Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на своє утримання в розмірі ? всіх доходів відповідача. В обґрунтування позову зазначає, що вона є пенсіонером, отримує пенсію, яка є єдиним джерелом доходів, та якої не вистачає на повноцінне проживання. Позивач перебуває на диспансерному обліку в КУ "Центр первинної медико-санітарної допомоги №6 Криворізької міської ради". Позивач проживає сама. Відповідач допомогу не здійснює. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні також зазначив, що позивач не була позбавлена батьківських прав, заборгованість по аліментам відсутня, оскільки останні не стягувались. Відповідач позовні вимоги не визнала. Надала письмові заперечення, в яких зазначила, що після припинення спільного життя її батьками в 1996 році, з часу коли їй виповнилось 16 років, стосунки з позивачем було припинено. В листопаді 2012 року, після народження дитини, стосунки між позивачем та відповідачем на деякий час покращились, але в квітні 2013 року спілкування знову було припинено. Зазначає, що окрім неї у позивача є дві доньки: [PERSON] та [PERSON] На утриманні відповідача перебуває двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що відповідач проживала з батьком з 1996 року до одруження в 2000 році. Дослідивши матеріали справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, заслухавши свідків, сторони, суд приходить висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Зазначене зобов'язання, що належить до аліментних зобов'язань, - це правовідношення, підставою виникнення якого є сукупність таких юридичних фактів: родинний зв'язок батьків і дітей або усиновлення; непрацездатність батьків; потреба батьків у матеріальній допомозі. Згідно зі ст. 203 СК України дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Як вбачається з роз'яснень пленуму Верховного Суду України, наданих у п.21 Постанови від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. Згідно зі ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є матір'ю відповідача по справі [PERSON], що підтверджується матеріалами справи: свідоцтвом про народження [NUMBER], свідоцтвом про одруження [PERSON] та [PERSON], [INFO], [NUMBER], рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.10.2014 року у справі №213/3155/14-ц, яким розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], [INFO]. Звертаючись до суду із позовом про стягнення з відповідача аліментів, позивач посилається на ту обставину, що вона є пенсіонером, розмір пенсії, яку отримує [PERSON], а саме 1458,67 грн., не забезпечує їй належний рівень життя, оскільки вона несе витрати на лікування, харчування, придбання одягу. З копії медичної довідки, що міститься у матеріалах справи, вбачається, що [PERSON] перебуває надиспансерному обліку в КУ "Центр первинної медико-санітарної допомоги №6 Криворізької міської ради" з діагнозом ІБС, стенокардія напряження. Щодо критеріїв визначення непрацездатності позивачів та їх потреби у матеріальній допомозі, суд вважає за можливе з урахуванням закріпленого у ч. 1 ст. 10 СК України положення про можливість застосування аналогії закону до сімейних відносин, не врегульованих цим Кодексом, при вирішенні даного спору, виходити з критеріїв, закріплених у ч. ч. 3,4 ст. 75 СК України. Так, непрацездатними вважаються особи, які досягли пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідами 1,2 чи 3 групи. Позивач є пенсіонером та отримує пенсію за віком при неповному пільговому стажі за списком №2, тобто, згідно приписів закону вважається непрацездатною (а.с. 7). Застосовуючи критерії ч. 4 ст. 75 СК України, батьки можуть бути визнані такими, що потребують матеріальної допомоги, у тому разі, якщо їх заробітна плата, пенсія, інші доходи не відповідають прожитковому мінімуму, встановленому законом. Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено у 2017 році прожитковий мінімум на осіб, які втратили працездатність в розрахунку на місяць у розмірі: з 1 січня 2017 року - 1247 гривень, з 1 травня - 1312 гривень, з 1 грудня - 1373 гривні. Прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Виходячи з наведеного, пенсія [PERSON] у середньомісячному розмірі 1458,67 грн., яку отримує позивач, повинна повністю покривати видатки на продукти харчування, непродовольчі товари та набори послуг, що є необхідними для забезпечення нормального функціонування організму людини, і збереження здоров'я, задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Обов'язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплений в статті 51 Конституції України. Дана конституційна норма знайшла своє відображення і в Сімейному кодексі України. Статтею 201 СК України визначені обов'язкові умови та підстави покладення на дітей обов'язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров'я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов'язку утримувати своїх батьків. Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні діти зобов'язані утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги. Відповідно до вимог п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК України). Таким чином, право на утримання від дочки, сина, мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов'язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв'язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов'язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано суду доказів, що свідчили б про потребу у матеріальній допомозі, що відповідно до вимог ст. 202 СК України покладало б на відповідача обов'язок утримувати матір та давало суду підстави для задоволення позовним вимог. Враховуючи викладене, судом не встановлено підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів, а відтак в задоволенні даного позову слід відмовити. Зважаючи на викладене,

Outcome: dismissed