Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

В грудні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до направлення виконкому Житомирської обласної ради народних депутатів від 3 липня 1990 року її (позивачки) батько [PERSON] та члени його родини дружина [PERSON] і вона (позивачка), на той час [PERSON], були переселені з с.Базар Народицького району Житомирської області в звязку з радіоактивним забрудненням даного населеного пункту внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, до смт.Бородянка Київської області, де за рішенням виконкому Бородянської районної ради народних депутатів від 23 травня 1991 року № 66 для них був придбаний житловий будинок № 58-а по вул.Леніна в смт.Бородянка Київської області. Рішенням виконкому Бородянської районної ради від 7 квітня 1992 року № 5 було затверджено акт передачі даного житлового будинку у власність [PERSON] на підставі постанови КМ УРСР № 149 від 30 червня 1990 року «Про передачу громадянам, переселеним з території, що зазнала радіоактивного забруднення в результаті аварії на Чорнобильській АЕС, житлових будинків в особисту власність» та передано вказаний будинок з надвірними будівлями і спорудами у власність [PERSON] на сімю в складі трьох осіб: [PERSON] (голова), [PERSON] (дружина), [PERSON] (дочка дружини). На підставі зазначено акту [PERSON] зареєстрував право власності на вказаний будинок лише за собою, незважаючи на те, що будинок був наданий на всіх членів сімї і в порядку компенсації за втрачений будинок в с.Базар, який належав на праві власності [PERSON] 5 травня 2014 року мати позивачки та відповідачки [PERSON] - [PERSON] померла. Позивачка прийняла спадщину після смерті матері, подавши в шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини відповідну заяву до нотаріуса, однак, 6 листопада 2015 року державний нотаріус Бородянської райдержнотконтори відмовив їй (позивачці) у видачі свідоцтва про право на спадщину на належну спадкодавиці частину вказаного будинку, мотивуючи свою відмову тим, що спірний будинок не входить до складу спадщини, так як [PERSON] за життя не набула права власності на нього. Вважала, що матері належала 1/3 частина вказаного будинку, а так як спадкоємцями, які прийняли спадщину є вона (позивачка), її батько [PERSON] та сестра [PERSON], то кожен з них має право на спадкування 1/9 частини будинку. Тому просила визнати рішення виконкому Бородянської районної ради Київської області від 7 квітня 1992 року про затвердження акту передачі будинку № 58-а по вул.Леніна в смт.Бородянка у власність [PERSON] частково недійсним, визнати даний будинок спільною сумісною власністю [PERSON], [PERSON] і [PERSON], визначити, що частка кожного із співвласників цього будинку на час передачі його у власність являється рівною та становить по 1/3 його частині, визнати за нею (позивачкою) право власності на 4/9 частини вказаного будинку. [PERSON] і [PERSON] подали до суду зустрічний позов та просили визнати частково недійсним те ж рішення виконкому Бородянської районної ради Київської області від 7 квітня 1992 року, визнати даний будинок спільною сумісною власністю [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], визнати за кожним із вказаних співвласників право на 1/5 частину житлового будинку № 58-а по вул.Леніна в смт.Бородянка Київської області, визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] на 1/15 частину даного будинку, а вцілому визнати за [PERSON] право власності на 4/15 його частини, за [PERSON] визнати право власності на 1/5 частину будинку, оскільки як [PERSON], так і [PERSON] також були переселені разом з [PERSON] з с.Базар до смт.Бородянки та входили до складу його сімї на час передачі йому будинку у власність. [PERSON] подав до суду зустрічний позов та теж просив визнати частково недійсним рішення виконкому Бородянської районної ради Київської області від 7 квітня 1992 року, визнати даний будинок спільною сумісною власністю [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], визнати за кожним із вказаних співвласників право на 1/5 частину житлового будинку № 58-а по вул.Леніна в смт.Бородянка Київської області, визнати за ним право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] на 1/15 частину даного будинку та визнати право власності на 4/15 його частини. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позов [PERSON] підтримав та викладене підтвердив, зустрічні позови визнав частково, в частині, що не суперечить основному позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] визнав частково, зустрічний позов підтримав. Відповідачка [PERSON] та її і відповідачки [PERSON] представник [PERSON] позов [PERSON] також визнали частково, зустрічний позов підтримали. Бородянська районна державна адміністрація, Бородянська селищна рада та Бородянська райдержнотконтора своїх представників в судове засідання не направили, просили справу розглядати без їх участі. Вислухавши пояснення представника позивачки [PERSON], відповідачів [PERSON] і [PERSON] та представника відповідачів [PERSON], покази свідків [PERSON] і [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позови [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підлягають до часткового задоволення, а позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що з 23 грудня 1989 року [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого у них 6 вересня 1990 року народилася дочка [PERSON] (після шлюбу [PERSON]) Н.М. і всі вони, а також дочка [PERSON] від першого шлюбу [PERSON] (після шлюбу [PERSON]) Т.М., [INFO], проживали в [INFO] в належному [PERSON] на праві власності житловому будинку № 28 по вул.Радянській, що підтверджується матеріалами справи (а.с.5-13,75,131) та визнається сторонами. 3 липня 1990 року виконавчим комітетом Житомирської обласної ради народних депутатів було видане направлення № 12423 для працевлаштування та забезпечення житлом [PERSON]Є та членів його сімї: [PERSON] дружини та [PERSON] дочки дружини, які переселялись з с.Базар Народицького району в звязку з радіоактивним забрудненням цього населеного пункту внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.169). Рішенням виконавчого комітету Бородянської районної ради народних депутатів від 23 травня 1991 року № 66, відповідно до постанови [PERSON] міністрів УРСР та Укрпрофради від 14 грудня 1989 року № 315 та постанови [PERSON] Міністрів УРСР від 21 травня 1990 року № 115, було вирішено купити житловий будинок в смт.Бородянка по вул.Леніна, 58-а з метою забезпечення житлом [PERSON] та його сімї, переселенців із с.Базар Народицького району Житомирської області в звязку з радіоактивним забрудненням цього населеного пункту внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.168). На підставі даного рішення за договором купівлі-продажу від 25 червня 1991 року виконком Бородянської Районної ради народних депутатів купив вказаний будинок № 58-а по вул.Леніна в смт.Бородянка Київської області і за ним (виконкомом) 1 квітня 1992 року було зареєстроване право власності на цей будинок (а.с.56-57,99,118). Рішенням виконавчого комітету Бородянської районної ради від 7 квітня 1992 року було затверджено акт передачі житлового будинку № 58-а по вул.Леніна в смт.Бородянка у власність [PERSON] та передано даний будинок [PERSON] на сімю в складі трьох чоловік (а.с.17). Як вбачається з копії самого акту, затвердженого рішенням виконкому Бородянської районної ради від 7 квітня 1992 року, зазначений житловий будинок № 58-а по вул.Леніна в смт.Бородянка був переданий виконкомом Бородянської районної ради народних депутатів безкоштовно в особисту власність [PERSON] на сімю в складі трьох чоловік: [PERSON] голова, [PERSON] дружина, [PERSON] дочка дружини (а.с.119-120). На підставі даного акту 5 серпня 1992 року за [PERSON] було зареєстроване право власності на вказаний будинок (а.с.28,99). Як вбачається з матеріалів справи (а.с.5-8,58-59,61,63,128,130-131) та що визнається сторонами, в даному будинку № 58-а по вул.Леніна (на даний час Центральна) в смт.Бородянка з часу його передачі [PERSON] в 1992 році разом з ним ([PERSON]Є.) були зареєстровані та проживали його дружина [PERSON] ( з 6 серпня 1992 року по день смерті 5 травня 2014 року), її дочка [PERSON] (на даний час [PERSON]) Т.М., ( з 6 серпня 1992 року по 2000 рік), їх спільна дочка [PERSON] (на даний час [PERSON]) Н.М., (з 6 серпня 1992 року по даний час) та мати [PERSON] [PERSON] (з 6 серпня 1992 року по даний час). Відповідно до п.3 Порядку відселення та самостійного переселення громадян з територій, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 грудня 1992 р. N 706, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, громадяни, які самостійно переселяються із зон безумовного (обов'язкового), гарантованого добровільного відселення та посиленого радіоекологічного контролю, одержують направлення для переселення та працевлаштування за зразком, що додається. Направлення видається на підставі заяви громадянина за підписом усіх повнолітніх членів сім'ї, які виявили бажання переселитися, та довідки з місця проживання про склад сім'ї. В разі переселення із зони посиленого радіоекологічного контролю сім'ї, у складі яких є вагітні жінки або діти до 18 років, додатково подають висновки лікарсько-консультаційної комісії про неможливість проживання у цій зоні. У направлення вписуються всі члени сім'ї, які проживають у будинку (квартирі) і виявили бажання переселитися. При цьому також ураховуються тимчасово відсутні члени сім'ї, за якими згідно із законом зберігається житлове приміщення. Направлення видається відповідною обласною державною адміністрацією за попереднім оформленням його районною державною адміністрацією або виконкомом міської (міста обласного підпорядкування) [PERSON] народних депутатів. Відповідно до п.1,5 та 8 Порядку забезпечення житлом громадян, які підлягають додатковому переселенню з територій, що зазнали радіоактивного забруднення в результаті аварії на Чорнобильській АЕС, затвердженого постановою [PERSON] Міністрів УРСР і Укрпрофради від 21 травня 1990 р. N 115, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, громадяни, які проживають на територіях, що зазнали радіоактивного забруднення в результаті аварії на Чорнобильській АЕС, і переселяються на інше місце проживання, забезпечуються жилими приміщеннями, як правило, в будинках державного і громадського житлового фонду. Жилі приміщення за новим місцем проживання надаються громадянам, які фактично проживали і були прописані на час переселення в населеному пункті, що зазнав радіоактивного забруднення. При цьому враховуються також тимчасово відсутні члени сім'ї, за якими згідно з законом зберігається жиле приміщення. Для забезпечення житлом сімей, які переселяються, виконкоми місцевих [PERSON] народних депутатів, підприємства і організації можуть купувати в будь-якому населеному пункті республіки, крім м. Києва і курортних місцевостей, за договірними цінами жилі будинки та квартири у громадян, що належать їм на праві особистої власності, а також будинки і квартири в будинках громадського житлового фонду, що не використовуються, - за їх залишковою балансовою вартістю. Відповідно до п.1 [PERSON] Міністрів УРСР від 30 червня 1990 р. N 149 «Про передачу громадянам, які переселені з територій, що зазнали радіоактивного забруднення в результаті аварії на Чорнобильській АЕС, жилих будинків в особисту власність», яка діяла на час передачі спірного будинку у власність, жилі будинки садибного типу з надвірними будівлями державного або громадського житлового фонду, в які переселені в 1986-1990 роках чи переселятимуться громадяни з територій, що зазнали радіоактивного забруднення в результаті аварії на Чорнобильській АЕС, передаються їм безкоштовно в особисту власність. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскільки с.Базар Народицького району Житомирської області відповідно до [PERSON] від 23 липня 1991 р. N 106 «Про організацію виконання постанов Верховної [PERSON] Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи", яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, було віднесено до зони безумовного (обовязкового) відселення, [PERSON] та членам його сімї [PERSON] і [PERSON] в звязку з цим було видане направлення для переселення та працевлаштування, то всі вони мали право на забезпечення їх житлом за новим місцем проживання. Також суд вважає, що таке ж право на житло мала і відповідачка [PERSON], яка народилася в с.Базар Народицького району Житомирської області 6 вересня 1990 року, тобто після видачі направлення сімї [PERSON] 3 липня 1990 року, але до їх фактичного переселення в 1992 році, була повноправним членом даної сімї та переселилась із зони безумовного (обовязкового) відселення до смт.Бородянки разом з батьками, що підтверджується матеріалами справи (а.с.131,173) та показами свідків [PERSON] і [PERSON] Як вбачається з довідки Народицької селищної ради від 11 липня 2016 року, показів свідків [PERSON] і [PERSON], в с.Базар Народицького району Житомирської області, в будинку [PERSON] станом на 28 квітня 1992 року також проживала мати [PERSON] [PERSON], яка до цього мешкала в с.Великі Кліщі Народицького району Житомирської області та була відселена звідти в звязку з радіоактивним забрудненням цього населеного пункту через аварію на ЧАЕС в с.Лисівку Попільнянського району Житомирської області, але жити там не бажала та переїхала до сина в с.Базар, а пізніше і до смт.Бородянка, де проживає до цього часу (а.с.129-130,170,173). Однак, зважаючи на те, що [PERSON] була евакуйована із зони радіоактивного забруднення в с.Лисівку Попільнянського району Житомирської області, не була включена до направлення, виданого Житомирським Облвиконкомом 3 липня 1990 року сімї [PERSON], жодних доказів, які б підтверджували надання їй спірного будинку для проживання як переселеній особі суду не надано, то суд вважає, що права на отримання житла в цьому будинку вона не мала, а тому не має права і на отримання частини даного будинку у власність. Та обставина, що вона зареєстрована в спірному будинку з 1992 року (а.с.63) сама по собі не може вважатись підставою для передачі частини будинку в її власність. Також суд не приймає до уваги і посилання позивачки та її представника на переселення [PERSON] вже з с.Базар, разом із сімєю сина, та видачу їм нового направленням з включенням її до членів сімї [PERSON], оскільки жодних доказів цього суду не надано, а додана до зустрічної позовної заяви ксерокопія копії такого направлення, датованого 13 червня 1991 року, не може вважатись належним та допустимим доказом, так як дана ксерокопія ніким не засвідчена і оригінал цього документа суду не наданий, як пояснив представник відповідачки, він втрачений. До того ж, надання будинку [PERSON]Є здійснювалось на підставі направлення від 3 липня 1990 року. Зазначення ж в договорі купівлі-продажу від 25 червня 1991 року, що спірний будинок придбаний для надання житла [PERSON] і його сімї в складі пяти чоловік, прибувших із с.Базар Народицького району Житомирської області в порядку переселення із зони радіоактивного забруднення в результаті аварії на ЧАЕС також не може свідчити про надання цього будинку і [PERSON], а тому теж до уваги судом не приймається. Таким чином, зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що житловий будинок № 58-а по вул.Леніна (на даний час Центральна) в смт.Бородянка Київської області був наданий для проживання [PERSON] та членам його сімї [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а тому всі вони як переселені особи мали право на отримання цього будинку у власність в порядку, передбаченому [PERSON] Міністрів УРСР від 30 червня 1990 р. N 149 «Про передачу громадянам, які переселені з територій, що зазнали радіоактивного забруднення в результаті аварії на Чорнобильській АЕС, жилих будинків в особисту власність». За таких обставин, так як всупереч діючому на той час законодавству, спірний будинок за рішенням виконавчого комітету Бородянської районної ради від 7 квітня 1992 року був переданий в особисту власність лише [PERSON], то дане рішення в цій частині є протиправним, а тому суд вважає за необхідне, задовольняючи в цій частині позови [PERSON], [PERSON] і [PERSON], визнати дане рішення в частині передачі житлового будинку № 58-а по вул.Леніна в смт.Бородянка Київської області у власність [PERSON] на сімю в складі трьох чоловік недійсним та визнати за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] право власності, по ? за кожним, на вказаний будинок. Також право власності на ? частину даного будинку мала [PERSON], однак, вона померла 5 травня 2014 року (а.с.20), в звязку з чим відповідно до положень ст.25 ЦК України не може набувати жодних прав, а її права підлягають спадкуванню її спадкоємцями на підставі ст.1218 ЦК України. Як вбачається з копії спадкової справи після померлої [PERSON] (а.с.91-97), спадщину після її смерті прийняли її дочки позивачка по справі [PERSON] та відповідачка [PERSON], подавши 27 вересня 2014 року відповідну заяву до Бородянської районної державної нотаріальної контори, а також чоловік померлої відповідач [PERSON], який проживав разом із спадкодавицею на день її смерті. Своїм листом від 6 листопада 2015 року державний нотаріус Бородянської районної державної нотаріальної контори Київської області повідомив позивачку про неможливість видачі їй свідоцтва про право на спадщину на частину житлового будинку по вул.Леніна, 58-а в смт.Бородянка Київської області в звязку з тим, що [PERSON] за життя не набула права власності на даний будинок або його частину, відповідно, до складу спадщини він не входить (а.с.97). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Таким чином, позивачка та відповідачі [PERSON] і [PERSON] є спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] та мають право на спадкування по 1/3 частині кожен спадкового майна. Так як судом визнано, що спадкодавиця [PERSON] мала право на отримання у власність ? спірного будинку, то її спадкоємці - позивачка [PERSON] та відповідачі [PERSON]Є і [PERSON] успадковують по 1/12 його частині ( 1/3 частина : 3). За таких обставин, так як позивачка та відповідачі належним чином прийняли спадщину після смерті [PERSON], але не можуть оформити своїх спадкових прав у нотаріуса, то суд вважає за необхідне, задовольняючи в цій частині їх позови, визнати за кожним з них право власності на 1/12 частину житлового будинку № 58-а по вул.Леніна в смт.Бородянка Київської області в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON] Зважаючи на викладене, в іншій частині в позовах [PERSON], [PERSON] і [PERSON], а також в позові [PERSON] необхідно відмовити.

Outcome: partial