Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася у суд із позовом до Великоком`ятівської сільської ради Виноградівського району, треті особи без самостійних вимог: [PERSON] , [PERSON] , Закарпатська регіональна філія ДЗК України про визнання недійсним та скасування державного акту на право приватної власності на землю. Свої позовні вимоги мотивує тим, що після смерті свекра [PERSON] , який помер [INFO] , вона отримала у спадщину будинок і земельну ділянку під ним у [ADDRESS] . 29.10.2010 року на ім`я спадкодавця [PERSON] був виготовлений державний акт про право власності на земельну ділянку у [ADDRESS] , що є прямим порушенням Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі. Крім того, цей державний акт є незаконним, оскільки посвідчує неправильні межі земельної ділянки позивачки, що породжує постійні сварки між нею і сусідами, та перешкоджає їй переоформити землю на себе. Про наявність порушення вона дізналася у липні 2018 року, коли між нею і сусідкою [PERSON] виникла межова суперечка. Просить суд визнати недійсним та скасувати державний акт про право власності на земельну ділянку у [ADDRESS] від 29.12.2010 року серії ЯЛ №073830, виданий на ім`я [PERSON] , який помер [INFO] та скасувати державну реєстрацію такого державного акту. У свою чергу представником відповідача Великоком`ятівської сільської ради Виноградівського району подано відзив на позовну заяву. Мотивує його тим, що твердження позивачки не відповідають дійсності, оскільки дійсні межі земельної ділянки позивачки співпадають як із даними оскаржуваного державного акту, так і з даними обмінного файлу. Позивачкою не долучено до позову жодного належного та допустимого доказу того, що її межі земельної ділянки не співпадають із межами ділянки, що відображені в державному акті чи кадастровій документації чи в натурі (на місцевості). Спірний державний акт складений, виготовлений та виданий позивачці відповідно до закону, її права при цьому не були порушені. Відповідач вважає поданий [PERSON] позов безпідставним та таким, що до задоволення не підлягає. Крім того, представник відповідача вказує на сплив строків позовної давності. Так, у 2015 році існував судовий спір між [PERSON] та [PERSON] про припинення порушення права на користування земельною ділянкою та демонтаж теплиць. Справа переглядалася судами вищестоящих інстанцій і в позові було відмовлено. Проте, ще в червні 2015 року позивачка [PERSON] повинна була дізнатися про те, що існує межовий спір. Перегляд законно встановлених меж земельної ділянки більш ніж через 10 років за спірних підстав суперечитиме принципу правової визначеності, а зміна власника чи землекористувача суміжного земельного наділу не може зумовлювати поновлення строку позовної давності у цьому зобов`язанні для наступних землекористувачів. Вважає, що строк позовної давності для звернення до суду із позовом про визнання недійсним та скасування державного акту про право приватної власності на землю - сплив, що є підставою для відмови у задоволенні позовної заяви [PERSON] . У судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримала заявлені нею позовні вимоги та просила суд такі задовольнити. Пояснила, що після смерті свекра [PERSON] , який помер [INFO] , нею успадковано земельну ділянку площею 0,25 га у [ADDRESS] . Державний акт на цю земельну ділянку виданий 29.12.2010 року. Наразі вона користується тією площею земельної ділянки, яка відображена у державному акті. У 2018 році між нею та сусідами [PERSON] , [PERSON] виникла межова суперечка. Позивачка не має можливості обслуговувати приналежну до будинку земельну ділянку, задню стіну житлової будівлі, каналізацію, здійснювати ремонт забору. Наразі від сусідів її земельна ділянка огороджена забором, який встановлений ще багато років тому, ще за життя власника будинку [PERSON] , і встановлений для неможливості потрапляння худоби на сусідські земельні ділянки. На день смерті свекра межові знаки проходили за забором. Вказує, що наразі не всі межові знаки виставлені, забор знаходиться за межовими знаками. По технічній документації межа йде по забору, крім того між будинками є ярок. Пояснила, що конфліктів за життя свекра з приводу користування земельною ділянкою не виникало. Просила суд визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку у [ADDRESS] . У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - адвокат Микита М.Ф., яка діє на підставі ордеру серії ЗР №48035 від 20.03.2019 року та Угоди №4 на надання адвокатських послуг від 20.03.2019 року, підтримала заявлені позивачкою позовні вимоги та просила суд такі задовольнити. Представник відповідача Великоком`ятівської сільської ради Виноградівського району клопотав про розгляд справи без їхньої участі, позов заперечують на підставі доводів викладених у відзиві. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона проживає у [ADDRESS] , є сусідкою позивачки [PERSON] і користується 0,25 га земельної ділянки, яку приватизувала. У свій час, ще за життя [PERSON] , погоджував межі земельної ділянки, жодних претензій не мав. Між їхніми будинками йде межа у вигляді борозди та старі забори. Відстань від її будинку до борозди становить близько 25-30 см. Позивач декілька разів користувалася послугами землевпорядних товариств, які проводили геодезичні зйомки і виготовляли землевпорядну документацію. Наразі, [PERSON] вказує, що у державному акті не співпадають розміри земельної ділянки по ширині з планом забудови. Вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона проживає у [ADDRESS] , є сусідкою позивачки [PERSON] . Між ними, ще у 2016 році існував судовий спір з приводу використання земельної ділянки, оскільки [PERSON] було встановлено теплиці частково на земельній ділянці, що належить [PERSON] . Вона не заперечувала щодо встановлених межових знаків, які були встановлені комісією, хоч вважає їх розташування не правильним. Ще за життя [PERSON] , межі спірної земельної ділянки проходили за забором, він погоджував межі земельної ділянки, жодних претензій не мав. Вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. Представник третьої особи без самостійних вимог Закарпатської регіональної філії ДЗК України у судове засідання не з`явився, повідомлений про час та місце його проведення, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Допитаний у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] суду показав, що у 2010 році його матір`ю [PERSON] приватизовано земельну ділянку у [ADDRESS] , де і він проживає. Попереднім власником був його дідо [PERSON] . Остаточна документація на спірну земельну ділянку виготовлена вже після смерті [PERSON] , після чого почали виникати суперечки із сусідами з приводу використання суміжних земельних ділянок. На їхнє замовлення у 2018 році ТОВ «Експерт» виносило межові знаки у присутності представника сільської ради. Їхній паркан у огороді не входить у власність по технічній земельній документації. Допитаний у судовому засіданні в якості експерта [PERSON] в режимі відео конференції, суду пояснив, що на підставі ухвали суду про призначення експертизи та наданих доказів ним проведено судову експертизу та висвітлено відповіді на поставлені запитання в межах наданих доказів. Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідка, пояснення експерта, та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до такого висновку. Відповідно до положень частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України. Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Частиною 3 ст.152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом способів. Як встановлено у судовому засіданні на замовлення [PERSON] ТОВ «Гео-Сев» у 2010 році було виготовлене технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку в [ADDRESS] . За змістом статей 116, 118 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності або права користування земельними ділянками на підставі рішень органів місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (частина перша статті 122 ЗК України). Відповідно до частини першої статті 125, частини першої статті 126 ЗК України, в редакції чинній на час видачі [PERSON] державного акта, право власності на земельну ділянку виникає з моменту отримання державного акта та його державної реєстрації. На підставі рішення 25 сесії 5 скликання від 09.09.2010 року Великоком`ятівської сільської ради видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №073830 [PERSON] , який проживав в [ADDRESS] і був власником земельної ділянки площею 0,2500 га у [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 2121280901:00:006:0095. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 25.12.2010 року. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 21.06.2012 року державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В. за реєстровим №1487, [PERSON] , 1964 р.н., успадкувала після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , цілий житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] . Користувачами суміжних земельних ділянок являються треті особи [PERSON] та [PERSON] . Позивач зазначає, що у спірному державному акті не співпадають розміри земельної ділянки по ширині з планом забудови, а тому межі землекористування у акті вказані неправильно, що породжує постійні сварки між нею і сусідами, що в подальшому перешкоджає їй переоформити земельну ділянку на себе. Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Ухвалою Виноградівського районного суду від 18.06.2019 року задоволено клопотання позивача [PERSON] та призначено у справі судову земельно-технічну експертизу. На виконання ухвали суду, виготовлено Висновок №14 судової земельно-технічної експертизи, який складений 23.08.2019 року. Так, згідно висновку експерта встановлено, що досліджувана земельна ділянка ( [ADDRESS]) забудована та загороджена, крім південно-західної межі, на ній розташовано житловий будинок та господарські будівлі і споруди. Площа даної земельної ділянки відповідно до правовстановлюючого документу становить 0,2500 га, однак площа даної земельної ділянки у фактичному користуванні складає 0,2646 га. Фактичні розміри житлового будинку [ADDRESS] складають 10,58х15,42 м при проектних 10,5х12,3 м. Ухвалою суду від 26.02.2020 року клопотання позивача [PERSON] було задоволено та на вирішення експерта для надання висновку поставлене уточнене запитання, на що 28.04.2020 року до суду надіслано Висновок №12 додаткової судової земельно-технічної експертизи, складений 24.04.2020 року. Згідно наданого висновку місце розташування меж по Державному акту серії ЯЛ №073830 на право власності на земельну ділянку у [ADDRESS] не відповідають місцю розташування меж відповідно до Проекту настройки земельного участка индивидуального жилого дома. Статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. На виконання вищевказаної статті наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року №376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за №391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, пунктом 3.12 якої передбачено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Згідно ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. В постанові Верховного Суду від 13.12.2018 р. у справі №344/11313/14-ц зазначено, що встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками. Тому у даному разі, посвідчення у державному акті неправильних меж земельної ділянки, як зазначено позивачкою у позовній заяві, саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо). Позивачем не доведено факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні нею своїх прав на земельну ділянку; не встановлено, яким чином відповідач порушує його право. При цьому, суд зазначає, що ні висновок земельно-технічної експертизи №14 від 23.08.2019 року, ні висновок додаткової земельно-технічної експертизи №12 від 24.04.2020 року, також не вказують на незаконність виданого державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] серії ЯЛ №073830 від 24.12.2010 року. Інших належних і допустимих доказів на підтвердження позивачем порушення його права на користування земельною ділянкою, зокрема, неправильним зазначенням у державному акті на право власності на земельну ділянку меж землекористування, позивачем в судовому засіданні не надано. Згідно ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які приймають участь у справі. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Що стосується заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності до позовних вимог позивача, суд зазначає наступне. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (пункт 1), за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (пункт 5). Статтею 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (пункт 3), сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (пункт 4). Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України від 01.12.2004 N 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам. З урахуванням наведеного, оскільки прав та охоронюваних законом інтересів позивача, про захист яких вона просить у позові, відповідачем не порушено, і суд відмовляє позивачу у позові по суті в зв`язку з безпідставністю позовних вимог, питання порушення строку позовної давності (за даних обставин) не впливає на суть винесеного рішення і відповідно, строк позовної давності, як спосіб захисту саме порушеного права, при вирішенні даного спору застосуванню не підлягає. Аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог. Тобто вимоги позивача у повному обсязі є необґрунтованими та недоведеними, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України. Сплачений судовий збір належить залишити за позивачем.

Outcome: dismissed