 грн. (а.с. 12 зв.). Вирішуючи питання щодо пропуску позивачем строку позовної давності, про що у своїх заявах зазначав відповідач, суд виходить з наступного: Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша ст. 261 ЦК України).Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Слід зазначити, що кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14. Судом встановлено, що строк дії кредитної картки [PERSON] до останнього дня 12.2014 року, і саме до закінчення вказаного строку відповідач мав повернути банку кредит в повному обсязі. Таким чином, договір діяв до 31.12.2014 року, після чого у банку виникло право вимагати повернення кредиту згідно з умовами договору, звернувшись до суду в установлений законом строк позовної давності. Суд також не може прийняти до уваги ствердження відповідача про те, що позивач звернувся до суду із пропуском строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України, оскільки позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом у червні 2017 року, надавши розрахунок заборгованості станом на 12.04.2017 року, до закінчення строку дії картки, тобто в межах строку загальної позовної давності, встановленого ЦК України. Окрім того, з наданих позивачем документів вбачається, що строк дії картки сплинув у грудні 2014 року, в той час як з відповідача в примусовому порядку було стягнуто проценти за користування кредитом за період з 27.08.2013 року по 26.04.2016 року. Суд вважає за необхідне зазначити, що нарахування процентів після закінчення строку дії кредитного договору суд вважає неправомірним, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки судом встановлено, що строк дії договору (кінцевий строк повернення кредиту) сплинув 31.12.2014 року, іншого строку дії договору та інших умов виконання зобов`язань сторони не передбачили, суд дійшов висновку про те, що нарахування процентів за кредитним договором після спливу вказаного строку припиняється, що відповідає висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, який згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» має враховуватися судами. Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивачем безпідставно було нараховано проценти за користування кредитом після спливу строк дії кредитного договору, тобто після 31.12.2014 року, та в подальшому безпідставно було направлено утримані з відповідача в примусовому порядку кошти на погашення процентів за кредитом, нарахованих після закінчення строку дії картки. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 26.12.2014 року загальний розмір заборгованості за нарахованими процентами становив 1493,94 грн. і саме вказаний розмір процентів є таким, що підлягав стягненню з відповідача. В той же час, банком було направлено грошові кошти, які було стягнуто з відповідача в примусовому порядку, на погашення заборгованості по процентам в загальному розмірі 5666,75 грн., що на 4172,81 грн. перевищує розмір заборгованості, який підлягав би стягненню з відповідача. Таким чином, з врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що надмірно сплачені кошти в рахунок погашення процентів за користування кредитом повинні бути спрямовані позивачем на погашення заборгованості за основним боргом (за тілом кредиту). З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 04.01.2021 року розмір заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) становить 11315,01 грн. З врахуванням того, що позивачем було надмірно спрямовано утримані з відповідача кошти на погашення заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 4172,81 грн., суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення розміру основної заборгованості (тіла кредиту) на зазначену суму, зважаючи, що в повному обсязі заборгованість перед банком відповідачем погашена не була. Таким чином, станом на день розгляду справи загальний розмір основної заборгованості (тіла кредиту), з врахуванням утриманих сум становить 7142,20 грн (11315,01- 4172,81 = 7142,20 грн.), і саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Позивачем також зроблено розрахунок інфляційного збільшення заборгованості та трьох відсотків річних за просрочення виконання зобов`язання (а.с. 153-154 т. 2). За змістом частини другої статті 625 ЦК нарахування 3% річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнових прав та інтересів, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Відсотки, передбачені статтею 625 ЦК, за своєю природою є відшкодуванням кредиторові понесених втрат за несвоєчасне повернення коштів, а отже відрізняються від відсотків, що підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3% річних від простроченої суми, включаючи нараховані відсотки за користування грошовими коштами, встановленими договором. З огляду на зазначене, 3% річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК, підлягають застосуванню до порушеного грошовим зобов`язанням, складовою якого, зокрема, є також нараховані відсотки за користування кредитними коштами, терміни сплати яких передбачено договором. З наведеного позивачем розрахунку вбачається, що відповідачу нараховано заборгованість за вказаними нормами в наступних розмірах: 568,01 грн. - сума втрат від інфляції на суму простроченого кредиту; 906,81 грн. - сума втрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів; 494,63 грн. - розмір 3% річних на суму простроченого кредиту; 466,11 грн. - розмір 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів. Позивач просить стягнути суму інфляційного збільшення з розрахунку 653 грн.95 коп за період з листопада 2019 по жовтень 2020 року в розмірі 17грн.(102,6%), 2460,33 грн. за період з листопада 2019р. до листопада 2020 року - 98,41 грн.( 104%), 11315,01 за період з листопада 2019 по грудень 2020 року - 452,6 грн.( 104%). В той же час, з відповідача було стягнуто на користь позивача 10.11.2020 року - 653,95 грн. та 09.12.2020 року в сумі 2460,33 грн. на погашення основного боргу (тіла кредиту); 09.09.2020 року в сумі 2321,68 грн., 12.10.2020 року в сумі 3097,32 грн. та 10.11.2020 року в сумі 247,75 грн на погашення заборгованості по процентам. З врахуванням того, що проценти підлягали сплаті в розмірі 1493,94 грн.( 09.09.2020 року сплачено 2321,68 грн. - переплачено 827,74грн., які потрібно спрямувати на погашення основного боргу), всі інші суми стягнуті з відповідача потрібно спрямувати на погашення основного боргу. Таким чином, позивачем зроблено невірний розрахунок інфляційного збільшення та 3% річних станом на момент уточнення позовних вимог -04.01.2021 року. Розрахунок 3 % річних згідно ст.625 ЦК є наступним : 653,95 грн. за період з 08.11.2019 до 10.11.2020 - 19,83грн., 2460,33грн. за період з 08.11.2019 року до 09.12.2020 року - 80,48грн., 11315,01грн. за період з 08.11.2019 до 12.10.2020 - 315 грн., 10504,23 грн. за період з 13.10.2020 до 10.11.2020- 24грн., 9602,53 за період з 11.11.2020 до 09.12.2020 - 22 грн., 7142,20 грн. за період з 10.12.2020 до 04.01.2021- 15грн. , а всього = 476,31грн. Розрахунок інфляційного збільшення суми основного боргу є наступним : 653,95 грн. за період з 11.2019 до 10.2020 - 17,00грн., 2460,33грн. за період з 11.2019 року до 11.2020 року - 98,41грн., 11315,01грн. за період з 11.2019 до 10.2020 - 181,21 грн., 10504,23 грн. за період з 10.2020 до 11.2020- 105,04грн., 9602,53 за період з 11.2020 до 12.2020 - 124,83 грн., 7142,20 грн. за період з 12.2020 до 04.01.2021- 64,28грн., а всього = 590,77грн Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути сума втрат від інфляції на суму простроченого кредиту - 590 грн.77 коп. та 476,31 грн. - розмір 3% річних на суму простроченого кредиту Окрім того, суд приходить до висновку, що інфляційне збільшення заборгованості та 3 % річних, які було нараховано на розмір заборгованості по процентах за користування кредитом, не підлягає задоволенню, оскільки судом було зроблено висновок, що позивачем безпідставно проводилося нарахування процентів поза строком кредитування відповідача (після спливу строку дії кредитного договору). З наведеного позивачем розрахунку вбачається, що ним було проведено розрахунок сум, передбачених ст. 625 ЦК України, на суми процентів, які було нараховано за період з 03.11.2017 року по 03.12.2017 року, тобто поза межами строку дії кредитного договору (оскільки строк дії картки сплинув 14/12). Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором № 56/14831 від 08.12.2010 року (із змінами, внесеними додатковими договорами № 1 та № 2 від 17.07.2013 року), яка станом на 04.01.2021 року становить 8209,28 грн., яка складається з: 7142,20 грн. - загальна сума основної заборгованості (основного боргу); 590,77 грн. - сума втрат від інфляції на суму простроченого кредиту; 476,31 грн. - розмір 3% річних на суму простроченого кредиту. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні з позовом до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1600,00 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням. Таким чином, враховуючи, що з відповідача на користь позивача під час виконання рішення суду від 02.11.2017 року, яке було скасовано, не було стягнуто судові витрати по сплаті судового збору, а стягувалися лише витрати, пов`язані з проведенням виконавчих дій, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 955,20 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.ст. 526, 530, 549, 611, 615, 629, 1048, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: partial