Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулась до суду із зазначеною позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просить заборонити відповідачам чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з онуком [PERSON] , [INFO] . При цьому, позивач просить встановити спосіб її участі у вихованні онука [PERSON] шляхом: встановлення побачень кожної першої суботи місяця та кожної третьої неділі місяця з 09-00 годин до 20-00 годин, за відсутності відповідачів, з можливістю відвідування дитиною місця проживання позивача, закладів та місць дитячого дозвілля і відпочинку; встановлення часу для спільного відпочинку позивача та її онука поза межами міста, у відсутність відповідачів, тривалістю 12 календарних днів кожного року, у період з червня по серпень, у курортних місцях з метою оздоровлення, за рахунок коштів позивача. Також, позивач просить судові витрати, понесені нею, покласти на відповідачів. В обґрунтування свого позову [PERSON] вказала, що вона є бабусею малолітнього [PERSON] , [INFO] , батьками якого є відповідач [PERSON] та її син, що залучений у справі у якості третьої особи - [PERSON] При цьому, відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками відповідача [PERSON] та бабусею і дідусем дитини з боку матері. Позивач зазначає, що [PERSON] проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з її сином [PERSON] та у фактичних шлюбних відносинах [INFO] у них народився син [PERSON] З осені 2017 року між її сином та відповідачем [PERSON] погіршилися стосунки та згодом вони припинили спільне проживання. До цього часу онук дуже часто проводив час з позивачем, вона допомагала матеріально утримувати та оздоровлювати дитину, з онуком вони мають спільну взаємну прихильність. За все своє життя дитина відпочивала на морі виключно з позивачем. Також, позивач звертає увагу, що у її квартирі обладнана кімната до онука, мається його одяг та іграшки. Стосунки у позивача з відповідачем [PERSON] були добрі, але після змін в особистому житті, вона та її батьки стали створювати позивачу перешкоди в спілкуванні з онуком. В лютому 2018 року [PERSON] сповістила, що переїжджає мешкати до м. Ужгород, разом з дитиною та новим чоловіком, але обіцяла позивачу надавати зустрічі з онуком, проте в кінці квітня 2018 року, разом з дитиною зникла у невідомому напрямку, мобільний зв`язок став недоступним. Як з`ясувалося згодом, [PERSON] переїхала до м. Будапешт, Угорщина, разом з новим чоловіком, без дитини. При цьому, позивач вказує, що знайшла онука у червні 2018 року у батьків відповідача - [PERSON] та [PERSON] , які ховають дитину від неї та не дають можливості бачити, спілкуватися з нею. З`ясувавши це, позивач звернулась до [PERSON] з проханням, щоб її батьки не чинили їй перешкод у спілкуванні з онуком, на що відповідач повідомила, що таким є її спільне з батьками рішення та воля і, що вона не бажає спілкування позивача з дитиною. Позивач просить суд звернути увагу на те, що вона любить свого онука, дуже сумує за ним та бажає спілкуватися, приймати участь у його вихованні, матеріально турбуватися про дитину, створювати умови для його розвитку та дозвілля. Позивач характеризується позитивно, здорова, має добрі життєві умови, мешкає сама у чотирикімнатній квартирі, працює та має матеріальну можливість приймати участь в утриманні дитини, її оздоровленні. У зв`язку з такою ситуацією, 15.06.2018 року позивач звернулась до служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради з заявою про визначення способу її участі у вихованні та спілкуванні з онуком, проте листом від 19.06.2018 року їй було відмовлено та повідомлено, що з вказаним питанням вона має звернутись до суду. У зв`язку з викладеним, вона змушена звернутися до суду з вказаним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів. Позивач [PERSON] , до суду не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій просить позовні вимоги задовольнити, у разі неявки відповідачів, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі до судового засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що у справі маються рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, про причини неявки суд не повідомили, будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надавали. Представник третьої особи - виконкому Саксаганської районної у місті ради, у судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, тому, суд вважає за можливе провести розгляд справи за його відсутності, що не порушить його права та свободи. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Зі змісту п.25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі "Жук проти України", яке підлягає застосуванню відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", слідує, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено. У зв`язку з цим, з огляду на належне повідомлення відповідачів про дату, час та місце розгляду вказаної цивільної справи, суд зі згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд вказаної справи на підставі наявних в ній письмових доказів. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, судом встановлено, що під час перебування відповідача [PERSON] та третьої особи [PERSON] у цивільному шлюбі, у них народилась дитина - син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 24.03.2015 року Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.12). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 24.09.1990 року відділом РАЦС Саксаганського району м. Кривого Рогу, позивач [PERSON] є матір`ю [PERSON] - батька [PERSON] , тобто останній доводиться позивачці онуком, а вона, відповідно, є його бабусею (а.с.13). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилалася на те, щовідповідачі у справі чинять їй перешкоди у спілкуванні з онуком [PERSON] , а саме ховають дитину від неї, не дають можливості бачити, спілкуватися з нею без будь-яких причин. Перевіряючи обґрунтованість таких доводів позивача, суд виходить з наступного. Як видно з копії листа зі служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради №022-32/1610 від 19.06.2018 року, позивач [PERSON] , у зв`язку з виниклою ситуацією, зверталась до вказаного органу місцевого самоврядування з заявою про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з онуком. Відповідно до зазначеного листа, її звернення було розглянуто та для вирішення цього питання рекомендовано звернутися до суду (а.с.14). Так, відповідно до положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно ч. 1, 2 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Окрім того, Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року та рішенні у справі «Олссон проти Швеції» від 27.02.1992 року зазначив, що «…між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків». При визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, в найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки з сім`єю, окрім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або явно дисфункціональна; і по-друге, в найкращих інтересах дитини забезпечити її розвиток в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є дисфункціональним (справа «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року). Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Вказані гарантії, також, закріплені і в інших нормативних документах щодо охорони дитинства. Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про охорону дитинства», контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до ст.291 ЦК України, фізична особа незалежно від віку та стану здоров`я має право на сім`ю. Фізична особа не може бути проти її волі розлучена з сім`єю, крім випадків, встановлених законом. Фізична особа має право на підтримання зв`язків з членами своєї сім`ї та родичами незалежно від того, де вона перебуває. Ніхто не має права втручатися у сімейне життя фізичної особи, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до частини 2 статті 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Однак, відповідно до частин 9 та 10 статті 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно з ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Це право дитини включає, крім виховання батьками, право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, іншими родичами. Так, згідно зі статтею 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення від спілкування та виховання. Законодавством також встановлено обов`язок батьків або інших осіб, з якими проживає дитина, не чинити перешкоди у здійсненні бабою та дідом своїх прав щодо виховання онуків та правовий механізм захисту цього права у випадку його порушення в судовому порядку. При цьому, згідно з ст.263 СК України, спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до ст.159 СК України. Відповідно до ч.2 ст.159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Таким чином, діюче сімейне законодавство України встановлює право баби та діда на спілкування з внуками та приймання участі у їх вихованні, батьки не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, своїх прав щодо виховання онуків. Так, при вирішенні виниклого між сторонами спору з приводу участі позивача у вихованні онука та усунення перешкод у спілкуванні з ним, суд приймає до уваги її позитивну характеристику з місця мешкання, відповідно до якої вона проживає за адресою: [ADDRESS] , з травня 2006 року по теперішній час, проявила себе, як уважна, доброзичлива, відповідальна, працьовита людина, що виявляє повагу до сусідів, не вживає алкоголю, не палить. Конфліктів з сусідами ніколи не було. Має двох дорослих синів та двох онуків, про яких завжди піклується, грається на дитячому майданчику, турботлива бабуся. В квартирі завжди чисто, прибрано (а.с.17). Факт проживання позивачки за вказаною адресою, також підтверджується актом від 21.06.2018 року, складеним мешканцями будинку [ADDRESS] (а.с.15). Окрім того, як видно з копії довідки №7 від 21.06.2018 року, виданої Криворізькою об`єднаною міською довідково-інформаційною службою «Нова-Ком», позивач [PERSON] є власником вказаної вище квартири, де , окрім неї зареєстровані її сини [PERSON] , [PERSON] , сестра [PERSON] , онук [PERSON] та громадянка [PERSON] (а.с.16). Також, суд враховує акт обстеження умов проживання від 21.06.2018 року, складений завідувачем сектору з питань усиновлення, опіки та піклування та головним спеціалістом сектору служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради, відповідно до якого у квартирі [ADDRESS] , що належить [PERSON] , умови проживання задовільні, житло забезпечене необхідними меблями, побутовою технікою. Для малолітньої дитини відведено окрему кімнату: диван, шафа, куточок з дитячими іграшками, відповідно до віку дитини. Житлово-побутові та санітарно-гігієнічні умови задовільні та дозволяють проживання та перебування дитини (а.с.18). При цьому, судом приймається до уваги висновок про стан здоров`я [PERSON] від 06.07.2018 року, згідно з яким будь-яких патологій чи захворювань під час огляду у останньої не виявлено (а.с.19). Окремо, суд наголошує, що баба та дід, як з боку батька, так і з боку матері є родичами дітей, а батьки чи інші особи, з якими проживають діти, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, своїх прав щодо виховання онуків, та мають здійснювати свої батьківські права та виконувати батьківські обов`язки на ґрунті поваги до прав дитини та її людської гідності. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Це право полягає, перш за все, у наданні дитині можливості жити і виховуватися в сім`ї. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами. Отже, на думку суду, позбавлення позивача [PERSON] права на участь у спілкуванні та вихованні малолітнього онука може позбавити останнього родинних зв`язків з бабою, любові та турботи з боку останньої, що суперечить приписам Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року. Також, суд враховує, що частинами 4, 5, 6 статті 19 СК України встановлено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. З урахуванням вимог вказаної вище правової норми, суд вважає за необхідне прийняти до уваги думку служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради, яка фактично оцінюється судом як висновок з приводу виниклої ситуації між сторонами, відповідно до якого [PERSON] має право на спілкування зі своїм онуком, тому служба у справах дітей пропонує встановити участь бабусі [PERSON] у вихованні онука [PERSON] , згідно з запропонованим графіком (а.с.97). Таким чином, жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право баби на спілкування з малолітнім онуком, чи обставин, які б свідчили про її спілкування з дитиною, яке перешкоджало б нормальному її розвитку, або обумовлювало її побачення з дитиною у присутності інших осіб, не встановлено, а матеріали справи таких доказів не містять. Вирішуючи питання щодо порядку та місця спілкування позивача з онуком, з урахуванням віку дитини, виходячи з пріоритету прав дитини, яка не може бути заручником особистих відносин батьків, приймаючи до уваги можливість створення позивачем належних матеріально-побутових та психологічних умов для виховання, відпочинку, лікування, оздоровлення і навчання дитини, бажання та можливість бабусі піклуватися про її здоров`я та всебічний розвиток, враховуючи важливість традицій і культурних цінностей для захисту і гармонійного розвитку дитини, а також той факт, що бабуся проявляє турботу та увагу щодо онука, його долі, суд приходить до висновку, що встановлені обставини свідчать про доцільність задоволення позову та, обговоривши варіанти можливого спілкування дитини з бабою, враховуючи баланс інтересів дитини та її батьків, вважає за необхідне заборонити відповідачам чинити перешкоди позивачу [PERSON] у спілкуванні з онуком та визначити наступний порядок участі у вихованні та спілкуванні позивача [PERSON] з малолітнім [PERSON] : встановити побачення кожної першої суботи місяця та кожної третьої неділі місяця з 09-00 годин до 20-00 годин, за відсутності відповідачів, з можливістю відвідування дитиною місця проживання позивача, закладів та місць дитячого дозвілля і відпочинку; встановити час для спільного відпочинку позивача та її онука поза межами міста, за відсутності відповідачів, тривалістю 12 календарних днів кожного року, у період з червня по серпень, у курортних місцях з метою оздоровлення, за рахунок коштів позивача. На думку суду, встановлений вище порядок відповідає інтересам малолітньої дитини. Такий спосіб спілкування дитини з бабусею можливий без шкоди для здоров`я [PERSON] , його психічного та фізичного розвитку. Окрім того, такий порядок не порушує права батьків, адже забезпечується достатньою мірою участь у вихованні їх обох. Окрім того, при прийнятті рішення щодо можливості визначити позивачу спосіб участі у вихованні онука та спілкуванні з ним за місцем свого мешкання, судом врахована також та обставина, що дитина має право знати свою бабу [PERSON] , спілкуватися з нею. При цьому, враховуючи ситуацію, яка виникла між сторонами у справі, суд вважає необхідним попередити відповідачів про наслідки невиконання цього рішення суду, передбачені ч.ч.4, 5 ст.159 СК України, згідно з якими у разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно з ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути у рівних частинах з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , з кожного окремо на користь [PERSON] по 469,87 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору (а.с.1).

Outcome: approved