Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

в обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору № НМКWGK 0000000005 від 11.07.2008 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 9385,53 дол.США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,0 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 12.07.2018 року. Згідно ст.ст. 526,527,530 Цивільного кодексу України зобов»язання повинні виконуватись належним чином та у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов»язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. В зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором [PERSON] станом на 31.10.2013 року має заборгованість - 9682,32 дол.США., що складається : - 7327,77 дол.США - заборгованість за кредитом ; 1138,57 дол. США -заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 215,10 дол.США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 465,02 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором;31,92 дол.США -штраф (фіксована частина); 459,57 дол.США- штраф (процентна складова). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 11.07.2008 року був укладений договір іпотеки. У відповідності до договору іпотеки [PERSON] надав позивачу в іпотеку нерухоме майно, а саме будинок загальною площею 74,60кв.м., житловою площею 49,20 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 62942 грн.10 коп. Згідно ч.2 ст.39 ЗУ «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч.1 ст.40 ЗУ «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передані на іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. На підставі викладеного просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № НМКWGK 0000000005 від 11.07.2008 року в розмірі 9682,32 дол.США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 31.10.2013 року складає 77361,75 грн. Звернути стягнення на будинок загальною площею 74,60 кв.м., житловою площею 42,90 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. У судове засідання представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідача, якого відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК судовою повісткою під розписку було повідомлено про час та місце розгляду справи, в суд не з'явилась і від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, що дає підстави для розгляду справи у його відсутності з винесенням заочного рішення по справі. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по даній справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком. Згідно ст. 627 ЦК України, а також статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитодавця і позичальника та з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року N 168. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № НМКWGK 0000000005 від 11.07.2008 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 9385,53 дол.США. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту 12.07.2018 року, що стверджується укладеним кредитним договором, розрахунком заборгованості за договором та графіком погашення кредиту і відсотків. Крім того в забезпечення договору кредиту НМКWGK 0000000005 від 11.07.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 11.07. 2008 року, згідно якого заставодавець передав заставодержателю у забезпечення виконання своїх зобов'язань за кредитним договором майно, яке належить йому на праві власності. Заставлене майно залишилось у користуванні застоводавця незважаючи на невиконання боржником своїх зобов»язань за кредитним договором. Згідно ч.1 ст. 33 та ч.2 ст.39 Закону України « Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. В силу ст. 40 ч.1 вказаного Закону України та ст. 109 Житлового кодексу України звернення стягнення не передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх його мешканців. Відповідно до п.37 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» невиконання вимог частини першої ст..35 ЗУ «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень зобов»язань не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя. Відповідно до договору іпотеки, звернення стягнення та реалізація предмету іпотеки здійснюється відповідно до чинного законодавства та самого договору іпотеки, в тому числі шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмету іпотеки від імені заставодавця. Також відповідно до ст.25 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обмежень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначають спосіб реалізації предмета застави. Вимоги ст.ст. 35,40 ЗУ «Про іпотеку» щодо повідомлення боржника про порушення основного зобов»язання та іпотечного договору і про вимогу добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення позивачем виконані в повному обсязі, про що надані письмові докази. Оскільки суду не надано доказів про осіб, проживаючих у заставленому в іпотеку будинку питання про виселення із вказаного будинку судом не приймається. Враховуючи викладене,

Outcome: partial