Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, вимоги якого збільшила та просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; стягнути на її утримання, кошти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення сином [PERSON] трирічного віку. В обґрунтування своїх вимог позивач в позові зазначила, що вона з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 30 вересня 2016 року. Від шлюбних відносин вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач відмовляється добровільно надавати гроші на утримання сина, а саме: придбання одягу, продуктів харчування, медикаментів, а витрачає їх на свої потреби, інтересами сім'ї не цікавиться. Дитині в усякому разі, повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим ніж прожитковий мінімум. Такий рівень, як зазначає позивач, вона одна не може забезпечити, тому батько який здоровий та працездатний може сплачувати аліменти. Вона неодноразово пропонувала відповідачу укласти договір і допомагати своїй дитині матеріально, але він постійно відмовляється від цієї можливості. Позивач зазначає, що не працює, так як знаходиться у відпустці по догляду за сином до досягнення ним трирічного віку, отримує допомогу на дитину, що в теперішній час зовсім недостатньо для свого існування та ще й утримувати маленьку дитину, тому вважає, що має право на утримання від свого чоловіка-батька дитини, оскільки з нею проживає дитина до трьох років. Відповідач знаходиться у працездатному віці, аліменти на інших неповнолітніх дітей не сплачує. Позивач в судовому засідання збільшені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, своїми поясненнями підтвердили обставини зазначені в позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні частково заперечував проти позовних вимог та пояснив, що з позивачем не проживає з 23.09.2017 року до цього часу жили певними проміжками часу, тому просить стягувати аліменти саме з періоду ухвалення рішення. З 31.03.2013 року офіційно не працює, на даний час працює різноробочим на будівництві та має заробітну плату 3500,00 гривень. Зазначає, що коли жив з [PERSON], то платив комунальні послуги, забезпечував свого сина та сина позивача усім необхідним. Заслухавши пояснення позивача, враховуючи позицію відповідача, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб, виданого 30 вересня 2016 року Дніпровським районним у місті Дніпродзержинську відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №453, сторониперебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.6). Від шлюбних відносин сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO],батьком якого є [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про народження, актовий запис №392 від 01 грудня 2016 року (а.с.7). Згідно довідки №1/669 від 15.03.2017 року виданої ТОВ "ЄРЦ КП" про реєстрацію та склад сім'ї, [PERSON] проживає разом з матір'ю (а.с.13). На теперішній час між сторонами не досягнуто домовленостей щодо умов та порядку утримання дитини та дружини на період догляду за дитиною, а тому вказаний спір підлягає вирішенню судом. Згідно ст.180 СК України, згідно якої, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно п.1 ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватиясяк аліменти на дитину, визначається судом. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачено, що відповідно до ст.180 СК батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. Частинами 1, 2 ст.27 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Верховною Радою України через прийняття Постанови №789ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено визнання державою права кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.77 СК України, утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Згідно ч.1 ст.79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до ч.1 ст.80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч.4 ст.84 СК України право на утримання дружини, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Батько дитини нарівні із матір'ю дитини є відповідальним за забезпечення та виховання дитини. І якщо, жінка бере на себе більшість із цих обов'язків, при цьому позбавляючись можливості працювати, то обов'язком чоловіка є забезпечення своєї дитини та жінки яка про них піклується в незалежності від факту їх спільного проживання. Саме на регулювання таких важливих суспільних відносин направлена ч.2 ст.84 СК України. Суд має враховувати всі обставини справи, зокрема обставини, які об'єктивно не дають змоги чоловіку виконувати свої обов'язки. Деякі не можуть виконувати такі обов'язки внаслідок стану здоров'я, необхідності нести інші постійні витрати, як то на утримання догляду інших дітей чи непрацездатних осіб. В даній справі відповідач зазначив, що він є здоровим, не має обставин, які б не дозволяли йому сплачувати аліменти на утримання дитини та дружини, він працює не офіційно різноробочим та отримує заробітну плату 3500,00 грвиень щомісячно. На думку суду, це свідчить про відсутність об'єктивної неможливості працездатного чоловіка виконувати обов'язки по утриманню дитини та позивача, з якою проживає їх спільна малолітня дитина, яка не досягла трирічного віку. При цьому, суд також враховує, що позивачем не довідені ті обставини, що з моменту подання позовної заяви позивачем до суду, він надавав матеріальну допомогу на утримання сина та дружини, з якою проживає дитина до досягнення нею трьох років та сплачував комунальні послуги. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В даній справі, відповідач не навів та не довів жодної обставини, які свідчили б про неможливість виконання ним обов'язків встановлених ч.2 ст.84 та ст.180 СК України, зокрема неможливості виконувати їх в розмірі який зазначений позивачем в позовній заяві. Виходячи з вищевикладеного, у суду не має підстав вважати відповідача таким, що не має можливості сплачувати утримання на малолітню дитини та дружину, з якою проживає його дитина до досягнення дитиною трирічного віку. Оскільки відповідач є фізично здоровою, працездатною особою достатньо молодого віку, має мінливий дохід, матеріальну допомогу дитині та дружині у добровільному порядку не надає, а тому враховуючи матеріальний стан сторін, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача. При вирішенні питання щодо стягнення суми судового збору за подання відповідного позову, суд виходить із положень ч.3 ст.88 ЦПК України, в якій зазначено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1280,00 гривень на користь держави. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved