Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

До Коломацького районного суду Харківської області звернулась Коломацька селищна рада із позовом, в якому зазначає, що [INFO] померла гр. [PERSON] , після її смерті відкрилася спадщина, яка включала в себе земельну частку (пай), розміром 9,95 га, що розташована за адресою: с. Шляхове Коломацького району Харківської області. Позивач вказує, що до своєї смерті гр. [PERSON] проживала самотньо, оскільки родичів у неї не було вона була змушена доживати у місцевому територіальному центрі, після її смерті організацією похорон займалося місцеве підприємство, спадщину померлої у відповідності до вимог діючого законодавства, а саме протягом шестимісячного строку ніхто із родичів та близьких не прийняв. 11 листопада 2010 року спірну земельну частку (пай) віднесено до складу невитребуваних земель. Також позивач зазначає, що йому стало відомо про те, що 17 вересня 2020 року приватним нотаріусом Коломацького районного нотаріального округу Харківської області видано свідоцтво про право на спадщину за законом на гр. [PERSON] на право на земельну частку (пай), що стверджується сертифікатом серії ХР №0068017 у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Україна» с. Шляхове Коломацького району Харківської області, розміром 9,95 в умовних кадастрових гектарах. Позивач зазначає, що вказане свідоцтво про право на спадщину за законом було видано нотаріусом передчасно та з порушенням вимог закону, оскільки відповідач звернувся із заявою про прийняття спадщини з пропуском встановленого законом строку, а обставини фактичного прийняття ним спадщини не доведено належними і допустими доказами. Тобто свідоцтва про право на спадщину видані особі, яка не мала права на спадкування, оскільки відповідач, як до смерті так і на час, так і після смерті не проживала разом із матір`ю та у будинку померлої. Після смерті своєї матері у шестимісячний строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталася, не вчинила у шестимісячний строк жодних дій щодо прийняття спадщини своєї матері та не вступила в управління спадковим майном, а тому є такою, що відмовилась від спадщини. Крім того позивач зазначає, що приватйний нотаріус Коломацького районного нотаріального округу Харківської області Назарько Н.С. безпідставно та передчасно повсвідчила, що спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна [PERSON] є її донька [PERSON] , оскільки як вбачається із сертифікату серії ХР №0068017 виданого 20 листопада 1997 року, у ньому рукописним шляхом внесено виправлення в прізвищі спадкодавця, таким чином позивач вважає, що оспорюване свідоцтво про право на спадщину за законом видане з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки відповідач звернулася із заявою про прийняття спадщини з пропуском встановленого законом строку, а обставини фактичного прийняття нею спадщини не доведено належними і допустими доказами, тобто свідоцтво про право на спадщину видане особі, яка не мала права на спадкування. Враховуючи вищевикладене, а також те, що після смерті [PERSON] спадодаємці за заповітом і за законом відсутні, спадщина не прийнята, з часу відкриття спадщини сплив термін більше ніж рік, є підстави для визнання спадщини відумерлою, а тому враховуючи вищевикладене просить суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.09.2020 видане Приватним нотаріусом Коломацького районного нотаріального округу Назарько Н.С., яким посвідчено, спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме права на земельну частку (пай), що підтверджується сертифікатом серії ХР №0068017, у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Україна» розміром 9,95 в умовних кадастрових гектарах є її донька [PERSON] ; визнати відумерлою спадщину яка складається з права на земельну частку (пай) в умовних кадастрових гектарах 9,95 на території Шляхівського старостинського округу Коломацької селищної ради на яку мала право [PERSON] , яка померла [INFO] на підставі сертифіката серїі ХР №0068018 та передати право на зазначене майно у власність Коломацької селищної ради. Представник відповідача - адвокат Прилипко Д.В. не погоджуючись з позовною заявою надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що вважає позовні вимоги позивача надуманими з метою позбавлення відповідача - рідної доньки спадокдавця, гарантованого їй законом права власності, також зазначив, що відповідач належним чином у відповідності до ст. 549 ЦК УРСР прийняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, проте у зв`язку із скрутним фінансовим положенням звернулася до нотаріуса лише у 2020 році за місцем відкриття спадщини. Доказом вступу у володіння спадковим майном є наявність у неї оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай). Крім того зазначив, що законодавством не обмежено строків отримання свідоцтва про право на спадщину, а тому враховуючи вищевикладене, просив суд у задоволенні позовних вимог Коломацької селищної ради відмовити в повному обсязі. Третя особа приватний нотаріус Коломацького районного нотаріального округу Харківської області Назарько Н.С. надала суду пояснення щодо позовної заяви, в яких зазначила, що [PERSON] прийняла спадщину шляхом фактичного встпу в управління та володіння спадковим майном, на підтвердження чого нею при поданні заяви про видачу свідоцтва на спадщину було надано оригінал сертифіката про право на земельну частку (пай) серії ХР №0068017, а тому законних підстав для відмови [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину у неї не було, враховуючи наведене просила суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю. 09 червня 2021 року відкрито провадження по вищевказаній справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. 20 липня 2021 року частково задоволено клопотання Коломацької селищної ради та витребувано у приватного нотаріуса Коломацького районного нотаріального округу Харківської області Назарько Н.С. матеріали спадкової справи, яка заведена після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а також подовжено строк підготовчого провадження на 30 днів. 09 вересня 2021 року закрито підготовче провадження по вищевказаній справі та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання представник позивача Коломацької селищної ради не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила, крім того від Коломацького селищного голови Гуртового В. до суду надійшла заява, в якій він зазначив, що Коломацька селищна рада позов підтримує в повному обсязі, а також просив суд розглядати справу без представника Коломацької селищної ради (а.с. 188). Відповідач [PERSON] , її представник [PERSON] , а також представник відповідача адвокат Прилипко Д.В. у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили. Представник відповідача - адвокат Мух К.Б. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову Коломацької селищної ради з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Третя особа - приватний нотаріус Коломацького районного нотаріальногоокругу Назарько Н.С. у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, надала суду заяву в якій просила суд розгляд справи проводити за її відсутності (а.с. 93). Вислухавши представника відповідача, врахувавши думки сторін викладені в їх відповідних заявах, письмових поясненнях та відзивах, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого повторно 13 березня 2020 року [PERSON] померла [INFO] , про що складено відповідний актовий запис за №02 (а.с. 153). Відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХР №0068017 [PERSON] (у прізвищі мається виправлення ручкою на [PERSON] , виправлення скріплене печаткою Коомацької РДА) належало право на земельну часту (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Україна» розміром 9,95 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. Також у вказаному сертифікаті мається відмітка з якої вбачається, що право на земельну частку (пай) передано [PERSON] , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом НОР 218159 від 17 вересня 2020 року. Відповідно до відповіді на депутатське звернення Коломацької селищної ради №02-37/463 від 24 лютого 2021 року вбачається, що за даними погосподарської книги Шлояхівської сільської ради Валківського району Харківської області №1 за 1983-1985 роки у с. Шляхова по особовому рахунку № [NUMBER] у списку членів сім`ї значаться: голова сім`ї [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . У книгах погосподарського обліку Шляхівської сільської ради більш пізніх періодів та у книгах погосподарського обліку Шляхівського старостинського округу дані про проживання [PERSON] в с. Шляхове відсутні. Офіційні дані щодо вступу [PERSON] у володіння, або управління спадщиною на території Шляхівського старостинського округу у Коломацької селищної ради відсутні. Інформація про те чи зверталась особисто [PERSON] до Шляхівської сільської ради чи Шляхівського старостинського округу з приводу оформлення спадщини у Коломацької селищної ради відсутня (а.с. 13). Відповідно до листа №02-18/755 від 31 березня 2021 року Коломацька селищна рада повідомляє, що за даними погосподарської книги Шлояхівської сільської ради Валківського району Харківської області №1 за 1983-1985 роки у с. Шляхова по особовому рахунку № [NUMBER] у списку членів сім`ї значаться: голова сім`ї [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . У книгах погосподарського обліку Шляхівської сільської ради більш пізніх періодів та у книгах погосподарського обліку Шляхівського старостинського округу дані про проживання [PERSON] в с. Шляхове відсутні. Інформація про те чи зверталась особисто [PERSON] до Шляхівської сільської ради чи Шляхівського старостинського округу з приводу оформлення спадщини у Коломацької селищної ради відсутня (а.с. 21). З належним чином завірених матеріалів спадкової справи №65/2020 заведеної після померлої [PERSON] вбачається, що 17 вересня 2020 року до приватного нотаріуса Коломацького районного нотаріального округу Харківської області Назарько Н.С. звернулась [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, яка складається із права на земельну частку (пай), що підтверджуєтсья сертифікатом серії ХР №0068017 у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Україна» село Шляхове Коломацького району Харківської області, розміром 9,95 в умовних кадастрових гектарах (а.с. 142). Також в матеріалах вказаної спадкової справи містяться: 1) копія свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] видане повторно 31 грудня 2014 року з якого вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] у с. Шляхове Харківської області, її матір`ю зазначана [PERSON] (а.с. 149); 2) копія свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] з якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] 27 січня 1990 року зареєстрували шлюб та після реєстрації шлюбу дружина набула прізвище [PERSON] (а.с. 150); 3) копія паспорту [PERSON] серії [NUMBER] з якого вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] у с. Шляхлове Харківської області (а.с. 151); 4) копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого повторно 13 березня 2020 року [PERSON] померла [INFO] , про що складено відповідний актовий запис за №02 (а.с. 153); 5) довідки Коломацької селищної ради №117-118 від 24 березня 2020 року з яких вбачається, що [PERSON] , яка померла [INFO] була зареєстрована та проживала за адресою: Харківська область, Коломацький район, с. Шляхове та що [PERSON] дійсно в 6-ти місячний строк після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] фактично прийняла спадщину (а.с. 154-155); 6) довідка Коломацької селищної ради №240 від 11 вересня 2020 року про те, що на день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] вона була зареєстрована та проживала за адресою: Харківська область, Коломацький район, с. Шляхове (а.с. 156); 7) Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру №61388939 з якої вбачається, що спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] відсутні (а.с. 157); 8) сертифікат на земельну частку (пай) серії ХР №0068017 з якого вбачається, що [PERSON] (у прізвищі мається виправлення ручкою на [PERSON] , виправлення скріплене печаткою Коомацької РДА) належало право на земельну часту (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Україна» розміром 9,95 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (а.с. 159); 9) Лист Міжрайонного управління у Валківському та Коломацькому районах Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №29-20-0.23,142-206/121-20 від 21 травня 2020 року з якого вбачається, що на ім`я [PERSON] , було виготовлено сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР №0068017, площею 9,95 в умовних кадастрових гектарах із земель колективної власності КСП «Україна». На підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) державний акт на земельну ділянку не видавався, розмір та вартість права на земельну частку (пай) не змінювались (а.с. 160); 10) Свідоцтво про право на спадщину за законом з якого вбачається, що спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , яка померла [INFO] є її донька [PERSON] , [INFO] , спадщина на яку видано це свідоцтво, складається з права на земельну частку (пай), що стверджується сертифікатом серії ХР №0068017 у землі, яка перебуає у колективній власності КСП «Україна» село Шляхове Коломацького району Харківської області, розміром 9,95 в умовних кадастрових гектарах, виданого 20 листопада 1997 року Коломацькою РДА Харківської області на підставі рішення цієї ж адміністрації за №262 від 08 жовтня 1997 року, зареєстрованого 27 квітня 1998 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №148 на ім`я спадкодавця. Вказане свідоцтво зареєстровано у реєстрі за №309 (а.с. 162). Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Згідно ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Як вбачається з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Таким чином, відповідач [PERSON] належить до першої черги спадкування, оскільки [PERSON] не залишила заповіту, а інших родичів у неї не було, [PERSON] є єдиим законним спадкоємцем та мала право на прийняття спадщини, а саме права на земельну частку (пай) після смерті своїх матері. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Як вбачається з ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно абз.2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5 при вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття. Відповідно до абз. 1,2 п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року №18/5 (яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин), свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу (1540-06). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, при вирішенні спору про спадкування права на заемельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно абз. 42, 45, 46 п. 1 Листа ВССУ з розгялду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Отже, відповідно до норм ЦК УРСР, особа вважається такою, що прийняла спадщину, якщо вона вступила в управління та/або володіння спадщиною. Факт вступу [PERSON] у володіння спадковим майном, зокрема і правом на спірну земельну частку (пай) підтверджується наявністю у [PERSON] оригіналу сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХР №006017, при цьому не оформлення права власності на земельну частку (пай) не свідчить про те, що [PERSON] не прийняла спадщину. У правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 15.07.2020, справа №355/340/17-ц, зазначається, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Проте відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. Таким чином, не оформлення [PERSON] одразу після спадкування права на земельну частку (пай) права власності не свідчить про не прийняття нею спадщини та не позбавляє її права на виділення земельної частки (паю) в натурі) та оформлення права влансості на земельну частку (пай) по спливу певного часу. При цьому суд критично ставиться до доказу поданого Коломацькою селищною радою, а саме відповіді на запит депутата Коломацької селищної ради Набоки Є.О. з якого вбачається, що офіційні дані щодо вступу [PERSON] у володіння, або управління спадщиною на території Шляхівського старостинського округу у Коломацької селищної ради відсутні, оскільки він суперечить матеріалам справи, зокрема довідці Коломацької селищної ради №118 від 24 березня 2020 року з якої вбачається, що [PERSON] в 6-ти місячний строк після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] фактично прийняла спадщину. Позивач у своїй позовній заяві також посилається на те, що приватний нотаріус Коломацького районного нотаріального округу Харківської області Назарько Н.С. безпідставно та передчасно посвідчила, що спадкоємцем зазначеного у свідоцтві про право на спадщину майна [PERSON] є [PERSON] , оскільки із сертифікату серії ХР №0068017 вбачається, що у ньому рукописним шляхом внесено виправлення прізвища спадкодавця. Позивач зазначає, що такі дії нотаріуса могли бути здійснені нею лише після того, як суд на підставі ст. 315 ЦПК України встановить відповідний факт юридичного значення. Однак, суд зазначає, що вказане твердження позивача є безпідставним з огляду на наступне. [PERSON] надала нотаріусу докази вступу у володіння майном, а саме оригінал сертифіката на право на земельну частку (пай), докази родинних зв`язків та свідоцтво про укладення шлюбу, чого відповідно до законодавства, що регулює нотаріальну діяльність є достатньо для видачі свідцотва про право на спадщину. Щодо описки у прізвищі спадкодавця слід зазначити, що відповідно до п. 6.23 Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2010 року №3253/5 дописки і виправлення, які є в документах, що подаються для нотаріального оформлення, повинні бути застережені підписом посадової (уповноваженої на те) особи і печаткою (за її наявності) юридичної особи чи фізичної особи - підприємця, яка видала документ. Таким чином, суд вважає, що вказана описка була виправлена уповноваженою на те особою у порядку встановленому законом, про що свідчить підпис Голови Коломацької РДА Кісь З.Я. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Також у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) зроблено висновок, що у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо. Однак, на час видачі свідоцтва про право на спадщину жодних обставин, які б свідчили про відсутність у [PERSON] права на спадщину не було, при цьому позивачем також не наведено та не підвтерджено належними доказами таких обставин. Щодо твердження Коломацької селищної ради про те, що відповідач звернулася до нотаіральної контори через 20 років після відкриття спадщини, суд вважає за необхідне зазначити, що законодавством не обмежено строків отримання свідоцтва про право на спадщину, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 561 ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Крім того, згідно абз. 4 п. 112 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства України від 18 червня 1994 року №18/5 (яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин), видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Щодо вимог позивача про визнання спадщини відумерлою, суд зазначає наступне. Відповідно до абз 1. ч. 1 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Згідно до п. 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Правила статті 1277 Цивільного кодексу України про відумерле майно застосовуються також до спадщини, від дня відкриття якої до набрання чинності цим Кодексом спливло не менше одного року. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] померла [INFO] , отже спадщина відкрилась [INFO] , крім цього, спадщина була прийнята [PERSON] шляхом вступу у володіння спадковим майном. Відповідо абз. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Згідно абз. 18 п. 1 Листа ВССУ з розгляду цивільних і криімнальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 вбачається, що норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. Враховуючи те, що спадщина відкрилася до 01 липня 2003 року, ЦК України від 16 січня 2003 року вступив у законну силу лише 01 січня 2004 року, положення статті 1277 ЦК України щодо визнання спадщини відумерлою не можуть бути застосовані до даних провідносин, оскільки спадщина була прийнята відповідачем шляхом вступу в управління спадковим майном, що свідчить про відсутність у позивача будь-яких прав на спірну земельну ділянку та у зв`язку з цим, про відсутність у нього права на звернення до суду з цією позовною заявою. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення за їх допомогою обставин цивільної справи. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених Цивільним процесуальним кодексом України. Згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому, учасник справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини 2 та 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). Положеннями ч.ч. 2, 4 ст. 83 ЦПК України визначено, що позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина 8 вищенаведеної норми права). У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» вказано, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Також слід відмітити, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Таким чином, оскільки позивач, на виконання свого процесуального обов`язку не надав належних і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову за його недоведеністю. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Коломацької селищної ради, суд відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У пункті 2 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Таким чином судові втрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed