Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний-промислово інвестиційний банк» по кредитному договору №82/34-к від 21 квітня 2011 року на загальну суму 27 050 829,08 грн. В обгрунтування позовних вимог послався на те, що 21.04.2011 року між ПАТ «Акціонерний комерційний-промислово інвестиційний банк» в особі філії «Відділення ПАТ Промінвестбанк» в м. Львів» (правонаступником якого є ПАТ «Акціонерний комерційний-промислово інвестиційний банк» в особі обласного відділення ПАТ «Промінвестбанк» в м. Львів та Товариством з обмеженою відповідальністю ВКФ «ВМВ Компані» було надано кредит у сумі 20 100 000,00 грн. під 20 % річних за користування кредитними коштами, з терміном погашення до 16 квітня 2013 року, на поповнення обігових коштів, в тому числі рефінансування кредитної заборгованості. В порушення свої зобов'язань, позичальник не забезпечив концентрацію своїх грошових потоків на відкритих в ПАТ «Промінвестбанк» рахунках пропорційно кредитній заборгованості у зв'язку з чим банком з 01.11.2011 року була піднята відсоткова ставка з 20% річних до 23 % річних. В забезпечення виконання ТзОВ ВКФ «ВМВ Компані» зобов'язань за кредитним договором укладено договір поруки: договір поруки №85/34-П від 21 квітня 2011 року, укладений між позивачем та [PERSON], згідно якого поручитель прийняв на себе зобов'язання за невиконання позичальником зобов'язань за кредитом; договір поруки №86/34П від 21 квітня 2011 року, укладений між позивачем та [PERSON], згідно якого поручитель прийняв на себе зобов'язання за невиконання позичальником зобов'язань за кредитом. Відповідач станом на 01.01.2013 року порушив свої зобов'язання, у зв'язку з чим утворилася заборгованість в сумі 27 050 829,08 грн., з яких 20 100 000,00 грн., - заборгованість за кредитом; 5 720 028,97 грн. - прострочені відсотки за користування кредитом; 30 175,50 грн. - прострочена комісійна винагорода за управління кредитною лінією; 910 146, 31 грн. - пеня за несвоєчасну сплату кредиту; 288 614,26 коп. - пеня за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом, 1864,4 грн. - пеня за несвоєчасну сплату комісійної винагороди за управління кредитною лінією. [PERSON] звернулася в суд із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі обласного відділення ПАТ «Промінвестбанк» м. Львів, Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «ВМВ Компані» про визнання недійсним договору поруки №86/34-П від 21.04.2011 року. В обгрунтування своїх вимог послався на те, що підставою для стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитному договорами банком був наданий договір поруки №86/34-П від 21.04.2011 року, за умовами якого вона відповідальна за зобов'язання ТОВ ВКФ «ВМВ Компані» по вказаному договору. Однак вказаний договір поруки вона не підписувала, наміру укладати його не мала, вважає, що підписи, які проставлені в примірнику договору поруки, який знаходиться в банку є підробленим. Таким чином просила визнати недійсним договір поруки №86/34-П укладений 21.04.2011 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі директора філії, обласного відділення ПАТ «Промінвестбанк» в м.Львів, ТзОВ ВКФ «ВМВ Компані» та [PERSON] Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, покликавшись на обставини викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити. В задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні первісний позов заперечив, просив в його задоволенні відмовити у зв»язку із його необґрунтованістю. Зустрічний позов просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом не визнав, просив в його задоволенні відмовити. Представник третьої особи ТзОВ ВКФ «ВМВ Компані» в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом не визнав, надав суду письмові заперечення проти позову в яких зазначив, що банком було неправильно нараховані відсотки по ставках, не передбачених кредитним договором, що спричинило збільшення суми заборгованості по нарахованих відсотках. Внаслідок чого, це призвело до неправильного нарахування пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом. Просив в позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, суд вважає, що первісний та зустрічний позови не підлягають задоволенню з наступних підстав. ПАТ «Акціонерний комерційний-промислово інвестиційний банк» в особі філії «Відділення ПАТ Промінвестбанк» в м. Львів» (правонаступником якого є ПАТ «Акціонерний комерційний-промислово інвестиційний банк» в особі обласного відділення ПАТ «Промінвестбанк» в м. Львів та Товариство з обмеженою відповідальністю ВКФ «ВМВ Компані» 21.04.2011 року уклали кредитний договір № 82/34-К, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 20 100 000,00 грн. під 20 % річних за користування кредитними коштами, з терміном погашення до 16 квітня 2013 року, на поповнення обігових коштів, в тому числі рефінансування кредитної заборгованості. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами було укладено кредитний договір та договори поруки. Вище викладене підтверджується: копією кредитного договору, копією договорів поруки, які наявні в матеріалах справи. Згідно вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До даних відносин застосовується положення параграфу 1 глави 71 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 1050 ч. 2 ЦК України, якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1049 ЦК України. Згідно з положеннями ч. 4 ст. 559 зазначеного Кодексу порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Із договорів поруки від 21 квітня 2011 року убачається, що в них не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржниками своїх зобов'язань перед банком за кредитним договорам не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України, тому у цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила ст. 1050 ЦК України (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Отже, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з цієї дати. При застосуванні частини четвертої статті 559 ЦК України слід ураховувати таке. Частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 вересня 2014 року у справі 6-53цс14. У п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", судам роз'яснено, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Згідно зі ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. За таких обставин умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника, не свідчать про те, що договором поруки встановлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому у цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові № 6-125цс14 від 17 вересня 2014 р., від 29 січня 2014 року N 6-155цс13, які згідно зі ст. 360 7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Судом установлено, що третя особа належним чином не виконувала умов кредитного договору, у зв'язку із чим утворилась заборгованість, яка станом на 22 червня 2012 року становила 22 780 268,76 гривень, в тому числі : - строкова заборгованість по кредиту - 11 644 000,00 грн.; - прострочена заборгованість по кредиту - 8 456 000,00 грн.; - нараховані відсотки по строковому кредиту за 1 - шу декаду червня 2012 року - 51 220,87 грн.; - нараховані відсотки по простроченому кредиту за 1-шу декаду червня 2012 року - 58 221,64 грн; - прострочені відсотки по строковому кредиту за період з 01.02.2012 року по 18.06.2012 року - 1 423608,09 грн.; - прострочені відсотки по простроченому кредиту за період з 01.03.2012 року по 18.06.2012 рік - 702 818,37 грн.; - прострочені комісійні платежі за період 01.02.2012 рік по 18.06.2012 рік - 17 197,50 грн.; - пеня за несвоєчасну сплату суми кредиту за період з 31.01.2012 року по 18.06.2012 рік - 360 289,71 грн.; - пеня за несвоєчасну сплату суми відсотків по строковому кредиту за період з 01.02.2012 року по 18.06.2012рік - 49 735,27 грн.; - пеня за несвоєчасну сплату суми відсотків по простроченому кредиту за період 01.03.2012 рік по 18.06.2012рік - 16 580,грн.; - пеня за несвоєчасну сплату комісійної винагороди з 01.02.2012 року по 18.06.2012рік - 597,18 грн. У зв'язку із неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором банком 22 червня 2012 року на адресу - [PERSON] , на адресу- Савілової Н.Ю. було направлено листи - претензії з вимогою про дострокове погашення кредитної заборгованості не пізніше наступного робочого дня після одержання цього повідомлення. Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та пені 22 червня 2012 року, кредитор, відповідно до частини 2 статті 1050 і частини 2 статті 1054 Цивільного кодексу України, змінив строк виконання основного зобов'язання. На підставі вимоги Позивача від 22.06.2012 року про дострокове погашення кредиту і процентів вважається, що настав строк виконання зобов'язання за Кредитним договором у повному обсязі. Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та пені 22 червня 2012 року, позивач - кредитор, відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов'язання і зобов'язаний був пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців з цієї дати. Однак, після зміни строку виконання основного зобов'язання, Позивач до суду із позовом до Відповідача 1 та Відповідача 2 щодо стягнення кредитної заборгованості за Кредитним договором 82/34-К від 21 квітня 2011 року по Договору поруки N 85/34- п від 21 квітня 2011 року укладеного з [PERSON] та по Договору поруки № 86/34- п від 21 квітня 2011 року укладеного з [PERSON], звернувся лише 27 травня 2013 року, тобто зі спливом 12 місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Обов'язкова для всіх судів правова позиція (про припиняючий характер строку поручительства) із застосування ч. 4 ст. 559 ЦК України сформулював Вищий Спеціалізований Суд України в Постанові №5 Пленуму від 30.03.2012 р, в листі-роз'ясненні від 27.09.2012 р. № 10-1393/0/4-12, яка ґрунтується на тому, що термін поруки належить до обмежувальних (преклюзивних). З огляду на преклюзивний характер строку поруки, тобто, зі збігом цього строку, кредитор жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), вчиняти не може. Отже, порука (поручительство) має преклюзивний (припиняючий) характер, тобто із його спливом (закінченням строку дії договору) припиняє існування те чи інше суб'єктивне право, а разом з ним - і кореспондуючий йому юридичний обов'язок на відміну від строків позовної давності, які лише позбавляють управомочену особу судового захисту права, але саме право не припиняється. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, позов до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право. Позиція позивача про виникнення права в нього на пред'явлення позову до відповідачів у межах установленого законом шестимісячного строку з часу закінчення строку Кредитного договору, яким він, вважає 16 квітня 2013 року не можна визнати такою, що відповідають вимогам закону. Відповідно до ч. 2 статті 214 ЦПК України, при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. Згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 23.05.2012р. прийнятої за наслідками перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.09.2011р. у справі №6-33цс за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до товариства з обмеженою відповідальністю «TWM» та інших про стягнення заборгованості за кредитним договором, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника, не свідчать про те, що договором встановлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому у цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, а оскільки банком відповідно до умов кредитного договору змінений строк виконання основного зобов'язання, то відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України вимоги до поручителів могли бути заявлені у межах шести місяців від дня настання цього строку. За таких обставин, первісний позов є не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може грунтуватися на припущеннях. Стосовно вимог за зустрічним позовом, то суд виходить із наступного. Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч.1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Згідно ст. 203 ЦК України обов'язковою умовою дійсності правочину є його відповідність вимогам ЦК України та іншим актам цивільного законодавства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. На підтвердження обгрутованості своїх вимог за зустрічним позовом [PERSON] вказує на те, що підпис в договорі поруки №86/34-П укладений 21.04.2011 року між позивачем та нею, виконаний не нею, а іншою особою. На підставі цього просить визнати договір недійсним. Однак, як вбачається із висновку №2663 криміналістичної експертизи з дослідження почерку та підпису по матеріалах цивільної справи №459/2667/13-ц складений 27.08.2014 року Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз, підпис від імені [PERSON], який розташований на договорі поруки №86/34-П від 21.04.2011 року, що укладений між Публічним акціонерним товариством «Акцінерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі директора філії «відділення ПАТ Промінвестбанк» в м. Львів, товариством з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «ВМВ Компані» та [PERSON], у графі «Поручитель» виконаний самою [PERSON]. Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог за зустрічним позовом, а отже в його задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed