Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

На розгляд суду пред`явлено вказану заяву, в якій [PERSON] , з урахуванням поданої в порядку п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, заяви про уточнення позовних вимог, просить: 1) визнати спільною сумісною власністю майно, придбане в шлюбі з [PERSON] , а саме: квартира [ADDRESS] ; транспортний засіб автомобіль марки «FordFiesta» реєстраційний номер [NUMBER] ; 2) визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаної квартири; 3) стягнути з [PERSON] компенсацію вартості 1/2 частини вказаного автомобілю в сумі 121135,00 гривень; 4) відшкодувати судові витрати по справі. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [PERSON] та [PERSON] з 30.06.2001 року по 23.03.2017 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу сторонами сумісно за спільні кошти придбано квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] та транспортний засіб автомобіль марки «Ford Fiesta» реєстраційний номер [NUMBER] . Право власності на нерухомий об`єкт та автомобіль зареєстровано за відповідачем [PERSON] За розірванням в 2017 році шлюбу домовленості про розділ майна між сторонами не досягнуто, шлюбний договір між ними не укладався. На теперішній час між сторонами виникають спори відносно володіння спірними житловим приміщенням та транспортним засобом, що змусило [PERSON] звернутись до суду з позовом щодо захисту його прав та інтересів шляхом визнання її права спільної часткової власності на спірну квартиру та присудження компенсації вартості належної їй 1/2 частки автомобілю. Позивач [PERSON] , представник позивача [PERSON] (діє на підставі договору про надання правової допомоги, ордеру адвоката) у судове засідання не з`явилися, в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 211 ЦПК України, подано заяви про розгляд справи в їх відсутність, просять ухвалити рішення на підставі поданих доказів. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався, судом вжито максимальні заходи для його повідомлення про розгляд справи з дотриманням ст. ст. 128, 130 ЦПК України. 2 квітня 2019 суду адресовано заяву про розгляд справи в його відсутність, позицію по суті пред`явлених до нього позовних вимог (визнання позову частково, повністю або наявність заперечень) - не зазначено. 6 червня 2019 року представником відповідача адвокатом Решетило С.В. (діє на підставі договору про надання правової допомоги, ордеру адвоката на ведення справи) надіслано пояснення по суті позову, в задоволенні заявлених [PERSON] вимог просить відмовити з підстав незгоди з обраним позивачем способом поділу спільного майна подружжя. За позицією сторони відповідача - право власності на спірну квартиру підлягає визнанню за позивачем з присудженням [PERSON] грошової компенсації, оскільки повертатися останній в м. Донецьк не має бажання, та наразі вже на постійній основі мешкає в м . Києві . Щодо поділу автомобіля представник відповідача, посилаючись на ч. 2 ст. 364 ЦК України, зазначив що згоди на стягнення компенсації вартості спірного транспортного засобу [PERSON] не дає, більш того останній не має бажання отримати автомобіль у власність. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, належно з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено такі факти та відповідні правовідносини. 30 червня 2001 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (підтверджено свідоцтвом про шлюб серійний номер [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції м. Донецька - а.с. 9). Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23.03.2017 року шлюб між сторонами розірвано, шлюб припинено, в розумінні ч. 2 ст. 114 СК України, у день набрання чинності рішення суду - 03.04.2017 року (а.с. 10, 11). Згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 26.11.2001 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу - Остапенко В.В. придбано у власність квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] - 26.06.2013 року [PERSON] набуто право власності на транспортний засіб автомобіль марки «FordFiesta» реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 13). Згідно звіту про оцінку майна, складеного 16.02.2018 року суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] (сертифікат Фонду державного майна України № 779/16 від 13.10.2016 р.) - ринкова вартість трикімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] складає 325 230 гривень (а.с. 15-17). Згідно звіту про оцінку майна від 16.02.2018 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ПП «Азов-експерт» (діє на підставі сертифікату Фонду державного майна України № 1034/16 від 23.12.2016 року) - ринкова вартість автомобіля марки «FordFiesta» реєстраційний номер [NUMBER] складає 242 270 гривень (а.с. 18-19). Згідно ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Пунктом 1 ст. 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції" передбачено особливості визначення територіальної підсудності в районі проведення антитерористичної операції у зв`язку з неможливістю здійснювати правосуддя. Розпорядженням № 27/0/98/14 від 02.09.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про визнання територіальної підсудності справ» визначено, що розгляд справ підсудних Кіровському районному суду м. Донецька на час проведення антитерористичної операції здійснюється Дружкiвським міським судом Донецької області. Надаючи оцінку обґрунтованості позовних вимог [PERSON] в частині визнання спільним майном подружжя - квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] та автомобілю марки «FordFiesta» реєстраційний номер [NUMBER] - суд приймає до уваги наступне. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України та СК України. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені вище норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. При цьому, тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. В судовому засіданні з матеріалів справи встановлено, що квартира [ADDRESS] , автомобіль марки «Ford Fiesta» реєстраційний номер [NUMBER] придбані за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Такі обставини учасниками справи не оспорено. Відповідачем [PERSON] позову про визнання спірного майна об`єктом його особистої приватної власності - не подавалось. З урахуванням зазначеного, суд робить висновок, щодо належності спірного майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України). Розглядаючи позовні вимоги [PERSON] в частині визначення розміру часток на квартиру, придбану в шлюбі з [PERSON] - суд виходить з наступного. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені у постанові від 21 грудня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором Так, між сторонами по справі частки у праві власності на спірну квартиру не визначались, спірне майно було придбано ними у спільну сумісну власність. Таким чином, визначаючи частку [PERSON] у спірному сумісному майні подружжя в порядку його поділу, суд виходить з рівності їх з [PERSON] часток, та дорівнюють по половині кожному. Приймаючи таке рішення, суд звертає увагу на пояснення представника відповідача в частині зазначення доцільності визнати за [PERSON] права приватної власності на квартиру [ADDRESS] з присудженням [PERSON] грошової компенсації, - та визнає таку позицію необґрунтованою, такою, що суперечить правовим нормам. Суд акцентує увагу, що жодних самостійних вимог (в формі зустрічного позову) відповідачем пред`явлено не було, розміру грошової компенсації (яка на думку відповідає вартості 1/2 частки спірної квартири) - відповідачем не заявлено. Більш того, представник відповідача адвокат Решетило С.В. певно за все невірно розуміє норми права, якими врегульовано порядок, умови для присудження одному з подружжя грошової компенсації. Так, за змістом ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою (позиція ВСУ від 18.01.2017 року у справі № 6-2565цс16), крім випадків, передбачених ЦК України. Згідно із ч. 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Тобто, надання оцінки доцільності та наявності підстав для присудження компенсації відповідачу вартості 1/2 частки спірної квартири взагалі можливо було б у разі заявлення позивачем [PERSON] таких вимог з дотриманням процедури внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду. Характер спірних відносин сторін не підлягає врегулюванню в порядку ч. 4, ч. 4 ст. 71 СК України. Розглядаючи позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення компенсації половини вартості автомобіля, придбаного в шлюбі з [PERSON] - суд виходить з наступного. Згідно ч. 2 ст. 183 СК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. В розумінні вказаної норми - автомобіль є неподільною річчю. Згідно ч. 2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно ч. 2 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Так, позивачем [PERSON] заявлено вимоги присудження грошової компенсації за 1/2 частину вартості автомобіля марки «Ford Fiesta» реєстраційний номер [NUMBER] . З матеріалів справи (документи долучено відповідачем) вбачається, 21 лютого 2019 року [PERSON] укладено договір комісії № 5676/19/015764, за умовами якого відповідачем доручено ТОВ «ТБ Слобожанщина» вчинити правочин щодо продажу спірного транспортного засобу (а.с. 36). Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу 5676/19/015764 від 21.02.2019 року ТОВ «ТБ Слобожанщина» на підставі укладеного з [PERSON] договору комісії № 5676/19/015764 здійснено відчуження на користь [PERSON] автомобіля марки «FordFiesta» реєстраційний номер [NUMBER] ; за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 40000,00 гривень (а.с. 35). Судом встановлено, що продаж спірного автомобілю відповідачем здійснено після позивання до суду про розділ майна подружжя, згоди позивач у будь-якій формі на відчуження транспортного засобу не надано, доказів про перерахування грошових коштів від продажу автомобіля у розмірі належної позивачу частки відповідач не надав. Вимог визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу, який є об`єктом спільної сумісної власності, - позивачем не заявлено, тому, суд розглядаючи справу про розділ майна подружжя враховує факт відчуження спірного майна, його вартість (постанови Верховного суду України № 6-486цс16 від 27.04.2016 р., № 319/90/17-ц від 23.01.2019 р.) Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Таким чином, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Даний підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Такий правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного суду від 03.10.2018 року у справі № 61-9018сво18 (підлягає обов`язковому врахуванню в розумінні ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Згідно звіту про оцінку майна від 16.02.2018 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ПП «Азов-експерт» (діє на підставі сертифікату Фонду державного майна України № 1034/16 від 23.12.2016 року) - ринкова вартість автомобіля марки «FordFiesta» реєстраційний номер [NUMBER] складає 242 270 гривень (а.с. 18-19). Даний звіт складено без огляду автомобіля, однак з врахуванням року випуску та технічних характеристик транспортного засобу, виходячи із ринкової вартості подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна згідно інформації реєстраційних документів. Враховуючи, що спірний автомобіль вибув із володіння позивача, доступу до транспортного засобу не має, відчужений відповідачем поза її волею, звіт про оцінку майна відповідачем не спростований, - тому суд вважає за можливе виходити із вартості автомобіля, визначеної вказаним звітом. Суд, приймаючи такий висновок, окремо зазначає щодо недоцільності визначення компенсації, що підлягає присудженню [PERSON] виходячи з розміру коштів, які отримані [PERSON] від реалізації автомобіля згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу 5676/19/015764 від 21.02.2019 року, - оскільки ціна продажу була визначена на власний розсуд відповідача, без узгодження з позивачем, а також відсутні докази, що ціна автомобіля в сумі 40 000,00 гривень на момент відчуження відповідала ринковій вартості. З огляду вищевикладеного, компенсація за 1/2 частину автомобіля марки «Ford Fiesta» реєстраційний номер [NUMBER] , з урахуванням звіту про оцінку майна, що підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] складає 121 135 гривень (242 270 гривень х 1/2). Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розділ судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Так, [PERSON] при заявлені вимог про поділ майна подружжя визначено ціну позову - 567 500,00 гривень, що відповідає повній вартості квартири та автомобілю. Разом з тим, позивачем заявлено вимоги визнання права власності на 1/2 частину квартири та присудження компенсації на 1/2 частину автомобілю, тобто ціна позову складає 283 750 гривень. Згідно п.п. 1 п. 1 частини 2, частини 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено судовий збір у більшому розмірі 5675 гривень (а.с. 1, 2). Вірним розміром судового збору є грошова сума 2837,50 гривень. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягнення судовий збір в сумі 2837,50 гривень. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. З урахуванням вказаного, надлишково сплачений судовий збір в сумі 2837,50 гривень підлягає поверненню з бюджету на рахунок позивача [PERSON] . Крім того, на рахунок судових витрат підлягає віднесення оплата послуг експерта з надання звіту про оцінку майна (кватири та автомобіля) в розмірі 2000,00 гривень (а.с. 56-57) з присудженням стягнення вказаної суми коштів з відповідача на користь позивача, оскільки позовну заяву задоволено в повному обсязі. На підставі ст. ст. 68-71 СК України, ст. ст. 368, 372 ЦК України,

Outcome: approved