Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

В жовтні 2017 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідача [PERSON] міської ради Миколаївської області, згідно з яким просила визнати за нею, в порядку спадкування після смерті її матері [PERSON], право власності на земельні ділянки площею 1000 кв.м. та площею 515 кв.м., що розташовані за адресою: вул.Московська, 116 с.Станційне Новобузького району Миколаївської області. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка вказала, що зазначені земельні ділянки належали її матері [PERSON], яка успадкувала їх після смерті свого чоловіка, [PERSON], який помер 15.05.2003 року. В 2005 році позивачка зі своєю матірю уклала договір довічного утримання. Після смерті матері позивачка переоформила на себе житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а питання з земельними ділянками не вирішувала. На даний час у позивачки виникла необхідність у переоформленні вказаних земельних ділянок та з вказаною метою остання звернулася до відділу Дергеокадастру, де у проведенні вищевказаних дій їй було відмовлено, оскільки зазначене питання необхідно вирішувати в судовому порядку. Посилаючись на те, що іншим шляхом право власності оформити неможливо, позивачка посилаючись на ст.323 ЦК України просила ухвалити рішення, яким визнати за нею в порядку спадкування право власності на вказані вище земельні ділянки. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Представник позивача, [PERSON], в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити в повному обсязі.\~\~ Представник відповідача [PERSON] міської ради Миколаївської області, [PERSON], в судове засідання не зявилася, втім надала на адресу суду письмову заяву про можливість розгляду справи без участі представника відповідача, зазначивши в заяві про відсутність заперечень. Заслухавши пояснення та дослідивши письмові докази у справі, суд приходе наступного висновку. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.10.2003 року серії ВАР№633335 [PERSON] успадкувала після смерті її чоловіка [PERSON], який помер 15.05.2003 року, житловий будинок та дві земельні ділянки розміром 0,10 кв.м. та 0,515 га для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства, що розташовані по вул.Московська, 116 в м.Новий Буг Миколаївської області (а.с.11). 10.11.2014 року у віці 84 роки в м.Новий Буг Новобузького району Миколаївської області [PERSON] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-ФП №207842, видане 12.11.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби [PERSON] районного управління юстиції у Миколаївській області (а.с.8). За життя [PERSON] уклала договір довічного утримання від 10.12.2005 року, відповідно до якого передала у власність [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований по вул.Московська, 116 в с.Жовтневе Новобузького району Миколаївської області, взамін чого остання зобовязалася забезпечувати [PERSON] утриманням та доглядом довічно на умовах вказаних в договорі (а.с.10). Відповідно до інформації наданої [PERSON] державною нотаріальною конторою Миколаївської області за вих. №878/01-09 від 13.10.2017 року спадкова справа, після смерті [PERSON], яка померла 10.11.2014 року, не заводилась та відповідно до інформаційної довідки виданої 12.10.2017 року інформація у Спадковому реєстрі відносно вказаної особи відсутня (а.с.23-24). Виконавчим комітетом [PERSON] міської ради Миколаївської області позивачу було відмовлено у видачі правовстановлюючих документів на земельні ділянки по вул.Московська, 116 в с.Станційне Новобузького району, оскільки до компетенції органів місцевого самоврядування не належить видача зазначених документів та рекомендовано звернутися до суду на підставі п.1ст.120 ЗКУ та ст.25 ЦКУ (а.с.26). Аналогічні положення також викладені у розясненні нотаріуса від 16.11.2017 року на усне звернення позивачки, що нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку по вул.Московська, 116 с.Жовтневе Новобузького району Миколаївської області( а.с.27). Відповідно до\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Ст. 1225 ЦКУ встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на\~спадкування\~за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Положеннями ст.1268 ЦКУ визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до положень ст.ст.1269, 1270 ЦКУ спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має протягом шести місяців з часу відкриття спадщини подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. У випадку, якщо спадкоємець у встановлений законом строк не подав заяву про прийняття спадщини, він відповідно до ст.1272 ЦКУ вважається таким, що не прийняв її. Вирішуючи питання про визнання права власності за позивачем у порядку спадкування на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства розміром 0,515 га, що знаходиться по вул.Московська, 116 с.Станційне Новобузького району Миколаївської області, суд дійшов наступного висновку. Главою 86\~ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема,\~Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7\~"Про судову практику в справах про спадкування" (далі - ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7). Листом ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року розяснено, що відмова у відкритті провадження у справі (п. 1 ч. 2 ст. 122\~ЦПК) або закриття провадження у справі (п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК) не допускається з огляду на вичерпний перелік підстав вчинення таких процесуальних дій, визначених ЦПК. Спори про спадкування підлягають розгляду судами виключно у порядку цивільного судочинства. Відмова у відкритті провадження у справі (п. 1 ч. 2 ст. 122\~ЦПК) або закриття провадження у справі (п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК) з тих підстав, що заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, не відповідають зазначеним вимогам процесуального законодавства. Постановлення ухвали про закриття провадження у справі без зазначення, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ, суперечить також вимогам ст. 206 ЦПК. Отже, у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові, а не відмови у відкритті провадження у справі (п. 1 ч. 2 ст. 122\~ЦПК), закриття провадження у справі (п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК) або залишення позовної заяви без розгляду (ст. 207 ЦПК). Таким чином визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Таким чином цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні виникає лише якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. До матеріалів справи постанову про відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачем не долучено та у спадковій справі остання відсутня ( оскільки спадкова справа не заведено), а отже відсутній цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Таким чином вимоги позивача про визнання права власності на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства розміром 0,515 га, що знаходиться по вул.Московська, 116 в с.Станційне Новобузького району Миколаївської області не можуть бути задоволені. Крім того позивачем не доведено та судом не встановлено наявність родинних відносин ( мати донька) між позивачем та спадкодавцем, оскільки до матеріалів справи долучено фотокопію свідоцтво про народження серії VI-УР №392730 на [PERSON] ( мати [PERSON]Д.), натомість відповідно до фотокопії паспорта серії АЕ 340778 ПІБ позивача [PERSON] ( а.с.4-6). Будь які документи на підтвердження зміни ПІБ позивача в матеріалах справи відсутні. Також суду не надано доказів на підтвердження наявності підстав спадкування відповідно до ст.1264 ЦКУ ( у випадку відсутності родинних звязків позивача зі спадкодавцем), відповідно до якої право на спадкування мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Поряд з цим суду також не надано доказів на підтвердження прийняття спадщини позивачем, а відповідно якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно також не підлягають задоволенню судом. Вирішуючи питання про визнання права власності за позивачем у порядку спадкування на земельну ділянку для обслуговування жилого будинку розміром 1000 кв.м, що розташована по вул.Московська, 116 с.Станційне Новобузького району Миколаївської області, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до статті 1225 ЦКУ право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до правовстановлюючих документів, цільове призначення спірної земельної ділянки площею 1000 кв.м. для обслуговування житлового будинку розташованого по вул.Московська, 116 с.Станційне ( раніше с.Жовтневе, м.Новий Буг) Новобузького району Миколаївської області. Житловий будинок розташований по вул.Московська, 116 в с.Станційне Новобузького району Миколаївської області був відчужений власником, [PERSON], позивачу на підставі договору довічного утримання від 10.12.2005 року. Та відповідно до п.12 Договору право власності на вказаний будинок у позивача виникло з моменту державної реєстрації, яка згідно штампу на примірнику договору була вчинена 11.01.2006 року. Відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Ч.3 ст.120 ЗКУ передбачає, що у разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких ця земельна ділянка належала попередньому землевласнику (землекористувачу). Крім того положеннями п.28 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що перехід майна від відчужувача до набувача на підставі спадкового договору не є окремим видом спадкування, а тому на відносини сторін не поширюються відповідні правила про спадкування. З огляду на вищезазначене позивачем невірно обрано спосіб захисту свого порушеного (невизнаного) права, яке підлягає захисту в судовому порядку шляхом звернення з позовом про визнання права власності на земельну ділянку для обслуговування жилого будинку у звязку з набуттям права власності на жилий будинок на підставі ч.1 ст.377 ЦКУ та ч.3 ст.120 ЗК України. Таким чином позовні вимоги про визнання права власності за позивачем у порядку спадкування на земельну ділянку для обслуговування жилого будинку розміром 1000 кв.м., що розташована по вул.Московська, 116 с.Станційне Новобузького району Миколаївської області задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed