Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом . В квартирі окрім нього значиться, також, зареєстрованою відповідачка по справі - [PERSON] , 1983 року народження. Позивач вказує, що фактично [PERSON] не проживає в квартирі з 01.02.2019 року, зібрала свої речі і виїхала з вказаної квартири. З відповідачкою припинились відносини та будь-яке спілкування. Окрім того, участі в утриманні житлового приміщення та оплаті житлово-комунальних послуг [PERSON] не приймає. Оскільки зняти з реєстраційного обліку місця проживання [PERSON] в позасудовому порядку позивач не має можливості, в той час як її реєстрація обмежує його права, як власника квартири та змушує нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг, що створює для нього відповідні незручності, тому за захистом своїх прав та інтересів [PERSON] звернувся до суду. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, у разі неявки відповідача, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка про свою участь не заявив, відзив у встановлений судом строк не подала. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Зі змісту п.25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі "Жук проти України", яке підлягає застосуванню відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", слідує, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, його неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку позивача проти заочного розгляду справи. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.10.2018 року, [PERSON] належить право власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 45,2 кв.м. Вказана обставина, також, підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.10.2018 року (а.с.6). Згідно з довідкою №156 від 24.09.2020 року, виданою Криворізькою об`єднаною міською довідково-інформаційною службою «Нова-Ком», у вказаній квартирі значиться зареєстроване місце проживання, зокрема, [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Натомість, фактично [PERSON] у квартирі не проживає з 01.02.2019 року, свідченням чому є акт з місця проживання, складений мешканцями квартир №№119 , 159,80, розташованих у будинку [ADDRESS] , засвідчений майстром ОСББ [PERSON] (а.с.25). Таким чином, в ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] в добровільному порядку не знімається з реєстраційного обліку, що призводить до створення перешкод позивачу у здійсненні ним права власності від порушень, не пов`язаних з володінням майном, яке в силу ст.16 ЦК України, підлягає захисту в судовому порядку шляхом пред`явлення негаторного позову. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З аналізу положень ст.ст.391, 396 ЦК України слідує, що позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння, на чому також акцентує увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду кримінальних і цивільних справ в п.п.33,34 Постанови №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Оскільки відповідачка в належному позивачеві житловому приміщенні не проживає з 01 лютого 2019 року, добровільно обравши собі інше постійне місце проживання, перешкод в користуванні квартирою їй ніхто не чинив, в той час як реєстрація місця проживання відповідачки створює позивачу перешкоди в користуванні належною йому власністю, обмежуючи майнові права [PERSON] , суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явлених нею вимог негаторного позову із визнанням [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно зі ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 840 грн. 80 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору (а.с.1).

Outcome: approved