Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

В листопаді 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача АТ «Дельта Банк» про захист прав споживачів та визнання недійсним договору, в якому просив визнати недісним договір № 002-28542-131213 від 13.12.2013 року. В обґрунтування позову зазначено, що 13.12.2013 року позивачем здійснено Пропозицію (оферту, у формі Заяви) № 002-28542-131213 з ПАТ «Дельта Банк» на умовах, визначених в цій Пропозиції та відповідно до Правил банківського обслуговування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", затверджених рішенням Ради Директорів Банку від 20 березня 2013 р. протокол №14 і Тарифів Банку, зазначених в п. 2.6. Частини 2. цієї Пропозиції, що є невід`ємною частиною цієї Пропозиції, укласти з ним Договір на невизначений строк дії, в рамках якого сторонами було погодждено: пункт 1.1. Частини 3 Заяви - Відкрити поточний рахунок, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів, відповідно до п.2.1. Частини 2. цієї Пропозиції; пункт 1.2. Частини 3 Заяви - Оформити електронний платіжний засіб платіжної системи, визначеної у п.2.5. Частини 2 цієї Пропозиції; Пункт 1.3. Частини 3 Заяви - Встановити ліміт Кредитної лінії на Рахунку у сумі та на строк, відповідно до умов, визначених у пунктах 2.3. та 2.4. Частини 2 цієї Пропозиції; пункт 1.4. Частини 3 Заяви - Прийняти в заставу майнові права на заробітну плату (як на нараховану, отриману та/або ще не отриману, так і на таку, що буде нарахована і отримана в майбутньому) та на інші види доходів; пункт 1.5. Частини 3 Заяви - Всі інші умови його взаємовідносин з Банком з приводу відкриття та обслуговування Рахунку, зазначеного в п. 2.1. Частини 2 цієї Пропозиції та Картки, зазначеної в п. 2.5. Частини 2 цієї Пропозиції, а також ліміту Кредитної лінії визначені в Правилах та Тарифах Банку. Отже, відповідно, Правила та Тарифи Банку є складовою та невід`ємною частиною Пропозиції. Згідно частини 2 Заяви позивачу відкрито картковий рахунок у гривнях [NUMBER] ; з лімітом кредитної лінії - 40000,00 грн. на 364 (календарних) дні; картка: Visa International та/або Mastercard Worldwide та/або ВОПС Дельта. Відповідно до п. 2.1 Частини 3, момент прийняття (акцепту) Банком пропозиції щодо укладення Договору, а отже, моментом укладання Договору на умовах, описаних вище в цій Пропозиції та Правилах, вважатиметься дата відкриття Банком Рахунку, згідно п. 2.1 Частини 2. Пропозиція щодо укладення Договору є чинною для її прийняття Банком протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати її підписання (п. 2.2 Частини 3). Під реквізитами заяви стоїть підпис представника Банку Махненко Д.С. 20 березня 2013 року, згідно протоколу №14 рішенням Ради директорів АТ «Дельта банк» затверджені Правила банківського обслуговування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк». Через 30 календарних днів з моменту оприлюднення цих Правил на Офіційному сайті Банку/ сайті DeltaPremier нижченаведені документи будуть викладені в новій редакції, а саме - в редакції таких Правил банківського обслуговування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», із переходом до Клієнтів та Банку усіх прав та обов`язків, що виникли відповідно до вищезазначених у цьому пункті документів, в їх редакції за такими Правилами відповідно до виду обраних банківських послуг: - Правила надання банківських послуг Фізичним особам за поточними рахунками з використанням платіжної картки у національній та іноземній валюті, затверджені рішенням Ради Директорів АТ «Дельта Банк» від «27» жовтня 2010р. (протокол № 294); - Пропозиція АТ «Дельта Банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб - клієнтів DeltaPremier , затверджена рішенням Ряди Директорів АТ «Дельта Банк» від «11» липня 2012р. (протокол № 390); - Правила надання банківських послуг при здійсненні кредитування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», затверджені рішенням Ради Директорів АТ «Дельта Банк» від «18» липня 2012р. (протокол № 392); - Пропозиція АТ «Дельта Банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, затверджена рішенням Ради Директорів АТ «Дельта Банк» від «22» серпня 2012р. (протокол № 398). Таким чином, згідно умов Правил надання банківських послуг фізичним особам за поточними рахунками з використанням платіжної картки у національній та іноземній валюті, затверджених рішенням Ради Директорів АТ «Дельта Банк», правовідносини за Кредитним Договором регулюються останніми, проте через те, що вищезгадані Правила втратили чинність, в подальшому всі визначення в кредитному Договорі вживаються у значенні, встановленому Правилами банківського обслуговування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» від 20.03.2013р. протокол №14. Правила, які регулюють дані правовідносини отримані з інтернет - сторінки Банку http://deltabank.com.ua/. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Пропозицію акцептовано Банком 13.12.2013 року та підписано працівником банку. Тобто, Заява набрала законної сили та вважається укладеною. Окрім цього, містить всі ознаки договору, та фактично є Договором про надання банківських послуг, про отримання яких Клієнтом (див. п.п, п.п 1.1,1.2,1.3 Пропозиції і т.д) і направлялася до Банку Заява №002-28542-131213. Таким чином, Заява набрала законної сили та вважається прийнятою, а отже, укладеною. Позивач вважає, що при укладанні вищевказаного Кредитного договору порушені його права як споживача, згідно з нормами ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про банки і банківську діяльність», ЗУ «Про третейські суди», ЗУ «Про інформацію», ЗУ «Про захист персональних даних» у зв`язку з чим, ним у досудовому порядку неодноразово направлялись листи про припинення порушень з боку відповідача, проте, такі вимоги були залишені без задоволення, а тому позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав із даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 02.12.2019 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 26.12.2019 року до суду надійшло повідомлення відповідача про продаж вимоги за спірним кредитним договором, та сторона відповідача вважає, що на даний час банк є неналежним відповідачем у справі. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20.04.2020 року, було вирішено перейти від розгляду даної цивільної справи в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду даної справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін до судового розгляду. Визнано явку позивача та представника відповідача в судове засідання обов`язковою. Позивач в судове засідання не з`явився. До суду надіслав письмове клопотання про розгляд справи без його участі. Просив позов задовольнити з викладених в ньому підстав. З будь-якими іншими клопотаннями з урахуванням наявних у справі доказів та заяв відповідача до суду не звертався. Відповідач в судове засідання явку свого представника не забезпечив. В матеріалах справи наявна заява відповідача, відповідно до якої, останнім, повідомляється про те, що на даний час АТ «Дельт Банк» є неналежним відповідачем у справі. Відзив на позов до суду не надходив. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволені позову слід відмовити за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 13.12.2013 року позивачем здійснено Пропозицію (оферту, у формі Заяви) № 002-28542-131213 з ПАТ «Дельта Банк» на умовах, визначених в цій Пропозиції та відповідно до Правил банківського обслуговування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", затверджених рішенням Ради Директорів Банку від 20 березня 2013 р. протокол №14 і Тарифів Банку, зазначених в п. 2.6. Частини 2. цієї Пропозиції, що є невід`ємною частиною цієї Пропозиції, укласти з ним Договір на невизначений строк дії, в рамках якого: пункт 1.1. Згідно умов договору Правила та Тарифи Банку є складовою та невід`ємною частиною Пропозиції, а томувідповідно до п.1 частини 3 в рамках Договору позивачу було відкрито поточний рахунок, оформлено платіжну картку платіжної системи та встановлено ліміт Кредитної лінії на Рахунку у сумі та на строк відповідно до умов. Згідно частини 2 Заяви позивачу відкрито картковий рахунок у гривнях [NUMBER] ; з лімітом кредитної лінії - 40000,00 грн. на 364 (календарних) дні; картка: Visa International та/або Mastercard Worldwide та/або ВОПС Дельта. Відповідно до п. 2.1 Частини 3, момент прийняття (акцепту) Банком пропозиції щодо укладення Договору, а отже, моментом укладання Договору на умовах, описаних вище в цій Пропозиції та Правилах, вважатиметься дата відкриття Банком Рахунку, згідно п. 2.1 Частини 2. Пропозиція щодо укладення Договору є чинною для її прийняття Банком протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати її підписання (п. 2.2 Частини 3). Під реквізитами заяви стоїть підпис представника Банку Махненко Д.С. , а тому пропозицію акцептовано Банком 13.12.2013 року та підписано працівником банку, в зв`язку з чим заява набрала законної сили та вважається укладеною. Крім того, за умовами укладеного між сторонами договору позивач погодив, що складовою та невід`ємною частиної зазначеної пропозиції є Правила та Тарифи банку, з якими позивач попередньо ознайомлений, повністю згодний, розуміє їх зміст і положення, яких він неухильно зобов`язується дотримуватись. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що при укладанні вищевказаного кредитного договору порушені його права, як споживача, згідно з нормами ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про банки і банківську діяльність», ЗУ «Про третейські суди», ЗУ «Про інформацію», ЗУ «Про захист персональних даних» у зв`язку з чим, ним у досудовому порядку неодноразово направлялись листи про припинення порушень з боку відповідача, проте, такі вимоги були залишені без задоволення, а відтак наявні законні підстави для визнання кредитного договору недійсним. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність вимог позивача, суд приймає до уваги те, що істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Зміст правочину становить собою сукупність умов, які направлені на досягнення відповідного та очікуваного для всіх сторін правочину правового ефекту у спосіб, який би не суперечив законодавству. Під змістом правочину, умови якого не суперечать законодавству, слід розуміти умови договору про його предмет і мету. Відповідно до ч. 1 ст. 268 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені Постановою Правління Національного банку України № 168 від 10.05.2007 року, встановлюють порядок надання банками споживачу повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту (кредиту на поточні потреби, кредиту в інвестиційну діяльність, іпотечного кредиту) з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту (у тому числі наданого у формі кредитної лінії, овердрафту за картковим рахунком тощо) і мають бути оплачені споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або кредитного договору про надання споживчого кредиту. Ці Правила є практичною деталізованою інструкцією щодо реалізації у сфері банківської діяльності положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статями 15 і 23 цього Закону. Статтями 15 та 23 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено відповідальність суб`єкта господарювання, яка не містить положень про такі наслідки як недійсність договору. З огляду на викладене, доводи позивача про ненадання інформації про умови кредитування не є такими, з якими закон пов`язує недійсність правочину. З аналізу спірного договору вбаається, що позивач, як позичальник, у належний спосіб ознайомився із умовами договору, Правилами та Тарифами банку, що посвідчив особистим підписом. Так, відповідно до п. 2.5. заяви, підписанням заяви поивач засвідчив, що до цього ознайомлений в письмовій з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, відповідно до законодавства України. Зазначене відповідає п. 2.4 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Правління Національного банку України № 168 від 10.05.2007 року, який визначає, що банки зобов`язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією. Посилання сторони позивача, зокрема, на те, що укладення договору відбулось протягом часу, який не надавав достатньої можливості ознайомитися з його умовами, а також на оформлення договору дрібним шрифтом, суд вважає необґрунтованими, через що не приймає до уваги, оскільки відповідно до даних заяви позивач до оформлення правовідносин ознайомилась із його умовами. Крім того, частиною 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України № 168 від 10.05.2007 року, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). З огляду на викладене, суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що вказана умова договору є несправедливою та тягне за собою недійсність кредитного договору через суперечливість актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, оскільки, остання, є недійсною в силу закону, бо не є послугою. Зокрема, така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-1746цс16 (постанова від 16.11.2016 року). А визнання нікчемного правочину судом недійсним законом не вимагається, тобто для сторін правочину він не спричиняє правових наслідків, крім наслідків його недійсності. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 19.12.2012 року у справі № 6-87цс12. Недійсність в силу закону цієї умови не впливає на дійсність правочину в цілому. Волевиявлення Позивача по справі при укладанні договору було вільним, без примусу, ризики з отриманням кредиту позивачем приймались без всяких умов, та доказів зворотному матеріали справи не містять. Крім того, стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до положень вказаної статті продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. У ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», визначений приблизний (невичерпний) перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей. Частиною 5 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Згідно положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. З аналізу умов спірного судом не встановлено, що умови договору є несправедливими по відношенню до позичальника. Крім того, підписуючи кредитний договір, позивач чітко засвідчив факт ознайомлення з його умовами та надав свою згоду на отримання послуги на цих умовах, а тому доводи сторони позивача в цій частині є недоведеними та судом до уваги не примаються. В частині посилань сторони позивача про те, що договір є недійсним через включення до нього третейського застереження, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Пункт 18.1 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» (зі змінами та доповненнями), затвердженими Рішенням Ради Директорів АТ «Дельта Банк» Протокол № 14 від 20.03.2015 року, дійсно містить третейське застереження. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про третейські суди», третейський суд - недержавний незалежний орган, що утворюється за угодою або відповідним рішенням заінтересованих фізичних та/або юридичних осіб у порядку, встановленому цим Законом, для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських правовідносин. Відповідно до ст. 5 цього Закону юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав. Законом України № 2983-VI від 03.02.2011 року «Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14. Згідно вказаного пункту третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Закону України № 2983-VI від 03.02.2011 року після набрання чинності цим Законом третейські суди припиняють розгляд справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), розгляд яких було розпочато до дня набрання чинності цим Законом, про що виноситься мотивована ухвала. Зазначений Закон набрав чинності 12.03.2011 року. Законом України «Про третейські суди» визначається, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Таким чином, спори у справах щодо захисту прав споживачів підлягають вирішенню виключно державними судами. Вказане й передбачено у п. 18.2. Правил банківського обслуговування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», який визначає, що у випадку настання обставин, що процесуального унеможливлюють судовий захист прав і законних інтересів Сторін у порядку, визначеному п. 18.1 цих Правил, або у випадку, якщо конкретний продукт, на реалізацію якого сторонами укладається відповідний договір за продуктом банку, не передбачає третейський порядок розгляду судових спорів, то судовий захист прав і законних інтересів сторін здійснюється в порядку, передбаченому в Україні чинним законодавством. З огляду на викладене, доводи позивача в цій частині також судом до уваги не приймаються, оскільки, не ґрунтуються на вимогах закону та є хибними. В частині посилань позивача на те, що п. п. 2.13.18, 2.13.19.2 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» не відповідають Закону України «Про захист персональних даних», суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до цих умов використання наявної у банку інформації про персональні дані позичальника обумовлено його письмовою згодою, що відповідає ст. 2, ч. ч. 5, 6 ст. 6, ч. 1 ст .10, ч. 1 ст. 14, ч.1 ст.16 Закону України «Про захист персональних даних» та ч. 3 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Використання інформації про персональні дані диктується умовами правовідносин сторін. Пунктом 11 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено право суб`єкта персональних даних відкликати згоду на обробку персональних даних. Пунктом п. 2.13.19.2 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» передбачено, що одночасно Клієнт надає безвідкличну згоду на збір, зберігання, використання та поширення Банком через бюро кредитних історій інформації щодо себе та своїх зобов`язань, на отримання Банком з бюро кредитних історій своєї кредитної історії, а також на отримання від бюро кредитних історій додаткової актуальної інформації, порівняно з внесеною до анкетних даних, щодо Клієнта та його майна від державних реєстрів в особі їх уповноважених органів (держателів, розпорядників, адміністраторів), а також з інших дозволених законом джерел. Наданий Клієнтом дозвіл не обмежений в часі та не буде відкликаний ним. Із змістом Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» в чинній редакції Клієнт ознайомлений. Пункт п.2.13.18 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» місить положення про те, що згода клієнта на обробку персональних даних є безумовною, безвідкличною і не обмежена строком дії. Відповідно до ч. 3 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавець не має права вимагати від споживача відомостей, які не стосуються визначення його платоспроможності та не є необхідними для надання споживчого кредиту. Персональні дані, одержані від споживача або іншої особи у зв`язку з укладенням та виконанням договору про надання споживчого кредиту, можуть використовуватися виключно для оцінки фінансового стану споживача та його спроможності виконати зобов`язання за таким договором. Не є порушенням положень абзацу другого цієї частини повідомлення кредитодавцем відомостей про споживача Бюро кредитних історій, яке займається збиранням, обробленням, зберіганням, захистом і використанням інформації відповідно до законодавства про формування і ведення кредитних історій. Пункт 2.13.19.2 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» стосується повідомлення кредитодавцем відомостей про споживача Бюро кредитних історій. Відповідно до ст.1 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» метою цього Закону є врегулювання суспільних відносин, що виникають у сфері збору, оброблення, зберігання, захисту та використання інформації про виконання особами грошових зобов`язань, функціонування інституцій, пов`язаних з обміном інформацією про грошові зобов`язання та забезпеченням прав та інтересів суб`єктів кредитної історії. Відповідно до ст. 3 цього Закону кредитна історія - це сукупність інформації про юридичну або фізичну особу, що її ідентифікує, відомостей про виконання нею зобов`язань за кредитними правочинами, іншої відкритої інформації відповідно до Закону. Кредитна історія є покажчиком добросовісності та платоспроможності позичальника у грошових зобов`язаннях та її метою є виявлення фінансових ризиків. Отже, використання даних про фінансовий стан клієнта обумовлена Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» та може використовуватися кредитодавцем, що також не заборонено ч. 3 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Проте, положення договору в тій частині, що згода клієнта на обробку персональних даних є безвідкличною і не обмежена строком дії, є такими, що суперечать вимогам п. 11 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), тому суд погоджується з твердженням позивача щодо недійсності такої умови. Разом з тим, на думку суду, недійсність цієї умови також не впливає на дійсність правочину в цілому. Варто відзначити, що інші обґрунтування позову в ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження, та є такими, з якими закон не пов`язує можливість визнання спірного договору недійсним. Окремо слід вказати про те, що стороною відповідача зазначалось в ході розгляду справи про те, що він є неналежним відповідачем на час розгляду спору, однак, будь-яких клопотань зі сторони позивача щодо заміни первісного відповідача його правонаступником та/або залучення, останнього, в якості співвідповідача, - до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позову в ході розгляду справи не знайшли свого об`єктивного підтвердження, та підстав, з якими закон пов`язує можливість визнання договору недійсним судом не встановлено, позивачем не залучено до участі у справі в якості належного відповідача та/або співвідповідача правонаступника АТ «Дельта Банк», прав та обов`язків якого на даний ча стосується даний спір, а тому суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed