Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача - Публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК» про захист прав споживача, про визнання недійсними кредитного договору № 00057/RKH від 26.05.2008 р. та договору іпотеки № 00067rKH від 26.05.2008р. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що 26.05.2008р. року між ВАТ "МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК", правонаступником за всіма правами та обов'язками якого є ПАТ «МАРФІН БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 00057/RКН. Процентна ставка за користування кредитом становить 11, 9 % річних, кінцева дата повернення кредиту по 25.05.2028 р. В якості забезпечення виконання умов вищевказаного кредитного договору між Банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки №00067rKH від 26.05.2008 р. предметом якого є однокімнатна квартира №47, що розташована за адресою: м. Харків, вул.Харківських Дивізій, буд. № 3. Позивач вважає, що при підписанні вказаного кредитного договору відповідачем було порушено права позивача. Кредитний договір за своїм змістом та текстом не відповідає вимогам законодавства України, інтересам та волі позивача. Позивач також вважає, що Банк його ввів в оману, та не повідомив його, як позичальника, що під час виконання зобов'язань за кредитним договором позичальник несе валютні ризики. Позивач вважає, що порушення вимог ЦК України, має своїм наслідком недійсність договору в цілому, тому викладене є підставою для визнання недійсним вищенаведеного договору кредиту, а також іпотечного договору. Представник позивача - [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Надала суду пояснення аналогічні, викладеним у позовній заяві та зазначила що Відповідач не попередив Позивача про ризики, пов'язані з можливим ростом курсу долару, не надав інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Таким чином, на думку представника Позивача - Банк порушив право Позивача на інформацію, що потягло укладання кредитного договору, за яким Позивач на даний час повинен повернути Відповідачеві значно більшу суму, ніж було домовлено сторонами під час укладання кредиту. Представники відповідача - Фірсова Н.В. та Семенова О.Р., які діють на підставі довіреностей, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, вважаючи, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні, доводи та міркування позивача, викладені в позовній заяві вважають такими, що не ґрунтуються на законі, а тому дана позовна заява не підлягає задоволенню з підстав, викладених у письмових запереченнях (від 22.06.15 р. за вх. № 18084) та письмових поясненнях (від 09.07.15р. за вх. № 19627) на позовну заяву та доданих доказів (докази надано в якості додатків до заяви Банку від 03.07.15р. за вх. № 19133). Крім того, представник відповідача - Фірсова Н.В., яка діє на підставі довіреності, зазначила, що у п.3.9. кредитного договору № 00057/ RKH від 26.05.2008р., зазначено, що «позичальник під час виконання зобов'язань за цим кредитним договором несе валютні ризики». На думку представника Банку даний позов позичальником подано лише з метою затягнути розгляд іншої справи, а саме справи № 645/3092/15-ц, що знаходиться в провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова (суддя Алфьорова Т.М.) за позовом Публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 40 063, 80 дол. США та 13 763, 11 грн. за кредитним договором (провадження у справі №645/3092/15-ц зупинено до вирішення даної справи). Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 26.05.2008р. на адресу Керуючого Банком надійшла заява Позичальника (вх. № 160/09 від 26.05.2008р.) щодо надання [PERSON] кредиту в сумі 43 637, 00 дол. США. (а.с. 37) 26.05.2008 р. року між ВАТ "МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК", правонаступником за всіма правами та обов'язками якого є ПАТ «МАРФІН БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 00057/RКН. Процентна ставка за користування кредитом становить 11, 9 % річних, кінцева дата повернення кредиту по 25.05.2028 р. (а.с.6-7). Згідно п.1.1. Кредитного договору Банк (як того і просив позичальник згідно Заяви [PERSON].) надав [PERSON] кредитні кошти шляхом перерахування з позичкового рахунку на поточний рахунок Позичальника № [NUMBER] о/р [NUMBER] US у Банку (додаток № 5 до заперечень від 22.06.2015р. - а.с.38) з 26.05.2008р. і терміном погашення по 25.05.2028р. включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у сумі 53 091, 65 дол. США на наступні цілі: 43 637, 00 дол. США на придбання квартири та 9 454, 65 дол. США на сплату страхових платежів. Отже, гр. [PERSON] отримано кредит у розмірі 43 637, 00 дол. США. Ціль кредиту - придбання однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS]. Процентна ставка за користування кредитом становить 11, 9 % річних, кінцева дата повернення кредиту по 25.05.2028 р. Вищезазначене підтверджується випискою з поточного особового рахунку № [NUMBER] о/р [NUMBER] US у Банку (додаток № 5 до заперечень - а.с.39). В якості забезпечення виконання умов вищевказаного кредитного договору між Банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 00067 rKH від 26.05.2008 р. предметом якого є зазначена вище квартира. (а.с.10-12). Згідно до положень п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Аналогічні вимоги містяться у п. 2.1. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 р. Суд не може погодитись з твердженням позивача про невиконання відповідачем вимог вище зазначених нормативних актів та наявність порушень у діях відповідача при надані кредитних коштів за кредитним договором з огляду на таке. У відповідності до положень ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до «Умов кредитування «квартира в кредит (вторинний ринок)» з якими 12.05.2008 р. під підпис ознайомився [PERSON], а також відповідно до «Орієнтовного розрахунку сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки та інших фінансових зобов'язань позичальника (Додаток до умов кредитування)», з яким також 12.05.2008 р. під підпис ознайомився [PERSON] - позичальник підписанням вищевказаних документів підтверджує, що до укладання цього договору позичальник був завчасно ознайомлений з усіма умовами кредитування, що пропонуються банком, в обсязі і в порядку, що передбачений Законом України «Про захист прав споживачів» та нормативно-правовими актами Національного банку України. Таким чином, вищевказані документи містять підтвердження того, що позивач до укладання кредитного договору був ознайомлений з умовами кредитування, запропонованими відповідачем та спростовує твердження представника позивача про те, що йому не надавалася повна та вичерпна інформація про умови кредитування. Суд також не може погодитись з підставами позовних вимог про недійсність кредитного договору через те, що його було укладено не в національній валюті України. Згідно Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до ст.. 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. З вищевикладеного випливає, що у випадках, прямо передбачених законом, резиденти мають право здійснювати валютні операції та використовувати іноземну валюту як засіб платежу. Статтею 203 ЦК України передбачені умови вчинення правочину. Суд вважає, що позивачем не доведено факт невідповідності умов Кредитного договору загальним вимогам чинності правочину, які передбачені ст. 203 ЦК України. Позивач в своїй позовній заяві не довів тих обставин на які він посилається як на законні підстави для визнання кредитного договору недійсним. Також в матеріалах справи містяться власноручно написана Заява [PERSON] щодо відсутності фінансової можливості сплачувати кредит з клопотанням щодо реструктуризації заборгованості (вх. № 661/09 від 25.09.2014р. (а.с.135); Заява [PERSON] щодо переведення залишку заборгованості в валюті на національну валюту (вх. № 22/09-ог від 17.09.2012р. (а.с.112) - дані Заяви є також доказом того, що кредит було надано в доларах США, проте, в порушення ч.2. ст. 615 ЦК України [PERSON] в односторонньому порядку відмовляється від своїх зобов'язань за договором перед Банком, чим порушує майнові інтереси Банку. Беручи до уваги зазначене вище, суд приходить до висновку, що кредитний договір відповідає діючому законодавству та обґрунтованих підстав для визнання його або його окремих частин недійсним немає. Також судом встановлено, що на виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором у той же день між Банком та позивачем було укладено договір іпотеки. ( а.с. 10-12). Як було наведено вище, судом не встановлені підстави для визнання кредитного договору недійсним, таким чином, підстави для визнання недійсним договору іпотеки також відсутні. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно абз. 2 п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed