Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

Позивач 22.10.2020 звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому просив позбавити її батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та стягувати з неї аліменти на користь сина в розмірі не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , однак не хоче піклуватися про сина, не виявляє зацікавленості щодо його виховання, матеріально не утримує, не цікавиться про стан здоров`я, не спілкується з ним в обсязі, необхідному для його нормального усвідомлення, не створює умов для утримання дитини. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі. Відповідачка позов не визнала, підтвердила, що справді дитину залишила через місяць після її народження в будинку дитини, оскільки в неї не було умов для її виховання. Проте зараз щотижня відвідує сина, хоче його забрати. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, крім інших, орган опіки та піклування (ст.165 СК України). Судом встановлено, що відповідачка є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Відомості про батька дитини записані відповідно до ч.1 ст.135 СКУ, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження. Відповідно до повідомлення КУ "Обласний спеціалізований будинок дитини" Житомирської обласної ради (далі - Будинок Дитини) в закладі з 25.08.2016 по даний період часу по заяві матері [PERSON] тимчасово влаштований малолітній [PERSON] . Мама відвідувала дитину та передавала солодощі, фрукти. Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання за адресою: [ADDRESS] встановлено, що [PERSON] проживає у трикімнатному будинку, житловою площею 56 м2, разом зі своєю мамою, сестрою та двома неповнолітніми племінниками. Будинок потребує косметичного ремонту. В будинку відсутній куточок для дитини та одяг. З Висновку органу опіки та піклування від 21.10.2020 слідує, що згідно розпорядження голови Новоград-Волинської районної державної адміністрації від 19.08.2016 № 522 "Про влаштування малолітньої дитини до будинку дитини" [PERSON] був переданий за заявою матері до Будинку дитини. [PERSON] була попереджена про наслідки безвідповідального батьківства, необхідність відвідування дитини та створення необхідних умов для її повернення в сім`ю, проте свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідачку відносно її неповнолітньої дитини. У Принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 наголошує, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню їх інтересів. Частиною 1 ст.164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Це, зокрема, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 роз`яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Згідно матеріалів справи, відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина [PERSON] , нехтує ними, не проявляє до нього жодної материнської турботи, не цікавиться його життям, здоров`ям, не спілкується з ним в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Відповідачка самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, що суд сприймає як свідоме нехтування своїми обов`язками. Розуміючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, враховуючи положення ПП ВСУ №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», суд вважає доведеним у судовому засіданні факт ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина, а позовні вимоги органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав відповідачки обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч.2 ст.166 СК України), який є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві (ст.180 СК України). Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Згідно зі ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Способи виконання обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей визначені ст.181 СК України, за змістом якої, аліменти за рішенням суду присуджуються у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України. Держава Україна, проголошуючи такий принцип сімейного права, як державна охорона кожної дитини, яка позбавлена належного батьківського піклування, реалізує його в одному із положень ст.182 СК України, яка встановлює мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» встановлений розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років: з 1 січня 2021 року - 1921 гривня. Виходячи з позиції якнайкращого забезпечення інтересів малолітнього [PERSON] ; враховуючи, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного його розвитку; вимоги закону щодо мінімального рекомендованого розміру аліментів; беручи до уваги байдужу позицію відповідача, яка не надала будь-яких доказів на спростування доводів позивача, - суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог та стягує з [PERSON] аліменти в розмірі, зазначеному в позові, - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Така сума аліментів буде реальною, надасть змогу забезпечити мінімальні життєві потреби дівчинки, відповідатиме, як її інтересам, так і матеріальному становищу та стану здоров`я платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Отже, позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Відповідно до положень ст.191 СК України стягнення аліментів потрібно проводити з дня пред`явлення позову, тобто з 22.10.2020. Рішення в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до вимог ст.141 ЦПК України він стягується з відповідача в дохід держави в сумі 1 681,6 грн. (по 840,8 грн. за кожну вимогу).

Outcome: approved