Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

До Краматорського міського суду надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Колхозний ринок» про поновлення на роботі, відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги, а саме: 26.06.2007 року вона була прийнята в ТОВ «Колхозний ринок» прибиральником території. З 12.12.2016 року вона захворіла і находилась на лікарняному до 06.07.2017 року. Результатом хвороби стала інвалідність 3 групи. Керівництво ТОВ «Колхозний ринок» звільнило її за п.5 ст.40 КЗпП України. Коли вона хворіла робітники її бригади виконували і її роботу також, що підтверджено картою умов праці. Після незаконного звільнення вона пережила нервовий стрес і вимушена була звернутися до психіатра. Незаконним звільненням була їй завдана моральна шкода. Просить поновити її на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнути моральну шкоду в розмірі 100000 грн., а також матеріальну шкоду витрати на лікування -4615 грн.70 коп. В судовому засіданні представник відповідача з позовом не погодився і просив відмовити в повному обсязі. Пояснив, що дійсно 04.05.2017 року за наказом № 53-к була звільнена [PERSON] на підставі того, що більш ніж 4 місяці вона перебувала на лікарняному. Бригада не бажала виконувати за нею обсяг робіт по прибиранню території ринку. Вислухавши позивачку, представника відповідача, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно наказу 77-к від 26 червня 2007 року [PERSON] з 26.06.2007 року прийнята прибиральником території «Критого ринку». Згідно до наказу 53-к від 04 травня 2017 року [PERSON] звільнено з 04.05.2-17 року згідно до п.5 ст. 40 КЗпП України. Лист -звернення до [PERSON], з проханням з'явитися до каси Критого ринку для отримання розрахунку при звільненні та внесення запису про звільнення до трудової книжки. Копії лікарняних листів на ім'я [PERSON] та довідка, що вона перебувала на лікарняному з 12.12.2016 року по 06.07.2017 року. Карта умов праці, з якої вбачається, що [PERSON] виконувала роботу бригадира прибиральників території «Критого ринку» з 01.12.2010 року по 31.03.2017 року. Вказано, що бригада виконує роботу за відсутнього робітника. Згідно до довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії [PERSON] встановлена третя група інвалідності з 06.07.2017 року. Висновок про умови та характер праці - протипоказана важка фізична праця, тривала ходьба. Може працювати сторожем, вахтером. Довідка, що середньоденна зарплата [PERSON] складає 117 грн.30 коп. Згідно ст. 40 КЗпП не допускається звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності, а також в період його перебування у відпустці, за винятком п. 5 ст.40 КЗпП: "нез'явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у зв'язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності". При цьому, конкретного списку таких захворювань, де вказаний строк збереження місця роботи при певному захворюванні, не існує. Проте є ст. 25 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб". У даній статі зазначається, що працівникам, в яких уперше виявлено захворювання на туберкульоз, листок непрацездатності може видаватися на строк до 10 місяців та відповідно, протягом цього строку, за такими особами зберігається місце роботи. Отже, звільнити працівника за п.5, ст.40 КЗпП можливо вже на наступний день після закінчення терміну чотирьох місяців, якщо його хвороба не пов'язана з професійним захворюванням, або трудовим каліцтвом і не є захворюванням на туберкульоз. присудження заробітної плати за один місяць підлягає негайному виконанню. Склалася така судова практика, яка допускає звільнення працівника на підставі п. 5 ст. 40 КЗпП тільки в тому разі, коли роботодавець має вагомі пояснення стосовно того, що виробнича ситуація вимагає прийняття на цю посаду високопродуктивного кваліфікованого працівника, без якого виробництво обійтися не може, розподілити функції хворого працівника між іншими працівниками неможливо, а також немає можливості прийняти на цю посаду іншого працівника з такою ж кваліфікацією за строковим договором відповідно до п. 3 ст. 23 КЗпП. Суд не може в судовому засіданні перевірити коли позивач був ознайомлений з наказом про звільнення, бо в наказі про звільнення не має підпису [PERSON] про ознайомлення з цим наказом та датою. Тому суд вважає, що відсутні підстави вважати, що позивачка пропустила строк для звернення до суду. За приписами ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Крім того, відповідач не довів в судовому засіданні той факт, що роботу [PERSON] не могла тимчасово виконувати бригада прибиральників. В матеріалах справи є довідка медичного закладу - виписка з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, з якого вбачається, що у 2009 році позивачка отримала на роботі перелом п'яточної кістки і як поясняла позивачка після цього у неї почалися проблеми зі здоров'ям і на теперішній час вона займається питанням встановлення, що інвалідність 3 групи пов'язана з її роботою та раніш отриманою травмою на робочому місці. Згідно із ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. З дня звільнення позивачки по день винесення рішення сплило 178 робочих днів на середньоденну заробітну 117,30 - заборгованість складає 20879,40 грн. Суд вважає, що вимога позивачки про стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню в розмірі 5000 грн., бо незаконним звільненням позивачці завдано шкоди, вона перебувала в депресії, було порушено звичний уклад її життя. Суд вважає, що стягнення компенсації за заподіяну шкоду здоров'ю позивачки на 4615 грн.70 коп. не підлягає задоволенню, бо в судовому засіданні позивачка не довела причинний зв'язок її звільнення зі шкодою здоров'я, яка потребувала медикаментозного лікування. Судові витрати згідно до ст.141 ЦПК України покласти на відповідача.

Outcome: approved