Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

Звернувшись до суду із вказаним позовом, позивач посилається, що [INFO] померла [PERSON], яка була матірю її чоловіка - [PERSON], та на день своєї смерті постійно проживала у житловому будинку по [ADDRESS], який належав їй на праві власності та відтак являється спадковим майном. Своє майно [PERSON] нікому не заповідала, а тому право па спадщину мав її син [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом відповідно до ч. 1 ст. 1261 Цивільного кодексу України. [INFO] помер її чоловік - [PERSON] і після його смерті відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, із житлового будинку [ADDRESS] та квартири [ADDRESS]. Вважає, що має право на спадкове майно у вигляді вказаного житлового будинку, оскільки [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом, що прийняв спадщину після смерті своєї матері - [PERSON], шляхом постійного проживання з нею на день смерті, але не встиг належним чином переоформити на себе правовстановлюючі документи на вказаний житловий будинок. Просить встановити факт, що [PERSON] на час смерті [PERSON], яка померла [INFO], постійно проживав з нею в будинку [ADDRESS], та визнати за нею право власності на вказаний житловий будинок в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача збільшив розмір позовних вимог, прохаючи також визнати за позивачем в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON]право власності на земельну ділянку розміром 2.858 га, кадастровий [NUMBER], розташовану на території Насташівської сільської ради Рокитнянського району Київської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Заявлені позовні вимоги представник позивача у судовому засіданні підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. При цьому суду також пояснив, що позов є обгрунтованим та на переконання сторони позивача в судовому засіданні знайшли своє повне підтвердження обставина спільного проживання [PERSON] зі своєю матірю на час смерті останньої [INFO]у її житловому будинку [ADDRESS], який доглядав її у зв'язку із хворобою, користуючись спадковим будинком. Зазначає, що вказана обставина знайшла своє повне підтвердження з даних по господарських книг Насташівської сільської ради, в яких [PERSON] після смерті матері став рахуватися власником двору, а також з письмових пояснень свідків, які долучені до матеріалів справи та які на його думку останні змінили у судовому засіданні мабуть у зв'язку із небажанням псувати стосунки із іншими жителями села. Вважає, що таким чином померлий [PERSON] мав право на вказане спадкове майно, а відтак має на нього право у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] - позивач у справі. Також остання має право із вказаних підстав на земельну ділянку розміром 2.858 га, кадастровий [NUMBER], розташовану на території Насташівської сільської ради Рокитнянського району Київської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Просив позов задовольнити. Представник відповідача позов не визнав у повному обсязі заявлених вимог та суду пояснив, що позов не визнає, оскільки саме брат чоловіка позивача - [PERSON] зі своєю сімєю доглядав матір, а [PERSON] лише періодично приїзджав до матері. Після смерті матері у спадковому будинку ніхто не проживає і що можуть підтвердити свідки, які проживають поряд із померлою. При вирішенні спору поклався на розсуд суду. Заслухавши у судовому засіданні представників сторін, свідків, дослідивши отримані у справі письмові докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи із наступного. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON], яка була матірю чоловіка позивача - [PERSON], та на день своєї смерті постійно проживала у житловому будинку по [ADDRESS], який належав їй на праві власності відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 16.02.2001 року державним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Калітенко Л.Б. за реєстровим № 616 (а.с. 43) на її імя після смерті свого чоловіка [PERSON] та який рахувався за нею до дня смерті згідно даних погосподарських книг Насташівської сільської ради Рокитнянського району Київської області і являється спірним об'єктом спадкування. Своє майно [PERSON] на день своєї смерті нікому не заповідала. Спадкоємцями першої черги після її смерті були сини - [PERSON] та [PERSON]. Останній та його сімя допомогали [PERSON] до дня її смерті, проживаючи по сусідству. Померлий [INFO] [PERSON], який був чоловіком позивача, постійно зі спадкодавцем на час її смерті не проживав, а лише періодично приїзджав до неї в гості та інколи ночував. Основним місцем його проживання на той час була квартира [ADDRESS], яка перебувала у його власності на день смерті та яку успадкувала позивач. Заповіту [PERSON] не складав, а тому єдиним спадкоємцем першої черги за законом є позивач у справі як його дружина, яка після його смерті прийняла спадщину і про що свідчать матеріали спадкової справи № 23/2014 (а.с. 65-106). Також померлий [PERSON] на час своєї смерті мав у власності земельну ділянку розміром 2.858 га, кадастровий [NUMBER], розташовану на території Насташівської сільської ради Рокитнянського району Київської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На разі, позивач вказане нерухоме майно після смерті чоловіка не успадкувала через відсутність у неї оригіналу правовстановлюючого документу на імя [PERSON] щодо цього майна - Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], копія якого мається у матеріалах справи (а.с.176) та оригінал якого втрачено. Викладене підтверджується показами у судовому засіданні представників сторін спору, а також іншими отриманими та дослідженими у судовому засіданні доказами, якими є: ●Аналогічні за своїм змістом покази у судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в тім, що [PERSON] з матірю на момент її смерті постійно не проживав, а лише приїзджав у гості. Догляд за матірю здійснював брат [PERSON] - [PERSON] та його сімя, які проживали поруч з покійною. [PERSON] проживав у м.Біла Церква, де мав квартиру; ●Паспорт на імя позивача серії [NUMBER], виданий 20.10.2000 року міським відділом №1 Білоцерківського МУ ГУ МВС України в Київській області та свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], видане 29.03.2014 року відділом РАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції в Київській області, відповідно до якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали 29.03.2014 року шлюб (а.с. 6); ●Свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане 02.09.2014 року органом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, відповідно до якого вбачається, що [PERSON] помер [INFO] (а.с. 7); ●Довідка комунального підприємства Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації» № 615 від 27.04.2015 року в тім, що власником житлового будинку [ADDRESS] до 01.01.2013 року відповідно до свідоцтва про право на спадщину № 616 від 16.02.2001 року, виданого Державним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу за реєстровим № 99, була [PERSON] (а.с. 8); ●Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 18.03.2015 року приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Деруном А.А. за реєстровим № 493 у спадковій справі № 23/2014 та Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстру, відповідно до змісту яких вбачається, що спадкоємцем померлого [INFO] [PERSON] є його дружина - [PERSON], яка успадкувала квартиру [ADDRESS] (а.с. 12-13); ●Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та обтяжень від 18.03.2015 року, відповідно до якого вбачається, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 14); ●Роз'яснення та постанова приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Деруна А.А. від 18.03.2015 року, відповідно до яких вбачається, що за зверненням представника позивача [PERSON] останньому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на імя [PERSON] на майно , що залишилося після смерті [PERSON] (а.с. 16); ●Технічна документація на житловий будинок [ADDRESS] на імя [PERSON] (а.с. 37-42); ●Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 16.02.2001 року державним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Калітенко Л.Б. за реєстровим № 616 на імя [PERSON] (матері [PERSON]) після смерті свого чоловіка [PERSON], відповідно до якого [PERSON] успадкувала житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами [ADDRESS] (а.с. 43); ●Матеріали спадкової справи № 23/2014 до майна померлого [INFO] [PERSON], з яких вбачається, що: 10.09.2014 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Деруна А.А. із заявою про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON], де зазначила, що померлий її чоловік до дня своєї смерті був зареєстрованим та постійно проживав в [ADDRESS] (а.с. 66); згідно наявної в матеріалах спадкової справи довідки комунального підприємства Білоцерківської міської ради - ЖЕК №7 № 2090 від 03.09.2014 року [PERSON], [INFO], проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] з 24.04.1991 року по день своєї смерті - [INFO] (а.с. 67); 11.02.2015 року до приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Деруна А.А. звернувся із заявою про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] його племінник - [PERSON] (а.с.72); приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Деруном А.А. 05.03.2015 року винесено постанову про відмову [PERSON] у вчиненні будь-яких дій щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] у зв'язку із наявність спадкоємців першої черги (дружини померлого) (а.с. 78); згідно свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 09.09.1994 року та технічного паспорта на квартиру власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 81-83); згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 18.03.2015 року приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Деруном А.А. за реєстровим № 493 у спадковій справі № 23/2014 та Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстру, вбачається, що спадкоємцем померлого [INFO] [PERSON] є його дружина - [PERSON], яка успадкувала квартиру [ADDRESS] (а.с. 102-103); ●Копія запису погосподарської книги № 6 Насташівської сільської ради Рокитнянського району Київської області за 2001-2005 роки із якого вбачається, що власником житлового будинку [ADDRESS] до [INFO], а саме до дня своєї смерті, значилася [PERSON]. Інші члени домогосподарства на час смерті [PERSON] не значилися (а.с. 161-163); ●Копія Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], відповідно до якого [PERSON] являється власником земельної ділянки розміром 2.858 га, кадастровий [NUMBER], розташованої на території Насташівської сільської ради Рокитнянського району Київської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За викладеного у сукупності вбачається, що предметом спору в даній справі є встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкуванням за законом, що не визнається відповідачем у справі. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 11 вказаного Кодексу суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Відповідно до статті 60 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань. За нормами частин першої, третьої та п'ятої статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 234 ЦПК України, в порядку окремого провадження судом розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових або майнових прав підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне, які можуть вплинути на спадкові права и обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Згідно вимог пункту 23 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи, що даний спір пов'язаний із майновими правами, тобто від встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, залежить виникнення права на спадщину, то він власне і розглядається у порядку цивільного судочинства за правилами позовного провадження. Разом з тим, як вбачається із отриманих у справі доказів з позиції їх достатності та належності щодо предмета доказування, а саме факту постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем - [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті останньої [INFO], останні, як кожен зокрема, так і у сукупності не дають суду підстави вважати таку вимогу обґрунтованою. Доводи представника позивача у судовому засіданні в тім, що в судовому засіданні знайшли своє повне підтвердження обставини спільного проживання [PERSON] зі своєю матір'ю на час смерті останньої [INFO]у її житловому будинку [ADDRESS] та її догляду ним у зв'язку із хворобою і що доказом таких обставин єдані погосподарських книг Насташівської сільської ради, в яких [PERSON] після смерті матері став рахуватися власником двору, а також Акт обстеження №4 від 24.04.2015 року та письмові пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], не заслуговують на увагу суду, оскільки повністю спростовуються іншими отриманими у справі доказами, які на переконання суду об'єктивно відображають обставини спору і якими є покази у судовому засіданні представника відповідача, вказаних свідків, записи погосподарської книги №6 Насташівської сільської ради Рокитнянського району Київської області за 2001-2005 роки, довідка комунального підприємства Білоцерківської міської ради - ЖЕК №7 № 2090 від 03.09.2014 року, заява позивача від 10.09.2014 року до приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Деруна А.А. про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON]. Також суд вважає за необхідне зазначити, що надані представником позивача у судовому засіданні письмові пояснення [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які у послідуючому особисто дали показання у судовому засіданні, не можуть з огляду на положення ч.1 ст.59 ЦПК України бути визнанні судом допустимими доказами, оскільки одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Крім того, у суду виникають сумніви щодо щирості при написання таких пояснень вказаними, зважаючи на абсолютну ідентинтичність їх змісту і які за їх твердженням у судовому засіданні мали на увазі саме ті обставини, на які вони послалися безпосередньо у судовому засіданні. З огляду на викладене не може вважатися обгрунтованою та такою що підлягає задоволенню з названих позивачем підстав і її вимога про визнання за нею на підставі ст.1270 ЦК України у порядку спадкування за законом права власності на житловий будинок [ADDRESS]. На разі, суд визнає обгрунтованою вимогу позивача щодо визнання за нею в порядку спадкування після смерті [PERSON] права власності на земельну ділянку розміром 2.858 га, кадастровий [NUMBER], розташовану на території Насташівської сільської ради Рокитнянського району Київської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов"язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини за вимогами ст. 1218 ЦК України входять всі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст..1225 ч. 1 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням їх цільового призначення. Так, судом встановлено, що померлий [INFO] її чоловік - [PERSON] на час смерті мав на праві власності вказану земельну ділянку і таке його право посвідчене Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010634700745 та виданого на його імя 15.06.2006 року. Вказана земельна ділянка є спадковим майном, а єдиним спадкоємцем першої черги після померлого на це нерухоме майно є позивач, яка прийняла спадщину, подавши 10.09.2014 року у визначений ст.1270 ЦК України шестимісячний строк відповідну заяву до приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Деруна А.А.. Інших спадкоємців щодо вказаного спірного майна судом не встановлено. Разом з тим, позивач не може нотаріально оформити свого права на спадщину відносно вказаної земельної ділянки, оскільки державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER] на ім'я спадкодавця втрачений, а отримання позивачем його дубліката за вимогами діючого законодавства виключається. За таких встановлених судом обставин та вказаних правових підстав за позивачем має бути визнано право власності на згадану спірну земельну ділянку. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON], а саме в частині визнання в порядку спадкування права власності на земельну ділянку розміром 2.858 га, кадастровий [NUMBER], розташовану на території Насташівської сільської ради Рокитнянського району Київської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В задоволенні решти частини позовних вимог необхідно відмовити. У відповідності із положеннями ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування понесених останньою судових витрат 1000.30 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial