Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

В січня 2014р. [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про визнання права власності. Позовні вимоги мотивовані тим, що 21 листопада 2009 року між [PERSON] і [PERSON] був зареєстрований шлюб, про що Першим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції був зроблений актовий запис №1097 та подружжю видано свідоцтво про одруження. Після одруження дружина змінила прізвище на "[PERSON]". Під час шлюбу подружжя придбало спільне майно, в тому числі автомобіль марки «Мерседес» 2002 року випуску, державний номер [NUMBER], який був зареєстрований на ім'я [PERSON]. Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 8 листопада 2012 року шлюб був розірваний. Проте між сторонами не вирішувалось питання щодо поділу спільного набутого майна подружжя. Однак [INFO] [PERSON] помер, у зв'язку з чим, позивачка не мала можливості поділити спільне набуте майно подружжя, у тому числі автомобіль «Мерседес» 2002 року випуску державний номер [NUMBER]. Позивачка просить визнати за нею право власності на даний автомобіль. (Т1., а.с. 7) Ухвалою суду від 25.03.2014р. суд допустив по справі процесуальне правонаступництво за залучив до участі в справі замість померлого відповідача [PERSON] - [PERSON]. (Т.1., а.с. 79) Ухвалою суду від 29.05.2014р. провадження по справі було зупинено до вирішення цивільної справи за позовом [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним. (Т.1, а.с. 122) Ухвалою суду від 16.12.2015р. провадження по справі було відновлено. (Т.1., а.с. 192) Ухвалою суду від 16.02.2016р. провадження по справі було зупинено до розгляду касаційної скарги [PERSON]. (Т1., а.с. 204) Ухвалою суду від 18.03.2016р. провадження по справі було відновлено. (Т.1., а.с. 211) Ухвалою суду від 26.07.2016р. було залучено в якості співвідповідача по справі - [PERSON]. (Т1., а.с. 248) Ухвалою суду від 26.07.2016р. було прийнято до спільного розгляду та об'єднано в одне провадження зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності у порядку спадкування за законом. (Т.1, а.с. 247) [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання права власності у порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 жовтня 2015 року, яке набуло законної сили, [PERSON] було визнано спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON] та [PERSON] Інших спадкоємців, окрім [PERSON], після смерті [PERSON] та [PERSON] не має. Після смерті [PERSON], який помер [INFO], його мати [PERSON] у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після його смерті. [INFO] померла [PERSON], не встигнувши отримати свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] Викладене свідчить про те, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого сина [PERSON] на все належне йому майно, в тому числі і на автомобіль. В зв'язку з чим, [PERSON], є спадкоємцем після смерті [PERSON], в тому числі і на спірний автомобіль. [PERSON] заперечує, що автомобіль «Мерседес» 2002 року випуску державний номер [NUMBER] був спільною сумісною власності [PERSON] та померлого [PERSON], а був особистою власністю лише [PERSON]. Так, із відповіді Регіонального Сервісного Центру в Одеській області за № 31 /15-100аз від 11.07.2016 року вбачається, що спірний автомобіль було придбано за особисті кошти [PERSON] 06.08.1992 р. був зареєстрований автомобіль DAIMLER-BENZ, 1977 року випуску номерний знак [NUMBER], який 19.09.2002 р. був знятий з обліку для подальшому продажу. 09.01.2002р. за [PERSON] обліковується транспортний засіб - MAN F 2000, 1997 року випуску, номерний знак [NUMBER], який 09.01.2002 року знято з обліку для продажу. 09.01.2002р. за [PERSON] обліковується полупричеп, 1997 року випуску, номерний знак [NUMBER],, який 09.01.2002 року знято з обліку для продажу. 26.05.2007 року за [PERSON] обліковується автомобіль MERSEDES BENZ Е 300, 1997 року випуску, номерний знак [NUMBER], який придбано за біржовою угодою № 503245 від 24.02.2007 року. 09.08.2007 року даний автомобіль було знято з обліку для продажу. Після продажу вказаного автомобілю, який був особистою власністю [PERSON], він, 10.10.2008 року придбав автомобіль MERSEDES BENZ Е 220, 2002 року випуску,номерний знак [NUMBER], на підставі біржової угоди № 596/ао від 08.07.2008 року. 03.06.2010 року [PERSON] зняв автомобіль MERSEDES BENZ Е 220, 2002 року випуску, номерний знак [NUMBER], який був його особистою власністю, з обліку для продажу. За гроші, від продажу вищевказаного автомобілю, який був особистою власністю [PERSON], він 14.07.2010 року придбав автомобіль MERSEDES BENZ S500L, 2002 року випуску, номерний знак [NUMBER]. Відповідно до ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Таким чином, як свідчить викладене, спірний автомобіль був особистою власністю [PERSON], так як був придбаний за кошти, які належали йому особисто. В зв'язку з чим, [PERSON], який єдиний спадкоємець спірного автомобілю після смерті [PERSON], просить визнати за ним право власності на автомобіль MERSEDES BENZ S500L, 2002 року випуску, номерний знак [NUMBER], у порядку спадкування за законом. (Т. 1, а.с. 239-241) Ухвалою суду від 15.08.2017р. позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] були залишені без розгляду за клопотанням представника позивача. (Т.2, а.с. 45) В судовому засіданні представниця позивача [PERSON]- [PERSON] підтримала позовні вимоги у повному обсязі та пояснила, що спірний автомобіль MERSEDES BENZ S500L, 2002 року випуску, номерний знак [NUMBER] був особистою приватною власністю померлого [PERSON], оскільки був придбаний за кошти, які йому належали від продажу особистого приватного майна. Представник позивача також посилалась на те, що оскільки строки за позовними вимогами [PERSON] сплинули, то автомобіль не може бути визнаний як спільне сумісне майно. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнав та пояснив, що автомобіль MERSEDES BENZ S500L, 2002 року випуску, номерний знак [NUMBER] був придбаний в період шлюбу за спільні кошти, а тому він є спільної сумісною власністю подружжя. Він також пояснив, що після розлучення даним автомобілем користувався померлий [PERSON], проте вони не укладали між собою договір щодо поділу спільного сумісного майна, а також дане питання не вирішувалось в судовому порядку. Він також пояснив, що позивачка в раніше заявлених нею позовних вимогах виявила бажала залишите себе даний автомобіль, оскільки після смерті [PERSON] він залишався у користуванні його матері [PERSON] та [PERSON]. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так судом встановлено, що 21 листопада 2009 року між [PERSON] і [PERSON] був зареєстрований шлюб, про що Першим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції був зроблений актовий запис №1097 та подружжю видано свідоцтво про одруження. Після одруження дружина змінила прізвище на "[PERSON]". (Т1., а.с 4) Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 8 листопада 2012 року шлюб був розірваний. (Т1, а.с. 5) Таким чином, в період 21 листопада 2009 р. по 08 листопада 2012р. між сторонами існували правовідносини спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині і чоловіку на праві спільної сумісної власності. Об'єктом права спільної сумісної власності відповідно до ч. 2 ст. 61 СК України може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, а також заробітна плата та інші доходи, одержані одним із подружжя. 14.07.2010 року придбав [PERSON] придбав автомобіль MERSEDES BENZ S500L, 2002 року випуску, номерний знак [NUMBER]. (Т.1, а.с 70) Позивач [PERSON] посилається на те, що спірний автомобіль був особистою приватною власністю чоловіка [PERSON], оскільки був придбаний за кошти, які йому належали особисто. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд вважає, що посилання позивача на факт продажу інших автомобілів померлим [PERSON] до шлюбу, а також в період шлюбу, не може бути безперечним доказом того, що саме вищевказані кошти були витрачені на придбання автомобіля MERSEDES BENZ S500L, 2002 року випуску, номерний знак [NUMBER]. На підставі викладеного, суд вважає, що в силу ч. 1 ст. 60 СК України, даний автомобіль був об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачені ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. Статтею 69 СК України встановлено право дружини і чоловіка на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За приписами ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісною власності на майно, набуте за час шлюбу. В зв'язку з чим, [PERSON] зберегла за собою майнові права на 1/2 частину автомобіля MERSEDES BENZ S500L, 2002 року випуску, номерний знак [NUMBER]. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка визнаються рівними, тобто становлять по 1/2 частки. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Суд також не приймає доводи представника відповідача, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2017р. по цивільній справі № 523/4163/16-ц за позовом [PERSON] до Одеської міської ради, третя особа [PERSON], про визнання права власності в порядку спадкування та позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання недійсною заяви, визнання права власності був встановлений факт належності автомобіля виключено померлому [PERSON] Так, у даній справі, в зустрічних позовних вимогах [PERSON] просила визнати факт проживання [PERSON] і [PERSON] однією сім'єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з грудня 2007 року по 21 листопада 2009 року та з 8 листопада 2012 року по [INFO], з врахуванням зареєстрованого шлюбу з 21 листопада 2009 року по 8 листопада 2012 року, загальним строком проживання однією сім'єю більше п'яти років; визнати недійсною заяву [PERSON] до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гончарової С.Ю. від 15 липня 2013 року про прийняття спадщини за померлим [PERSON]; визнати право [PERSON] разом із спадкоємцями першої черги спадкування на спадщину за померлим [PERSON]; визнати право власності в порядку спадкування за законом [PERSON] на легковий автомобіль марки MERSEDES, 2002 року випуску державний номер [NUMBER], який зареєстрований на ім'я померлого [PERSON]; визнати право власності в порядку спадкування за законом [PERSON] на 1/2 частину двокімнатної квартири загальною площею 47 кв.м., житловою площею 31 кв.м. за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, [PERSON] просила визнати право власності саме в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] на легковий автомобіль марки MERSEDES, 2002 року випуску державний номер [NUMBER], який зареєстрований на ім'я померлого [PERSON], тобто як спадкоємцем, а не вирішувала питання пов'язане з розділом спільного сумісного майна. Суд також вважає, що посилання у вищевказаному рішенні суду на норми права, яким суд мотивував своє рішення, є процесуальним правом суду, а не є встановленням фактів наявності або відсутності правовідносин. В той же час, ухвалою суду від 15.08.2017р. позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] були залишені без розгляду за клопотанням представника позивача. (Т.2, а.с. 45) Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] помер, актовий запис №5530 від 04.06.2013р., зареєстрований відділом ДРАЦС у м. Одесі РС ОМУЮ. (Т.1., а.с. 6) Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, у тому числі 1/2 частки у праві спільній сумісній власності на автомобіль MERSEDES BENZ S500L, 2002 року випуску, номерний знак [NUMBER]. Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончаровою С.Ю. була заведена спадкова справа №14/2013. Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] була його мати [PERSON], яка 15 липня 2013 року звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу - Гончарової С.Ю.. (Т.1, а.с. 29) [PERSON] також звернулась із заявою до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гончаровою С.Ю. із заявою в якої повідомила, що під час шлюбу було придбано автомобіль марки MERSEDES, 2002 року випуску державний номер [NUMBER], який є спільною сумісною власністю подружжя. (Т.1., а.с. 47) Однак нотаріусом [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки вона не є спадкоємцем померлого [PERSON], а тому пропонували звернутись до суду. (Т.1., а.с.51) В цей же день, тобто 15 липня 2013 року [PERSON] склала заповіт на ім'я [PERSON]. Згідно довідки № 16 від 15.07.2013 року [PERSON] по день смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки про склад сім'ї та прописки № 15 від 15.07.2013 року в квартирі [ADDRESS] зареєстрована - [PERSON] Таким чином, [PERSON] по день смерті була зареєстрована та проживала разом зі своїм померлим сином [PERSON], а тому вважається такою, що фактично прийняла спадщину після його смерті. Однак [PERSON] не встигла отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки померла [INFO]., актовий запис 10270 від 23.10.2013р., зареєстрований Відділом ДРАЦС РС ОМУЮ. (Т.1., а.с. 87). Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончаровою С.Ю. була заведена спадкова справа № 24/2013. В нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини звернулась [PERSON], як спадкоємець померлої [PERSON]. (Т1, а.с. 86) Неповнолітній [PERSON] не погоджуючись із складеним заповітом звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом про визнання заповіту недійсним, встановлення факту проживання однією сім'єю та надання додаткового строку для прийняття спадщини. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 02 грудня 2015 року було визнано заповіт складений [PERSON] на користь [PERSON] і посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончаровою С.Ю. - недійсним; визнано [PERSON], спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON], померлої [INFO] та продовжено строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON], на два місяці з дня набрання рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області, законної сили. У встановлений судом додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини [PERSON] подав заяву до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу - Гончарової С.Ю. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкування це перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] має право на спадкове майно, у вигляді 1/2 частки права власності на автомобіль MERSEDES BENZ S500L, 2002 року випуску, номерний знак [NUMBER] у порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008р. встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Однак в обґрунтуванні позовних вимог, позивач [PERSON] не посилався на те, що в нотаріальному порядку він не може отримати свідоцтво про право на спадщину щодо спірного автомобіля, а таким чином, вищевказані позовні вимоги є передчасними. В той же час, суд вважає, що якщо позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в нотаріальному порядку, він має право повторно звернутись до суду, проте визнавши інші підстави позовних вимог. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності у порядку спадкування за законом необхідно залишити без задоволення.

Outcome: dismissed