Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

В серпні 2013 року комунальне підприємство «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» звернулось до суду з позовними вимогами до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та з обслуговування внутрішньобудинкових мереж опалення, мотивуючи тим, що відповідачка є власницею і проживає в [ADDRESS] та являється споживачем послуг по теплопостачанню, які надає позивач та повинна сплачувати надані їй послуги згідно Закону України «Про теплопостачання» та Правил надання послуг по централізованому опаленню, наданню холодної та гарячої води та водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (далі - Правила). Разом з тим, відповідачка порушила свої обов'язки щодо проведення щомісячних розрахунків за теплопостачання та обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення і станом на 01.07.2013 року за нею утворилась заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 8 863,53 грн. та за послуги з обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення в розмірі 256,61 грн. 05.05.2014 року представник позивача надав заяву про збільшення розміру позовних вимог у зв'язку з тим, що станом на 01.04.2014 року по особовому рахунку, відкритому по квартирі [ADDRESS] обліковується заборгованість в розмірі 10 518,86 грн. за послуги з централізованого опалення та за послуги з обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення в розмірі 370,91 грн. Також представник позивача надав пояснення по справі, в яких вказує, що 01.03.2011 року та 30.09.2011 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області було видано судові накази про стягнення з [PERSON] заборгованості, яка обліковувалася станом на 01.01.2011 року та в період з 01.01.2011 року по 31.08.2011 року. Ухвалами від 25.04.2013 року та 29.05.2013 року були скасовані судові накази, виходячи із наведеного, представник позивача просить задовольнити позов до [PERSON] про стягнення заборгованості у повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, мотивуючи тим, що відповідачкою здійснено самовільне відключення від мереж централізованого опалення, чим вона порушила приписи діючого законодавства. Враховуючи те, що на підприємстві відсутній акт про відключення квартири відповідачки від мереж централізованого опалення затверджений постійно діючою міжвідомчою комісією, у підприємства відсутні підстави не нараховувати заборгованість по оплаті за послуги. В судовому засіданні відповідачка позовні вимоги не визнала, 02.09.2013 року надала заперечення на позов, в яких вказує, що дійсно було відключено централізоване опалення в квартирі з 2009 року. В грудні 2008 року міжвідомча комісія виконкому м. Ізмаїла обстежила квартиру, в результаті чого надала дозвіл на відключення квартири від централізованого опалення. З огляду на те, що централізоване опалення в квартирі було відключено, [PERSON] вважає нараховану заборгованість неправомірною, оскільки послуги вона не отримувала. 02.09.2013 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» про стягнення з комунального підприємства суми у розмірі 579,67 грн., яка була стягнута відділом державної виконавчої служби на користь КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» в рахунок оплати за послуги підприємства та просила стягнути моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що працівники комунального підприємства систематично вчиняють проти неї незаконні дії, що шкодить її здоров'ю, звертаючись до суду, позивач скрив факт відключення її квартири від мереж централізованого опалення. Без відома [PERSON] з її пенсії була стягнута сума у розмірі 579,67 грн., що на думку відповідачки є порушенням закону з боку позивача. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідачку, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» підлягає задоволенню, а в задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити з наступних підстав. Згідно п.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. На підставі ст.ст. 67, 68 ЖК України та п.30 Правил надання послуг по централізованому опаленню, наданню холодної та гарячої води та водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, відповідач зобов'язаний своєчасно, щомісячно вносити плату не лише за квартиру, але й за комунальні послуги, а саме: централізоване опалення за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до ст. 25 вищезазначеного Закону у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктами 1,2,4 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів тощо), послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо) та на послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Таким чином, згідно до вищевказаних норм закону споживач зобов'язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користується ними. Судом встановлено, що за [PERSON] є власником та проживає в [ADDRESS], що з огляду на вимоги ч.1 ст. 61 ЦПК України є обставиною, яка не підлягає доказуванню. Договір на надання послуг з централізованого опалення між КП «ТМ Ізмаїлтеплокомуненерго» та відповідачкою не укладався. На ім'я [PERSON] відкрито особовий рахунок [NUMBER], згідно якого за квартирою належною їй обліковується заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 10 518,86 грн. та заборгованість за обслуговування внутрішньобудинкових мереж опалення у розмірі 370,91 грн., яка обліковується станом на 01.04.2014 року. Розрахунок оплати за надані послуги з централізованого опалення та обслуговування внутрішньобудинкових мереж опалення проводиться згідно тарифам, затвердженим рішеннями виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради №1555 від 25.11.2004 року, №1695 від 15.12.2008 року, №1 від 06.01.2011 року. В свою чергу тарифи на теплову енергію сформовані на підставі Закону України «Про теплопостачання», Порядку формування тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 955 від 10.07.2006 р. та Постановою Кабінету Міністрів України № 1267 від 24.10.2007 р. внесені зміни в п.п.9, 39 у вищезазначений Порядок, відповідно до яких зобов'язано підприємства, що надають послуги з централізованого опалення застосувати виключно двоставкові тарифи. Відповідно п. 40 «Правил користування тепловою енергією» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року за № 1198, передбачено, що споживач теплової енергії зобов'язаний погоджувати з теплопостачальною організацією нові підключення і відключення та переобладнання системи теплопостачання, які є причиною збільшення або зменшення обсягу споживання теплової енергії. Процедура відключення від мережі централізованого теплопостачання, крім Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, встановлена Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення, що затверджений наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 року № 4, який містить в собі імперативні норми, що не допускають будь-яких відхилень від вичерпаного переліку прав і обов'язків тих чи інших суб'єктів. Вищезазначеним нормативним актом передбачено відключення від мереж централізованого опалення цілого будинку (а не окремого приміщення) шляхом написання заяви про надання дозволу на відключення до міжвідомчої комісії з питань відключення від мереж централізованого опалення, а не до керівництва теплопостачальної організації. У разі незгоди з відповідною відмовою Міжвідомчої комісії з розгляду питань відключення від мереж централізованого опалення, даний спір має вирішуватися в судовому порядку судом, який уповноважений розглядати справи, стороною в яких виступає орган місцевого самоврядування. В свою чергу, відповідно до п.п. 2.5 2.6, 2.7 Правил відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення, відключення приміщення від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за умови, що проведення таких робіт ґрунтується на дозволі Міжвідомчої комісії з розгляду питань відключення від мереж централізованого опалення. Підставою для припинення відносин з приводу теплопостачання є затвердження постійно діючою міжвідомчою комісією для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, акту про відключення будинку від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води. Припинення постачання теплоносія в систему житлового будинку внаслідок розірвання договірних відносин в силу суб'єктивних причин позивача, а також відключення окремого приміщення в житловому будинку, є противоправним, оскільки такі дії призводять до порушення прав інших споживачів, що використовують ці послуги. Відповідно до відповіді Постійно діючої міжвідомчої комісії по розгляду питань щодо відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові від споживання споживачів від централізованого теплопостачання в м.Ізмаїлі №30 від 28.04.2014 року наданої на запит суду на день надання відповіді на розгляд комісії від власника квартири [ADDRESS] чи ї уповноважених осіб заяви про надання дозволу на відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води та облаштування індивідуального (автономного) теплопостачання та гарячого постачання не надходило. Акт про відключення квартири від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання в м. Ізмаїлі за вищевказаною адресою не затверджувався та не видавався. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи відповідачка не дотрималась передбаченого законом порядку відключення житлового приміщення від мереж централізованого опалення та нею не надано суду відповідних дозвільних документів щодо відключення квартири [ADDRESS] від мережі централізованого опалення, у зв'язку із чим, відповідачка вважається споживачем послуг з централізованого опалення, а тому у КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» відсутні правові підстави для припинення нарахувань за послуги централізованого опалення згідно діючим тарифам. Що стосується зустрічної позовної заяви [PERSON] до КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» про стягнення суми та моральної шкоди, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з листа відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області від 11.10.2013 року на рахунок КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» з [PERSON] стягнуто 251,03 грн. (а.с. 34) Дані грошові кошти враховані позивачем при складені розрахунку заборгованості як оплата в травні 2013 року. Отже підстав для задоволення позову в частині стягнення на її користь грошової суми у розмірі 579,67 грн. не вбачається. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Разом з цим, суд приходить до висновку, що ст. 1167 ЦК України не передбачає відшкодування моральної шкоди завданої пред'явленням позову, а передбачає інші підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2 постанови від 31.03.1995 року за № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках коли встановлена відповідальність за заподіяння моральної шкоди, при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Крім того, відносини між виробником і виконавцем послуги та споживачем у частині стягнення моральної шкоди регламентуються нормою спеціального законодавства, а саме положенням Закону України «Про захист прав споживачів». Так, частина 1 статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає право споживача на відшкодування моральної (немайнової) шкоди. При цьому Закон чітко визначає умови компенсації зазначеної шкоди - така шкода має бути завдана небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. Жодного доказу наявності такої шкоди позивачем не наведено. Також, оскільки правовідношення між сторонами базуються на фактичних договірних підставах стягнення моральної шкоди в зазначеному випадку не передбачено договором. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» обґрунтовані та підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 10518,86 грн. та за послуги з обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення в розмірі 370,91 грн., а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] необхідно відмовити у зв'язку з його необґрунтованістю. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідачки судові витрати.

Outcome: approved