Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що 19 липня 1996 року між ним та відповідачкою був зареєстрований шлюб, у Красноармійському міському Відділі реєстрації актів громадянського стану Донецької області , актовий запис № 193. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] . Через різні характери, різне ставлення до подружніх, сімейних стосунків між ними постійно виникали різного роду суперечки, непорозуміння. Починаючи з вересня 2014 року вони остаточно розійшлись, перестали вести спільне домашнє господарство, перестали підтримувати між собою подружні стосунки, мають різний грошовий бюджет, різні інтереси, та шлюб носить формальний характер, примирення не можливе. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у позовних вимогах. пояснивши суду що в подальшому має бажання створити нову сім"ю. Відповідачка в судове засідання належним чином повідомлена про дату, час, день розгляду справи через СМС- повідомлення, не з"явилася, про причини неявки суду не повідомила, будь-яких заяв про відкладення розгляду справи чи надання строку на примирення через загальну канцелярію до суду не надійшло, а тому на підставі заяви позивача і у відповідності до вимог ст. 224, 225 ЦПК України, суд вважає можливим провести судове засідання в заочному порядку. Вислухавши пояснення позивача , який наполягав на розірванні шлюбу, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 липня 1996 року зареєструвавши його , у Красноармійському міському Відділі реєстрації актів громадянського стану Донецької області , актовий запис № 193 ( а.с. 11). Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] ( а.с. 10). Починаючи з вересня 2014 року позивач та відповідачка остаточно розійшлись, перестали вести спільне домашнє господарство, перестали підтримувати між собою подружні стосунки, мають різний грошовий бюджет, різні інтереси, та шлюб носить формальний характер. Позивач в судовому засіданні зазначив, що подальше сімейне життя не є можливим, оскільки даний шлюб існує формально, а тому він свідомо прийняв рішення про розірвання шлюбу. Сину надає матеріальну допомогу добровільно. Суд вважає, що позивач довів дійсність та незмінність волевиявлення про розірвання шлюбу. Відповідно до статті 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного із них. Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). Проте судом встановлено, що вказані паритетні засади побудови сімейних відносин у даного подружжя відсутні. Судом встановлено, що сім'я розпалась остаточно із-за непорозумінь, психологічної та фізіологічної несумісності сторін, небажання відновити сімейні відносини, а тому подальше спільне життя сторін неможливе, збереження шлюбу є недоцільним та суперечить їх інтересам. Майнового спору у сторін не виникає. Щодо утримання та виховання неповнолітнього сина сторони визначилися у добровільному порядку. На підставі викладеного, ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділу спільного майна подружжя" та,

Outcome: approved