Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшов зазначений вище позов, який позивач мотивує тим, що 19.09.2012 р. між нею та відповідачем був укладений Договір банківського вкладу "Наш Найкращий депозит" в євро № 425232/2012 на строк 6 місяців, термін дії якого був автоматично пролонгований до 19.03.2014 р. Предметом даного Договору є прийняття Банком від Вкладника грошової суми в євро (надалі - Вклад) та виплата Банком Вкладникові такої суми та процентів на неї на умовах та в порядку, встановлених даним договором. Відповідно до п. 1.3 Договору банківського вкладу Вкладник вносить (перераховує) на депозитний рахунок, грошову суму в 23 913,58 євро у день підписання цього Договору. Згідно з п. 1.2 Договору банківського вкладу на вимогу від 19.09.12 № [NUMBER], ПАТ «ВіЕйБі Банк» на ім'я позивача було відкрито іменний вкладний рахунок за вкладом на вимогу «Для виплат».На даний рахунок були перераховані та обліковуються кошти. Вказує, що 19.03.2014 р. нею було розміщено на депозитний рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 23 913,58 євро, що підтверджується випискою з вкладного рахунку по договору банківського вкладу від 16.07.2014 р. Відповідно п. 1.6 Договору вклад та нараховані проценти повертаються Банком в перший день після закінчення одномісячного періоду вкладу, тобто 28.03.2014 р. Згідно п. 1.5 виплата процентів, які нараховуються на вклад, здійснюється за ставкою 10,5 %. Пунктом 1.5 Договору, дата вимоги вкладником вкладу - на першу вимогу вкладника, з урахуванням умов та правил відкриття та обслуговування вкладних та поточних рахунків фізичних осіб. 12.05.2014 р., вона звернулась до відповідача з проханням сплатити суму вкладу та нараховані проценти згідно умов Договору, але відповідач листом від 27.08.14 № Вд81-635 повідомив лише, що банком здійснюється виплата коштів в іноземній валюті згідно норм Постанови НБУ від 30.05.14 № 328. В подальшому вона також неодноразово зверталась до відповідача з вимогою сплатити грошові кошти за Договором, однак відповідач під приводом різних причин відмовлявся сплачувати грошові кошти. Зазначає, що нею було подано відповідачу платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах від 14.04.14 № 1 на перерахування її коштів на депозитний рахунок [NUMBER] в UNICREDIT BANKA DI ROMA, відкритий на ім'я [PERSON], але відповідачем перерахунок не був проведений. Вказує, що нею було отримано лише частину депозиту у сумі 300,00 євро. Вважає, що відповідач зобов'язаний був сплатити їй суму вкладу в розмірі 25 237,43 євро, проценти за Договором розмір яких становить 1 066,05 євро, що разом становить 26 060,40 євро. Також зазначає, що у зв'язку з неповерненням відповідачем їй коштів, вона за останніх сім місяців, тобто у період з 20.03.2014 р. по 22.10.2014 р. могла б отримати доходи, якби вчасно одержала б кошти і розмістила їх у банку «Михайлівський», за депозитною ставкою 12,25 % річних у розмірі 1 832,00 євро. Крім того, такі дії відповідача призвели до душевних страждань та інших негативних наслідків, що викликані незаконним позбавленням її права на свій розсуд розпоряджатися власними грошовими коштами. Вважає, що дії відповідача щодо затримки видачі власних коштів є приниженням її честі та гідності. Просить суд зобов'язати відповідача видати їй суму вкладу у розмірі 26 060,40 євро, стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у розмірі 26 060,40 євро, моральну шкоду у розмірі 250 000,00 грн. та упущену вигоду у розмірі - 1 832,00 євро. В судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву у якій свій позов підтримала, просила задовольнити позовні вимоги, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, причини неявки суду не повідомив, тому суд з урахуванням думки позивача ухвалив розглянути справу заочно, на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» було укладено Договір банківського вкладу "Наш Найкращий депозит" від 19.03.12 № 425232/2012 (а.с. 9), предметом якого є розміщення позивачем в банку депозитних коштів в розмірі 23 913,58 євро на строк 6 місяців, з щомісячною виплатою процентів в розмірі 10,5% річних в перший строк дії вкладу. Датою вимоги вкладу - є 19.03.2013 р. 19.03.2012 р. між позивачем та відповідачем було укладено Договір банківського вкладу на вимогу «Для виплат» № [NUMBER] (а.с.11), предметом якого є відкриття на ім'я позивача іменного вкладного рахунку. 19.03.2012 р. позивачем було розміщено на своєму депозитному рахунку 23 913,58 євро і згідно виписки з вкладного рахунку по договору банківського вкладу (а.с. 10) зазначений депозитний договір діяв з 19.03.2012 р. по 18.03.2014 р. За цей період позивачем було покладено на депозит грошові кошти у розмірі 25 237,43 євро, на які нараховано відсотки в розмірі 1 066,05 євро. Судом також встановлено, що 12.05.2014 р., позивачка звернулась до відповідача з проханням сплатити їй суму вкладу та нараховані проценти згідно умов Договору (а.с.21), але відповідач виплатив їй лише 300,00 євро, а решту коштів не повернув, листом від 27.08.14 № 81-635 (а.с. 24) повідомив те, що банком здійснюється виплата коштів в іноземній валюті згідно норм Постанови НБУ від 30.05.14 № 328. Також судом встановлено, що позивач подавала відповідачу платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах від 14.04.14 № 1 (а.с. 18) на перерахування її депозитних коштів на депозитний рахунок [NUMBER] в UNICREDIT BANKA DI ROMA, відкритий на ім'я [PERSON] (а.с. 18), але відповідачем перерахунок не був проведений. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч. 1, 2, 4 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а не витребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Згідно з п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня. Відповідно до п. 20.1 ст. 20 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ініціатором переказу може бути платник, а також отримувач у разі ініціювання переказу за допомогою платіжної вимоги при договірному списанні та в інших випадках, передбачених законодавством, і стягувач, що отримує відповідне право виключно на підставі визначених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом. Ініціювання переказу проводиться, в тому числі, шляхом подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа (п/п 1 п. 21.1 ст. 21 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»). Згідно ст.. 22 цього Закону ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3)розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Клієнт банку має право самостійно обирати види розрахункового документа (крім платіжної вимоги), які визначені цим Законом, для ініціювання переказу. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Одним з видів збитків є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2)належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6)звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об'єднання в громадські організації споживачів (об'єднання споживачів). Частиною 1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Виходячи із встановлених судом обставин та наведеного нормативного обґрунтування, суд дійшов висновку, що відповідач не надав позивачу належної якості банківські послуги, не виконав свої зобов'язання по депозитному договору, не повернув позивачу кошти, вкладені нею на депозитний рахунок банку та відсотки за користування такими коштами та не здійснив перерахування її коштів згідно наданого нею платіжного доручення. Тому суд вважає, що є підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача неповернутих позивачу депозитних коштів і процентів за користування ними в розмірі 26 060,40 євро. Підлягає також задоволенню вимога про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за завдану моральну шкоду, проте її розмір суд вважає завищеним, тому стягує з відповідача компенсацію у розмірі 1 000,00 грн. Суд відмовляє у задоволенні вимоги щодо стягнення збитків у зв'язку із упущеною вигодою, оскільки позивачем не надано жодних доказів на підтвердження розміру таких збитків, а її твердження базуються лише на припущеннях, що не допустимо при ухваленні рішення. До того ж, суд враховує, що позивач мала намір перерахувати свої кошти на рахунок своєї доньки, а не на інший її депозитний рахунок. Відсутні також підстави для задоволення вимог щодо зобов'язання відповідача видати суму вкладу позивачу, оскільки в такому випадку відбудеться подвійне стягнення грошових коштів з відповідача. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору при подачі даного позову, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 3 654,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved