Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

В провадженні суду перебуває цивільна справа за уточненим позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на користь матері на утримання дитини в твердій грошовій сумі 5000 грн., але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення повноліття та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, в її вихованні та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні. Під час проведення судового засідання позивачка та представник позивачки надали заяву, відповідно до якої просили стягувати аліменти на користь матері на утримання дитини в твердій грошовій сумі 5000 грн., починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка та її представник уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити та пояснили, що позивачка з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який у листопаді 2015 року був розірваний. Від шлюбу мають спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідачка разом з сином проживає окремо від колишнього чоловіка, дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні, відповідач в свою чергу ухиляється від утримання дитини, добровільно матеріальної допомоги не надає. Позивачка неодноразово зверталась до відповідача з проханням матеріально забезпечувати дитину, а саме купувати одяг, продукти харчування, але добровільно відповідач допомогу не надає, матеріальна допомога йде тільки від дідуся та бабусі (батьків відповідача). Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, але такий рівень позивачка одна не може забезпечити. Відповідач, здоровий та працездатний, інших утриманців не має, має мінливий заробіток, офіційно не працює, але позивачці відомо, що відповідач працює на суднах, де він працевлаштований за допомогою клюрінгових компаній та має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 5000 грн.. Щодо зустрічного позову позивачка та її представник вимоги зустрічного позову визнали частково та пояснили, що позивачка не заперечувала у вільному спілкування сина з відповідачем, ніколи не чиняла перепон, але позивачка не згодна в частині залишення дитини у батька на ніч та щоб в день свого народження 12 грудня, щоб дитина була у батька. Представник відповідача по первісному позову позовні вимоги щодо стягнення аліментів у розмірі 5000 грн. не визнав, заперечував та пояснив, що відповідач згоден сплачувати аліменти у розмірі 1000 грн., але, на теперішній час перебуває у скрутному матеріальному становищі, офіційно не працює, перебуває на обліку Білгород-Дністровського міськрайонного центру зайнятості, що підтверджується довідкою №179 від 11.04.2017 року та отримує соціальну допомогу по безробіттю, в зв'язку з чим визначений позивачкою розмір аліментів є неприйнятним до його доходу. Вимоги зустрічного позову підтримав в повному обсязі, просив задовольнити та пояснив, що після розлучення, його колишня дружина [PERSON] усілякими способами перешкоджає йому у вільному спілкуванні з дитиною, проявляється в тому, що протягом тривалого часу вона заборонила позивачу по зустрічному позову дзвонити, пояснюючи тим, що всі спроби побачити дитини та поспілкуватися з нею будуть марними. Позивач приходить у садочок до сина з приводу бажання спілкуватися з дитиною, приносить гостинці, дитина з радістю йде на контакт, вільно та спокійно спілкується з батьком, дитина любить батька та хоче з ним спілкуватися, зі боку батька негативного ставлення до дитини не має, але позивачка виявляє незадоволення та протистоїть у спілкуванні дитини з батьком. Позивач по зустрічному позову характеризується позитивно, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебував, судимості, шкідливих звичок не має. Свідомий громадянин, розуміє свій батьківський обов'язок приймати участь у вихованні дитини, має дуже велике бажання виховувати дитину, спілкуватися з нею, віддаючи своє тепло і батьківську любов, мріє виховувати сина як справжнього чоловіка з самого дитинства. Жодних обставин, які б давали підстави вважати, що спілкування позивача з дитиною спричинить шкоду сину не існує. Створення перешкод відповідачкою в спілкуванні із сином порушує не тільки права позивача як батька, а в першу чергу порушує права та суперечить інтересам самої дитини. В судовому засіданні представник третьої особи по зустрічній позовній заяві наданий до суду висновок виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, як органу опіки та піклування про визначення способу участі батька у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною від 28.03.2017 року №02/15-29-1583/867 підтримала. Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, яке ухвалено на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст.214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з урахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. Висхуваши сторони, вивчивши матеріали цивільної справи, докази, висновок, суд встановив. Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 листопада 2015 року був розірваний. Від шлюбу мають спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17.12.2011 року. Неповнолітня дитина мешкає з позивачкою, знаходяться на її повному утриманні, відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не надає. Як пояснила в судовому засіданні позивачка, дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, але такий рівень позивачка одна не може забезпечити. Відповідач, здоровий та працездатний, інших утриманців не має, офіційно не працює, але позивачці відомо, що відповідач працює на суднах, де він працевлаштований за допомогою клюрінгових компаній та на підставі вказаного просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 5000 грн. щомісячно, з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Відповідач на теперішній час перебуває у скрутному матеріальному становищі, офіційно не працює, перебуває на обліку Білгород-Дністровського міськрайонного центру зайнятості, що підтверджується довідкою №179 від 11.04.2017 року та отримує соціальну допомогу по безробіттю, інших доходів не має, не заперечує сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1000 грн.. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання дитини, суд враховує обставини, інтереси сторін та потреби самої дитини. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним. Проживання окремо не звільняє від виконання цього обов'язку. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов'язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою. Платник аліментів зобов'язаний роботи все можливе для того, щоб його заробіток (доходи) були достатніми для власного утримання та утримання дітей, за належний розвиток яких він відповідальний як батько. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів,має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей з можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. В уточненій позовній заяві позивачка посилається на те, що відповідач працює на суднах, де він працевлаштований за допомогою клюрінгових компаній та спроможній сплачувати аліменти у розмірі 5000 грн.. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України. Суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно зясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст.60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст.27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Позивачка в порушення статті 60 ЦПК України не надала до суду належних та допустимих доказів що відповідач дійсно на теперішній час працює моряком, що відповідач спроможній сплачувати аліменти у заявленому розмірі. Докази, на які посилається позивачка та її представник, доводять потреби дитини, проте жодним чином не свідчать про реальну можливість відповідача сплачувати аліменти в вказаному розмірі. Лише та обставина, що на батьків покладено обов'язок утримувати неповнолітніх дітей, не враховуючи матеріальний стан платника, сама по собі не може бути підтавою для задоволення уточнених позовних вимог в повному обсязі. Тобто позивачкою та її представником, до суду не надано жодного належного доказу на підтвердження своїх доводів та виходячи з норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, саме на позивачку в даному випадку лежить обов'язок доведення можливостей відповідача сплачувати аліменти у розмірі 5000 грн.. Оскільки судом встановлено, що відповідач не заперечує сплачувати аліменти у розмірі 1000 грн., але офіційно не працює, відповідач має нерегулярний дохід, перебуває на обліку центру зайнятості та з урахуванням принципу співмірності, достатніх потреб дитини, дійсної участі батьків дитини у її утриманні, матеріальне становище сторін, підлягають стягненню на користь позивачки аліментів на утримання дитини у розмірі 1200 грн. щомісячно, що є достатніми й можливими як для стягувача, так й отримувача аліментів. Крім того, відповідачка по зустрічного позову чинить перешкоди у в спілкуванні позивача з неповнолітньою дитиною, після розлучення, відповідачка усілякими способами перешкоджає позивачу у вільному спілкуванні з дитиною, проявляється в тому, що протягом тривалого часу вона заборонила дзвонити, пояснюючи тим, що всі спроби побачити, поспілкуватися з дитиною будуть марними. Позивач зявляється у садочку сина з приводу бажання спілкуватися з дитиною, приносить гостинці, дитина з радістю йде на контакт, вільно та спокійно спілкується з батьком, дитина любить батька, хоче з ним спілкуватися, з боку батька негативного ставлення до дитини не має, але відповідачка виявляє незадоволення та протистоїть у спілкуванні дитини з батьком. Згідно довідки КП «ЖЕО-№1» від 07.03.2017 року №122, сторони по справі та їх неповнолітній син зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Фактично за вказаною адресою проживають бабуся [PERSON], [INFO], дідусь [PERSON], [INFO] та син [PERSON]. Умови проживання відповідають санітарно-гігієнічним вимогам, що підтверджується актом обстеження від 20.03.2017 року. Позивач на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. Згідно довідки ОСББ «Тіра 2» від 29.11.2016 року відповідачка разом з сином проживає за адресою: [ADDRESS]. Дитина знаходиться на утриманні матері, умови проживання відповідають санітарно-гігієнічний вимогам. За інформацією Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області від 10.03.2017 року №42/4569, [PERSON] та [PERSON] зарекомендували себе з посередньої сторони. Зі сторони сусідів характеризуються нормально. Зв'язки з раніше засудженими особам не підтримують, спиртними напоями не зловживають, до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувалися. Позивач по зустрічному позову характеризується позитивно, свідомий громадянин, розуміє свій батьківський обов'язок приймати участь у вихованні дитини, має дуже велике бажання виховувати дитину, спілкуватися з нею, віддаючи своє тепло і батьківську любов, мріє виховувати сина як справжнього чоловіка з самого дитинства. Жодних обставин, які б давали підстави вважати, що спілкування позивача з дитиною спричинить шкоду сину не існує. Створення перешкод відповідачкою в спілкуванні із сином порушує не тільки права позивача як батька, а в першу чергу порушує права та суперечить інтересам самої дитини. Відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ст.141 СК України). Діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою (ст.142 СК України). Обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України. Відповідно до ст.150 СК України, батьки мають обов"язки щодо виховання та розвитку дитини та, відповідно до частини четвертої цієї статті, батьки зобов"язані поважати дитину. Повага до дитини має базуватися на визнанні незаперечної істини: дитина - це маленька людина, зі своїм внутрішнім світом, своїми уподобаннями, своїми бажаннями та потребами. Згідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов"язані піклуватися про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Права батьків щодо виховання дитини передбачені статтею 151 СК України, зокрема, відповідно до яких батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою крім випадків, коли це право обмежене законом. Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Відповідно до ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Спілкування дитини і батьків є неодмінним елементом належного розвитку і виховання дитини. Таке спілкування слугує задоволенню життєво важливих потреб як дитини, так і дорослих членів сім'ї. Судовий порядок захисту прав батьків, що проживають окремо від дитини, слугує надійною гарантією здійснення права на спілкування. Батько дитини має право на спілкування з нею, тому слід створити умови для одночасного спілкування з дитиною обох з батьків. Матеріали справи містять достатньо доказів того, що батько дитини [PERSON] характеризується позитивно, має бажання приймати участь у вихованні, спілкуванні, розвитку дитини, позивач [PERSON] намагається піклуватися про свого сина, але відповідачка [PERSON] створює перешкоди, стосовно неможливості його нормального спілкування з сином. Судом не встановлено ухилення батька [PERSON] від виховання дитини, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, жорстокого поводження, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини, що батько дитини може негативно впливати на сина, не зможе впоратися у догляді за ним та забезпечити йому його режиму життя, разом із необхідним лікуванням. В даній ситуації кожен із батьків любить дитину, піклується про неї та ставиться до своїх батьківських обовязків відповідально з урахуванням їх можливостей, але всі намагання мирним шляхом врегулювати даний спір призводить лише до конфліктів, оскільки відповідачка перешкоджає позивачу у спілкуванні з дитиною, в зв'язку х чим він був вимушений звернутися до суду з зустрічною позовною заявою. Відповідно до висновку виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, як органу опіки та піклування від 28.03.2017 року №02/15-29-1583/867 можливо визначити спосіб участі [PERSON] у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS] та громадських місцях відповідно віку дитини шляхом надання побачень кожної неділі тижня з 09.00 години до 19.00 години, а також осінні та весняні канікули по 6 календарних днів та літні канікули по 10 календарних днів щороку з можливістю виїзду на відпочинок в межах України після того, як дитина піде до школи. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Згідно із ст.3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року (набрала чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Outcome: partial