Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

Керівник Харківської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Харківської міської ради звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом про стягнення з [PERSON] безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] з моменту набуття права власності на нежитлову будівлю літ. «А-1», загальною площею 167,9 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу №Н6-1 від 04.02.2002 року, до теперішнього часу користується земельною ділянкою під вказаною нежитловою будівлею по [ADDRESS] з порушенням вимог земельного законодавства, а саме без оформлення речових прав на вказану земельну ділянку та без сплати плати за землю в передбаченому законодавстві розмірі. Відповідно до інформаційної довідки, листа Управління Держгеокадастру у м. Харкові Харківської області від 13.04.2018 року № 19-20-0.23,08-1162/116-18, у відділі не обліковується правовстановлюючі документи на право власності або користування на земельну ділянку по [ADDRESS] , та листа Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 13.04.2018 року № 2387/0/225-18 речові права [PERSON] на земельні ділянки по [ADDRESS] та договір оренди не обліковується. Відповідач у період з 01.03.2016 року по 31.12.2016 мав би сплатити до бюджету - 23\~315,10 грн., з 1.01.2017 року по 31.12.2017 року - 23\~725,32 грн., з 01.01.2018 року по 31.07.2018 року - 13\~839,77 грн., з 01.08.2018 року по 28.02.2019 року - 20\~759, 60 грн., таким чином всього за період з 01.03.2016 року по 28.02.2019 року [PERSON] мав би сплатити до бюджету 81\~639, 92 грн. Департаментом територіального контролю Харківської міської ради 21.03.2019 року здійснено обстеження земельної ділянки та встановлено, що земельна ділянка по [ADDRESS] використовується для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «А-1», на підставі договору купівлі-продажу №Н6-1 від 04.02.2002 року з моменту набуття права власності правовстановлюючі документи на будівлю до теперішнього часу належним чином не оформлені. [PERSON] використовує земельну ділянку площею 0,0209 без виникнення права власності (користування) та без сплати плати за землю в передбаченому законодавством розмірі, що є порушенням вимог земельного законодавства України. Внаслідок використання земельних ділянок відповідачем без укладення договору оренди землі, територіальна громада міста Харкова в особі Харківської міської ради позбавлена можливості отримати дохід у такому розмірі від надання земельної ділянки в оренду, чим порушені права та інтереси позивача щодо неодержання грошових коштів у розмірі орендної плати за землю. Розмір збережених відповідачем коштів від безпідставно набутого майна позивачем розрахований за вказаний період в сумі 81\~639, 92 грн., виходячи з розміру орендної плати за землю, зменшений на розмір безпідставно зроблених відповідачем платежів за використання землі у вигляді земельного податку. Вказану суму позивач просив стягнути на їх користь з відповідача. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 02.05.2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 05.06.20119 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому він заперечував проти задоволення позовних вимог. 03.07.2019 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якому обґрунтовано що, сума яка заявлена у позові є сумою несплаченої відповідачем орендної плати за використання земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності, без укладення договору оренди за певний період часу, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості отримати дохід у такому розмірі від здачі спірної земельної ділянки в оренду, чим позивачу завдано збитки у виді неодержаної орендної плати. Вказано, що [PERSON] набувши право власності на нерухоме майно, розташовані на земельній ділянці, належним чином не оформив правовідносин щодо користування земельними ділянками, на яких розташовані об`єкти нерухомості. Обґрунтовано те, що спірні земельні ділянки знаходяться саме у комунальній власності територіальної громади м. Харкова. 01.08.2019 року Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова зупинено провадження за позовом Керівника Харківської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Харківської міської прокуратури до [PERSON] , про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки, до закінчення перегляду в касаційному порядку Великої Палатою Верховного Суду цивільної справи №587/30/16ц. 16.10.2019 року Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова поновлено провадження. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] є власником\~ нерухомого майна за адресою [ADDRESS] , а саме - нежитлова будівля літ. А-1 загальною площею 167,9 кв.м., яка зареєстрована за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 04.02.2002 року №Н6-1. Відповідачем до бюджету м. Харкова було сплачено земельного податку: -у 2017 році 2991,28 грн., -у 2018 році 2991,28 грн., -у 2019 році 10\~768,59 грн. За таких обставин матеріалами справи підтверджений факт використання відповідачем земельної ділянки без достатньої правової підстави. Частиною 1 ст.\~2\~ЦПК\~України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Правовий механізм переходу прав на землю, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначено у статті 120 Земельного кодексу України. Виходячи зі змісту зазначеної статті, норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебуває у власності або у користуванні колишнього власника будівлі. Як вбачається із положень статті 120 Земельного кодексу України, виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки. Водночас за змістом статті 125\~Земельного\~кодексу\~України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що з моменту виникнення права власності на\~\~нерухоме майно у власника виникає обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею. Судом встановлено, що відповідач правомірно володіє лише нежитловими приміщеннями, розташованими на земельній ділянці по [ADDRESS] . Проте відповідне право щодо вказаної земельної ділянки за відповідачем не зареєстровано. Відповідно до статті 206\~Земельного кодексу\~України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Статтею 14\~Податкового кодексу\~України визначено, що плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Позивач, звертаючись до суду з відповідним позовом, як на правову підставу своїх вимог послався на положення статей 1212- 1214 Цивільного кодексу України, а обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення 81639,92 грн., зауважив, що ця сума є сумою несплаченої відповідачем орендної плати за використання земельної ділянки, яка перебуває у власності Харківської міської ради, без укладення договору оренди за період із 01.03.2016 року\~по 28.02.2019 року, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості отримати дохід у такому розмірі від здачі спірної земельної ділянки в оренду, чим позивачеві завдано збитки у виді неодержаної орендної плати за землю. Стаття 1212\~Цивільного кодексу\~України досить широко визначає підстави виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. У зобов`язанні з безпідставного набуття, збереження майна підлягають доведенню: а) факт набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, б) відсутність для цього підстав, встановлених договором, законом або іншими правовими актами, в) вартість безпідставного збагачення. Тягар доказування відсутності підстав для збереження майна лежить на власнику майна. При цьому, під набуттям майна в даних правовідносинах слід розуміти збільшення вартості власного майна набувача; приєднання до нього нових цінностей, внаслідок чого потерпілий несе додаткові витрати або втрачає належне йому майно, тобто збереження майна однією особою відбувається за рахунок іншої. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Відповідно до ст.\~1\~Закону України\~"Про\~оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Частиною 1ст.\~15\~Закону України\~"Про\~оренду землі" визначено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Таким чином, відповідач (набувач), не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, збільшує вартість власного майна, а позивач (потерпілий) втрачає належне йому майно (кошти від орендної плати), тобто відбувається факт безпідставного збереження саме орендної плати відповідачем за рахунок позивача. Згідно з ч. 2 ст.\~1212\~Цивільного кодексу\~України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Отже, обов`язок сплатити суму безпідставного збагачення виникає в силу самого факту такого збагачення і не залежить від того чи стало воно результатом поведінки набувача чи потерпілого або третіх осіб, або сталось поза волею останніх. При цьому має значення лише сам об`єктивний результат: наявність безпідставного збагачення. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. За змістом пункту 4 частини третьої статті 1212\~Цивільного кодексу\~України положення глави 83\~Цивільного кодексу\~України застосовується також до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до загальних положень законодавства про відшкодування завданої шкоди таке відшкодування є мірою відповідальності. На відміну від зобов`язань, які виникають із завдання шкоди, для відшкодування шкоди за пунктом 4 частини третьої статті 1212\~Цивільного кодексу\~України вина не має значення, оскільки важливий сам факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Відповідно до ст.\~1214\~ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. У справі, що розглядається, судом встановлено, що фізична особа [PERSON] правомірно володіючи майном - нежитловою будівлею, користується спірною земельною ділянкою. Оскільки відповідач не є власником спірної земельної ділянки та, як вже було зазначено судом, не може бути постійним землекористувачем, а тому, не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку. Таким чином єдиною формою здійснення оплати за користування спірною земельною ділянкою для відповідача є орендна плата. Частиною 14.1.136 ст.\~14\~Податкового кодексу\~України передбачено, що орендна плата за земельні ділянки комунальної власності це обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. При цьому, відповідач належні дії, спрямовані на оформлення права власності або права на постійне землекористування вказаною ділянкою не вчинив. Та з часу виникнення права власності на нерухоме майно у відповідача виник й обов`язок укласти та зареєструвати договір оренди на спірну земельну ділянку. Протягом тривалого часу цього обов`язку відповідач не виконував, а отже без законних підстав зберігав у себе майно - кошти за оренду землі. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 12.04.2017 року по справі № 3-1345гс16. Розмір доходу відповідача було розраховано позивачем як розмір плати за земельну ділянку комунальної власності у формі орендної плати, який нараховується та сплачується за регульованою ціною, встановленою уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування. При визначенні розміру доходів, отриманих відповідачем від безпідставно набутого майна, позивачем правомірно враховано, що відповідач сплачував земельний податок протягом 2016-2019 років в сумі 16\~751,15 грн. Тому, сума доходу відповідача обґрунтовано була зменшена\~ на вказаний розмір внесених платежів за використання землі у вигляді земельного податку. Вказаний розрахунок зроблений позивачем за період використання відповідачем земельної ділянки у період з 01.03.2016 року по 28.02.2019 року у сумі 81 639 грн. 92 коп. Перевіривши правильність визначення позивачем\~ розміру доходу, суд зазначає, що при складанні\~\~\~ розрахованих сум позивачем невірно розраховано загальну суму\~ безпідставно набутого майна. Так, з наданих розрахунків за дві земельні ділянки по [ADDRESS] , із врахуванням сплачених сум земельного податку, нараховано: -за 01.03.2016 по 31.12.2016 року 23315,10 грн. -за 01.01.2017-31.12.2017 рік 23725,32 грн. 2991,28 грн. = 20734,04 грн. -за 01.01.2018-31.07.2018 рік 13839,77 грн. 2991,28 грн. = 10848,49 грн. -за 01.08.2018-28.02.2019 року\~ - 20759,69 грн. Крім того, представником відповідача у судовому засіданні надано квитанцію на підтвердження сплати [PERSON] земельного податку за 2019 рік у сумі 10768,59 грн. Вказана сума не була врахована при розрахунку, тому суму 81\~639,92 грн. необхідно зменшити на 16751,15 грн., що складає 64888,77 грн. Також слід зазначити, що перехід до особи права власності на нерухоме майно, надає останній право на оформлення відносин землекористування, реалізація якого виражається в укладенні сторонами договору та виникненні у такої особи обов`язку внесення орендної плати власнику земельної ділянки. Статтею 116\~Земельного кодексу\~України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Згідно зі ст.\~17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30.06.2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Предметом позову в цій справі є стягнення грошових коштів, належних до сплати за користування земельною ділянкою за звичайних умов (в разі оформлення договірних відносин відповідачем), втім не сплачених відповідачем, що пов`язується із втратою позивачем як потерпілою особою цього ж майна (грошових коштів). Незалежно від наявності вини в поведінці відповідача, сам факт значного строку з моменту отримання рішення по наданню згоди на складання технічної документації і відсутності будь-яких активних дій з боку відповідача, направлених на оформлення орендних правовідносин, свідчить про втрату позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під вказане вище визначення Європейського суду з прав людини «виправдане очікування» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Суд зазначає, що відновлення порушених прав міської ради за таких обставин і в такий спосіб не створює для відповідача жодних необґрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які остання мала би сплатити за звичайних умов як і фактичний добросовісний землекористувач. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь Харківської міської ради\~ підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1921,00 гривень.

Outcome: partial