Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

Львівський державний університет внутрішніх справ звернувся до Богунського районного суду м. Житомира з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача на користь позивача кошти в сумі 27050,89 грн. та стягнення судових витрат у розмірі 1762 грн. В обґрунтування вимог посилався на те, що між сторонами було укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України. Відповідно до п.2.3.6. та 3.2 Договору про підготовку фахівця відповідач був зобов'язаний у разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до спливу встановленого трирічного терміну перебування на службі, відшкодувати витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі. Наказом УМВСУ в Житомирській області № 274 о/с від 09.10.2015 року його було звільнено за п. 64 "ж" (за власним бажанням) "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ". Сума фактичних витрат, пов'язаних з утриманням курсанта [PERSON] становить 27050 грн. 89коп., які позивач просить стягнути з відповідача. В якості досудового врегулювання спору відповідачу надсилалися претензії, на які він жодним чином не відреагував, що змусило ЛьвДУВС звернутися з даним позовом до суду. Представник позивача просив позовні вимоги задовольнити та розглянути справу без участі позивача. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. У відповідності до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно наказу Львівського державного університету внутрішніх справ від 06.08.2009 року № 334 відповідача з 10.08.2009 року було зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання за напрямами за державним замовленням факультету кримінальної міліції за напрямом підготовки «Правознавство». 24.08.2009 року між ЛьвДУВС, УМВС України в Житомирській області та [PERSON], укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України (а.с. 4-5). У відповідності до п.2.3.5 даного договору [PERSON] зобов'язувався після закінчення навчання прибути до місця призначення для виконання службових обов'язків за посадою, на яку призначений замовником, і відпрацювати не менше трьох років. А пунктом 2.3.6, 3.2 цього ж договору у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні встановленого трирічного терміну перебування на службі з підстав передбачених угодою, особа зобов'язана відшкодувати витрати пов'язані з її утриманням у навчальному закладі. Пунктами 3.1 та 3.2 вищенаведеного договору передбачено, що дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у зв'язку з небажанням особи продовжувати навчання або порушенням нею дисципліни. Відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року №992 «Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням» керівники вищих навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду за формою згідно з додатком N 1, яким затверджено типову угоду про підготовку фахівців з вищою освітою (п.4). Згідно з угодою випускник зобов'язаний глибоко оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідною кваліфікаційною характеристикою, та відпрацювати у замовника не менше трьох років, а вищий навчальний заклад забезпечити відповідні якість та рівень підготовки фахівця з вищою освітою (п.6). Випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років (п.8). У разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням, звільнення із служби за контрактом військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу у зв'язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду або рішенням суду про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного корупційного правопорушення, через службову невідповідність, у зв'язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку, за порушення дисципліни, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, особою рядового і начальницького складу протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати (п.14). Спори, що виникають у разі порушень угоди, розглядаються в судовому порядку (п.16). На момент дії договірних відносин навчальний заклад діяв та регулював свої відносини згідно чинного законодавства. Як слідує з Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 14.02.2008 року №62 «Про затвердження Положення про вищі навчальні заклади МВС», зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11.03.2008 р. за №193/14884 вищі навчальні заклади Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС) є державними навчальними закладами, які підпорядковані МВС, засновані і діють згідно із законодавством України, реалізовують відповідно до наданої ліцензії (ліцензій) освітньо-професійні програми підготовки фахівців за певними освітньо-кваліфікаційними рівнями, забезпечують навчання, виховання та професійну підготовку осіб з урахуванням нормативних вимог у галузі вищої освіти з метою задоволення освітніх потреб особи, суспільства і держави, а також здійснюють наукову і науково-технічну діяльність (п.1.1.). Пунктом 9.1. цього ж Положення фінансування ВНЗ здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, призначених для фінансування МВС, та інших джерел фінансування, не заборонених чинним законодавством. Бюджетні асигнування та надходження спеціального фонду не підлягають вилученню та використовуються виключно за призначенням відповідно до вимог чинного законодавства (п.9.9.). Отже, кошти на навчання виділялися з державного бюджету та перераховувалися вищому навчальному закладу МВС України, який ними розпоряджається на підготовку фахівців для МВС. Такі бюджетні асигнування не підлягають вилученню. А тому, розпорядником таких коштів є і університет як навчальний заклад, що підпорядковується МВС України. Наказом УМВС України в Житомирській області за №274 о/с від 09.10.2015 року лейтенанта міліції [PERSON], дільничного інспектора міліції сектора № 1 відділу дільничних інспекторів Житомирського міського відділу УМВС України в Житомирській області було звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням за п.64 «ж» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (а.с. 6). Отже закінчивши навчання в 2016 році, відповідач за вимогами договірних зобов'язань, повинен був пропрацювати не менше трьох років в органах внутрішніх справ, який був замовником навчання, однак звільнився з роботи за власним бажанням до закінчення вищевказаного терміну. Відповідно до приписів ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ст. 530 згаданого Кодексу, зокрема, встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно довідки розрахунку № 23 від 23.02.2016 року витрати, пов'язані з утриманням у Львівському державному університеті внутрішніх справ випускника факультету з підготовки фахівців для підрозділів кримінальної міліції [PERSON] за період з серпня 2009 року по червень 2013 року становить 25050,89 грн. (а.с. 7). Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Таким чином, порушення, невизнання, оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення кожної особи до суду за захистом свого особистого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст. 82 цього Кодексу. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. А тому суд приходить до висновку про задоволення та обґрунтованість позовних вимог. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, із відповідача також слід стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1762 грн. На підставі наведеного, ст.ст. 509, 526, 626 ЦК України, ст. 18 ЗУ «Про міліцію», та

Outcome: approved