Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] з позовною заявою до Комунального закладу «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка № 4» Дніпропетровської обласної ради» про визнання незаконним звільнення, поновлення на посаді зубного техніка, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з моменту звільнення до моменту фактичного розрахунку, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу при звільненні та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування поданої заяви позивач [PERSON] зазначив, що він в Комунальному закладі «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка № 4» Дніпропетровської обласної ради» працював з 2000 року та сумлінно виконував свої обов'язки. У 2005 році закінчив курси підвищення професійного рівня та атестаційна комісія Управління охорони здоров'я Дніпропетровської обласної ради, присвоїла йому другу категорію зубного технічка. У 2010 році він отримав першу категорію зубного техніка. У 2013 році на базі стоматологічного центру «Стеллс-Стом» проходив також навчання. Однак, відповідач не дивлячись на його професійний рівень, ознайомив його з наказом № 33-к про припинення трудового договору у зв'язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Стверджував, що ніякого скорочення штату працівників його професійного рівня не проводилось, з моменту його незаконного звільнення та на даний час кількість працівників - зубних техніків, не змінювалось. Його не було попереджено про звільнення за два місяця, а також йому не були виплачені всі суми, що належали йому при звільненні. При звільненні заробітна плата за фактично відпрацьовані ним дні у січні - березні 2014 року йому була сплачена не в повному обсязі, а саме відповідач не виплатив 380 грн. 38 коп. Повний разрахунок по заробітній платі був проведений лише частково і остання виплата по заробітній платі була здійснена лише 07.07.2014 року. Крім цього зазначав, що на даний час його життєві зв'язки порушені, він витрачає багато часу для нормалізації свого життя, порушення відповідачем його прав негативно відбилось на матеріальному стану його родини та вважає, що відповідач повинен йому відшкодувати і моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. Просив суд, з врахуванням уточненої позовної заяви, визнати звільнення незаконним, зобов'язати відповідача поновити його на посаді зубного техніка, стягнути на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з моменту звільнення до моменту фактичного розрахунку в сумі 935 грн. 75 коп., стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу при звільненні з моменту звільнення до моменту фактичного поновлення на посаді зубного техніка, стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. В судове засідання з'являвся позивач, підтримав викладені в позовній заяві обставини та вимоги, просив суд їх задовольнити. Вважав, що його звільнили тільки у зв'язку з неприязними відносинами, які склались у нього з головним лікарем [PERSON] Стверджував, що його не повідомляли про звільнення за два місця, як передбачено законодавством. Скарг на його роботу не було, була лише один раз йому оголошена догана. Трудову книжку видали в день звільнення, однак не здійснили з ним повного розрахунку. Представник Комунального закладу «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка № 4» Дніпропетровської обласної ради» в судове засідання з'являвся, надав суду письмові заперечення, в яких просив суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В письмових запереченнях зазначив, що 08.01.2014 року головним лікарем закладу [PERSON] було видано наказ про зміни в організації виробництва та праці шляхом скорочення численності та штату працівників КЗ «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка № 4» Дніпропетровської обласної ради. Метою даного наказу та підстави для його видання стали необхідність підвищення ефективності і оптимізації управління комунальним закладом, на основі проведеного аналізу економічних та виробничих можливостей закладу. Зазначали, що у відповідача дійсно відбулись зміни в організації виробництва та праці та новий штатний розпис було сформовано залежно від обсягу наданої зубними техніками закладу медичної допомоги. На виконання п. 2 наказу № 12-к 08.01.2014 року завідуючим ортопедичним відділенням [PERSON] головному лікарю [PERSON] було надано подання щодо кандидатури працівника, яка підпадає під скорочення, з додатком у вигляді таблиці особистих відомостей про якість роботи зубних техніків ортопедичного відділення, які мають навантаження на 0, 25 ставки. Будь-яких переваг залишення на роботі, передбачених чинним законодавством України, [PERSON] не мав, в порівнянні з іншими кандидатами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Наголошували, що 06.02.2014 року більше ніж за два місяця [PERSON] було письмово попереджено про звільнення за скороченням штату та запропоновано вакантні посади сестри медичної зі стоматології з робочим навантаженням 0,25 ставки та молодшої сестри з робочим навантаженням 0,25 ставки. Від отримання попередження та ознайомлення з вакансіями позивач відмовився, про що 06.02.2014 року було складено акт. 24.03.2014 року головний лікар комунального закладу звернувся до первинної профспілкової організації з поданням та документами, які підтверджували виконання роботодавцем всіх передбачених законом умов, в якому просив надати згоду на звільнення [PERSON] із займаної посади. Подання було розглянуто в присутності позивача та рішенням профспілкового комітету було надано згоду на звільнення. За даними бухгалтерії відповідачу [PERSON] своєчасно та повністю виплачувалась заробітна плата за всі періоди, що підтверджується платіжними дорученнями та реєстрами виплат за період 2012 - 2013 рік, розрахунковими листами за період 2012-2013 рік, 2009 рік, розрахунком компенсації та вихідної допомоги. Крім цього наголошували, що позивач не надав жодного доказу заподіяння йому моральної шкоди. Твердження позивача стосовно того, що нібито порушення його прав негативно відбились на матеріальному стані його родини, не відповідають дійсності, оскільки [PERSON] не має дружини та дітей, а аналіз його заробітної плати за період з 01.01.2012 року по 07.04.2012 р. свідчить про те, що за два роки та чотири місяці він отримував суму заробітної плати в розмірі 2 431, 21 грн., що не може істотно вплинути на матеріальний стан його родини. Вважають звільнення [PERSON] законним та не вбачають підстав для задоволення позову. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] зазначав, що він здійснював заходи у відповідності до вимог законодавства щодо попередження [PERSON] про звільнення на підставі скорочення штатів. Зазначав, що він викликав до себе в кабінет [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Однак, [PERSON] відмовився підписати документ, про що був [PERSON] та [PERSON] складений відповідний акт. Вказував також, що відбулось засідання профспілкового комітету, де був присутній і [PERSON] Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що в їх присутності [PERSON] відмовився ознайомитись з попередженням про звільнення, запропонованими вакантними посадами, про що ними був складений відповідний акт. В судовому засіданні була допитана в якості свідка [PERSON], яка зазначила, що на оперативній нараді 17 лютого 2014 року їй стало відомо, що зубного техніка [PERSON] будуть звільняти у зв'язку зі скороченням штату. Зазначала, що 18.02.2014 року їй повідомила [PERSON], що [PERSON] відмовився від підпису в повідомленні про скорочення штату та наступне звільнення, про що їй запропонувала поставити підпис, що вона і зробила. Наголошувала, що [PERSON] незаконно звільнили, оскільки у нього дійсно склались неприязні відносини з керівництвом лікарні. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представників, пояснення представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснено, що, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Як вбачається з матеріалів справи згідно з наказом № 214-А-к від 15.08.2000 року [PERSON] було прийнято на посаду зубного техніка. Згідно з наказом № 12-к від 08.01.2014 року головним лікарем Комунального закладу «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка № 4» Дніпропетровської обласної ради з метою підвищення ефективності і оптимізації управління комунальним закладом, на основі проведеного аналізу економічних і виробничих можливостей, у зв'язку зі зменшенням обсягу зубопротезування, систематичним невиконанням плану по ортопедичному відділенню та зуботехнічній лабораторії і кінцевими результатами 2013 р., відповідно до акту контрольно-ревізійного відділу Департаменту охорони здоров'я від 23 серпня 2013 року, згідно вимог наказу Міністерства охорони здоров'я № 33 від 23.02.200 року «Про штатні нормативи та типові штати закладів охорони здоров'я» наказано провести зміни в організації виробництва і праці комунального закладу шляхом скорочення численності і штату працівників зуботехнічної лабораторії та внести з 08.01.2014 р. зміни до штатного розкладу шляхом виведення посад: технік зубний - одна штатна одиниця (0, 25 ст.), технік зубний - одна штатна одиниця (0,5 ст.). На виконання наказу головного лікаря № 12-к від 08.01.2014 року «Про зміни в організації виробництва і праці шляхом скорочення численності та штату працівників закладу» завідувачем ортопедичним відділенням [PERSON] головному лікарю Комунального закладу «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка № 4» Дніпропетровської обласної ради» було внесено подання щодо кандидатури, яка підпадає під скорочення штатів, відповідно до якого була здійснена порівняльна характеристика на предмет виявлення переваг працівників та звільненню підлягав зубний технік 1 категорії [PERSON] 06.02.2014 року головним лікарем [PERSON] складено попередження [PERSON] про звільнення за скороченням штатів відповідно до наказу № 12- к від 08.01.2014 року шляхом виведення посади технік зубний, та був наданий перелік вакантних посад станом на 06.02.2014 рік сестри медичної та молодшої медичної сестри. [PERSON] відмовився від запропонованих посад, а також відмовився від ознайомлення та отримання попередження про скорочення посади зубного техніка, яку він обіймає, що підтверджується складеним актом членами комісії від 06.02.2014 року. 24.03.2014 року головним лікарем Комунального закладу «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка № 4» Дніпропетровської обласної ради» голові профспілкового комітету первинної профспілкової організації було подане подання щодо надання згоди на звільнення з посади за скороченням штатів зубного техніка зуботехнічної лабораторії [PERSON] Як вбачається з виписки з протоколу № 4 від 01.04.2014 року засідання профспілкового комітету Комунального закладу «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка № 4» Дніпропетровської обласної ради» надано згоду адміністрації закладу на звільнення зубного техніка [PERSON] за скороченням штату відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. Наказом № 33-к головного лікаря [PERSON] [PERSON] звільнено з 07 квітня 2014 року з посади зубного техніка, бухгалтерію зобов'язано здійснити виплату компенсації за невикористану щорічну відпустку та вихідної допомоги в розмірі однієї середньомісячної заробітної плати. Частиною 3 ст. 64 Господарського кодексу України закріплено право власника або уповноваженого ним органу на визначення численності працівників і штатного розкладу. Ніхто не може ставити під сумнів доцільність скорочення чисельності або штату працівників і ніхто не може нав'язати власнику чи уповноваженому ним органу свою волю відносно скорочення тієї чи іншої посади. Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Згідно ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Частиною 2 ст. 42 КЗпП України встановлено, що при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох або більше утриманців: 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Позивач не відноситься до категорій осіб, визначених у ст. 42 КЗпП України. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження того, що він мав переважене право на залишення на роботі [PERSON] не надав, та судом не було встановлено. Згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником у випадку змін в організації виробництва і праці, втому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, скорочення численності або штату працівників. Отже, враховуючи викладене, судом не встановлено порушень норм трудового законодавства відповідачем при звільненні позивача. У відповідача дійсно відбулись зміни в організації виробництва і праці, відповідачем внесені зміни до штатного розкладу, відповідачем дотримані строки щодо попередження позивача про звільнення, відповідач пропонував [PERSON] іншу роботу в тому ж закладі під час попередження про скорочення посади та звільнення, позивач відмовився від переведення на іншу роботу, відповідач звернувся до профспілкового комітету, яким було надано згоду на звільнення. Показання свідка [PERSON] щодо непопередження [PERSON] за два місяця про звільнення про скорочення штатів суд не приймає до уваги та відноситься до них критично, оскільки вони спростовуються зазначеними вище доказами. Оскільки рішення про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до ст. 235 КЗпП України судом приймається при винесенні рішення про поновлення на роботі працівника, то у даному випадку у стягненні з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивачу слід відмовити. Крім цього, оскільки судом встановлено, що дії Комунального закладу «Дніпропетровська міська клінічна поліклініка № 4» Дніпропетровської обласної ради» при звільненні позивача з роботи були правомірними, то правові підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження неправомірності його звільнення та заподіяння неправомірними діями відповідача моральної шкоди, тому позовні вимоги в цій частині також є необґрунтованим та не підлягають задоволенню. Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 935 грн. 75 коп. також не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 166 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, підставою для відповідальності власника (підприємства) відповідно до зазначеної статті, є наявність двох юридичних фактів - порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника. В даному випадку вина відповідача відсутня, оскільки як було встановлено, виплата по замовленням-нарядам, за якими працював [PERSON] можлива за умови їх підписання пацієнтами, і саме їх підпис на замовленні - наряді є підставою для його остаточного закриття та проведення по ним виплат. Як вбачається з довідки від 22.07.2014 року Комунального закладу «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка № 4» Дніпропетровської обласної ради» № 199 у зв'язку з тим, що наряди № 60 від 21.02.2014 року та № 28 від 06.02.2014 року було підписано пацієнтами 02.07.2014 року і розрахунок відповідно був проведений 02.07.2014 року. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed