Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

Позивач, [PERSON] 18.05.2018 року звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить позбавити [PERSON], батьківських прав стосовно його сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що з відповідачем [PERSON] у період з 21.06.2008 року - по 06.05.2014 рік перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. Відносини у родині погіршились і сторони вирішили розлучитись. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 06.05.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Дитина залишилась проживати разом з матір'ю. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 03.08.2015 року зі [PERSON], стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] у розмірі ? частини від усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З часу винесення рішення суду про стягнення аліментів, [PERSON], поставився до свого обов'язку, щодо утримання неповнолітньої дитини, безвідповідально. Станом на 31.03.2018 року має заборгованість по аліментам у розмірі 31891,78 гривень, що підтверджується довідкою-розрахунком Металургійного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області. Відповідач з дитиною не спілкується, від зустрічей та спілкування з дитиною відмовляється. Не приймає участі у його виховані, не намагається побудувати з сином належні відносини, як батька із сином. Позивач створила нову родину, має чоловіка. Дитина називає вітчима - батьком. Вказує, що відповідача має старшу доньку, відносно якої позбавлений батьківських прав. Стягнуті судом аліменти на старшу доньку, не сплачує, також має заборгованість за виконавчим листом. [PERSON] неодноразово був притягнутий до кримінальної відповідальності, а саме: 1) 24.05.1995 року Широківським районним судом Дніпропетровської області за ст. 81 ч. 3 КК України, засуджений до 3-х років позбавлення волі; 2) 03.02.1998 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу за ст. 140 ч. 2 КК України. Засуджений умовно з випробувальним терміном на 2 роки; 3) 06.07.2009 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу за ст. 164 ч. 1, ст. 75, ст. 76 КК України на 1 рік обмеження волі з випробувальним терміном 1 рік; 4) 24.11.2009 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу за ст. 309 ч. 1 КК України на 1 рік обмеження волі. За сукупністю вказаних вироків, згідно ч. 1 ст. 71 КК України, останньому призначеному покаранню додати не відбуту частину покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 06.07.2009 року і остаточно призначено [PERSON] покарання до у вигляді відбуття покарання у вигляді 1 року та 2 місяців обмеження волі. Останнє покарання [PERSON] поніс за виготовлення та вживання наркотичних засобів. 20.02.2018 року - державним виконавцем Металургійного відділу державної виконавчої служби винесено дві постанови, згідно яких [PERSON] обмежено у праві керування транспортними засобами та обмежено у праві полювання до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Однак і на даний спосіб примусу, відповідач жодним чином не відреагував. Зазначає, що вищевказані обставини, у відповідності з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Так, ухвалою суду від 10.09.2018 р. було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у підготовчому судовому засіданні. У підготовче судове засідання сторони не з'явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності та ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні, оскільки відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі. Представник третьої особи - Служби у справах дітей виконкому Металургійної районної у місті ради в підготовчому судовому засіданні присутній не був, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. До суду надав висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина. Процесуальне право учасників справи про розгляд справи за їх відсутності унормовано в ч. 3 ст. 211 ЦПК України, водночас, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. За приписами ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, взявши до уваги заяви сторін, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст. 165 СК України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені ( ч.5 ст.82 ЦПК України). Судом встановлено, що сторони перебували з 21.06.2008 року - по 06.05.2014 рік, у зареєстрованому шлюбі. Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 06.05.2014 року. (а.с. 14-15). Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Місце проживання дитини визначено разом із батьком рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 10.10.2016 року. Рішення не оскаржено, набрало законної сили 21.10.2016 року. Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Згідно з пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (далі - Постанова) ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Частинами 7,8 ст.7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 2 ст.150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року, зазначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Малолітній [PERSON] мешкає разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з народження, навчається у Криворізькому навчально-виховному комплексу №18, має позитивну характеристику. Згідно ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Служба у справах дітей виконкому Металургійної районної у місті ради надала суду висновок про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав у відношенні сина [PERSON], оскільки батько взагалі не займається вихованням сина, не забезпечує його харчування, медичного догляду та лікування, не надає матеріальної допомоги. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, ЦПК України допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні, оскільки відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні. Зважаючи на те, що відповідач погодився на позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітнього сина, а підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову немає, то суд вважає, що позов може бути задоволено, оскільки відповідач не дбає про фізичний розвиток і здоров'я, не виконує батьківський обов'язок щодо виховання та матеріального утримання своєї дитини, захисту її прав та інтересів. На підставі викладеного,

Outcome: approved