Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє Головне управління юстиції у Полтавській області, звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про забезпечення повернення малолітньої дитини до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії. В позовній заяві посилався на те, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] . Батьки дитини одружилися 06.06.2015 в м. Полтава, дитина народилася у м. Портсмут, Англія. Дитина з народження постійно проживала у Сполученому Королівстві Великої Британії та Північної Ірландії . З червня 2017 року батьки почали проживати окремо. Позивач регулярно приїздив до місцевого контактного Центру Люїшам (адміністративний район Лондона), у приміщенні якого бачився з дитиною наодинці кожні два тижні протягом 2 годин згідно з Розпорядженням Суду у справах сім`ї м.Портсмут від 13.06.2017 року. Але 04.09.2018 року відповідач разом з дитиною приїхала з Великобританії в Україну. Починаючи з вересня 2018 року позивач не може отримувати будь-які відомості про дитину. На даний час йому невідоме точне місцезнаходження дитини, з ким вона перебуває, її стан здоров`я тощо. Позивач ніколи не давав своєї згоди на переїзд дитини на постійне місце проживання в Україну і вважає, що відповідач самостійно змінила місце проживання спільної малолітньої дитини і визначила її нове місце проживання в Україні з порушенням батьківських прав позивача, адже ні усної, ні письмової згоди на зміну постійного місця проживання малолітньої [PERSON] він не давав. Тому позивач просив суд визнати незаконним вивезення та утримування відповідачем на території України малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , повернути малолітню [PERSON] до місця постійного проживання у Великобританію. Якщо рішення не буде виконано в добровільному порядку, зобов`язати відповідача - [PERSON] передати малолітню [PERSON] , [INFO] , батьку [PERSON] для забезпечення повернення дитини до держави постійного проживання у Великобританію . Витрати, пов`язані з поверненням дитини до Великобританії, просив покласти на позивача. Відповідач надала відзив на позов, у якому проти позовних вимог заперечила в повному обсязі. У відзиві зазначила, що позивачем замовчуються важливі факти, які в сукупності підтверджують, що перебування малолітньої [PERSON] з батьком може поставити під загрозу як її фізичну безпеку, так і в цілому духовний та моральний розвиток, адже відповідач не спроможний забезпечити для дитини належні умови. Він є емоційно нестабільною особою, страждає на неконтрольовані напади агресії, а також має алкогольну й наркотичну залежності та інші проблеми з психічним здоров`ям, через що вимушений постійно вживати антидепресанти. Він неодноразово притягався до кримінальної відповідальності. У позивача відсутнє власне житло, оскільки у квітні 2017 року його виселили із соціального житла. Він фінансово неспроможний забезпечити дитину. Також зазначила, що вже під час її вагітності позивач з неї знущався, ґвалтував, застосовував силу, доводив до істерик, попри те, що знав про її важку вагітність і загрозу для життя матері та дитини. З моменту народження дитини відповідач постійно був напідпитку. Його дратував плач дитини, але він нічого не робив, щоб її заспокоїти. Не витримавши плачу [PERSON], коли та була в нього на руках, одного разу він кинув її на ліжко. Завдяки поліції відповідач з новонародженою донькою тимчасово перебувала в притулку: без грошей та документів, позивач забрав її документи та свідоцтво про народження доньки. Пізніше він заблокував їй доступ до спільного банківського рахунку. Деякий час вона проживала разом з донькою в притулку для жертв домашнього насилля й була визнана жертвою домашнього насилля через дії відповідача. Імміграційною службою Великобританії було прийнято рішення про надання їй статусу жертви домашнього насилля та надано відповідну візу. Вважає, що наведені факти й обставини в сукупності свідчать про те, що повернення малолітньої [PERSON] до позивача у Великобританію суперечить інтересам дитини, не лише створить загрозу заподіяння фізичної та психічної шкоди (в тому числі внаслідок різкої зміни середовища проживання, мови спілкування, позбавлення у з люблячими дідусем, бабусею та іншими родичами), а й іншим чином нашкодить інтересам дитини. Тому просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Понесені нею судові витрати просила стягнути з відповідача на її користь (т.1, а.с.156-163). Представник позивача надав відповідь на відзив, у якій зазначив, що вирішення питання щодо піклування над дитиною можливе лише після повернення її до держави постійного проживання. Вважає, що у даній справі наявні всі умови, визначені у статтях 3, 4, 35 Конвенції 1980 року, за яких держава, на території якої утримується дитина, зобов`язана повернути дитину в державу її постійного проживання, зокрема: дії, що порушують права позивача, відбулися після набуття чинності Конвенцією 1980 року у відносинах між двома державами (Конвенція набула чинності у відносинах між Україною та Великобританією з 1 червня 2011 року); дитина не досягла 16-річного віку; Великобританія є державою, в якій дитина постійно проживала і за законодавством якої мають вирішуватися питання щодо правовідносин між батьками і дитиною, піклування про дитину, у тому числі визначення місця проживання дитини; дії щодо переміщення та утримування дитини за кордоном порушують права піклування одного з батьків, адже батьківські повноваження належать обом батькам, а позивач не давав згоди на зміну місця проживання дитини. Тому просив позов задовольнити повністю (т.2, а.с.10,12). Відповідач надала заперечення на позов, у якому зазначила, що для правильного вирішення даної справи суд має надати оцінку не тільки обставинам переміщення дитини до України, але й врахувати низку відомостей про особу відповідача крізь призму умов перебування (не проживання) [PERSON] у Великобританії у разі задоволення позову, оскільки від цього безпосередньо залежить дотримання судом принципу інтересів дитини, а відтак - законність та обґрунтованість рішення. Вважає, що повернення дитини до Великобританії не відповідає її інтересам та створить серйозний ризик заподіяння їй фізичної або психічної шкоди та іншим шляхом створить дитині нетерпиму обстановку. Тому в задоволенні позову просила відмовити в повному обсязі (т.2, а.с.165-168). Ухвалою суду від 03 квітня 2019 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження (т.1, а.с.150). Ухвалою суду від 03 травня 2019 року справу призначено до розгляду по суті та вирішено клопотання представника відповідача. Даною ухвалою задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] . про залучення письмових доказів до матеріалів справи, в задоволенні решти клопотань - про забезпечення витрат на професійну правничу допомогу, витребування доказів, у тому числі у порядку отримання міжнародної правової допомоги, виклик та допит свідків, у тому числі у порядку отримання міжнародної правової допомоги, та зупинення провадження у справі - відмовлено. За клопотанням представника позивача до матеріалів справи також залучені письмові докази. В судовому засіданні 11 травня 2019 року представник відповідача також звернулася до суду з заявою, яка внесена до протоколу судового засідання, згідно якої відповідачем відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України протягом п`яти днів після ухвалення рішення будуть надані докази понесених відповідачем судових витрат для вирішення питання про їх розподіл. Інші заяви та клопотання сторонами та їх представниками суду не подавалися. Заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 06 червня 2015 року зареєстрували шлюб, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 06 червня 2015 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції (т.1, а.с.17). [PERSON] народилася [INFO] у місті Портсмут. Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] . Зазначена обставина підтверджується даними завіреної копії запису згідно з Актом про реєстрацію смертей та народжень від 1953 року, виданого заступником реєстратора С.Джой 16 червня 2017 року (т.11, а.с.15-16). Після народження дитина проживала у Сполученому Королівстві Великої Британії та Північної Ірландії . [PERSON] , [INFO] зареєстрована як громадянка України, що підтверджується даними довідки №6124КВ-536-159, виданої 06 липня 2017 року Посольством України у Сполученому Королівстві Великої Британії і Північної Ірландії (т.1, а.с.254). Судом по сімейним справам м.Портсмут 30 червня 2017 року видано постанову про заборонені дії (т.1, а.с.,18, 103-105). Вказаною постановою [PERSON] у період до винесення іншої постанови заборонено (вказано, що вона не повинна) вивозити дитину [PERSON] (дата народження: [INFO] року) з Англії та Уельсу, вивозити дитину [PERSON] (дата народження: [INFO] року) з графства Гемпшир . Крім того, [PERSON] попереджено про те, що вона повинна виконувати вказані інструкції. У випадку невиконання вона буде винною у зневазі до суду, і за це її можуть покарати ув`язненням, оштрафувати або її майно може бути конфісковане. Вивезення дитини із Великобританії без дозволу суду може бути кримінальним злочином згідно із актом про викрадення дітей від 1984 року. Також судом встановлено, що 25 серпня 2018 року відповідач [PERSON] з дочкою [PERSON] виїхала з Великобританії (т.2, а.с.201) та повернулася на постійне місце проживання в Україну. При цьому зміна місця проживання дитини нею здійснена без письмової або усної згоди батька. Наказом суду у справах сім`ї м.Портсмут від 03 вересня 2018 року [PERSON] зобов`язано негайно повернути [PERSON] , [INFO] , до юрисдикції даного суду, щойно вона отримає цей наказ (т.1, а.с.40-41). З метою сприяння поверненню дитини [PERSON] надав відповідно до статті 28 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей доручення від 24 жовтня 2018 року, яким уповноважив центральний орган України і його представників діяти від його імені та вчиняти всі необхідні дії, пов`язані із забезпеченням повернення дитини [PERSON] , [INFO] (т.1, а.с.32-33). Головне територіальне управління юстиції у Полтавській області уповноважене діяти від імені позивача на підставі Закону України "Про приєднання до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей" від 11 січня 2006 року, статті 7 Конвенції, пунктів 2, 12 Порядку виконання на території України Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 липня 2006 року № 952. З 1 червня 2011 року для України набула чинності Конвенція про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, яка застосовується у відносинах між Україною та Великобританією. Відповідно до ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України" Конвенція про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей є частиною національного законодавства України, та підлягає обов`язковому застосуванню. Виходячи з преамбули Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей та її положень, головними цілями Конвенції є забезпечення негайного повернення дітей до держав їхнього постійного місця проживання та захист від шкідливих наслідків їх незаконного переміщення до інших держав або незаконного утримування. Суть Конвенції полягає в тому, що один із батьків (або будь-яка інша особа, якій належать права піклування про дитину) не має права одноосібно приймати рішення про зміну місця проживання дитини та, зокрема, вивозити її в іншу державу. А у випадку виникнення такої ситуації дитина має бути негайно повернута в державу свого постійного проживання для того, щоб компетентний орган саме цієї держави як держави постійного місця проживання дитини прийняв рішення про визначення місця проживання дитини та участь у її вихованні батьків (інших осіб). Згідно з правилами ст. 3 Конвенції переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо: при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь-якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування; та у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 12 Конвенції, якщо дитина незаконно переміщена або утримується так, як це передбачено ст. 3, і на дату початку процедур у судовому або адміністративному органі тієї Договірної держави, де знаходиться дитина, минуло менше одного року з дати незаконного переміщення або утримування, відповідний орган видає розпорядження про негайне повернення дитини. Разом із тим статті 3, 12, 13, 20 Конвенції містять вичерпний перелік обставин, за наявності яких. Зокрема, суд має право відмовити в поверненні дитини до місця постійного проживання якщо у ході розгляду справи суд виявить, що: заявник фактично не здійснював права піклування на момент переміщення або утримування (п. «а» ч. 1 ст. 13); заявник дав згоду на переміщення або утримання, або згодом дав мовчазну згоду на переміщення або утримання (п. «а» ч. 1 ст. 13); існує серйозний ризик того, що повернення поставить дитину під загрозу заподіяння фізичної або психічної шкоди або іншим шляхом створить для дитини нетерпиму обстановку (п. «в» ч. 1 ст. 13); дитина заперечує проти повернення і досягла такого віку і рівня зрілості, при якому слід брати до уваги її думку (ч. 2 ст. 13); повернення не допускається основними принципами запитуваної держави в галузі захисту прав людини й основних свобод (ст. 20); з моменту переміщення пройшло більше року і дитина прижилася у новому середовищі (ч. 2 ст. 12); країна, з якої дитину вивезено, не є країною її постійного проживання за законами цієї країни (ст. 3). Таким чином при розгляді справ щодо повернення дитини відповідно до вимог Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, суд має встановити юридичні факти, передбачені статтями 3, 12, 13 та 20 Конвенції, які є підставою для порушення в суді питання про повернення дитини відповідно до Конвенції, а саме: проживання дитини в Договірній державі, порушення прав піклування про дитину, ефективність їх здійснення до переміщення дитини, наявність чи відсутність обов`язку повернення дитини до країни постійного місця проживання, а також наявність чи відсутність підставі для відмови в такому поверненні. Судом встановлено, що до переміщення дитини в Україну батьком здійснювалися його права піклування про дитину у встановлений уповноваженим органом спосіб, а саме шляхом періодичних (один раз на два тижні) зустрічей у Контактному центрі Крохем у формі контакту під наглядом, а з 13 липня 2018 року згідно розпорядчої постанови суду по сімейним справам м.Кройдон (т.1, а.с.96-100) не під наглядом, а за підтримки, що підтверджується даними звітів Крохем про зустріч по контакту під наглядом, від 16.09.2017, 09.12.2017, 23.12.2017, 12.05.2018, 26.05.2018, 09.06.2018, 07.07.2018 (т.1 а.с.42-64, 248-253, т.2, а.с.214-222, 231-238, 241-247). Тому суд приходить до висновку, що змінивши місце проживання дитини без згоди батька, у зв`язку з виїздом дитини з Великобританії до України порушено право позивача на піклування про дитину. Але, як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Шнеерсоне і Кампанелла проти Італії» від 12 липня 2011 року, Європейський Суд вправі перевіряти процедуру, застосовану національними судами, зокрема, впевнитись в тому, що ці суди, застосовуючи та надаючи тлумачення положенням Гаазької конвенції, додержуються гарантій Конвенції и особливо статті 8 (див. в цьому відношенні Постанову Європейського Суду у справі «Бьянки проти Швейцарії» (Bianchi v. Switzerland) від 22 червня 2006 року, скарга № 7548/04, § 92, та Постанова Європейського Суду у справі «Карлсон проти Швейцарії» (Carlson v. Switzerland) від 06 листопада 2008 року, скарга № 49492/06, § 73). У цій сфері головне питання полягає в тому, чи встановлено справедливу рівновагу між конкуруючими інтересами - дитини, двох батьків та и публічного порядку - в межах розсуду, якими користуються держави в таких питаннях, однак з врахуванням того, що найкращі інтереси дитини повинні бути пріоритетним міркуванням (див. Постанову Європейського Суду у справі «Гнаоре проти Франції», § 59). «Інтересами дитини», перш за все, є наступні два: збереження зв`язків з родиною, якщо не встановлено, що ці зв`язки є небажаними, та можливість розвитку у здоровому середовищі (як приклад Постанова Великої Палати Європейського Суду у справі «Ельсхольц проти Германії» (Elsholz v. Germany), скарга № 25735/94, § 50, ECHR 2000-VIII, і Постанова Європейського Суду у справі «Маршалек проти Чеської Республіки» (Marsalek v. Czech Republic) від 04 квітня 2006 року, скарга № 8153/04, § 71). Найкращі інтереси дитини з точки зору перспективи особистого розвитку залежать від багатьох індивідуальних обставин, зокрема, його віку та рівня зрілості, присутності або відсутності його батьків, оточуючого середовища та вражень. Рішення про повернення дитини не може прийматися автоматично або механічно із застосуванням Гаазької конвенції, як про те свідчить наявність в цьому акті ряду виключень з зобов`язання повернення дитини ( див. зокрема статті 12, 13 и 20), заснованих на розумінні відносно дійсної особистості дитини та його оточення, що показує необхідність застосування судом, який розглядає справу, конкретного підходу до нього (див. Постанову Європейського Суду у справі «Мамуссо і Вашингтон проти Франції», § 72). Таким чином, завдання оцінки найкращих інтересів у кожній індивідуальній справі покладається на національні органи. На підставі наданих сторонами доказів судом також встановлено, що в період до переміщення відповідача з дитиною до України між подружжям існували конфліктні стосунки. Внаслідок цього склалася ситуація, при якій відповідач опинилася у скрутному становищі, маючи проблеми з фізичним здоров`ям, перебуваючи у пригніченому стані, залишилася без засобів до існування та місця для проживання. Уповноваженим органом Великобританії вона була визнана жертвою домашнього насильства. Вказані обставини підтверджуються доданими до матеріалів справи доказами: даними офіційного листа GBC Імміграція Великобританії від 27 липня 2017 року, яким [PERSON] на тему: «Ваша заява на постійне місце проживання як жертви домашнього насилля та поступка як обездоленій по причини домашнього насилля» повідомлено, що їй надано візу поза імміграційними правилами на період 3 місяці з 19.07.2017 по 18.10.2017. В листі також зазначено, що її заяву на постійне місце перебування як жертві домашнього насилля необхідно подати якнайскоріше та не пізніше, ніж 18.10.2017 (т.1, а.с.212-214); даними листа Університету м.Портсмут від 05 вересня 2018 року, адресованого [PERSON], цей лист наданий на підтвердження телефонної розмови про те, що 28.08.2018 пані [PERSON] повідомила жіночому притулку у м.Лондон, де вона проживала, про те, що вона разом з [PERSON] повертаються до України. Пані [PERSON] заявила, що поліція, соціальні служби та юридична система Великобританії підвели її, та у неї не залишається іншого вибору, окрім як вчинити таку дію (т.1, а.с.37); даними листа компанії з обмеженою відповідальністю «Бромлі та Кройдон допомога жінкам», згідно якого пані [PERSON] , [INFO] , потрапила до «Бромлі та Кройдон допомога жінкам» для проживання через страждання, пов`язане з домашнім насиллям. Ні при якій умові вона не може повернутися до правопорушника. [PERSON] поступила до «Бромлі та Кройдон допомога жінкам» 24.07.2017. Протягом 6 місяців вона проживатиме в БКДЖ, протягом цього часу їй знайдуть помешкання до того часу, поки їй та її дитині з`їжджати (т.1, а.с.179-181); даними листа від 10 листопада 2017 року, наданого [PERSON] , лікарнею [PERSON] для пред`явлення за вимогою, яким підтверджується, що пані [PERSON] має поточні проблеми з болями в спині впродовж останніх чотирьох місяців, це значно обмежує її рухи, незважаючи на сильні знеболюючі. Вона має їхати на зустріч у Кройдон завтра, але ледве пересувається, особливо з коляскою. Вона каже, що в неї нема кому допомогти з пересуванням, та вона має користуватися міським транспортом для подорожі, внаслідок чого не зможе відвідати зустріч завтра (т.1, а.с.186-187); даними листа від 29 червня 2018 року, наданим лікарем П.Редді, Бекнхем Бікон, лікарня Елм Хаус, для пред`явлення за вимогою, яким повідомлено, що [PERSON] страждає посттравматичним розладом з червня 2017 року. Їй піде на користь проживання в районі Барнет, де вона може отримувати емоційну підтримку. Нажаль, вона не має ніякої підтримки ніде більше у Великобританії. Вона не може знаходитися за межами районів Лондона. оскільки у неї правові зобов`язання відвідувати контакт центр, щоб її дочка могла бачити батька. Лікар відчуває, що вона надзвичайно вразлива. Вона була жертвою домашнього насилля, з симптомами головних болів. Нажаль стрес від її житлової ситуації не допомагає в її ситуації. У вказаному листі також висловлене прохання переглянути її поселення в районі Барнет (а.с.192-194); даними звіту Поліції Хемпшир від 27.06.2017 року, з якого вбачається, що батьки новонародженої розійшлися. Мама - українка, і бабуся по материнській лінії навідує. Батько заявляє, що жінки планують забрати новонароджену з Великобританії проти його волі і визнає, що забрав дитяче свідоцтво про народження та документи жінок від них, щоб вони не могли піти. Кінцевий висновок: даний конфлікт (включаючи домашнє насилля) між батьками / опікунами /і/чи сім`єю, хаотичне сімейне життя, має негативний відбиток на дитину (т.1, а.с.196-197); даними заяви про підтримку, наданої [PERSON] 10 серпня 2017 року, згідно якої вона надавала фінансову допомогу [PERSON] в період між 08.07.2017 та 16.07.2017. Характер допомоги: разова купівля продуктів, надання однієї пачки памперсів та однієї пачки вологих серветок, дитячих іграшок, набору дитячого одягу, 40 фунтів готівкою на особисті витрати та одноразова оплата в розмірі 135 фунтів за 3 ночі в готелі (т.1, а.с.205); даними заяви про підтримку, наданої [PERSON] від 10 серпня 2017 року, згідно якої вона надавала фінансову підтримку [PERSON] . Характер допомоги: одна виплата в розмірі 50 фунтів 03.07.2017, щоб оплатити кімнату в готелі в Портсмуті (т.1, а.с.201, 206); даними заяви про підтримку [PERSON] , згідно якої вона прочитала про історію [PERSON] в соціальних медіа та була глибоко шокована ситуацією, що склалася. Нажаль, одинока мама з новонародженою дитиною, без будь-яких грошей, на які жити, та без житла, у якому жити, є дуже вразлива в Великобританії. Вони зустрілися з [PERSON] 01 серпня у Лондоні, та [PERSON] віддала [PERSON] всі речі, які зібрали для неї та її дитини за допомогою українських мам у Великобританії (дитячий одяг, дитячу їжу, а також деяку готівку) (т.1, а.с.201, 207); даними заяви про підтримку, наданої [PERSON] 30 червня 2017 року, згідно якої він надавав деяку фінансову допомогу [PERSON]. Бути одинокою мамою з новонародженою дитиною без грошей та житла в чужій державі жахливо. Тому він їй допоміг та спробує трохи допомогти покрити витрати на дитину, якщо це потрібно, поки вона очікує рішення про соціальну допомогу та облаштовує своє життя (т.1, а.с.202, 207); даними заяви про підтримку, наданої [PERSON] 07 серпня 2017 року, згідно якої вона надавала одноразову фінансову підтримку [PERSON] в розмірі 50 фунтів, щоб допомогти покрити невідкладні витрати, пов`язані з проживанням (т.1, а.с.202-208); даними заяви про підтримку, наданої [PERSON] 06 серпня 2017 року, згідно якої вона надавала [PERSON] одноразову фінансову підтримку в розмірі 40 фунтів, щоб допомогти покрити невідкладні витрати на проживання (т.1, а.с.203, 208); даними заяви про підтримку, наданої [PERSON] 11 серпня 2017 року, згідно якої вона 02.08.2017 надала фінансову допомогу [PERSON] у розмірі 50 фунтів (т.1, а.с.203, 209); даними заяви [PERSON] про підтримку від 11 серпня 2017 року, згідно якої вона надала фінансову допомогу [PERSON]: одноразова виплата в розмірі 15 фунтів 04.07.2017, щоб заплатити за її готель в Портсмуті. Також відіслала деякі речі для її маленької донечки (т.1, а.с.204, 209); даними заяви [PERSON] про підтримку, що надана [INFO] року у розмірі 25 фунтів (т.1, а.с.204, 210); даними заяви про підтримку, наданої [PERSON] , від 10 серпня 2017 року, згідно якої вона надавала фінансову допомогу [PERSON]. Характер допомоги: одноразова виплата в розмірі 50 фунтів 03.07.2017, щоб оплатити помешкання в готелі в Портсмуті (т.1, а.с.210); даними медичної консультації, наданої [PERSON] терапевтом [PERSON] 03 липня 2017 року, згідно якої у пацієнтки були скарги на біль від удару дверима по спині, оніміння та біль в спині.. Пацієнт в стресовому стані,чоловік очевидно погрожує забрати дитину, отримала консультацію від Служби підтримки постраждалим від домашнього насильства (т.2, а.с.15, 16); даними листа лікаря Ф.Гаут, Хенвей/Медичний центр, від 03 липня 2017 року, яким підтверджується, що [PERSON] страждає від симптомів тривоги та депресії. Вона також страждає від болю у спині та животі як ускладнення її недавнього кесаревого розтину. Їй рекомендовано особисто записатись на психологічну реабілітацію та їй піде на користь медикаментозне лікування за можливості (т.2, а.с.17-18); даними листа Кокфостерського медичного центру від 07 вересня 2017 року, згідно якого пані [PERSON] на даний момент перебуває на обліку у Кокфостерському Медичному Центрі з 03 липня 2017 року. Перебуваючи на обліку в попередній клініці лікаря загальної практики Медична Практика [PERSON] , вона була оглянута терапевтом [PERSON] та діагностована як жертва домашнього насильства. Як наслідок того, що вона є жертвою домашнього насильства, на даний момент вона зі своєю донькою перебуває в притулку (т.2, а.с.19-21); даними листа [PERSON] , «Бромлі і Кройдон Допомога Жінкам», наданого для пред`явлення за місцем вимоги, з якого вбачається, що 14.08.2017 вона була свідком образливої та контролюючої поведінки пана [PERSON] . Зокрема, зазначила, що після судового засідання, яке відбулося в цей день, пані [PERSON] погодилася на те, щоб він побачив [PERSON] на 5 хвилин перед судовою охороною. [PERSON], якій було тільки 9 тижнів на той час, була в своєму автомобільному кріслі, і паски були розстебнуті в готовності для пана [PERSON] взяти і потримати її. Однак він увірвався, вхопив ручку автомобільного крісла і побіг коридором від охорони, розмахуючи автомобільним кріслом. Пані [PERSON], її юрист та [PERSON] побігли за ним, говорячи, що йому треба бути обережним, оскільки [PERSON] не пристебнута та що він не слідує домовленості. Він поставив автокрісло на стілець та став кликати свого адвоката. Після прохання повернутися до охорони він знову схопив автокрісло і побіг в інший бік, цього разу поставивши крісло на стіл (т.2, а.с.24-26). Виплата позивачем відповідачу аліментів на утримання дитини, до сплати яких він був зобов`язаний з 10 вересня 2017 року згідно рішення Організації опіки над дітьми від 10 жовтня 2017 року (т.1, а.с.65-79), припинена ним після 31 серпня 2018 року, що підтверджується даними виписки з банківського рахунку [PERSON] (т.1, а.с.227-245). Оцінюючи викладені докази в їх сукупності, зважаючи на те, що фактичною причиною переміни місця проживання матері та дитини стало домашнє насильство, жертвою якого відповідач [PERSON] визнана GBC Імміграція Великобританії та негативні наслідки, до яких воно призвело, суд приходить до висновку, що існує серйозний ризик того, що повернення до країни постійного проживання поставить дитину під загрозу заподіяння фізичної чи психологічної шкоди, або іншим шляхом створить для дитини нетерпиму обстановку. Крім викладених вище обставин, що передували вивезенню дитини до України, суд також бере до уваги, що відповідач позбавлена можливості повернутися до Великобританії через закінчення терміну дії наданої їй візи, а також через відсутність житла та джерел фінансування на території Великої Британії. Оскільки на час розгляду справи малолітня [PERSON] має вік 1 рік 11 місяців, вона увесь час знаходиться з матір`ю, розлука дитини з матір`ю створить для дитини нетерпиму обстановку. Також як обставини, що свідчать про наявність загрози створення для дитини нетерпимої обстановки в разі її повернення до Великобританії, суд оцінює позбавлення її створених для неї матір`ю благ у виді забезпечення власним житлом, забезпечення розвитку через відвідування дитячого освітнього закладу, мистецьких та розвиваючих заходів. При цьому, як вбачається з досліджених в судовому засіданні доказів, до переміщення на територію України дитина такими благами забезпечена не була, її утримання, як і забезпечення її матері у значній мірі залежало від благодійних допомог та соціальних виплат, роботи соціальних служб. Факт притягнення позивача в минулому до відповідальності, а також наявність у нього проблем зі здоров`ям суд до уваги не бере, оскільки в даній справі питання щодо опіки над дитиною не розглядаються. На підставі викладеного, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed