Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

В липні 2020 року позивач [PERSON] в інтересах якого діє адвокат Меланчук Ігор Віталійович звернувся з позовом до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Мотивуючи свою заяву тим, що протягом періодів з 19.12.1984 року по 03.10.1994 року, з 15.12.1995 року по 11.02.1998 року, з 12.02.1998 року по 28.05.2010 року та з 31.07.1995 року по 01.04.2009 року працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» внаслідок чого захворів на професійне захворювання. Висновком МСЕК від 23.06.2010 року позивачу встановлено 35 % втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням з наступним переоглядом та встановлено третю групу інвалідності. При наступному переогляді Висновком МСЕК від 28.07.2011 року позивачу підтверджено первинний діагноз та процент професійного захворювання і третю групу інвалідності. Висновком МСЕК від 02.07.2012 року позивачу встановлено 30% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням та підтверджено третю групу інвалідності. При наступному переогляді Висновком МСЕК від 11.07.2013 року позивачу встановлено 25 % втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, без встановлення групи інвалідності. Висновком МСЕК від 05.07.2016 року позивачу визначено 25 % втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, без встановлення групи інвалідності, з 01.07.2016 року БЕЗСТРОКОВО, визначено потребу у забезпеченні лікарськими засобами. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він постійно відчуває стійкий виражений біль в шийному та попереково - крижовому відділах хребта з іррадацією в обидві ноги, що посилюється при ходьбі, обмеження рухомості в хребті, біль в плечо - лопаткових областях, в ліктьових та колінних суглобах, оніміння та підвищену мерзлякуватість в кінцівках, сухий кашель, задишку при помірних фізичних навантаженнях, труднощі при ходьбі, судоми в м`язах, запаморочення. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 165 305 гривень 00 копійок, яку просив стягнути з відповідача. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.07.2020 року позовну заяву прийнято до свого провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі доказами. 13 серпня 2020 року Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області відмовлено представнику відповідача Пат «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» в клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач скористався правом надання відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити у зв`язку з тим, що ПАТ «Кривбасзалізрудком» не є правонаступником шахт Першотравневого рудоуправління та шахти «Першотравнева» ВО «Кривбасруда», на яких працював позивач у шкідливих умовах праці. Звернули увагу суду, що позивач укладаючи з відповідачем трудовий договір був повідомлений та ознайомлений під розпис про його права і обов`язки, про умови праці і наявність на робочому місці де він буде працювати шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто та можливі їх наслідки впливу на здоров`я, його права і пільги на компенсацію відповідно до норм чинного законодавства і колективного договору. При цьому позивач свідомо приймав запропоновані умови праці та усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я та наслідки. Відповідач не приховував важкість і шкідливість технологічного процесу та технологію виробництва не порушував. Позивачем не доведено факту завдання йому моральної шкоди, будь-яких документів на підтвердження цього до суду не надано, а документи на які посилається позивач та його представник є лише документами, які підтверджують факт виникнення професійного захворювання, однак жодним чином не можуть бути беззаперечними доказами заподіяння моральної шкоди. Щодо розміру моральної шкоди заперечують в повному обсязі , вважають її необґрунтованою та такою, що не відповідає засадам розумності і справедливості. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно положень до ст. ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано ст.124 Конституції України. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено: кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Пунктом 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Судом встановлено, що [PERSON] в період з 19.12.1984 року по 03.10.1994 року, з 15.12.1995 року по 11.02.1998 року, з 12.02.1998 року по 28.05.2010 року та з 31.07.1995 року по 01.04.2009 року працював на різних посадах на ПАТ «Кривбасзалізрудком». 28.10.2019 року звільнений з підприємства за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію у відповідності до ст. 38 КзПП України, що підтверджується копією трудової книги позивача (а.с. 26-32). Пунктом 11 Санітарно - Гігієнічної Характеристики Умов Праці № 2/2-2953 від 06.10.2009 року відображено професійний маршрут та трудова діяльність позивача, а саме [PERSON] працював з 19.12.1984 року по 01.11.1985 рік - підземний гірник ш. «О» Першотравневого РУ ВО «Кривбасруда»; 3 01.11.1985 року по 01.08.1986 року - підземний бурильник свердловин ш. «П-2» Першотравневого РУ ВО «Кривбасруда»; з 01.08.1986 року по 01.11.1987 року та з 01.10. 1989 року по 01.09.1990 року підземний машиніст бурової установки ш. «П-2» Першотравневого РУ ВО «Кривбасруда»; з 01.09.1990 року по 03.10.1994 року - підземний гірник очисного забою ш. «П-2» ВО «Кривбасруда»; з 10.10.1994 року по 19.11.1995 року - підземний машиніст бурової установки ш. «Юбилейна» рудника «Суха Балка»; з 15.12.1995 року по 11.02.1998 року - підземний гірник очисного забою ш. «П» ВО «Кривбасруда»;з 12.02.1998 року по 20.07.1998 року - підземний машиніст бурової установки дільниці № 24 ш. «Гвардійська» ВО «Кривбасруда»; з 21.07.1998 року по 31.12.1999 року - підземний машиніст бурової установки дільниці № 24 ш. «Гвардійська» КДЗРК;з 01.01.2000 року та станом на 06.10.2009 рік (дата складання характеристики умов праці) - підземний машиніст бурової установки дільниці № 24 ш. «Гвардійська» ВАТ «КЗРК» (а.с. 33-36). Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 15 від 28.05.2010 року встановлено причини виникнення професійного захворювання, а саме робота позивача протягом 24 років 3 місяців в умовах важкої фізичної праці, а саме : маса вантажу, який підіймається і переміщується в ручну - 30-43 кг, при допустимій до 30 кг.; динамічне навантаження за участю м`язів та плечового поясу 46.8 - 101 Вт при допустимому 23-45 Вт; робоча поза з нахилом тулуба до 30 градусів/ більше 30 градусів - 68.0%14.0% - за зміну при допустимій - до 25%; нахили корпусу - 110-174 разів за зміну при нормі до 100. Пунктом 19 акту зазначено, що винною особою в отриманні позивачем [PERSON] професійного захворювання є адміністрація підприємства ПАТ «Кривбасзалізрудком», яка порушили норми законодавства про охорону праці (а.с. 16-18). Відповідно до Висновку МСЕК від 23.06.2010 року позивачу первинно визначено 35 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням та встановлено третю групу інвалідності, з наступним переоглядом 01.06.2011 (а.с.10-11). При повторному переогляді Висновком МСЕК від 28.07.2011 року позивачу встановлено 35 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням та підтверджено третю групу інвалідності, з наступним переоглядом 01.06.2011 (а.с. 10-11). Висновком МСЕК від 02.07.2012 року позивачу визначено 30 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням та підтверджено третю групу інвалідності, з наступним переоглядом 01.07.2013 (а.с. 13-14). Позивачу Висновком МСЕК від 11.07.202013 року визначено 25 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням без встановлення групи інвалідності, визначено потребу в медикаментозному лікуванні, з наступним переоглядом 01.07.2016 (а.с. 13-14). Висновком МСЕК від 05.07.2016 року позивачу визначено 25 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням без встановлення групи інвалідності, з 01.07.2016 року - БЕЗСТРОКОВО (а.с. 15). З наведеного вбачається, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки підставою виникнення професійного захворювання у позивача слугувало саме виконання ним трудових обов`язків значний період на підприємстві відповідача , а отже наявні у зв`язку з цим підстави, передбачені ст. ст. 153, 2371 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Частинами 1,3 статті 13 Закону України «Про охорону праці» визначено: роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Суд відхиляє заперечення відповідача в тій частині, що позивач при прийнятті на роботу був попереджений про шкідливі умови праці, а також недоведеність факту завдання моральної шкоди, оскільки судом встановлено наявність у позивача професійного захворювання, що об`єктивно призвело до моральних страждань. Доводи представника відповідача щодо відсутності доказів вини відповідача суд також не приймає до уваги, оскільки судом встановлено, що позивач працював тривалий час в шкідливих умовах праці на підприємстві ПАТ «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ», що спричинило виникнення в нього професійного захворювання, а отже існують обґрунтовані правові підстави для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди роботодавцем своєму працівнику, що отримав професійне захворювання. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Також, суд не погоджується з твердженням представника відповідача щодо необґрунтованості вимог позивача в частині стягнення з ПАТ «Кривбасзалірудком» моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я за період роботи позивача в шкідливих умовах, оскільки з акту розслідування причин професійного захворювання вбачається, що позивач працював саме на Криворізькому державному залізорудному комбінаті, а підприємство відповідача не є правонаступником вказаної юридичної особи. Так, відповідно до приписів ч.3 ст.82 ЦПК України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Виходячи з вказаних вимог закону, суд визнає загальновідомими такі обставини реорганізації 01.07.1975 р. промислове об`єднання «Кривбасруда» (згідно з постановою Ради Міністрів УРСР від 18.04.1975 р. за №194 та наказом по Мінчормету СРСР від 12.06.1975 р. за №430) реорганізовано у виробниче об`єднання, до складу якого увійшли всі рудоуправління на правах виробничих структурних одиниць. Станом на 01.01.1978 р. до складу ВО «Кривбасруда» входило 10 рудоуправлінь. Рудоуправління «Інгулець» наказом Міністерства чорної металургії УРСР від 01.09.1977 р. передано до складу Інгулецького гірничо-збагачувального комбінату. 01.01.1988 р. на виконання наказів Мінчормету СРСР від 16.11.1987 р. за №1015 і ГПО «Южруда» від 13.10.1987 р. за №2 на базі рудоуправлінь імені: Леніна, Р. Люксембург, ХХ партз`їзду, Фрунзе, Дзержинського, Ілліча створено три виробничі одиниці РУ ім. Леніна, РУ ім. ХХ партз`їзду, РУ ім. Дзержинського. 01.10.1989 р. рудоуправління імені Кірова та ХХ партз`їзду виділилися зі складу об`єднання в самостійні підприємства з наданням їм юридичного статусу. Інші рудоуправління (згідно з наказом Мінметалургії СРСР від 07.09.1989 р. за №170 та наказом по об`єднанню від 20.09.1989 р. за №349) були ліквідовані, а на їх базі створено на правах структурних одиниць 10 шахт: «Першотравнева-1», «Першотравнева-2», ім. Леніна, ім. Орджонікідзе, «Гвардійська», «Октябрська», «Родіна», «Саксагань», «Гігант», ім. Валявка. 01.08.1995 р. наказом Мінпромполітики України від 27.07.1995 р. за №148 зі складу об`єднання виділена шахта «Саксагань» у самостійне державне підприємство: до цього моменту тут були відпрацьовані запаси багатих залізних руд. 1998 року відповідно до наказу Мінпромполітики України від 29.07.1998 р. за №263 державне виробниче підприємство «Кривбасруда» перейменовано в Криворізький державний залізорудний комбінат (КДЗРК). До його складу увійшли: шахтоуправління «Родіна» та «Октябрське», шахти ім. Леніна, ім. Орджонікідзе, «Гвардійська». Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності - 35 первинно; - 25 % - БЕЗСТРОКОВО, значний період роботи у відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, суд вважає необхідним визначити розмір компенсації у сумі 65 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Стосовно питання про судові витрати суд зазначає наступне. Позивача згідно п.2 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Частина 1статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України визначено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 840 гривень 80 копійок.

Outcome: partial