Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з означеним вище позовом до відповідача ТОВ «ПУСК», вказуючи на те, що 12.12.2014 року вона уклала договір оренди з ФГ «Альма». Між тим, у 2015 році позивачці стало відомо що 01.11.2006 року її покійна мати уклала договір оренди даної земельної ділянки з ТОВ «ПУСК». Звернувшись до ТОВ «ПУСК» з листом про розірвання договору оренди від 01.11.2006 року, укладеного між Товариством та її матірю [PERSON] 23.11.2015 року від ТОВ «ПУСК» позивач отримала відповідь про відмову у припиненні дії договору. Позивач просить розірвати договір оренди землі укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "Південна українська соєва компанія" укладений 01.11.2006 року, у звязку з тим що після отримання позивачкою спадщини у вигляді вищевказаної земельної ділянки договір між нею та ТОВ «ПІВДЕННА УКРАЇНСЬКА СОЄВА КОМПАНІЯ» не переукладався, орендну плату за даним договором вона не отримувала від відповідача з моменту прийняття спадщини по теперішній час та, окрім того, передбачений чинним законодавством проект землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обгрунтування сівозміни та впорядкування угідь щодо земельної ділянки не розроблений відповідачем до цього часу. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити посилаючись на підстави викладені у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовної заяви заперечував вказуючи що даний договір оренди землі виконується, ТОВ «ПУСК» інформували позивачку про необхідність отримати орендну плату, проте остання проігнорувала дану пропозицію. Зазначає, що позивачем не доведено порушення умов договору оренди з боку відповідача. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, вивчивши надані сторонами докази, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 01.11.2006 року між [PERSON] та ТОВ «ПУСК» було укладено договір оренди землі площею 5, 13 га. Після смерті [PERSON] позивач [PERSON] отримала спадщину за заповітом у вигляді земельної ділянки розміром 5, 1294 га, розташованої на території Сергіївської сільської ради та 12.12.2014 року між [PERSON] та ФГ «Альма» було укладено договір оренди даної земельної ділянки сільськогосподарського призначення. Як вбачається зі змісту ст. 770 ЦК України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обовязки наймодавця. Відповідно до розділу ІХ Закону України «Про оренду землі» після виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Не можуть бути примусом для власника земельної ділянки і передбачають право, а не обовязок на переукладення договору оренди, ураховуючи при цьому положення ст. 6, ч. 3 ст. 203, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 651 ЦК України щодо свободи договору, укладення його при наявності вільного волевиявлення особи; непорушності права власності та здійснення цього права власником відповідно до закону на власний розсуд, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; необхідності згоди обох сторін при укладенні чи зміні договору. Однак в порушення зазначених вище вимог після смерті [PERSON] ТОВ «ПУСК» не було запропоновано [PERSON] переукласти договір оренди землі. Відповідно до ч. 1. ст. 2 Закону України «Про оренду землі» до інших законодавчих актів, що регулюють відносини щодо оренди земельної ділянки відносяться положення Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушення зобовязань, а саме його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, є підставою для розірвання договору. Земельним Кодексом України (далі ЗКУ), а саме статтею 96, встановлений обовязок землекористувачів, у тому числі орендарів, своєчасно сплачувати орендну плату за користування землею. Ця норма ЗКУ кореспондується відповідно зі статтею 24 Закону України «Про оренду землі» (далі ЗУ «Про оренду землі»), яка передбачає, що орендодавець землі має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) Стаття 610 ЦК України містить дефініцію про те, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Пунктом 4 частини 1 статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частина перша статті 32 Закону України «Про оренду землі» встановлює, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Відповідно до ст. 96 Земельного кодексу України, землекористувачі зобовязані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням, а також підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі. Крім цього, відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оренду землі», орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил. Частиною другою статті 651 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно із положеннями п.п. д, г ч.1 ст.141 Земельного кодексу України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати. Частина друга статті 158 Земельного кодексу України встановлює, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Судом встановлено, що 01.11.2006 року між матірю позивачки [PERSON] та відповідачем ТОВ «ПУСК» укладено Договір оренди земельної ділянки. Відповідно до умов Договору матірю позивача, як орендодавцем, було передано відповідачу належну їй на праві приватної власності земельну ділянку площею 5, 1294 га, кадастровий номер 6524483800:03:011:0028, яка розташована на території Сергіївської сільської ради. Прийнявши спадщину та довідавшись про вказану вище обставину, позивачка зверталася до відповідача з листом про розірвання договору оренди від 01.11.2006 року та отримала відповідь про відмову, що підтверджується інформаційним листом № 41-15 від 23.11.2015 року. Разом з тим, відповідачем свої зобовязання за Договорами не виконуються в повній мірі, що призводить до систематичного порушення ним взятих на себе зобовязань. Зокрема, після отримання позивачем у спадщину вищевказаної земельної ділянки договір між [PERSON] та ТОВ «ПІВДЕННА УКРАЇНСЬКА СОЄВА КОМПАНІЯ» не переукладався, що підтверджується Довідкою відділу Держземагенства у Новотроїцькому районі Херсонської області від 09.06.2015 року про те, що земельна ділянка площею 5,1294 га. з кадастровим номером 6524483800:03:011:0028 в оренду ТОВ «ПУСК» не передавалась. Орендну плату за даним договором вона не отримувала з моменту прийняття спадщини по теперішній час. Крім того, відповідно до абзацу третього частини першої статті 24 Закону України «Про оренду землі»: «орендодавець має право вимагати від орендаря:... дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості грунтів, додержання державних стандартів, норм і правил». Одним із обовязкових заходів із забезпечення збереження родючості ґрунтів, які має здійснити землекористувач, є розробка і дотримання проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обгрунтування сівозміни та впорядкування угідь. Вказаний обовязок встановлений у частині четвертій статті 22 Земельного кодексу України, згідно з якою: «земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва використовуються відповідно до розроблених та затверджених в установленому порядку проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обгрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель». В той же час передбачений зазначеними законодавчими актами обовязок відповідач не виконав і проект землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обгрунтування сівозміни та впорядкування угідь щодо земельної ділянки не розроблений до цього часу. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до ТОВ "Південна українська соєва компанія" про розірвання договору оренди земельної ділянки підлягає задоволенню, оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобовязання передбачені договором оренди землі. На підставі викладеного, ст. ст. 526, 530, 610, 611, 629, 651, 770 ЦК України, ст. ст. 96, 141, 158 ЗК України, ЗУ «Про оренду землі» та

Outcome: approved