Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, мотивуючи свої вмоги тим, що [INFO] померла його мати - [PERSON]. За життя, а саме 06 травня 1998 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого все майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, і на що за законом матиме право на день смерті, заповіла [PERSON] Станом на 15 вересня 2014 року заповіт не змінено і не скасовано. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді будинковолодіння, що розташоване в [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,7486 га, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку. Він як спадкоємець за заповітом, своєчасно прийняв спадщину, а саме на час відкриття спадщини постійно проживав разом із спадкодавцем і на даний час проживає у спадковому житловому будинку, доглядав його, обробляв земельну ділянку та проводив платежі за комунальні послуги. Крім нього, спадкоємцями першої черги за законом є його сестри - [PERSON] та [PERSON], які являються відповідачами по справі. 25 червня 2015 року він звернувся до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину, однак йому було відмовлено у зв'язку з тим, що він надав недостатньо документів, які необхідні для підтвердження факту вступу в управління або володіння спадковим майном, а тому просить визнати за ним право власності на спадкове майно: житловий будинок з належними до нього будівлями та господарськими спорудами, що розташований в с. Южинець, вул. Ю. Гагаріна, 9, Кіцманського району та земельну ділянку. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, посилалися на обставини викладені в позовній заяві, просили позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала частково, подавши до суду заперечення, в якому вказала що ініціатором складання заповіту на ім'я брата [PERSON] була [PERSON], оскільки він проживав з дружиною та трьома дітьми і однокімнатній квартирі, а він зобов'язався доглядати маму. Коли був складений заповіт, то вона власноручно принесла і вручила його братові. Однак, [PERSON] своєї обіцянки не виконав і не доглядав за мамою, оскільки виїхав у Польщу, і тільки вона з сестрою [PERSON] навідували та доглядали матір. Крім того, всі потреби та лікарні, в яких перебувала їхня мати, вона оплачувала самостійно. З братом, [PERSON] їхня мама проживала з осені 2000 року в селі, а на зиму він забрав її додому в м. Кіцмань. Однак, після суперечок його дружини та матері, [PERSON] була змушена забрати її до себе в с. Селеще Сокирянського району, а коли сестра захворіла, їхній брат [PERSON] забрав маму до себе у квартиру, і з осені 2001 року до грудня 2002 року [PERSON] разом з [PERSON] доглядали її. В грудні 2002 року, коли мама дужу захворіла [PERSON] привезла маму до себе додому і до її смерті [INFO] піклувалася про неї. Всі витрати на похорон вона узяла не себе і до літа 2012 року доглядала за хатою та обробляла город. А влітку, 2012 року, позивач та його дочка з зятем, вселилися в хату та почали робити ремонти. Тому просить поділити спадкове майно на трьох, оскільки вони, відповідачі, також приймали участь у догляді за мамою [PERSON] Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася. У матеріалах справи є довіреність, якою вона уповноважує відповідачку [PERSON] представляти її інтереси. Свідок, [PERSON] пояснила суду, що після смерті матері позивача та відповідачів, [PERSON] доглядала спадковий будинок та обробляла земельну ділянку. Позивач поселився в будинок, тільки тоді, коли його дружина поїхала в Італію і тільки того року почав робити в ньому ремонти. Свідок [PERSON] надала суду аналогічні пояснення. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований і підлягає задоволенню в повному об'ємі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, судом встановлено, що [INFO] померла мама позивача - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого 25 березня 2003 року виконкомом Южинецької сільської ради, Кіцманського району Чернівецької області, актовий запис №07. За життя, а саме 06 травня 1998 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого все майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалось, і на що за законом матиме право на день смерті, заповіла позивачу [PERSON], що підтверджується копією заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Южинецької сільської ради, Кіцманського району Чернівецької області Мельник І.А., зареєстрований в реєстрі №23. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді будинковолодіння, що розташоване в [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,7486 га, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку. З копії технічного паспорту на будинок, вбачається, що житловий будинок в [ADDRESS] 1961 року побудови, вартістю 67581 гривня, оформлений на ім'я [PERSON] Судом також встановлено, що крім позивача, спадкоємцем першої черги за законом є дочки померлої - [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою виданою виконкомом Южинецької сільської ради Кіцманського району №634 від 07 липня 2015 року. Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2007 року п.1 у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні норми ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Згідно ст.524 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) "Спадкування здійснюється за законом і за заповітом". Відповідно до ст.529 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на час спірних правовідносин, встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Так, спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном. Серед іншого, фактом прийняття спадщини є також спільне проживання спадкоємця з померлим безпосередньо перед його смертю, оплата спадкоємцем комунальних та інших послуг, проведення ремонтних робіт, наявність інших документів виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця. В зв'язку з недостатністю документів на підтвердження вступу у володіння спадковим майном, останньому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, та рекомендовано звернутися до суду. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно до вказаних норм цивільного законодавства діючого на момент відкриття, син померлої [PERSON] прийняв спадщину, так як фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, не заявляв відмови від прийняття спадщини, але у встановлений законом термін не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадкового майна, через різні сімейні обставини які склалися, а тому дане питання підлягає судовому розгляду. Відповідно до ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Згідно з ст.ст. 41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються законом. Кожен має право будь - якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом… Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як видно з представлених доказів, житловий будинок 1961 року побудови знаходяться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер, інші особи, а саме [PERSON] та [PERSON], на володіння та користування даним будинком та господарськими спорудами на підставах, передбачених законом, своїх прав з [INFO] до літа 2012 року не заявляли та не оспорювали укладений заповіт. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Так, вимоги відповідачів є безпідставними, оскільки останні знали про існування заповіту та його зміст, однак з [INFO] вищезазначений заповіт ніким не скасовувався та не оспорювався. Крім того, слід зазначити, що вимоги, щодо розподілу спадкового майна появилися тільки влітку 2012 року, у зв'язку з виниклими неприязними відносинами між рідними: братом [PERSON] та сестрами [PERSON] і [PERSON] У силу ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] При цьому судом не встановлено порушення прав інших осіб.

Outcome: approved