Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

Позивач [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON] з позовними вимогами про стягнення з Національного технічного університету «Харківській політехнічний інститут» на користь [PERSON] за рахунок коштів державного бюджету 2650,00 грн. недорахованої та невиплаченої стипендії за період з вересня 2016 року по грудень 2016 року, а також судові витрати. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що вона є студентом денної форми навчання 1 курсу НТУ «ХПІ» починаючи з 01.09.2016 року та отримує стипендію в розмірі 825 грн. Зазначає, що вона має право на отримання стипендії відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», однак за весь час навчання стипендія нараховується на загальних підставах в сумі 825 грн., проте [PERSON] мала отримувати з 01.09.2016 року по 30.11.2016 року у сумі 1450 грн, з 01.12.2016 року по 31.12.2016 року у сумі 1600 грн., внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] недоотримала стипендію в розмірі 2650 грн. За вказаних обставин вимушена звернутися до суду про стягнення заборгованості та з урахуванням того, що відповідач повинен виконувати вимоги статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», просила суд зобовязати останнього виплачувати на його користь з 01.01.2017 В судовому засідання представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, підтримала заявлені позовні вимоги, просила задовольнити позов в повному обсязі на підставах, викладених в позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, заперечувала проти заявлених позовних вимог, просила відмовити в їх задоволенні за необґрунтованістю та недоведеністю. Суд, заслухавши думки присутніх осіб, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] дійсно зарахована до Національного технічного університету «Харківський політехнічний університет» на підставі наказу від 06.08.2016 року №1396 СТ на 1-й курс денного навчання за державним замовленням за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавра на факультет інтегрованих технологій і хімічної техніки, спеціальність 101 - Екологія. Інженерна екологія. Згідно довідки від 25.05.2016 р. № 12411 Красноармійського управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області вбачається, що [PERSON] з 05.12.2014 року перебуває на обліку в Красноармійському управлінні Пенсійного Фонду України в Донецькій області як одержувач пенсії за віком за списком № 1 при повному пільговому стажі, пенсія розрахована з урахуванням Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці". Стаж роботи в вугільній промисловості на підземних роботах з повним робочим днем в шахті за Списком № 1 складає 15 рік 04 місяців 00 днів Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про вищу освіту», держава гарантує надання особам, які навчаються у вищих навчальних закладах пільг та соціальних гарантій у порядку, встановленому законодавством. Студенти вищих навчальних закладів мають право на отримання стипендій, призначених юридичними та фізичними особами, які направили їх на навчання, а також інших стипендій відповідно до законодавства (ч.2 ст. 54 Закону). Згідно ч.1 ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», дітям, батьки яких мають стаж підземної роботи не менш як 15 років, дітям шахтарів, які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві, шахтарів-інвалідів I та II групи, гарантується виплата стипендії за рахунок коштів державного бюджету в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. З огляду на вищезазначене, [PERSON] має право на отримання стипендії відповідно до норм ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, суд враховує, що спірні правовідносини виникли до набрання чинності 06.09.2014 року Законом України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 року, а тому до них слід застосовувати положення Закону України «Про вищу освіту» від 17.01.2002 року. Відповідно до ч.3 ст.10 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» Закони України та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, до приведення їх у відповідність із цим Законом діють у частині, що не суперечить цьому Закону. Чинним Порядком призначення і виплати стипендії «Питання стипендіального забезпечення», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 882 від 12.07.2004 окремо не передбачена виплата соціальних чи академічних стипендій особам, батьки яких є шахтарями та мають стаж підземної роботи не менш як 15 років, у тому числі і у підвищеному розмірі. До цього нормативного акту неодноразово вносились зміни та доповнення, але у відповідність до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» він не приведений. Закони України мають вищу юридичну силу і саме закон має застосовуватись в тому випадку, коли йому суперечить підзаконний нормативно-правовий акт. Законами України «Про державний бюджет» зупинялась дія ряду інших законів або зазначалось, що видатки на виконання деяких законів визначаються Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету України, але Закон України «Про підвищення престижності шахтарської праці» до цих переліків, передбачених прикінцевими положеннями законів про державний бюджет на відповідний рік, не входив, тобто його дія не зупинялась і Кабінету Міністрів України не делегувалось право визначати розміри передбачених ним видатків. Також, суд не бере до уваги доводи відповідача на те, що порядок виплати стипендії відповідно до Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 року визначається Кабінетом Міністрів України, оскільки ч. 1 ст. 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до ч. 2 ст. 62 Закону України "Про вищу освіту" передбачено, що особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання за рахунок коштів державного або місцеві бюджетів, мають право на отримання стипендій у встановленому законодавством порядку. Крім того, спеціальним Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці» визначений розмір стипендії для даної категорії осіб, а саме в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Згідно довідок Харківського технічного університету «ХПІ» про доходи № 66-01-18/101 від 16.01.2017 року вбачається, що [PERSON] за період грудень 2016 року була нарахована стипендія у розмірі 2937,52 грн.; з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р. нарахована стипендія у розмірі 825,00 грн. Разом з тим, відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», установлено у 2014 році прожитковий мінімум на місяць для працездатних осіб у розмірі 1218 гривень. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», установлено у 2015 році прожитковий мінімум на місяць для працездатних осіб: з 1 січня 2015 року у розмірі 1218 гривень, з 1 вересня у розмірі 1378 гривень. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», установлено у 2016 році прожитковий мінімум на місяць для працездатних осіб: з 1 січня 2016 року у розмірі 1378 гривень, з 1 травня у розмірі 1450 гривень. Тобто, судом встановлено, що позивачу не було нараховано та виплачено стипендію, в розмірі, який передбачений ч. 1 ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці». Зазначені дії призвели до утворення заборгованості по виплаті стипендії, внаслідок чого [PERSON] недоотримала стипендію в розмірі 2650 грн. Згідно зі ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», кожна фізична… особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У рішенні «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини розяснив, що поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу №1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права» і, таким чином, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу №1. Тобто рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» передбачає, що реалізація особою права, повязаного з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути постановлена в залежність від бюджетних асигнувань. З огляду на вищевказане, твердження представника відповідача не заслуговують на увагу, так як відсутність бюджетного фінансування на ці видатки не може бути підставою для невиплати зазначених коштів. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості по виплаті стипендії підлягають задоволенню у розмірі, який визначено у позові, оскільки суд погоджується з його розрахунком. Разом з тим, суд вважає слушними доводи представника відповідача щодо безпідставності вимог позивача про зобовязання НТУ «ХПІ» здійснювати виплати стипендії в розмірі прожиткового мінімуму на майбутнє. Так, відповідно до ст.3 ЦПК України кожній особі гарантовано право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 214, 215 ЦПК України передбачено, що суд під час ухвалення рішення з'ясовує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, яка правова норма підлягає до застосування. В мотивувальній частині рішення зазначається чи були порушені, не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси, за захистом яких особи звернулися до суду, а якщо були, то які. Виходячи зі змісту вищевказаних положень процесуального закону, судовому захисту підлягають порушені права особи, а не можливість їх порушення в майбутньому, а судове рішення ухвалюється щодо прав особи, які порушені, невизнані або оспорені. Таким чином, рішення суду в частині зобов'язання відповідача на майбутнє виплачувати стипендію в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, не буде відповідати змісту законодавства, а відтак, в цій частині позовних вимог слід відмовити. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір.

Outcome: partial