Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся в суд з даним позовом, в якому просить ухвалити рішення суду, яким визнати за ним, як за спадкоємцем першої черги за законом, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] та належав його батьку, [PERSON] , який [INFO] помер. Позов обгрунтовує тим, що [INFO] , помер його батько, [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами під номером [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги на майно померлого являється позивач [PERSON] , а також його мати, дружина померлого - [PERSON] , 1952 року народження та сестра позивача, [PERSON] , 1975 року народження. Спадшину позивач у встановленому законом порядку прийняв та маючи на меті отримати свідоцтво про право на спадщину звернувся з відповідною заявою до нотаріуса, проте йому було відмовлено у видачі вищевказаного свідоцтва, у зв`язку з тим, що ним не було надано документ, що посвідчує право власності на будинок, який належав його померлому батькові. Дана позовна заява надійшла до суду 12.01.2021 року та відповідно до автоматизованого розподілу судових справ між суддями була передана на розгляд судді Хмель Р.В.. Ухвалою суду від 14.01.2021 року було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Позивач, [PERSON] , в судове засідання не з`явився, проте через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач, [PERSON] , також в судове засідання не з`явилася, проте через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідач, [PERSON] , також в судове засідання не з`явилася, проте через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до абз.3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступного висновку. Так, судом встановлено, що [INFO] , у віці 64 роки, в с. Яланець, Бершадського району Вінницької області, помер [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08.01.2014 року, виданою виконкомом Яланецької сільської ради Бершадського району Вінницької області. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований в [ADDRESS] . Згідно наявної в матеріалах справи довідки №630, виданої виконкомом Яланецької сільської ради Бершадського району Вінницької області, спадкоємцями першої черги на майно померлого є: [PERSON] , 1952 року народження, [PERSON] , 1983 року народження та [PERSON] , 1975 року народження. [PERSON] , спадщину після смерті свого батька, у встановленому законом порядку прийняв, що підтверджено витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №38041674. [PERSON] , від належної їй частки спадкового майна відмовилася на користь свого сина, [PERSON] , що підтверджено нотаріально посвідченою заявою про відмові від спадщини від 04.08.2014 року. Маючи намір отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, позивач, [PERSON] , звернувся з відповідно заявою до приватного нотаріуса. Проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.10.2020 року №157/02-31 йому було відмовлено у видачі такого свідоцтва, у зв`язку з тим, що ним не було надано документу, що посвідчує право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами під номером [ADDRESS] , який належав його батькові - [PERSON] , який [INFO] помер. В силу ст.1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.ст. 1217-1219 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та припинились внаслідок його смерті, крім прав та обов`язків, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця. Ст. 1261 ЦК України визначає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом на майно померлого, однак оформити свої спадкові права на вищевказане спадкове майно позбавлений можливості оскільки відсутні належні правовстановлюючі документи, що стверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст.ст. 319, 321 ЦК України та ст. 41 Конституції України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справі про спадкування" роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності із вимогами листа Міністерства Юстиції України за №19-32\\319 від 21.02.2005 року, згідно якого у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і право встановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Відповідно до П.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" визначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами , що регулювали власність цього двору, а саме : а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». З наявної в матеріалах справи довідки №911, виданої виконкомом Яланецької сільської ради, згідно погосподарської книги №7, особового рахунку № [NUMBER] , житловий будинок [ADDRESS] , відносився до категорії робочих дворів та станом на 15.04.1991 року його головою був [PERSON] , 1949 року народження, що свідчить проте, що відповідно до вимог чинного на той час законодавства, він був його власником. Однак за життя не оформив правовстановлюючий документ, як того вимагали зміни в законодавстві, що не позбавило його права на належне йому нерухоме майно. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та є такими, що підлягають до задоволення. Вимоги щодо стягнення судових витрат позивачем не пред`являлись. На підставі ст.ст.319, 321, 392, 1216 -1219, 1261 ЦК України,

Outcome: approved