Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

В серпні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], мотивуючи свої вимоги наступним. Сторони перебувають в шлюбі з 03.05.2009 року. Від шлюбних відносин мають двох неповнолітніх дітей. Позивач посилається на те, що вони не розуміють одне одного, у них виявилися вкрай суперечливі погяди на подружнє життя, на взаємні права та обов"язки подружжя, відповідальність за долю сім"ї.Дружина веде себе непристойно, зраджує йому. Тому вони припинили спільне проживання і примирення між ними неможливе. Ухвалою суду сторонам наданий 2-місячний строк для примирення. За наданий строк сторони не помирилися. Відповідчкою надана суду заява про продовження строку на примирення, оскільки вважає, що сім"ю можливо зберегти. Справу просить розглянути у її відсутність. Позивач судовому засіданні відсутній, категорично не згоден на продовження строку для примирення, вважає, що сім"я розпалася, оскільки відповідачка не змінила своєї поведінки, наполягає на розірванні шлюбу, справу просить розглянути без його участі, про що надав суду заяву. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 03.05.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Щорського районного управління юстиції Чернігівської області. Від спільного сімейного життя мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] року нродження та сина [PERSON], [INFO]. Сторони припинили спільне проживання, подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Оскільки відповідачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, права дітей, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідачки підлягає стягненю судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved