Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

В мотивуванні свої вимог позивач вказав, 19 жовтня 2007 р. між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (надалі - «Банк») та [PERSON] (Третя особа) був укладений Кредитний договір № ML 700/928/2007 (далі - Кредитний договір). Згідно з Кредитним договором Банк надав [PERSON] кредит в сумі 80 000 доларів США у строк до 19 жовтня 2022 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] перед Банком за вказаним Кредитним договором, 19.10.2007 між Банком та [PERSON] (далі Відповідач) був укладений договір іпотеки (майнової поруки) № PML 700/928/2007 (далі - Договір іпотеки). Згідно з умовами вказаного договору предметом іпотеки було встановлено нерухоме майно, що знаходиться за адресою : [ADDRESS]. 12.11.2010 р. між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (надалі - «Позивач») у відповідності до ст.ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 Цивільного кодексу України було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н. та договір про відступлення права вимоги б/н, відповідно до умов вищевказаних договорів до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за вищевказаними договорами. 14 жовтня 2014 року Ленінським районним судом м. Харькова ухвалено рішення про стягнення солідарно з відповідачів боргу за кредитним договором № ML 700/928/2007 від 19.10.200 у розмір: 2373187.30грн. Відповідно до Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконанню зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотека переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом Тому позивач заявляє вимоги до відповідача. а саме: Стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (адреса: 03680. м. Київ. вул. Фізкультури, 28-Д, ІК 36789421, р/р 2650700233333 у Регіональному відділенні AT ОТП Банк» у м. Харків) шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок з надвірними будівлями ,що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який належить [PERSON] на праві приватної власності, згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Ленінською районною радою м. Харкова 07 листопада 2005 року на підставі Розпорядження голови Ленінської районної ради м. Харкова віл 07.11.2005 за № 923, зареєстрованого 08 листопада 2005 року у реєстрі прав власності на нерухоме майно згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № [NUMBER], виданого Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» (реєстраційний номер: 12661335, номер запису 3264 в книзі 1) шляхом надання Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки з наданням всіх повноважень продовця в тому числі, але не виключно: отримання дублікату правовстановлюючих докуиентів на предмет іпотеки (Свідоцтво про право власності) в органах нотаріату та місцевого самоврядування, та здійснення їх реєстрації, та подачі заяви про державну реєстрацію права власності на підставі вказаних документів Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, здійснення будь-яких платежів за продавця, в тому числі поданню заяв та будь - яких документів від імені власника предмету іпотеки до органівреєстраційної служби отримувати будь-які документи, довідки, витяги з, реєстру речових прав на нерухоме майно в органах що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно, Міністерства юстиції України, ВРЖЕУ, нотаріату, тощо) за ціною не мееньш 1386578.50грн.. З метою збереження предмету іпотеки до її реалізації, передати предмет іпотеки: житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить [PERSON] на прав: приватної власності, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданого Ленінською районною радою м. Харкова 07 листопада 2005 року на поставі Розпорядження голови Ленінської районної ради м. Харкова від 07.11.2005 за № 923. зареєстрованого 08 листопада 2005 року у реєстрі прав власності на нерухоме майно згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № [NUMBER], виданого Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» і реєстраційний номер: 12661335, номер запису № 3264 в книзі 1) в управління Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на період до її реалізації з наданням права обладнання предмета іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладання договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами. Відповідач заперечень, щодо позовних вимог не надав. Представник позивача на позові наполягав, що вказав в заяві наданої суду. Дослідивши і оцінивши в сукупності докази матеріалів справи, судом встановлено: Статтями 10, 11 ЦПК України зазначено, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Матеріалами справи суду доведено, що 19 жовтня 2007 р. між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (надалі - «Банк») та [PERSON] (Третя особа) був укладений Кредитний договір № ML 700/928/2007 (далі - Кредитний договір). Згідно з Кредитним договором Банк надав [PERSON] кредит в сумі 80000 доларів США у строк до 19 жовтня 2022 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] перед Банком за вказаним Кредитним договором, 19.10.2007 між Банком та [PERSON] (далі Відповідач) був укладений договір іпотеки (майнової поруки) № PML 700/928/2007 (далі - Договір іпотеки). Згідно з умовами вказаного договору предметом іпотеки було встановлено нерухоме майно, що знаходиться за адресою : [ADDRESS]. Отже, між сторонами виникли права та обов'язку на підставі договору визначені ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов'язується надати кредитні кошти (кредит) - позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За вимогами ст.ст. 11, 13 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори і інші правочини. Особа здійснює цивільні права і обов'язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Тому, банк зобов'язання за договором виконав належним чином у вигляді наданого кредиту. Третя особа на час розгляду справи не виконує умов Кредитного договору належним чином, а саме не повертає разом з відповідачем кредитні кошти. Відповідачу, про існуючу заборгованість та її розміри, належним чином було повідомлено. Але, всупереч умов кредитного договору та вимог щодо погашення заборгованості, Відповідач не реагує на пропозиції Позивача та продовжує невиконання умов кредитного договору. Взяті на себе зобов'язання Банком було виконано в повному обсязі. Зобов'язання відповідача та третьої сторони за Кредитним договором належним чином виконані не були, що підтверджується рішенням від 14 жовтня 2014 року Ленінського районного суду м. Харькова, про стягнення солідарно з відповідачів боргу за кредитним договором № ML 700/928/2007 від 19.10.2007 у розмір: 2373187.30грн, яке набрало законної сили. Згідно із ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, факт надання кредитних коштів та порушення Боржником умов Кредитного договору № ML 700/928/2007 щодо своєчасного повернення кредиту та відсотків встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили. Відповідно до положень ст. 1049 Цивільного кодексу України Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, і одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. У відповідності до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до договору, позичальник зобов'язаний повертати кредит щомісяця в строки визначені договором, тобто вчиняти дії в межах виконання договірних зобов'язань. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі: 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 625 ЦК України визначено, що Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Станом на час звернення до суду заборгованість позичальника за кредитним договором № ML 700/928/2007 складає 4746374.60 грн. З метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] перед Банком за вказаним Кредитним договором, 19.10.2007 між Банком та [PERSON] (далі Відповідач) був укладений договір іпотеки (майнової поруки) № PML 700/928/2007 (далі - Договір іпотеки). Згідно з умовами вказаного договору предметом іпотеки було встановлено нерухоме майно, що знаходиться за адресою : [ADDRESS]. Статтею 575 Цивільного кодексу України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що втишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст. 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язань, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. У ч. 2 ст. 590 Цивільного кодексу України зазначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 3 Закону України „Про іпотеку" передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ст. 33 Закону України „Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до п.6.2 договору іпотеки Іпотекодержатель (Позивач) має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі фактичні вимоги негайно після виникнення будь-якої із таких обставин: несплати Боржником (Відповідачем) Позивачу будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі: - порушення Відповідачем будь-якого із зобов'язань за ст.5 договору іпотеки; інших обставин, передбачених чинним законодавством України. За рахунок предмета іпотеки Позивач може задовольнити всі боргові зобов'язання, не сплачені Відповідачем, і вимоги стосовно повного відшкодовування всіх збитків, завданих порушенням Відповідачем його зобов'язань за договором іпотеки, а також всіх фактичних витрат, понесених Позивачем у зв'язку із реалізацією його права (п.6.1 іпотечного договору). Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до Розділу 5 Іпотечного договору Сторони погодились, що умови цього розділу є застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя та вважаються повним укладеним договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» визначено, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 33 ч.1 Закону України «Про іпотеку» визначено, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до статті 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання іпотекодержатель надсилає письмову вимогу про усунення порушення. Положення цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку . Відповідно до ст.36 ЗУ «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Крім того, відповідно до вимог ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. - тобто такий спосіб реалізації предмета іпотеки чітко регламентований діючим законодавством. Пунктом 42 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (далі - Постанова пленуму) передбачено, що резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись в тому числі початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при ньому суд може зазначити, що початкова иіна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні иіни на цей вид майна, на підставі иінки. проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під лс проведення виконавчих дій). 12.11.2010 р. між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (надалі - «Позивач») у відповідності до ст.ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 Цивільного кодексу України було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н. та договір про відступлення права вимоги б/н, відповідно до умов вищевказаних договорів до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за вищевказаними договорами. З аналізу встановлених обставини, відповідачами дійсно порушені права банка за договором кредиту. Крім того, відповідно до договору іпотеки, безпосередньо викладено право позивача набути право власності на предмет іпотеки, а тому правова позиція позивача є обґрунтуванні. Т.я. законом і договором надано право позивачу задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки шляхом визнання на вказаний предмет право власності з урахування оцінки майна.

Outcome: partial