Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

Позивач - [PERSON], звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до [PERSON], про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому просив суд визнати за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. Визнати за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], право на земельну частку (пай) розміром 5,45 умовних кадастрових гектари, яка перебуває у колективній власності колгоспу «40 років Жовтня», що належала спадкодавцю на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що [INFO] року помер [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з: житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS]; права на земельну частку (пай) розміром 5,45 умовних кадастрових гектари, яка перебуває у колективній власності колгоспу «40 років Жовтня». На момент смерті [PERSON], [PERSON] фактично проживав разом з ним за адресою: [ADDRESS]. Позивач та [PERSON] підтримували один одного морально та доглядали один одного під час хвороб. Вони з померлим вели спільне господарство, обробляли город та сад, вирощували городину для харчування. [PERSON] давав Позивачу гроші для придбання ліків, які були необхідні Позивачу для підтримання здоров'я, також [PERSON], купував для Позивача продукти харчування, які вони не могли виростити на городі, такі, як сіль, цукор, хліб, одяг та предмети побуту. Вони вели спільний побут, користувалися речами один одного, меблями, посудом, доглядали будинок, частково робили ремонт, спільно сплачували за комунальні послуги, купляли речі та майно для сумісного користування, мали спільне дозвілля, несли спільні витрати. Після смерті [PERSON] Позивач прийняв спадщину шляхом вступу у володіння спадковим майном, а саме після смерті [PERSON] Позивач продовжив користуватися речами, які залишились після смерті спадкодавця, в тому числі особистими побутовими речами померлого та продовжив проживати в будинку, в якому він проживав разом з померлим. При зверненні Позивача до Чугуївської державної нотаріальної контори з метою оформлення свідоцтва про право на спадщину, йому було роз'яснено, що необхідно звернутися до суду для встановлення факту утримання його померлим та визнання права власності на будинок у зв'язку з тим, що право власності на цей будинок не зареєстровано. Позивач в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надав заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримав, та просив суд позов задовольнити (а.с. 23). Відповідач в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надав заяву про слухання справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував (а.с. 22). Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності не з'явившихся осіб за наявними доказами справи. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з: -житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS]; -права на земельну частку (пай) розміром 5,45 умовних кадастрових гектари, яка перебуває у колективній власності колгоспу «40 років Жовтня», що належала спадкодавцю на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого на підставі рішення Чугуївської райдержадміністрації 07.06.1996 за №313 (а.с. 9). Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до статті 531 ЦК Української РСР до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. Як було встановлено судом в ході розгляду справи з вересня 2000 року Позивач почав проживати разом із [PERSON]. На момент смерті [PERSON], [PERSON] фактично проживав разом з ним за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою №184, виданою виконавчим комітетом Старогнилицької сільської ради Чугуївського району Харківської області від 07.06.2017 року (а.с. 11). Позивач у період з вересня 2000 року по день смерті [PERSON] хоча і працював, але отримував мінімальну заробітну платню, в нього погіршився стан здоров'я, він почав часто хворіти та йому не вистачало коштів на придбання ліків і продуктів харчування, тому і змушений був перебувати на утриманні [PERSON] З вересня 2000 року, [PERSON] забезпечував Позивача харчами, одягом, тобто утримував у життєво необхідних речах до самої смерті [PERSON] на свою пенсію. Позивач та [PERSON] підтримували один одного морально та доглядали один одного під час хвороб. Вони з померлим вели спільне господарство, обробляли город та сад, вирощували городину для харчування. [PERSON] давав Позивачу гроші для придбання ліків, які були необхідні Позивачу для підтримання здоров'я, також [PERSON], купував для Позивача продукти харчування, які вони не могли виростити на городі, такі, як сіль, цукор, хліб, одяг та предмети побуту. Вони вели спільний побут, користувалися речами один одного, меблями, посудом, доглядали будинок, частково робили ремонт, спільно сплачували за комунальні послуги, купляли речі та майно для сумісного користування, мали спільне дозвілля, несли спільні витрати. Відповідно до статті 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Після смерті [PERSON] Позивач прийняв спадщину шляхом вступу у володіння спадковим майном, а саме після смерті [PERSON] Позивач продовжив користуватися речами, які залишились після смерті спадкодавця, в тому числі особистими побутовими речами померлого та продовжив проживати в будинку, в якому він проживав разом з померлим. Позивач, [PERSON], є таким що прийняв спадщину, яка залишилась після смерті [PERSON], так як вступив у фактичне володіння спадковим майном. Відповідач на утриманні [PERSON] не перебував, на момент смерті спадкодавця хоча і проживав разом з ним, але у фактичне володіння спадковим майном не вступав, на спадщину не претендує. При зверненні Позивача до Чугуївської державної нотаріальної контори з метою оформлення свідоцтва про право на спадщину, йому було відмовлено та роз'яснено, що необхідно звернутися до суду для встановлення факту утримання його померлим та визнання права власності на будинок у зв'язку з тим, що право власності на цей будинок не зареєстровано. Відповідно до п. 8 постанови Пленум Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" для встановлення факту перебування на утриманні з метою оформлення права на спадщину необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день смерті спадкодавця і перебував на утриманні останнього незалежно від родинних чи шлюбних відносин з ним (ст. 531 Цивільного кодексу України (ЦК)) не менше одного року. Утриманці - це особи, які перебувають на повному утриманні іншої особи або одержують від неї допомогу, що є постійним і основним джерелом засобів їхнього існування. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. У 1950 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. За Указом від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації 05 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення». Тобто до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію. Оскільки вищезазначений житловий будинок був побудований в 1950 році, то на момент виникнення цих правовідносин діяв Цивільний кодекс Української РСР в редакції 1963 року. Діючий на той час ЦК УРСР 1963 року не передбачав обов'язкової реєстрації права власності. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права, яке вже виникло до її проведення, тобто сама реєстрація згідно з законодавством не є правовстановлюючим чинником, а є лише фактом визнання цього права з боку держави. Відповідно до ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова від 13 червня 2012р. №6-54цс12). Підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до довідки №185, виданої виконавчим комітетом Старогнилицької сільської ради Чугуївського району Харківської області від 07.06.2017 року житловий будинок [ADDRESS] згідно запису по господарської книги №01 особовий рахунок [NUMBER] числиться за [PERSON] на праві власності (а.с. 10). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved