Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

В жовтні 2019 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до Фастівського міськрайонного суду Київської області із позовом до Фастівського районного споживчого товариства (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просила поновити її на посаді заступника голови правління Фастівського РайСТ як таку, що була незаконно звільнена та визнати незаконною постанову правління Фастівського районного споживного товариства «Про звільнення з посади заступника голови правління Фастівського Рай СТ» Протокол засідання № 16 п. 1 від 25.09.2019. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25.09.2019 протокол засідання № 16 від 25.09.2019 «Про звільнення з посади заступника голови правління Фастівського РАйСТ» постановлено звільнити [PERSON] 26.09.2019 у зв`язку з скороченням штату працівників, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП. Вважає її звільнення незаконним та безпідставним, оскільки звільнення з даної підстави допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою на іншу роботу. Проте, разом з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва відповідачем не було запропоновано їй іншу роботу на підприємстві. Більш того, за два місяці до скорочення посади заступника голови правління Фастівського РАйСТ було введено ще одну посаду заступника голови правління Фастівського РАйСТ та призначено на цю посаду [PERSON] .. Тому, в даному випадку підтверджується факт того, що скорочення посади фактично і не відбулося. Вважає, що відповідач порушив норми КЗпП та звільнив її незаконно, при цьому відсутні зміни в організації виробництва і праці, відсутня відмітка проте, що вона відмовилася від переведення на іншу посаду, роботу, або що голова правління не мала можливості перевести її на іншу роботу на тому ж підприємстві за її згодою. Окрім того, не враховано її переважне право залишитися на роботі. У зв`язку з цим позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Відповідно до ч. 2 ст. 19 та п. 4 ч. 2 ст. 187 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами позовного провадження, яке включає в себе загальне та спрощене провадження. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04 листопада 2019 року справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. 21 листопада 2019 року стороною відповідача до суду подано Відзив на позовну заяву. Як вбачається з поданого відзиву, відповідач позов не визнає, вважає його надуманим та безпідставним, виходячи з наступного. 26 липня 2019 року відбулося засідання правління Фастівського РайСТ, на якому було прийнято рішення про скорочення посади заступника голови правління Фастівського РайСТ з 26 вересня 2019 року та про ознайомлення [PERSON] - заступника голови правління про заплановане звільнення у зв`язку із скороченням з 26 вересня 2019 року. Згодом, 25 вересня 2019 року на засіданні правління Фастівського РайСТ було прийнято рішення про звільнення [PERSON] заступника голови правління Фастівського РайСТ з 26 вересня 2019 року у зв`язку із скороченням штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП, із виплатою компенсації за 167 календарних днів щорічної (основної та додаткової) відпустки та вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку. Відповідач зазначає, що станом на 26 вересня 2019 року Фастівське РайСТ не має у штатному розпису вільну посаду, яку як стверджує позивачка, вони мають їй запропонувати. Зазначає, що при прийнятті рішення про звільнення позивачки Фастівське РайСТ дотрималося всіх вимог Закону та в порядку передбаченому Статутом. Тому, просить суд відмовити в задоволені позову. 03 грудня 2019 року представником позивача до суду подано відповідь на відзив. Так, в поданій відповіді представник зазначив, що факти викладені у відзиві на позовну заяву не місять фактів, на підставі яких позовна заява не підлягає задоволенню. Пояснив, що в даному випадку при звільненні [PERSON] були порушено наступні вимоги: не обґрунтовано підстави для зменшення штату працівників Фастівського РайСТ; відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 42 КЗпП України не обґрунтовано звільнення позивачки з врахуванням переважного права на зберігання робочого місця працівникам з безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі організації. Так була скорочена посада заступник голови правління без надання обґрунтування таких дій, залишено посаду заступника голови правління з кадрів, та відповідно не враховано права позивача на збереження робочого місця, не надано оцінки права збереження робочого місця за особою, яка займала останню посаду; [PERSON] не запропоновано протягом всього двохмісячного строку нової вакансії, не надано доказів відсутності чи наявності на підприємстві вакансій протягом двохмісячного терміну, не запропоновано рівноцінної посади або посади, яка вимагає нижчу кваліфікацію. Тому, просив задовольнити позовну заяву в повному обсязі. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з підстав викладених в ньому. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, оскільки вважає його безпідставним та необґрунтованим. Вислухавши пояснення учасників справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. За умовами ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Відповідно до п. 1.1. розділу I Статуту Фастівського районного товариства прийнятого Рішенням загальних зборів члені Фастівського районного споживчого товариства від 01 березня 2018 року (далі - Статут) Фастівське районне споживче товариство (далі Фастівське РайСТ) - це добровільне об`єднання громадян та/або юридичних осіб для спільного ведення господарської діяльності з метою поліпшення свого економічного і соціального стану. Фастівське районне споживче товариство здійснює громадську та іншу діяльність, не заборонену чинним законодавством. Згідно п. 4.2. розділу IV Статуту органами управління і контролю Фастівського РайСТ є: загальні збори членів Фастівського РайСТ; збори уповноважених Фастівського РайСТ; правління Фастівського РайСТ, голова правління; ревізійна комісія Фастівського РайСТ, дільничний кооперативний комітет, комісії кооперативного контролю. Найвищим органом управління Фастівського РайСТ є загальні збори його членів, які правомочні розглядати і вирішувати всі питання діяльності Фастівського РайСТ (п.5.1 V розділу Статуту) Відповідно до пп. д та з п. 6.1 розділу VI Статуту Правління Фастівського РайСТ є його постійно діючим, на період встановлених повноважень, виконавчо-розпорядчим органом, відповідальним перед загальними зборами (зборами уповноважених) членів Фастівського РайСТ; здійснює керівництво і контроль за поточною організацією, господарською діяльність та соціальною діяльністю Фастівського РайСТ. Загальні збори Фастівського РайСТ делегують правлінню Фастівського РайСТ право приймати рішення з таких питань: за пропозицією голови правління обирати зі свого складу та звільняти відкритим голосуванням заступників голів правління; самостійно визначати структуру управління і штати, встановлювати форми, систему і розміри оплати праці. Пунктом 6.10 Розділу VI Статуту передбачено, що прийняття та звільнення з посад заступників голови правління та керівників господарських одиниць проводиться правлінням Фастівського РайСТ, а інших працівників - головою правління. Судом встановлено, що постановою правління Фастівського районного споживчого товариства № 11 від 02 березня 2018 року [PERSON] на підставі постанови загальних звітно-виробничих зборів членів районного споживчого товариства від 01.03.2018 № 10 «Про вибори органів управління Фастівського РайСТ», правління Фастівського РайСТ» було обрано заступником голови правління Фастівського районного споживчого товариства. Постановою правління Фастівського районного споживчого товариства /Протокол засідання №12 від 26 липня 2019 року/ було розглянуті та вирішені серед іншого питання за №3 та №4 , а саме «Про затвердження штатного розпису та введення його в дію з 26.09.2019 року» та «Про скорочення посади заступника голови правління Фастівського РайСТ». За наслідками розгляду цих питань правлінням Фастівського РайСТ було постановлено рішення про затвердження нового штатного розпису та введення його в дію з 26.09.2019 року і про скорочення посади заступника голови правління Фастівського РайСТ з 26 вересня 2019 року та ознайомлення [PERSON] - про заплановане звільнення у зв`язку із скороченням (п.1 ст. 40 КЗпП України) з 26 вересня 2019 року. З даною постановою позивач [PERSON] ознайомлена 26 липня 2017 року, що підтверджено її підписом на постанові (а.с.40). У подальшому постановою Правління Фастівського районного споживчого товариства /Протокол засідання № 16 п. 1 від 25 вересня 2019 року «Про звільнення з посади заступника голови правління Фастівського РайСТ», [PERSON] було звільнено 26 вересня 2019 року у зв`язку із скороченням штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, з виплатою компенсації за щорічну відпустку та вихідною допомогою на підставі ст. 44 КЗпП України. Як вбачається з даної постанови Правління позивач ознайомлена з нею та отримала її копію 26 вересня 2019 року. Також у трудову книжку позивача внесено запис №16 від 26 вересня 2019 року про звільнення у зв`язку зі скороченням штату працівників згідно з п.1 ст.40 КЗпП України. Звертаючись до суду з позовом, позивач [PERSON] посилається на незаконність та необґрунтованість її звільнення із займаної посади, через те що відповідачем була скорочена посада заступник голови правління без надання обґрунтування таких дій, залишено посаду заступника голови правління з кадрів, та відповідно не враховано її переважного права на збереження робочого місця, не запропоновано протягом встановленого законом строку нової вакансії, не надано доказів відсутності чи наявності на підприємстві вакансій протягом двохмісячного терміну, не запропоновано рівноцінної посади або посади, яка вимагає нижчу кваліфікацію, а тому вказувала, що це порушує її трудові права та суперечить ч.2 та ч.3 ст.49-2 КЗпП України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Положеннями ст. 42 КЗпП України визначено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Відповідно до ч. 2 ст. 492 КЗпП України, при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Згідно ч. 3 ст. 492 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму ВСУ від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування). Як вбачається із наявного в матеріалах справи Штатного розпису Фастівського РайСТ, затвердженого Головою правління Фастівського РайСТ [PERSON] , з 01 січня 2019 року, було затверджено штат у кількості 7 одиниць, з місячним фондом оплати праці 93700,00 грн., до складу якого серед інших входять три керівні посади - Голова правління, заступник голови правління та заступник голови правління з кадрів. Між тим, Постановою правління Фастівського районного споживчого товариства /Протокол засідання № 12 п. 4 від 26 липня 2019 року/ «Про затвердження нового штатного розпису та введення в дію з 26 вересня 2019 року» правлінням Фастівського РайСТ було затверджено новий штатний розпис Фастівського районного споживчого товариства, який вводиться в дію з 26 вересня 2019 року. Згідно даного Штатного розпису Фастівського РайСТ, затвердженого Головою правління Фастівського РайСТ [PERSON] , з 26 вересня 2019 року, затверджено штат у кількості 6 одиниць, з місячним фондом оплати праці 78440,00 грн., до складу якого серед інших входять дві керівні посади - Голова правління та заступник голови правління з кадрів. Тобто, з даного вбачається, що у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення штату працівників із скороченням посади позивача, що встановлено судом та підтверджено матеріалами справи. З приводу доводів позивачки про введення нової посади заступника, на яку було призначено [PERSON] , слід зазначити наступне. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з постанови правління Фастівського РайСТ № 11 від 02.03.2018 року [PERSON] була обрана заступником голови правління Фастівського районного споживчого товариства з кадрів на підставі постанови загальних звітно-виборних зборів членів районного споживчого товариства від 01.03.2018 р. №10 «Про вибори органів управління Фастівського РайСТ». При цьому, після введення в дію нового штатного розпису з 26.09.2019 року, [PERSON] продовжила працювати на вказаній посаді, що спростовує доводи позивачки, щодо введення нової посади заступника голови правління. Доводи сторони позивача про те, що Правління Фастівського РайСТ не мало законних підстав для прийняття рішення затвердження Нового штатного розпису, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки спростовуються п. 6.1. розділу VI Статуту Правління Фастівського РайСТ, у відповідності до якого правлінню товариства делеговано загальними зборами вирішення питання щодо призначення та звільнення керівного складу правління, в тому числі заступників голови правління. Крім того, надана Постанова правління Фастівського районного споживчого товариства /Протокол засідання № 12 п. 5 від 26 липня 2019 року в частині вирішення питання «про введення та затвердження нового штатного розпису товариства» та «скорочення посади заступника голови правління Фастівського РайСТ» є чинною, оскільки доказів її скасування чи визнання незаконною або скасування у встановлений законодавством строк та порядку стороною позивачу суду не надано. Щодо доводів сторони позивача про неврахування переважного права [PERSON] на збереження робочого місця, не запропонування відповідачем протягом встановленого законом строку нової вакансії чи рівноцінної посади або посади, яка вимагає нижчу кваліфікацію, суд вважає за можливе зазначити наступне. Так, відповідно до Правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 1 липня 2015 року у справі N 6-491цс15, власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Між тим, із досліджених судом Штатних розписів, а саме Штатного розпису який діяв до та підчас попередження позивача про скорочення штату Фастівського РайСТ та Штатного розпису, який введений в дію з 26 вересня 2019 року, вбачається, що жодних вакантних посад у відповідача як до, так і одразу перед звільнення чи після не було. Відтак, запропонувати їх жодної можливості не було, що, на думку суду, звільняє відповідача від такого обов`язку перед позивачем. Отже, судом встановлено, що відповідач у відповідності до ст. 49-2 КЗпП України, належним чином та завчасно повідомив позивача про звільнення у зв`язку із скороченням штату. Крім того, відповідачем не було запропоновано іншої роботи позивачу за його професією чи спеціальністю, оскільки вакантні посади, які відповідали б кваліфікації позивача на Підприємстві були відсутні. Також суд звертає увагу, що не було порушене і переважне право позивача на залишення на роботі, оскільки відповідно до ст. 42 КЗпП України визначено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Крім того, позивача дійсно було звільнено у зв`язку з скороченням штату працівників, а перестановка працівників в межах однорідних професій не проводилась, а тому позиція Позивача щодо її переважного права на залишення на роботі є помилковою, оскільки таке право на перестановку працівників відповідачем не використовувалось. Відтак, суд дійшов висновку, що при звільненні позивача за скороченням штату працівників відповідачем було дотримано встановлений законом порядок і процедуру такого звільнення з посади заступника голови правляння [PERSON] , а отже, позовні вимоги в частині визнання незаконною Постанову Правління Фастівського районного споживчого товариства /Протокол засідання № 16 п. 1 від 25 вересня 2019 року «Про звільнення з посади заступника голови правління Фастівського РайСТ», заявлено необґрунтовано, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають. Щодо позовної вимоги в частині поновлення позивача на посаді заступника голови правління Фастівського РайСТ, то вона є похідною від позовної вимоги щодо визнання незаконної постанови правління Фастівського РайСТ про звільнення позивача, а отже, задоволенню не підлягає. Таким чином, розглянувши справу у межах пред`явлених позовних вимог та зазначених у позові підстав, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed