Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) 01.06.2021 (згідно дати на поштовому конверті) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованість за кредитним договором № MKG0GL00000135 від 27.10.2006 у розмірі 667,56 доларів США, що за курсом 27,84 відповідно до службового розпорядження НБУ від 19.02.2021 складає 18 584,87 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 27.10.2006 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № MKG0GL00000135, згідно якого Банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 11 125,00 доларів США на строк до 27.10.2026, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та порядку, встановлених кредитним договором. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами Кредитного договору. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, у зв`язку з чим має заборгованість за період з 19.02.2018 по 19.02.2021 у розмірі 667,56 доларів США, яка складається з 3% річних від простроченої суми. Ухвалою судді Іршавського районного суду Закарпатської області від 08.07.2021 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи. 17.08.2021 відповідач [PERSON] подав до суду заяву про застосування строків позовної давності. У заяві зазначає, що 27.10.2006 між ним та АТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір № MKG0GL00000135, згідно якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 10 000,000 доларів США строком до 27.10.2026. Разом з тим, сторони узгодили право банку вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань у цілому або у визначеній банком частині. АТ КБ «ПриватБанк» реалізував своє право на дострокове повернення кредиту у 2017 році, звернувшись до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. для отримання виконавчого напису про стягнення суми боргу за кредитним договором. Згідно виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., зареєстрованого у реєстрі за № 14637 від 29.09.2017 із [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором № MKG0GL00000135 від 27.10.2006 у розмірі 7996,88 доларів США, яка складалася із: заборгованості за тілом кредиту - 7410,59 доларів США; заборгованості за відсотками - 490,29 доларів США; заборгованості з комісії - 24,00 доларів США; заборгованості з пені - 72,00 доларів США. Видачі такого виконавчого напису передувала письмова вимога від 24.07.2017 про усунення порушень за кредитним договором № MKG0GL00000135 від 27.10.2006. Звернувшись у липні 2017 до нього з вимогою про дострокове повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, позивач змінив строк виконання основного зобов`язання, а відтак у позивача виникло право пред`явити позов про стягнення заборгованості від дати, коли банк довідався про порушення свого права, тобто з 24 липня 2017 року. Враховуючи те, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, строк позовної давності щодо пред`явлення позову до боржника про стягнення заборгованості за кредитним договором у судовому порядку, в даному випадку сплив 24 липня 2020 року. Оскільки позовна заява подана до суду тільки 10.06.2021 відповідно позивач звернувся до суду поза межами строку позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитом, тому просив відмовити у задоволенні позову банку у зв`язку з пропуском строків позовної давності. Представник позивача [PERSON] подала заперечення на заяву про застосування строків позовної давності. Зазначила, що у зв`язку з порушенням виконання зобов`язання за кредитним договором відповідач за період з 19.02.2018 по 19.02.2021 має заборгованість у розмірі 667,56 доларів США, яка складається з 3% річних від простроченої суми. Розрахунок 3% річних від простроченої суми здійснено за останні три роки, що передували поданню позовної заяви, а тому посилання відповідача на застосування строків позовної давності є безпідставним. Просила суд задовольнити позовні вимоги банку у повному обсязі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, при цьому подав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення судом заочного рішення. У судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 27.10.2006 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір за №MKG0GL00000135, згідно якого банк надав позичальнику кредит в сумі 10 000,00 доларів США у вигляді непоновлюваної кредитної лінії на строк з 27.10.2006 по 27.10.2026 на купівлю квартири, а також в сумі 1125,00 доларів США на сплату страхових платежів, передбачених істотними умовами даного правочину, зі сплатою 0,84 % на місяць. Щомісячний платіж визначено у розмірі 101,96 доларів США (а.с.7-9). Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, у зв`язку з чим має заборгованість за період з 19.02.2018 по 19.02.2021 у розмірі 667,56 доларів США, яка складається з 3% річних від простроченої суми. Позивачем до позовної заяви долучено розрахунок 3% річних. Зазначено, що основна сума заборгованості за договором 7 410,59 доларів США. Згідно розрахунку за період з 19.02.2018 до 31.12.2019 сума заборгованості становить 414,79 доларів США; з 01.01.2020 до 31.12.2020 - 222,32 доларів США; з 01.01.2021 до 19.02.2021 - 30,45 доларів США. Всього штрафних санкцій 667,56 доларів США. У зв`язку з невиконанням боржником зобов`язань за кредитним договором щодо своєчасної сплати відсотків та погашення кредиту, відповідно до умов кредитного договору, [PERSON] було надіслано письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором (а.с.33). Оскільки вказана вимога виконана не була банк звернувся до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису у зв`язку з чим 29.09.2017 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Київської області Швець Руслан Олегович вчинив виконавчий напис, зареєстрований за № 14637 щодо стягнення боргу за кредитним договором від 27.10.2006 № MKG0GL00000135, яким запропоновано стягнути на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» із [PERSON] заборгованість у розмірі 7 996,88 Доларів США, що за курсом 25,88 відповідно до службового розпорядження НБУ від 24.07.2017 складає 206 959,25 гривень. Строк, за який провадиться стягнення - 3923 днів, а саме: з 27.10.2006 по 24.07.2017 (а. с. 34). Згідно вільного доступу до ЄДРСР вбачається, що рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 21.08.2018, яке постановою Закарпатського апеляційного суду від 06.06.2019 залишено без змін, позов [PERSON] задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 29.09.2017, зареєстрований за № 14637, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Швець Русланом Олеговичем. Вирішено питання розподілу судових витрат. За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань». При цьому, банк стверджує факт не виконання зобов`язання за кредитним договором та наявності заборгованості, а відповідачем указаного не заперечується, відтак на думку суду банк має право на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України. Щодо визначення валюти, в якій має бути розраховано три відсотки річних суд вважає за необхідне зазначити наступне. При обрахунку 3 % річних, суд враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), в якій зазначено, що при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. У договорі № MKG0GL00000135 від 27.10.2006 зобов`язання виражене у валюті - долар США. Погашення кредиту, сплата відсотків за даним договором здійснюється у валюті кредиту. У зв`язку з наведеним суд приходить до висновку, що розрахунок трьох відсотків річних повинен здійснюватися саме в іноземній валюті. Відповідачем [PERSON] було подано зяаву про застосування строків позовної давності. Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3% річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Отже, враховуючи те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19). Строк давності переслідує кілька важливих цілей, а саме: забезпечує правову визначеність і закінченість, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийнятті судами рішень щодо подій, які мали місце у далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми (рішення Європейського суду з прав людини від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" ("Stubbings and Others v. the United Kingdom"). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування строків позовної давності. Як вбачається з матеріалів справи позов АТ КБ «Приватбанк» подано до суду 01.06.2021 року (відмітка на поштовому конверті). Враховуючи, що відповідач реалізував своє право та заявив клопотання про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, матеріалами справи підтверджується порушення прав позивача, суд з урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №127/15672/16-ц прийшов до висновку про наявність підстав для застосування наслідків пропуску стоку позовної даності, та вважає, що право позивача, на отримання 3% за порушення відповідачем грошового зобов`язання обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову, кінцевою датою такого періоду є 01.06.2021 року. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що з урахуванням трирічного строку позовної давності, 3% річних на суму заборгованості слід нараховувати за період з 01.06.2018 року і до дати, по яку у позовній заяві просив стягнути 3% річних позивач - 19.02.2021 року (в межах позовних вимог). В решті вимог слід відмовити у зв`язку із застосуванням позовної давності. При здійсненні розрахунку суми заборгованості суд, з урахуванням положень ст.13 ЦПК України, бере до уваги суму заборгованості, з якої здійснював розрахунок заборгованості позивач, а саме 7 410,59 доларів США. Доказів того, що сума заборгованості [PERSON] перед АТ КБ «Приватбанк» за тілом кредиту згідно договору № MKG0GL00000135 від 27.10.2006 є меншою відповідачем надано не було, також не було спростовано і розрахунку наданого позивачем. Три проценти річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Аналогічна позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року справа № 373/2054/16-ц. Таким чином за період з 01.06.2018 року по 19.02.2021 року 3% річних буде складати 605,43 доларів США (7 410,59 х 629 х 3 / 100/ 365; 7 410,59 х 366 х 3 / 100/ 366). З урахуванням наведеного позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із платіжного доручення №ІНВ91ВЗККО від 01.04.2021 АТ КБ «Приватбанк» за подання до суду позовної заяви сплатив судовий збір в розмірі 2270,00 грн. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2058,66 грн. (2270/100*90,69).

Outcome: partial