Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-13 00:00:00

в обгрунтування своїх вимог позивачі зазначають, що їм на праві приватної спільної часткової власності ( по 1/2 частці) належить квартира [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстроване місце проживання відповідача, однак, вона не проживає там впродовж тривалого часу, її особистих речей в квартирі не має, не бере участі у витратах по її утриманню, не сплачує комунальних послуг. Будь-яких усних чи письмових домовленостей між сторонами з приводу проживання відповідача в зазначеній квартирі не існує. Неодноразове вжиття заходів досудового врегулювання спору не дали бажаних результатів, у зв`язку з чим позивачі змушені звернутися до суду. Факт реєстрації місця проживання відповідача порушує право позивачів на розпорядження та користування майном, позбавляє можливості оформлення субсидії, змушує нести всі витрати по утриманню квартири власними коштами, що ставить їх у скрутне матеріальне становище. Тому позивачі просять визнати відповідача такою, що втратила право на користування зазначеною квартирою. Позивачі в судове засідання не з`явилися, 26.11.2019 року представник позивача, адвокат Гринів Я.В. подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати в її та позивачів відсутності, не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с. 34). Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи була двічі повідомленою належним чином. Причин своїх неявок відповідач суду не повідомила, не звернулася із заявою про розгляд справи в її відсутності та не подала відзив на позов. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч. 4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторона позивачів не заперечує проти такого вирішення справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 18.04.2000 року Бюро по приватизації державного житлового фонду згідно з розпорядженням № 9800 від 06.04.2000 року, позивачам на праві приватної спільної часткової власності належить спірна квартира (а. с. 7). Згідно з даними довідки № 477 про реєстрацію місця проживання, виданої 26.04.2017 року управлінням надання адміністративних послуг Коломийської міської ради, та витягу з Єдиного державного демографічного реєстру речових щодо реєстрації місця проживання № 2619-281167-2017 від 03.02.2017 року місце проживання відповідача зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а. с. 9, 10). Довідкою № 24, виданою 16.10.2019 року ОСББ «Січових Стрільців -3», стверджується, що місце проживання відповідача зареєстроване в зазначеній квартирі, в якій вона не проживає з 2017 року (а.с. 8). Актом обстеження матеріально-технічних умов від 16.10.2019 року підтверджено, що відповідач в даній квартирі не проживає з 2017 року, її особистих речей в квартирі немає, витрат по утриманню та збереженню квартири вона не несе (а.с. 11). Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання. Ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з вимогами ч.1 ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. На підставі досліджених доказів суд приходить до висновку, що відповідача слід визнати такою, що втратила право на користування вказаним житловим приміщенням, оскільки вона більше року там не проживає. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі наведеного, ст.ст. 317, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та,

Outcome: approved