Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

В жовтні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вони з 28 червня 1985 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом РАЦС в м. Ленінск (зараз Байконур), Кзил-Ординської області, Казахстан актовий запис № 251. Від вказаного шлюбу мають двох повнолітніх дітей: доньку - [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], які на даний час проживають окремо. Спільне життя з відповідачем не склалося, через різність поглядів на життя та координальну різність приципів будування сімейного побуту, відсутність взаєморозуміння. За час шлюбу виникало багато суперечок на побутовому рівні, через зловживання відповідачем спиртних напоїв. Між ними втрачені всі фізичні та духовні зв'язки. Шлюбні відносини фактично припинились з вересня 2012 року. Позивачка переконана, що подальше збереження шлюбу не можливе і суперечитиме її інтересам, які мають істотне значення, тому просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований відділом РАЦС в м. Ленінськ ( зараз Байконур), Кзил- Ординської області, Казахстан, актовий запис № 251. Позивачка в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду від неї надійшла заява в якій вона позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить слухати справу в її відсутність. Після розірвання шлюбу просить відновити дошлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідач в судове засідання не з'явився. Згідно поштової довідки, листи направлені [PERSON] від 24.11.2015 року, 31.11.2015 року, повернуті на адресу суду з відміткою "за відмовою адресата від одержання". Повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення (судової повістки) від 15.02.2016 року, відповідачем було отримано, причину неявки суду не повідомив. У відповідності до п.5 ч.5 ст.74 ЦПК України, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про місце, день та час розгляду справи. Зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 28 червня 1985 року відділом РАЦС в м. Ленінск (зараз Байконур), Кзил- Ординської області, Казахстан, актовий запис № 251. Від спільного життя мають двох повнолітніх дітей: доньку - [PERSON], [INFO], сина - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. На підставі ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони припинили подружні відносини і однією сім'єю не проживають з вересня 2012 року, відновлювати подружні відносини позивачка не має наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не має потреби, оскільки вважає, що їхня сім'я розпалася остаточно. При таких обставинах суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка й жінки й роблять їхнє спільне життя надалі неможливим, тому що, збереження родини суперечило б інтересам сторін. Згідно ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачка бажає відновити дошлюбне прізвище "[PERSON]", що підтверджується її письмовою заявою. Частина 3 ст.115 Сімейного кодексу України регламентує, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. В порядку ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] судовий збір у розмірі 487,20 грн. на користь позивачки [PERSON].

Outcome: approved