Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-10 00:00:00

Позивач 01.11.2017 р. звернувся до суду з позовом до [PERSON] і [PERSON] про стягнення заборгованості за надану теплову енергію. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачі неналежно виконували обов'язки по сплаті послуг з теплопостачання, у зв'язку з чим за особовим рахунком [NUMBER] з жовтня 2010 р. по квітень 2017 р. утворилася заборгованість у сумі 38199 грн. 80 коп. Просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за надану теплову енергію за період з жовтня 2010 року по квітень 2017 року у розмірі 38199 грн. 80 коп.; індекс інфляції у розмірі 15070 грн. 80 коп., три проценти річних у розмірі 2727 грн. 14 коп. та судові витрати у сумі 1600 грн. 00 коп. Учасники справи в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач надав суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, відповідачі [PERSON] і [PERSON] та їх представник [PERSON] надали відзив проти позову, просили суд застосувати позовну давність. Сторони просили суд розглянути справи без їх участі. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 3 ЦПК України, суд приходить до висновку, що подальший розгляд цієї справи належить проводити за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України, в частині у якій вони не встановлюють нових обов'язків, скасовують чи звужують прав, що належні учасникам судового процесу, чи обмежують їх використання. Відповідно до ч.ч. 2-6 ст. 19, ч.ч. 3-4 ст. 274 ЦПК України, з огляду на предмет та ціну позову, дана справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про розгляд даної справи згідно з ЦПК України за правилами спрощеного позовного провадження. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 29.08.2017 року скасовано судовий наказ від 10.07.2017 року, виданий за заявою ОКП "Донецьктеплокомуненерго". Заборгованість відповідачів за надану теплову енергію по квартирі [ADDRESS] за період з жовтня 2010 р. по квітень 2017 р. складає: 38199 грн. 80 коп., що підтверджується розрахунком ОКП "Донецьктеплокомуненерго" по особистому рахунку [NUMBER]. На підставі викладеного, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Відповідно до ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Згідно з п.7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків» затверджених Постановою КМУ №45 від 24 січня 2006 року «Про внесення змін до постанови Кабміну від 08 жовтня 1992 року №572», власник та наймач квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» врегульовані права та обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, якими є власник, споживач, виконавець та виробник, серед яких обов'язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості, згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладання із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за недотримання умов його виконання, згідно з типовим договором. Правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а його обов'язком - оплатити житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Крім того, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач є споживачем комунальних послуг. Даним Законом передбачено, що під договором слід розуміти усну чи письмову угоду між споживачем та виконавцем послуг. Цей Закон також передбачає оформлення письмової угоди через посередництво квитанцій та інших розрахункових документів. Судом встановлено, що у сторін виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630. Зміст вказаних правовідносин свідчить про те, що між сторонами укладено договір про надання послуг. Відповідно до ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановленні договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до вимог цивільного законодавства. Стаття 68 ЖК України передбачає, що наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до вимог п.п. 1 п. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Згідно актів обстеження від 12.10.2010 року, 03.10.2011 року, 11.10.2012 року, затверджені Директором КП «СЕЗ» в квартирі [ADDRESS] відсутні радіатори, стояки проходять «транзитом». Питання відключення мереж центрального опалення та постачання гарячої води у багатоквартирних житлових будинках регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМ України від 21 липня 2005 року № 630 та Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №4 від 22 листопада 2005 року із змінами, внесеними наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №169 від 6 листопада 2007 року. Відповідно до п.п. 24-26 зазначених Правил споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Надання дозволу на переобладнання інженерних систем у житловому будинку, зокрема на переобладнання центральної системи опалення в багатоквартирних житлових будинках, є компетенцією органів місцевого самоврядування. Вищезазначений Порядок визначає процедуру надання дозволу на відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання (ЦО і ГВП) житлового будинку при відмові споживачів від ЦО і ГВП. Для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг з централізованого опалення створюється Міжвідомча комісія по вирішенню питань щодо встановлення автономних опалювальних апаратів в окремих багатоповерхових будинках. Відповідно до п.п. 3,11,41 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМ України від 3 жовтня 2007 року №1198, самовільне втручання в діючі системи теплопостачання і тепло споживання - це будь-яка зміна проектного рішення теплопостачання об'єкта, виконана споживачем або будь-якою іншою організацією без погодження з теплопостачальною організацією; споживач несе відповідальність за самовільне переобладнання системи тепло споживання. Внутрішньобудинкові системи централізованого опалення належать до інженерного обладнання житлового будинку і є його невід'ємною частиною. Згідно з Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу від 17.05.2005 року №76, переобладнання - улаштування індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних та газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів. Відповідно до п.п. 1.4.1, 1.4.6 даних Правил, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів відповідно до законодавства. Власник, наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання та перепланування що призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту зобов'язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану. Згідно п. 29 зазначених Правил споживач має право на зменшення розміру плати у разі: надання послуг не в повному обсязі, зниження їх якості, зокрема відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання; тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання). З матеріалів справи вбачається, що вказаного порядку відповідачами не дотримано. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Пунктом 29 Правил передбачено, що споживач має право на зменшення розміру плати у разі надання послуг не в повному обсязі, відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання. З цього випливає, що самовільне відключення радіаторів централізованого опалення у квартирі не є підставою для зменшення оплати за наданні послуги. Оскільки самовільне відключення радіаторів у квартирі не є підставою для зменшення оплати за наданні послуги, позивач має право вимагати і обґрунтовано вимагає в судовому порядку сплату заборгованості за спожиту теплову енергію. Квартира відповідачів є невід'ємною частиною багатоквартирного житлового будинку, який приєднано до системи централізованого теплопостачання, тому вони є користувачем теплоенергії, яку надає позивач. А саме - з моменту підключення житлового будинку [ADDRESS] до системи централізованого опалення. Позивачем було надано теплову енергію до будинку [ADDRESS]. Тому суд вважає, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] несуть відповідальність за зобов'язанням, щодо сплати послуг за теплоенергію. Що стосується суми заборгованості, яку належить стягнути з відповідачів, суд зазначає наступне. За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Саме такий висновок роз'яснено у постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 року у справі №761/12553/15-ц. Як вбачається з особового рахунку[NUMBER], заборгованість виникла у період з жовтня 2010 року по квітень 2017 року. У зазначений період відповідачами виплата не здійснювалась. Таким чином, суд вважає за необхідне застосувати позовну даність, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за період з 01 жовтня 2010 року по 01 листопада 2014 року задоволенню не підлягають. З огляду на те, що оплата за надані послуги теплопостачання здійснюється за календарний місяць та вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим та позивач звернувся до суду із відповідним позовом 01.11.2017 року, суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути заборгованість за надану теплову енергію за період з листопада 2014 року по квітень 2017 року у розмірі 24105,2 грн. Оскільки на час розгляду справи заборгованість не оплачена та завдає збитків позивачу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення інфляційних збитків та 3% річних обґрунтовані та підлягають задоволенню за період з листопада 2014 року по квітня 2017 року, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі вищезазначеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача за період з листопада 2014 року по квітень 2017 року індекс інфляції у розмірі 12826 грн. 32 коп., три відсотки річних у розмірі 1759 грн. 70 коп. з урахуванням строку позовної давності. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне документально підтверджені витрати позивача на сплату судових витрат у розмірі 1600 грн. 00 коп. покласти на відповідачів, пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. З урахуванням вказаних вимог закону з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1104 грн. 64 коп. (38691,22/55997,76)*100%=69,04%; 1600,00*69,04% =1104,64 грн.) в рівних частках з кожного.

Outcome: partial