Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до Саксаганського відділу державної виконавчої служби міста Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, в якому просить скасувати постанову АЕ №999868 про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 16.07.2010 року, винесену Саксаганським відділом державної виконавчої служби міста Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області по виконавчому провадженню №15713201, яке належало [PERSON] Окрім того, позивач просить скасувати в Єдиному реєстрі заборони про відчуження об'єктів нерухомого майна обтяження, а саме арешт нерухомого майна - квартири [ADDRESS], частина якої належить [PERSON], внесений 16.07.2010 року, реєстраційний номер 10043265. В обґрунтування свого позову [PERSON] вказала, що 03.09.2009 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області виданий судовий наказ №2-н-5731/09 по справі про стягнення з її сина [PERSON], [INFO], який мешкав за адресою: [ADDRESS] на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості у сумі 7087,17 грн. На підставі вказаного судового наказу Саксаганським відділом ДВС м. Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження №15713201. 16.07.2010 року в рамках вказаного виконавчого провадження винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Позивач вказує, що об'єктом обтяження є квартира [ADDRESS]. Вказані відомості 16.07.2010 року внесені в Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за реєстраційним номером №10043265. 04.10.2010 року виконавче провадження було закінчено, а виконавчий документ повернутий стягувачу, але арешт на майно державним виконавцем знятий не був. При цьому, виконавче провадження направлено до архіву, де його знищено після трирічного терміну зберігання. Окремо, позивач звертає увагу суду, що вказана квартира, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.02.1997 року належить не лише [PERSON], але й їй, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Також, позивач зазначає, що [INFO] її син [PERSON] помер, а зазначені вище обставини чинять їй перешкоду у здійсненні прав, у зв'язку із чим вона вимушена звернутися до суду з цим позовом. Позивач до суду не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій просить позовні вимоги задовольнити, у разі неявки представника відповідача, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, про причини неявка суд не повідомив. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Зі змісту п.25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі "Жук проти України", яке підлягає застосуванню відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", слідує, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено. У зв'язку з цим, з огляду на належне повідомлення представника відповідача про дату, час та місце розгляду вказаної цивільної справи, суд зі згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд вказаної справи на підставі наявних в ній письмових доказів. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, судом встановлено, що [INFO] помер син позивача - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №1033 (а.с.6). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану м. Кривого Рогу, актовий запис №561, позивач є матір'ю [PERSON] (а.с.7). За життя [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 06.02.1997 року (а.с.9). Приводом та підставою звернення [PERSON] до суду з позовом стало виявлення наявності на належній їй квартирі [ADDRESS], обтяження у вигляді арешту. Дійсно, як видно з копії витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 04.01.2019 року, постановою держаного виконавця Саксаганського відділу ДВС КМУЮ у Дніпропетровській області АЕ №999868 від 16.07.2010 року, накладено арешт на нерухоме майно боржника [PERSON], а саме квартиру [ADDRESS], реєстраційний номер обтяження 10043265 (а.с.8). Вказаний арешт накладено на підставі судового наказу №2-н-5731/09 виданого 17.06.2009 року Саксаганським районним судом м. Кривого рогу Дніпропетровської області, винесеного за заявою ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення заборгованості з [PERSON] у розмірі 7087,17 грн. (а.с.10). Разом з цим, відповідно до копії листа начальника Саксаганського відділу ДВС КМУЮ у Дніпропетровській області Новікова О.О. №13.13-32/1996 від 17.01.2019 року, перевіркою АСВП встановлено, що вказане виконавче провадження відкрито на підставі судового наказу від 03.09.2009 року виданого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровській області про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу у сумі 7087,17 грн. Зазначене виконавче провадження завершено на підставі п.4 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно з п.п.9.9 Порядку роботи з документами в органах ДВС, затвердженого наказом №2274/5 від 25.12.2008 року, строк зберігання завершених виконавчих проваджень в архіві - 3 роки, тому, у зв'язку із знищенням, надати більш детальну інформацію не надається можливим. Для скасування заходів примусового виконання позивачу запропоновано звернуться до відповідного суду (а.с.11). Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені статтею 16 ЦК України, за положеннями якої під способами захисту суб'єктивних цивільних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Відповідно до п.3 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення; юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Стаття 12 ЦК України, передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права. Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних чи оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне законодавство не містить визначення поняття «спосіб захисту цивільних прав та інтересів». За їх призначенням вони можуть вважатись визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав (майнових, особистих немайнових) та інтересів, що приводяться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Таким чином, порушення прав, свобод чи інтересів особи повинне бути реальним, дійсним та існувати на момент її звернення до суду. Згідно з ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями ст.391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватись своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS]. При цьому, в повному обсязі реалізувати своє право власності вона не має можливості з огляду на наявне обтяження у вигляді арешту майна. При цьому, позивач зверталася до відділу державної виконавчої служби із заявою про зняття арешту із належного їй нерухомого майна та отримала письмову відповідь, відповідно до якоївиконавче провадження, на підставі якого на вказану квартиру накладено арешт, закінчено на підставі п.4 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Самостійно відділ ДВС не може зняти арешт з майна оскільки, строк зберігання завершених виконавчих проваджень три роки. Разом з цим, відповідно до п.4 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції від 21.04.1999 року, що діяв на момент закриття зазначеного виконавчого провадження, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа. За наведених вище обставин, та враховуючи, що відповідно до вимог ст.ст.1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб, та що ці права входять до складу спадщини, суд звертає увагу, що при оформленні позивачем спадщини, до неї, як до спадкоємця, перейдуть і обов'язки померлого. Тобто і обов'язок відповідати за належними померлому зобов'язаннями при наявності таких. Відповідно, права кредиторів не будуть порушеними. За вказаних обставин, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та звільнити з-під арешту належне їй майно, який був накладений відповідно до постанови Саксаганського відділу ДВС КМУЮ у Дніпропетровській області від 16.07.2010 року. При цьому, суд зауважує, що на підставі ч.2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, державний виконавець виносить постанову про зняття арешту з майна чи коштів не пізніше наступного дня з моменту надходження належним чином завіреної копії рішення суду до органу ДВС виносить постанову про зняття арешту з майна боржника без винесення постанови про відкриття чи відновлення виконавчого провадження. Копія постанови виконавця про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного робочого дня з дня винесення надсилається сторонам та до відповідного органу (установи) для зняття арешту. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно з ст.141 ЦПК України, враховуючи задоволення позову в повному обсязі, суд вважає, що з відповідача належить стягнути також судові витрати по справі в розмірі 768,40 грн. (а.с.1).

Outcome: approved