Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

В січні 2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом, в якому просили стягнути з відповідачів: на користь [PERSON] 6767,04 грн. матеріальної шкоди та 1376,4 грн. витрат на правову допомогу; на користь [PERSON] - 5800 грн. матеріальної шкоди та 1376,4 грн. витрат на правову допомогу, мотивуючи заявлені вимоги тим, що вказані збитки були заподіяні позивачам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини водія [PERSON], цивільна відповідальність якого застрахована у відповідача ПрАТ«Українська акціонерна страхова компанія «АСКА». Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 09 квітня 2014 року провадження у справі в частині позовних вимог до [PERSON] та товариства з обмеженою відповідальністю «Мінеральні води України» закрито у зв'язку з відмовою позивачів від позову. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 09 квітня 2014 року позов [PERSON] та [PERSON] задоволено повністю. Стягнуто з ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» на користь [PERSON] 6767,04 грн. в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, 1376,4 грн. в рахунок понесених витрат на правову допомогу та 131,18 грн. судового збору. Стягнуто з ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» на користь [PERSON] 5800 грн. в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, 1376,4 грн. в рахунок понесених витрат на правову допомогу та 112,42 грн. судового збору. В апеляційній скарзі представник ПрАТ «Українська акціонерна компанія «АСКА», посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позивачам у задоволенні стягнення сум податків на додану вартість та витрат на правову допомогу. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції необґрунтовано, без дотримання вимог ст. 36.2 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", дійшов до висновку про необхідність стягнення зі страхової компанії на користь позивачів сум податку на додану вартість, оскільки висновок про те, що включення до вартості ремонтних робіт сум ПДВ означає, що податок є складовою завданого особі збитку, є хибним. Отже і підстави для доплати сум ПДВ відсутні. Апеляційна скарга містить також посилання на те, що суд дійшов невірного висновку про необхідність відшкодування позивачам витрат на правову допомогу, оскільки дав неправильну оцінку представленим з приводу надання такої допомоги наявним в матеріалах справи документам. Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню в частині задоволення вимог стосовно відшкодування позивачам сум податку на додану вартість. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Задовольняючи повністю позов [PERSON] та [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що позивачам в результаті ДТП спричинено матеріальний збиток, тому відповідач зобов'язаний здійснити страхову виплату, розмір якої розрахований, виходячи з даних автотоварознавчого дослідження, куди включено і суми ПДВ. Також суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь кожного з позивачів витрат на правовому допомогу у розмірі 1376,4 грн., оскільки в ході судового розгляду їх інтереси представляв адвокат. З таким висновком суду першої інстанції частково погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного. По справі встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 23 січня 2013 року з вини [PERSON], належні [PERSON] та [PERSON] транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Прилуцького міськрайонного суду від 20 лютого 2013 року [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с. 7). Відповідно до висновку № 020/13 експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля ВАЗ 2109, р/н знак [NUMBER], що належить [PERSON], вартість матеріального збитку, завданого власнику в результаті пошкодження, становить 6767,04 грн. (а.с. 22, 111-119). Вартість відновлювального ремонту автомобіля ВАЗ 21114, р/н знак [NUMBER], власником якого є [PERSON], що була встановлена ООО «Експерт» за направленням ПрАТ «АСКА» 17 лютого 2013 року, становить 5952,18 грн.(а.с. 23, 101-105) Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/5337652 підтверджується, що ТОВ «Мінеральні води України» застрахувало свою відповідальність у відповідача за завдану шкоду третім особам під час ДТП. Забезпеченим транспортним засобом є автомобіль ГАЗ-3310, д.н.з. [NUMBER], яким [PERSON] керував під час ДТП. Позивачі звернулись до страхової компанії з заявами про виплату страхового відшкодування (а.с. 78-110). Колегія суддів не може погодитись з висновком суду про необхідність стягнення зі страхової компанії на користь позивачів сум податку на додану вартість, враховуючи наступне. Так, відповідно положень ст. 36.2 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний, зокрема, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо за рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Судом першої інстанції не враховано, що у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику виплата здійснюється без ПДВ, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлювального ремонту на суму, що включає ПДВ, у межах страхового відшкодування. У разі, якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілим, а спрямовуються на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об'єкта, які мають бути використані в процесі його ремонту, то розрахунок суми виплати на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості і виділяються окремим рядком. ПДВ не є матеріальним збитком, а є податком, що має бути перерахований до державного бюджету платником цього податку, який зареєстрований відповідним чином та має свідоцтво платника ПДВ. Суми ПДВ можуть бути виплачені позивачам лише за наявності документального підтвердження оплати ремонту у ФОП - платників ПДВ. Натомість позивачами не надано жодних доказів на підтвердження витрат, понесених внаслідок оплати робіт по відновленню їх автомобілів платником податку на додану вартість. Самі по собі висновок автотоварознавчого дослідження та встановлена товариством вартість відновлювального ремонту транспортного засобу не свідчать про те, що такі витрати позивачами понесені і їх надавав платник ПДВ. Вказані відомості не є належними підтверджуючими доказами того, що сума ПДВ була перерахована виконавцями ремонтних робіт до державного бюджету, а отже і відсутні докази, що позивачами при оплаті відновлювального ремонту автомобіля понесені витрати з ПДВ. Тому висновок суду першої інстанції про те, що кошти в сумі 1353,41 грн. на користь [PERSON] та 1190,44 на користь [PERSON], які становлять визначений відповідачем розмір податку на додану вартість (з розрахунку 20% від суми страхового відшкодування), мають бути відшкодовані, оскільки є складовою збитку, є хибним. Відповідно страхові виплати для кожного з позивачів мають бути зменшені на зазначені вище суми. При цьому не беруться до уваги доводи апеляційної скарги відносно безпідставного стягнення з апелянта на користь [PERSON] та [PERSON] понесених позивачами в ході розгляду справи витрат на правову допомогу. Висновок відповідача про необхідність винесення судом протокольної ухвали про допуск адвоката позивачів до участі у справі з посиланням на ст. 56 ЦПК України, є хибним, оскільки стосується участі у справі особи, яка надає правову допомогу, і обсяг цивільно-процесуальних прав якої значно вужчий, ніж обсяг прав представника, що визначений положеннями ст. 44 ЦПК України. Повноваження адвоката позивачів підтверджені ордером, угодами про надання правової допомоги з відповідними додатками (а.с. 14-21). В наведених угодах чітко визначено, що правова допомога адвокатом надається у межах розгляду даної справи, в тому числі, в суді першої інстанції. Сплата коштів підтверджена квитанціями до прибуткового касового ордеру. Представник позивачів брав участь у розгляді цивільної справи в суді першої інстанції загальною кількістю 3 години 58 хвилин (а.с. 28, 46, 57, 73, 124), тому рішення суду про стягнення з відповідача 1376,4 грн., понесених кожним з позивачів за надану правову допомогу не суперечить положенням Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», оскільки розрахунок цих витрат проводився, виходячи з 3-х годин витраченого представником на розгляд справи робочого часу. Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає необхідним змінити рішення Прилуцького міськрайонного суду від 09 квітня 2014 року, зменшивши розмір відшкодування матеріального збитку, що стягується з апелянта на користь [PERSON], з 6767,04 грн. до 5413,63 грн. та в межах доводів апеляційної скарги на користь [PERSON] - з 5800 грн. до 4761,74 грн. з наведених вище підстав.

Outcome: partial