Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

Звернувшись до суду, позивач посилається, що вони з відповідачем перебували з 08.10.2004 по 11.08.2005 у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку - [PERSON], [INFO]. На даний час відповідач не проживає з ними разом та не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, не приймає участі у її вихованні. Зазначає, що вона не має можливості самостійно забезпечити своїй малолітній дитині належний рівень життя, а тому вважає, що відповідач зобовязаний розділити з нею всі необхідні витрати для виховання та утримання дитини. Відповідач є працездатним, нікому більше не платить аліменти, володіє нерухомим майном та транспортним засобом, жодних стягнень по виконавчих документах з нього не проводиться, а тому просить стягнути з нього на свою користь на утримання малолітньої дочки аліменти в сумі 1/3 частини всіх доходів відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до повноліття дитини. Відповідач, будучи належним чином повідомленим, в судове засідання не зявився повторно та подав заперечення проти позову з доданими до нього письмовими доказами, яким позов визнав частково. Про причину своєї повторної неявки у судове засідання суд не повідомив. За викладеного та зі згоди позивача суд ухвалює провести розгляд спору по суті у відсутності відповідача і що узгоджується із положеннями ст. 169 ЦПК України. В судовому засіданні позивач свій позов підтримала за викладених у ньому обставин і підстав та просила його задовольнити, пояснюючи, що відповідач не приймає участі в утриманні дитини, маючи на разі таку можливість, оскільки їздить на дорогому автомобілі та по курортах. Щодо змісту поданого відповідачем заперечення на позов позивач своєї думки по суті не висловила, пояснивши лише, що відповідач дійсно оплачував вартість школи іноземних мов для дитини щомісячно в розмірі 100.00 грн., але таку суму вона у змозі була оплачувати і сама. Вважає, що відповідач з огляду на його матеріальне становище має можливість сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі, позаяк доказів останнього не має. Визнала обставину перебування на утриманні відповідача ще однієї малолітньої дитини. Просила позов задовольнити. В судовому засіданні встановлено, що сторони спору перебували з 08.10.2004 по 11.08.2005 у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку - [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу проживає з позивачем і належної участі в утриманні якої не приймає відповідач. Останній проживає окремо та окрім їх спільної із позивачем малолітньої дочки має ще одного утриманця - сина [PERSON], [INFO]. Разом з тим є працездатним та має місце роботи і що визнається сторонами спору. Позаяк доказів місця своєї роботи та про розмір отримуваних доходів відповідач суду не надав як того вимагав від нього суд у своїй ухвалі від 16.08.2017. Не надав їх суду і позивач у справі. Викладене підтверджується поясненнями в судовому засіданні позивача, дослідженими запереченням відповідача проти позову та отриманими у справі письмовими доказами. Відповідно до ст. 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст.10 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до положень статті 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Відповідно до статті 60 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов'язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та розгляду заявлених заяв і клопотань. Жодного клопотання про забезечення доказів у справі позивачем заявлено не було, не зважаючи на розяснення судом у судовому засіданні її обовязку довести викладені у позові обставини і на що позивач висловила репліку про витребування таких доказів судом самостійно. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу в межах заявленої вимоги та на підставі тих доказів, які надані сторонами спору. Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами спору, регулюються положеннями ст.ст. 180-182 СК України. Згідно вимог ст.180 СК України батьки зобов"язані утримувати дитину до її повноліття. Відповідно до вимог ч.1 ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов"язку по утриманню дитини визначаються за домовленістю між ними. Разом з тим, положення частини третьої цієї норми визначають, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Обставинами, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України є стан здоров"я та матеріальне становище дитини, стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, а також інші обставини, що мають істотне значення. Позивач, як вбачається із її пояснень у судовому засіданні та наданих нею суду письмових доказів, жодним чином не довела суду обставини про стан здоровя та матеріальне становище проживаючої з нею малолітньої дитини. Посилаючись на факт придбання та наявності у відповідача рухомого майна - автомобіля, що заперечує відповідач, та нерухомомго майна вона всупереч вказним вимогам закону не довела існування такої обставини достатніми та належними доказами. Разом з тим, визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у відповідності до заявленого нею розміру останніх, суд, враховуючи положення ч.1 ст.182 СК України, приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір є необґрунтованим та має бути зменшеним, оскільки задоволення його в повному обсязі заявлених вимог може спричинити порушення прав відповідача в частині погіршення матеріального становища його сімї. З огляду на встановленні судом обставини спору і в тому числі обставину наявності на утриманні позивача ще однієї малолітньої дитини, а також з огляду на вимоги розумності та справедливості, суд вважає, що справедливим розміром аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання їх з позивачем малолітньої дочки, є аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів. Разом з тим, у відповідності до положень ч. 2 ст. 182 СК України розмір останніх не може бути меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позов таким чином підлягає частковому задоволенню. Позивач підлягає звільненню від сплати судового збору, останній необхідно стягнути на користь держави з відповідача в сумі 640.00 грн..

Outcome: partial