Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернулася до\~Рівненського міського\~суду Рівненської\~області з\~позовом про\~розірвання шлюбу\~та стягнення\~аліментів,\~в якому\~просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] зареєстрований 15 листопада 2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №1758 та стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] повідомлена належним чином про дату час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, до початку судового засідання подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] повідомлений належним чином про дату час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Заява про розгляд справи без його участі до суду не надходила, відзив не подав, позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, таким чином суд проводить розгляд справи на підставі ст.ст.280,281 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи, на підставі наявних у справі доказів. 08 липня 2020 року адвокат Лук`янчук С.М. подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із участю в судових засіданнях Славутського міськрайонного суду Хмельницької області у справах №682/270/20 та 682/3276/19. На підтвердження повноважень представника відповідача [PERSON] до клопотання про відкладення розгляду справи додав копію ордеру серії РН-82 №064, яка засвідчена ним самостійно, однак така копія ордеру не може вважатись належним доказом того, що адвокат Лук`янчук С.М. уповноважений подавати до суду клопотання в інтересах відповідача [PERSON] та представляти відповідача в суді з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.20 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом,\~правилами адвокатської етики\~та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги. Відповідно до статті 26\~Закону\~України\~«Про адвокатуру\~та\~адвокатську\~діяльність» \~адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера. Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом. Відповідно до статті 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". Відповідність копії документа, що підтверджує повноваження представника, оригіналу може бути засвідчена підписом судді.\~\~Оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи. Згідно з вимогами ст.62 ЦПК України ордер, який посвідчує повноваження адвоката як представника, подається в оригіналі. Відповідність оригінала копії ордеру може бути посвідчена підписом судді, після чого копія приєднується до матеріалів справи. Таким чином, повноваження представника позивача, яким є адвокат, повинні бути підтвердженні оригіналом ордеру виданого на ведення справи в суді. \~ \~ \~ \~Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року у справі № 811/1507/18, від 29 травня 2019 року у справі №202/5348/18. Крім того, повноваження адвоката, зокрема в даному випадку щодо підписання клопотання про відкладення розгляду справи, повинно підтверджуватися домовленістю сторін у договорі про надання правової допомоги, який засвідчує існування між клієнтом та адвокатом домовленості стосовно об`єму наданих йому повноважень, шляхом окремого визначення такої дії у договорі. Із копії ордеру серії РН-82 №064 виданого 08 липня 2020 року вбачається, що його видано на підставі договору про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги №б/н від 10 лютого 2020 року. При цьому до клопотання про відкладення розгляду справи не долучено договору про надання правової допомоги, що позбавляє суд самостійно надати оцінку наявності повноважень у адвоката на визначення певних дій та є підставою для відмови у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного: Як було\~встановлено в\~судовому засіданні,\~з 15\~листопада 2015 року сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №1758, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбного подружнього життя сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 05 травня 2016 року. Як зазначено у позовній заяві, спільне життя сторін не склалося через непорозуміння та конфлікти. Спільного господарства сторони не ведуть, проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують. Позивач [PERSON] вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам та інтересам їхньої дитини. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи те,\~що подальше\~спільне життя\~подружжя суперечить\~інтересам сторін,\~в наданий\~сторонам судом\~строк для\~примирення,\~сторони не\~примирилися,\~суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задоволити, шлюб між сторонами розірвати. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.2 ст.51 Конституції України\~батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3\~ст.51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення в\~Сімейному кодексі України. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч.1 ст.80\~СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1\~ст.182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. В позовній заяві зазначено, що відповідач [PERSON] має на утриманні ще одну малолітню дитину [PERSON] , 2008 року народження, працездатний, має сімейний бізнес з транспортних перевезень та в змозі сплачувати аліменти на утримання дитини. З огляду на ст.6 Конвенції ООН «Про захист прав людини та основоположних свобод», яка згідно\~Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~є обов`язковою для застосування національними судами, зміст якої передбачає, що рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.183 та ст.184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2\~ст.182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7\~Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2020\~рік» визначено,\~що у\~2020\~році прожитковий\~мінімум для\~дітей віком\~до 6\~років становить:\~з 1\~січня 2020\~року \~1779\~грн.,\~з 1\~липня \~1859\~грн.,\~з 1\~грудня \~1921\~грн.. Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 17 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №3\~від 15\~травня 2006\~року «Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справ\~щодо батьківська,\~материнства та\~стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно частини першої статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст.ст.12, 82\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні питання про стягнення аліментів суд враховує те, що відповідач є працездатною особою, домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дитини відсутня, наявність на утриманні у відповідача малолітньої дитини від першого шлюбу [PERSON] , 2008 року народження, тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову 14 листопада 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів в даному розмірі суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини у даному віці. Доказів про потребу стягнення коштів на утримання доньки в більшому розмірі позивач суду не надала. За вищевикладених обставин позовні вимоги позивача підлягають до задоволення частково. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України\~«Про судовий\~збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача\~на користь позивача слід стягнути судові витрати по справі понесені позивачем по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. за позовну вимогу про розірвання шлюбу. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за категорією спорів про стягнення аліментів, то з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved