Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

В серпні 2017 року позивач [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом мотивуючи його тим, що 06 червня 2015 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від спільного шлюбу сторони мають доньку [PERSON], яка проживає разом із нею та знаходяться на її утриманні. З квітня 2017 року і по теперішній час вони з відповідачем проживають окремо, фактичні шлюбні відносини припинено. Усі обов'язки щодо утримання та виховання дитини вона несе самостійно. відповідач у вихованні дитини участь не приймає. Угоду про сплату аліментів у добровільному порядку між ними не досягнуто. Тому позивач просила ухвалити рішення яким стягувати з [PERSON], аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи із дати подання позовної заяви і до досягнення дитиною 18 років. Стягнути [PERSON], аліменти на її користь на її утримання в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи із дати подання позовної заяви і до досягнення дитиною трьох років. В судове засідання позивач не з'явилась, згідно заяви просила слухати справу у свою відсутність, позов підтримує. Представник відповідача позовні вимоги визнав частково, наголошував на тому, що відповідач згоден сплачувати аліменти на користь позивача на утримання доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень, щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною 18-річного віку. В решті позовних вимог просив відмовити. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, знаходить що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06 червня 2015 року між сторонами було укладено шлюб зареєстрований Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Печерського РУЮ у м. Києві, актовий запис №957. Від шлюбу у сторін народилась донька [PERSON], [INFO] (свідоцтво Серія [NUMBER]). Згідно акту депутата Бобровицької міської ради Чернігівської області про обстеження матеріально-побутових умов проживання від 04.07.2017, [PERSON] разом зі своєю малолітньою донькою [PERSON] проживають в [ADDRESS]. Стан здоров'я та матеріальний стан відповідача дозволяє йому утримувати свою неповнолітню доньку. Доказів про сплату на інших дітей аліментів або стягнень за виконавчими документами відповідачем не надано. Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач [PERSON] - 13.09.2017 припинив підприємницьку діяльність. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно з ч.1 ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно положень статей 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства"передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, Законом України «Про Державний бюджет на 2017 рік» від 21.12.2016 № 1801-VIII передбачено, що прожитковий мінімум на дитину до 6 років з 01.01.2017 року по 30.04.2017 рік становить 1355 грн., а на дитину віком від 6 до 18 років становить 1689 грн. Даним законом передбачено, що вищевказаний прожитковий мінімум на протязі року буде змінюватися. Обов»язок утримувати дитину це моральне і найважливіше правове зобо»вязання батьків, при цьому цей обов»язок покладається як на матір дитини так і на батька. Відповідно до ч.2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Тому, суд вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти також на непрацездатну дружину з якою проживає малолітня дитина, оскільки перебуває з нею у зареєстрованому шлюбі та має обов'язок забезпечувати сім»ю. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, несе витрати по утриманню своєї сім»ї та оплаті житлово-комунальних послуг, дочка проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні. Таким чином, виходячи із загальних засад справедливості цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів малолітньої дитини, при визначенні розміру аліментів, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір аліментів на утримання доньки в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку відповідача та на її утримання в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку відповідача до досягнення дитиною трьохрічного віку є не обґрунтованим, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідач має можливість надавати таку допомогу. Тому, суд приймаючи до уваги матеріальне становище дитини, яка потребує матеріальної допомоги, матеріальне становище позивачки та матеріальне становище відповідача приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та визначити розмір аліментів, стягуваних з відповідача на користь позивача на утримання доньки у в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача до досягнення дитиною повноліття та на її утримання до досягнення донькою трьохрічного віку в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку відповідача. З матеріалів справи вбачається, що позовна заява про стягнення аліментів подана до суду 14 серпня 2017 року, а тому враховуючи положення ч. 1 ст. 191 СК України, суд вважає за можливе присудити стягнення аліментів з дня пред'явлення позову до суду - з 14 серпня 2017 року. Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує з відповідача судовий збір у сумі 640 (шістсот сорок) гривень в дохід держави.

Outcome: partial