Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

Мати позивача [PERSON] з 1954 року до 1990 року працювала та була членом колгоспу «Більшовик» с. Роздолівка Мурованокуриловецького району Вінницької області. Правонаступником колгоспу стало колективне сільськогосподарське підприємство «Прогрес» с. Роздолівка. 19 червня 1995 року КСП «Прогрес» отримало Державний акт на право колективної власності на землю і почалось розпаювання земель колективної власності. З невідомих причин [PERSON] не було включено до списку громадян, які мають право на земельну частку (пай). [INFO] року [PERSON] померла. Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON], прийняла спадщину. З метою захисту своїх прав та інтересів [PERSON] 26 вересня 2017 року звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за [PERSON] право на земельну частку (пай) розміром 2,34 умовних кадастрових гектара із земель запасу чи резервного фонду за межами населеного пункту, що знаходиться на території Роздолівської сільської ради. Позивач у судовому засіданні повністю підтримала заявлену позовну вимогу з підстав, викладених у позовній заяві. Зокрема, пояснила, що після виходу на пенсію її мати [PERSON] продовжувала працювати в КСП «Прогрес». Померла вона [INFO] року, коли просапувала у ланці буряки. Представник відповідача - голова Мурованокуриловецької районної державної адміністрації Вінницької області [PERSON] - 03 жовтня 2017 року подав до канцелярії суду заперечення (а.с. 35-37). Представник Мурованокуриловецької РДА за довіреністю (а.с. 40) [PERSON] позов не визнала, оскільки районна держадміністрація не є належним відповідачем по справі. Так, Земельний кодекс України в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, передбачав колективну форму власності, натомість чинне законодавство не встановлює такої власності, а тому адміністрація позбавлена повноважень у сфері паювання земель. Просила відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача - сільський голова Роздолівської сільської ради у судове засідання не з'явилася, 18 жовтня 2017 року подала до канцелярії суду заяву (а.с. 59), у якій просила справу за позовом [PERSON] слухати у її відсутності, зазначила про визнання позовних вимог. У попередньому судовому засіданні представник Роздолівської сільської ради за довіреністю (а.с. 47) [PERSON] також заявила про визнання позову [PERSON] і про те, що сільська рада має дві земельні ділянки, які потрібно визнати відумерлими, і одна з яких може бути визнана як земельний пай [PERSON] Представник третьої особи - відділу Держгеокадастру у Мурованокуриловецькому районі у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи (а.с. 56), не повідомив про причину неявки та не просив відкласти розгляд справи. Суд ухвалив про розгляд справи в цьому засіданні без участі осіб, що не з'явилися. Розглянувши справу у судовому засіданні, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, суд прийшов до висновку що позов [PERSON] підлягає до задоволення, виходячи з наступного: [INFO] року в с. Дружба Мурованокуриловецького району Вінницької області померла [PERSON] (а.с. 8). Спадкоємицею після її смерті у першій черзі за законом є [PERSON] як дочка, що стверджується свідоцтвами про народження (а.с. 6) та про укладення шлюбу (а.с. 7), а також довідкою виконавчого комітету Роздолівської сільської ради № 829 від 27.07.2016 (а.с. 9). Маючи намір оформити свої спадкові права після смерті матері на земельну частку (пай), що перебувала у колективній власності КСП «Прогрес» (раніше - колгосп «Більшовик»), позивачу стало відомо, що у Списках громадян-членів КСП «Прогрес», що мають право на земельну частку (пай) [PERSON] відсутня. Згідно зі ст. 13 Конституції України земля є об'єктом права власності українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Право власності є абсолютним і непорушним, ніхто не може бути позбавлений власності інакше, ніж, як виняток, з мотивів суспільної необхідності або за рішенням суду, на підставі, в обсязі і в порядку, встановлених законом(ст. 41 Конституції України). Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. У відповідності з п. 2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мали члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. За змістом ст.ст. 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95, особа набуває права на земельну частку (пай) за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання, включення до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю та одержання КСП цього акта. Таке право виникає у члена (пенсіонера з членів) КСП з моменту передачі власності на землю конкретному КСП, членом (пенсіонером) якого він є. З наявного у матеріалах справи рішення Роздолівської сільської ради народних депутатів Мурованокуриловецького району Вінницької області 2 сесії 22 скликання від 19 червня 1995 року (а.с. 21) слідує, що колективному сільськогосподарському підприємству «Прогрес» с. Роздолівка було передано у колективну власність 2332 гектара землі та видано Державний акт на право колективної власності на землю. Із довідки сільського голови Роздолівської сільської ради (а.с. 13), архівної довідки начальника архівного відділу Мурованокуриловецької районної державної адміністрації № 163 від 28 липня 2016 року (а.с. 15) вбачається, що у списках членів бувшого КСП «Більшовик» та у додатку № 2 «Списку громадян-членів реформованого колективного сільськогосподарського підприємства «Прогрес» с. Роздолівка, які померли і їх земельні частки (паї) передаються у власність спадкоємцям по мірі оформлення права на спадщину» [PERSON] відсутня. В той же час, трудовою книжкою колгоспника [NUMBER] виданою 01 жовтня 1966 року колгоспом «Більшовик» с. Роздолівка (а.с. 10-12) та поясненнями позивача в цьому судовому засіданні стверджується, що [PERSON] з 1954 року по 1990 рік працювала у колгоспі «Більшовик» та його правонаступників різноробочою. При перевірці факту можливого виходу [PERSON] з членів КСП «Більшовик» с. Роздолівка встановлено, що у протоколах загальних зборів та засідання правління колективного сільськогосподарського підприємства «Прогрес» с. Роздолівка (бувший Більшовик») за 1992-1996 роки, які надійшли на державне зберігання до архівного відділу, рішення про виведення з членів КСП «Прогрес» [PERSON] відсутнє (а.с. 12). Державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва [PERSON] не виготовлявся і не видавався (а.с. 14). У зв'язку з цим суд керується правилом, що згідно із законодавством, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Так, відповідно до п. 2 постанови Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року № 310 «Про трудові книжки колгоспника», трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспників, з моменту прийняття в члени колгоспу. Як слідує з інформації директора ТОВ «Обрій» с. Роздолівка (а.с. 19), правонаступником колгоспу «Більшовик» с. Роздолівка стало колективне сільськогосподарське підприємство «Більшовик», що було перейменовано у колективне сільськогосподарське підприємство «Прогрес» на підставі протоколу № 2 від 24 листопада 1992 року. Відповідно до Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/ 95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям" право на земельний пай одержали всі особи, які входили до складу КСП на момент паювання землі і яких було внесено до списку, що долучається до Державного акту на право колективної власності на землю, зокрема постійні працівники - члени КСП та пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишилися його членами. Таким чином, [PERSON] мала право на земельний пай як пенсіонер, який раніше працював в КСП (колгоспі) і залишився його членом. Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» колективне сільськогосподарське підприємство є добровільним об'єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування. Питання членства осіб у сільськогосподарському підприємстві регулюються Статутом підприємства, яким, зокрема, визначається порядок вступу до підприємства і припинення членства в ньому, принципи формування спільної власності та права членів щодо неї. Членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Таким чином, судом було безспірно встановлено, що [PERSON] станом на момент отримання КСП «Прогрес» Державного акта на право колективної власності на землю була пенсіонером і членом цього підприємства, а тому мала право на земельну частку (пай) в землях колективного сільськогосподарського підприємства «Прогрес» с. Роздолівка як пенсіонер з числа працівників КСП «Прогрес», і що таке її право було порушено. Тому, виходячи з принципу земельного законодавства щодо забезпечення рівності права власності на землю громадян, що визначено п. б ч. 1 ст. 5 ЗК України, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача шляхом визнання за [PERSON] права на земельну частку ( пай) розміром 2,34 умовних кадастрових гектара. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що судам потрібно мати на увазі, що згідно зі статтею 25 ЗК України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. У п. 3 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 лютого 2004 року № 122, передбачено, що у разі виявлення після розробки проекту факту не включення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) про, зокрема, надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). Рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» є документом, що посвідчує право на земельну частку (пай).

Outcome: approved