Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

в обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі, у якому 30.08.2003 року у них народився син [PERSON], який після розірвання шлюбу сторін залишився проживати з нею. Відповідно до рішення Коломийського міськрайонного суду відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання цього сина. Однак, незважаючи на це, відповідач жодних коштів на утримання сина не надає, що стверджується довідкою про неотримання аліментів. Вказане свідчить про те, що відповідач злісно ухиляється від покладених на нього законом батьківських обов'язків. Крім того, кілька разів на рік він навідується до помешкання, де проживає позивач разом із сином, та вчиняє у присутності останнього щодо позивача незаконні дії. Після цього у сина з'являються невротичні розлади, які проявляються у тривожності, неспокої та порушенні сну. Тому позивач вважає, що зазначені нею обставини відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України ( далі - СК України) є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, вказаних в позовній заяві, просять позовні вимоги задовольнити, оскільки іншим шляхом захистити психіку дитини від негативного впливу відповідача неможливо. Сторона позивача також просить врахувати, що мав місце такий випадок, що під час відвідування сином відповідача останній не приділяв дитині жодної уваги, а дитина була змушена самостійно проводити час. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав з підстав, вказаних в письмових запереченнях. В останніх зазначено, що підставою для позбавлення відповідача батьківських прав є несплата аліментів. Дане твердження не відповідає дійсності, оскільки відповідач сумлінно сплачував аліменти на утримання вказаної дитини, починаючи з 2007 року. Заборгованість виникла тільки в 2014-2015 роках, коли він не мав заробітку. В 2016 році відповідач сплатив 1 000 грн. аліментів, частково погасивши заборгованість. Заборгованість по аліментах, яка наведена в довідці відділу державної виконавчої служби, також не відповідає дійсності. Щодо неспілкування з дитиною, то відповідач вважає за необхідне звернути увагу суду на те, що позивач переїхала в м. Івано-Франківськ, адреси відповідачу не повідомляла й не повідомила на час розгляду вказаної справи. Тому відповідач не має реальної можливості спілкуватися з дитиною, оскільки йому не відомо навіть школу, в якій навчається дитина. На думку відповідача, підстав, передбачених ст. 164 СК України, для позбавлення його батьківських прав немає. Крім того, він посилається на роз'яснення з даних питань, наведені в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зокрема, в пунктах 15, 16). Жодних з передбачених в даних пунктах підстав для позбавлення батьківських прав відповідача немає. Поряд з тим відповідач зазначив, що він зустрічався зі своїм сином лише тоді, коли дозволяла позивач, і як батько не намагався зустрітися із сином в м.Івано-Франківську, де той проживає, оскільки позивач не бажала щоб вони зустрічатися. Тому відповідач та його представник у задоволенні позовних вимог просять відмовити у зв'язку з їх безпідставністю. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялася. В судовому засіданні 29.08.2016 року представник цієї особи [PERSON] вважала, що позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав, зазначених позивачем. Крім того, службою у справах дітей Коломийської РДА надано висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його [PERSON], оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню цієї дитини. Під час засідання комісієї з питань захисту прав дитини встановлено, що відповідач навчанням і поведінкою сина не цікавиться, батьківські збори не відвідує, в школу до сина жодного разу не приходив. Комісією з'ясований і той факт, що в присутності дитини він в стані алкогольного сп'яніння вчиняв неправомірні дії стосовно колишньої дружини. Сам відповідач цього факту не заперечив. Довідкою відділу державної виконавчої служби підтверджено факт заборгованості по виплаті аліментів відповідачем у розмірі 15 148 гривень станом на 01.04.2016 року. Відповідач на комісії підтвердив факт «утримання» від участі у вихованні дитини. Комісією також заслухана думка малолітнього [PERSON], який заявив про те, що батько не проявляє жодної ініціативи побачитись з ним, нічого не купує, вільний час з ним не проводить, у школу не з'являвся. Востаннє бачився з батьком минулого літа, сам зайшовши до батька. Отже, ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків проявляється й у тому, що він з часу розлучення, а саме з 2008 року не піклується про фізичний, духовний, моральний розвиток своєї дитини, не цікавиться його життям; не забезпечує матеріально малолітню дитину та не виділяє кошти на його утримання, має заборгованість по сплаті аліментів. Зазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, враховуючи думку дитини, слід розцінювати як ухилення відповідача від виховання вказаної дитини та свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов'язками. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи, підтверджені тими доказами, які досліджені в судовому засіданні, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що стверджується даними свідоцтва про його народження (а.с.3). Судом також встановлено, що 18.03.2008 року сторони розірвали шлюб, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Коломийському району Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №75 (а.с.4). Згідно з довідкою Коломийського ВП ГУНП №5305/108/56-16 від 05.04.2016 року [PERSON] 05.03.2010 року зверталась до Коломийського міського відділу УМВС України в Івано-Франківській області із заявою по факту неправомірних дій колишнього чоловіка [PERSON] Даний факт був зареєстрований в журналі обліку інформації Коломийського МВ УМВС за №300 (а.с.5). Відповідно до довідки про неотримання аліментів №03-27В-13/915, виданої 07.04.2016 року позивачу відділом держаної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції, згідно з виконавчим листом №2-1525, виданим 25.10.2007 року Коломийським міськрайонним судом ( про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] в розмірі по 250 грн. щомісячно) в період з жовтня 2015 року по березень 2016 року аліменти відповідач не сплачував. Заборгованість станом на 01.04.2016 року становить 15 148 грн. (а.с.6). Довідкою амбулаторії загальної практики сімейної медицини №129 стверджується, що [PERSON] лікувався в дитячому відділі Отинійської лікарні з 30.01. по 07.02.2006 року і з 09.02. по 24.02.2006 року з діагнозом: ентеровірусна інфекція, невротичні стани. Повторне стаціонарне лікування з 25.08. по 05.09.2006 року, діагноз: лакунарна ангіна, невротичний стан. Повторне стаціонарне лікування з 22.11. по 06.12.2006 року, діагноз: лівобічна вогнищева пневмонія, ускладена токсичним і невротичним станом, дефіцитна анемія. Повторно - з 10.05. по 15.05.2007 року, діагноз: функціональні порушення шлунково-кишкового тракту, ацетонемічний синдром з токсичними судомами. Повторно - з 17.08. по 27.08.2007 року з вищеописаним синдромом. Повторно - з 25.10. по 03.11.2008 року, діагноз: гостре респіраторне захворювання, гіпертермічний і судомний синдром (а.с.7). Згідно з долученими до позову квитанціями [PERSON] з 2007 року по 2016 року сплачував аліменти у різних розмірах у формі грошових переказів через УДППЗ «Укрпошта» та через ПАТ КБ «Приват Банк» (а.с.34-38, 60). Зокрема, у серпні та вересні 2016 року відповідач оплатив аліменти в загальному розмірі 754 грн. В матеріалах даної справи міститься висновок служби у справах дітей Коломийської районної державної адміністрації Івано-Франківської області, в якому вказано про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.52-53). Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", ч.ч.2,3 ст.150, ст. 180 Сімейного кодексу України кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з положеннями п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення і поновлення батьківських прав" зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Згідно із ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57?60 ЦПК України. Відповідно до позиції Верховного Суду України, висловленої в ухвалі від 22.06.2011 року, особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки. Вирішуючи спір, суд повинен врахувати вищезазначені роз'яснення Пленуму Верховного Суду України та з'ясувати відповідно до вимог статей 212?214 ЦПК України які безсумнівні докази свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, у чому полягає винна поведінка відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов'язками, чи вживалися до нього заходи реагування, а також повинен дослідити соціально-побутові умови життя та матеріальне становище відповідача. З'ясування цих обставин має істотне значення для правильного вирішення справи. Відповідач, заперечуючи проти позову, посилається на те, що він періодично надавав та надає матеріальну допомогу на утримання сина, а також бажає з ним спілкуватися, однак, позивач проживає із сином в м.Івано-Франківську, не повідомивши йому адреси місця їхнього проживання, що створює відповідачу труднощі у виконанні своїх батьківських обов'язків. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом не встановлено факт умисної винної поведінки відповідача, яка б свідчила про його вперте небажання виконувати обов'язки по вихованню свого сина [PERSON], адже однією з перешкод для здійснення відповідачем своїх обов'язків є те, що позивач виїхала проживати із вказаним сином до м.Івано-Франківська, і вона не заперечила того, що не повідомила їхнього місця проживання відповідачу. Крім того, несплата аліментів не є однією з визначених ст.164 СК України підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. З наведених підстав суд не погоджується з вищевказаним висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його сина [PERSON]. Враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Поряд з тим, суд вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання свого сина [PERSON], поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків, адже сам відповідач по суті визнав, що він недостатньо цікавився де проживає його син, де і як він навчається і не приділяв йому достатньої батьківської уваги. На підставі ст.ст. 150-153, 155, 164 СК України та,

Outcome: dismissed