Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

Позивач [PERSON] 29.07.2013 р. звернувся до суду із вимогами до відповідачів [PERSON], [PERSON], Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, які протягом розгляду справи скорегував, посилаючись на те що 22.04.2011 р. подарував доньці [PERSON] однокімнатну кв.[ADDRESS], до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно були внесені відповідні дані про реєстрацію права власності, в дійсності з відповідачкою було укладено договір купівлі-продажу й та мала в строк до 23.04.2013 р. сплатити йому 500 000,00 грн. вартості квартири, пізніше дізнався, що 6.03.2013 р. [PERSON] продала квартиру відповідачу [PERSON], чим порушила свої зобов'язання та його права, просить визнати договір дарування удаваним, визнати укладений 22.04.2011 р. договір дарування квартири договором купівлі-продажу, розірвати таку угоду, повернути йому квартиру, скасувати в Державному реєстрі прав на нерухоме майно дані про реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна 4662080000, номери запису про право власності: 69675 - стосовно договору дарування та 292653 - стосовно договору купівлі-продажу, витребувати зазначену квартиру із незаконного володіння [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив їх задовольнити. В судове засіданні відповідачка [PERSON] не з'явилася, про час і місце судового засідання оповіщена у встановленому порядку. В судовому засіданні відповідач [PERSON], його представник [PERSON] заперечували проти задоволення позовних вимог [PERSON], посилаючись на їх необґрунтованість. В судове засіданні відповідач Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві не з'явився, про час і місце судового розгляду оповіщений у встановленому порядку. Суд, вивчивши письмові докази, вислухавши сторони, вважає, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити з наступних підстав. Згідно ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Юридичним наслідком укладення договору дарування є безповоротне припинення права власності у дарувальника на майно, що є предметом договору, та виникнення права власності на нього у обдарованого, тобто, правовою метою договору дарування є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної вигоди. Статтею 719 ЦК України передбачено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. З наданого суду договору дарування, 22.04.2011 р. посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], вбачається, що [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдаровувана) уклали договір дарування квартири, яким дарувальник подарував своїй доньці, а обдаровувана прийняла в дар від свого батька кв.[ADDRESS], договір зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за №920, у Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Позивач [PERSON], звертаючись до суду за захистом своїх інтересів, ставить питання про визнання зазначеної угоди удаваною. Згідно ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визначити, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. Позивач [PERSON] стверджує, що в дійсності з відповідачкою було укладено договір купівлі-продажу квартири, оскільки йому було соромно укладати договір купівлі-продажу з [PERSON] з огляду на те, що вона є його донькою, й та мала в строк до 23.04.2013 р. сплатити йому 500 000,00 грн. вартості квартири, при цьому аналіз договору дарування квартири від 22.04.2011 р. свідчить про те, що [PERSON] (дарувальник), обізнаний про безоплатність цього правочину, без будь-якого примусу, насильства або якихось погроз подарував своїй доньці, а обдаровувана прийняла в дар від свого батька квартиру. Пункт 7 договору свідчить про те, що дарувальник та обдаровувана стверджують, що у момент укладання цього договору вони усвідомлювали (і усвідомлюють) значення своїх дій і могли (можуть) керувати ними; розуміють природу цього правочину, свої права та обов'язки за договором; при укладенні договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховані ними; договір укладається ними у відповідності зі справжньою їхньою волею, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску; договір укладається на вигідних для сторін умовах і не є результатом впливу тяжких обставин; правочин вчиняється з наміром створення відповідних правових наслідків (не є фіктивним); цей правочин не приховує інший правочин (не є удаваним); особи, що підписують цей договір, володіють українською мовою, що дало їм можливість прочитати та правильно зрозуміти сутність договору. Пункти 5, 6, 8 договору дарування свідчать про те, що дарунок передано обдаровуваній до підписання цього договору шляхом передавання їй комплекту ключів від квартири; житло, що дарується, візуально оглянуто обдаровуваною до підписання цього договору, ключі від квартири, яка дарується, отримано обдаровуваною до підписання цього договору; особи, що підписали цей договір, підтверджують, що згідно з ч.4 ст.722 ЦК України прийняттям дарунку визначають момент передачі ключів від квартири, яка є предметом цього договору; право власності у обдаровуваної на житло виникає після моменту нотаріального посвідчення та державної реєстрації цього договору; що батьки обдаровуваної надали свою згоду на прийняття у дарунок зазначеної в цьому договорі квартири; що згода на прийняття у дарунок квартири від їх імені, викладена в заяві, засвідчений 21.04.2011 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], реєстрові №№917 та 918, що залишаються на зберіганні у справах приватного нотаріуса. Пункт 13 договору дарування свідчить про те, що про зміст прав та обов'язків за цим договором, про правові наслідки укладення правочину (в тому числі, але не обмежуючись ст.ст.215-236 щодо правових наслідків недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону, ст.319 щодо здійснення права власності, ст.334 щодо моменту набуття права власності за договором, ст.ст.717-728 ЦК України щодо поняття, форми договору дарування, прав та обов'язків сторін за договором дарування, можливості розірвання договору дарування на вимогу дарувальника та підстави для цього, ст.ст.57-74 СК України щодо умови виникнення особистої та спільної власності на майно і особливості розпорядження таким майном, ст.174 Податкового кодексу України, ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей») особам, що підписали цей договір, нотаріусом роз'яснено. Згідно пункту 5 оспореного договору дарувальник [PERSON] стверджував, що житло, яке є предметом цього договору, на моменту його укладення нікому іншому не продано, не подаровано, як внесок до статутного капіталу юридичної особи не передано, не відчужено іншим способом, не заставлено, під податковою заставою, в спорі і під забороною (арештом) не перебуває; за договором управління квартира чи її частка не передавалась; прав щодо відчужуваного житла у третіх осіб (в тому числі за договором найму (оренди), позички відсутні; внаслідок дарування квартири не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, у тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних дітей та інших осіб, яких дарувальник зобов'язаний утримувати за законом чи договором. Таким чином судом встановлено, що 22.04.2011 р. [PERSON] виразив своє волевиявлення по передачі належної йому кватири, він був особисто присутній у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] 21.04.2011 р., як батько обдаровуваної, при посвідченні згоди на прийняття у дарунок зазначеної в угоді квартири, 22.04.2011 р. при укладенні угоди дарування квартири обдарованій - [PERSON]; договір не суперечить закону, посвідчений у встановленому порядку. Наведені вище докази у своїй сукупності дають суду підстави дійти висновку про необґрунтованість вимог позову [PERSON] про визнання договору удаваним, в їх задоволенні слід відмовити, оскільки в судовому засіданні не встановлено, що договір дарування був вчинений сторонами для приховання іншого правочину. Дійсно, з позовної заяви [PERSON], доданих ним документів вбачається, що 22.04.2011 р. [PERSON] написала боргове зобов'язання на його ім'я на суму 500 000,00 грн., які мала сплатити в строк до 23.04.2013 р., при цьому з тієї ж позовної заяви [PERSON], його пояснень в судовому засіданні вбачається, що позивач свідомо обрав договір дарування замість договору купівлі-продажу, оскільки вважав соромом отримувати гроші від доньки. Суд не приймає до уваги письмове боргове зобов'язання між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON], оскільки таке підписане членами однієї сім'ї, які є сторонами у даній справі та зацікавлені в набутті матеріальних благ один-одного, оскільки є батьком та донькою, крім того розписка, у якій відповідачка [PERSON] приймає на себе зобов'язання сплатити батьку гроші за подаровану квартиру, не тільки не є частиною договору дарування, а й по суті суперечить ст.717 ЦК України, при цьому згідно Пленуму Верховного Суду України №9 від 6.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" сторони удаваного правочину мають домовитися про інші правові наслідки, ніж ті, які згідно з законом, є результатом даного волевиявлення, суд вбачає, що дії сторін договору дарування були направлені на настання тих же правових наслідків, а саме: на відчуження та набуття права власності на квартиру. З тих же підстав слід відмовити в задоволенні інших позовних вимог [PERSON] При цьому на час розгляду справи спірна квартира належить відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, 6.03.2013 р. посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], договір зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за №418, у Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed