Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

До Шполянського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява, в якій позивач просить визнати договір про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), укладений 17.05.2019 року між Фермерським господарством «Ольвія» та [PERSON] , скасувати державну реєстрацію права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб ( емфітевзис), номер запису 32175289 від 24.06.2019 року; зобов`язати Фермерське господарство «Ольвія» повернути [PERSON] належну йому земельну ділянку, цільове призначення : для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в межах Матусівської сільської ради Шполянського району Черкаської області. Також просив стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору та витрат на правову допомогу. В обґрунтування позову зазначив, що йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЯГ№626196 належить земельна ділянка площею 2,5899 га, що розташована в межах Матусівської сільської ради Шполянського району Черкаської області. 17.05.2019 року між сторонами був укладений договір про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), державна реєстрація якого проведена 24.06.2019 року. Однак, позивач вважає що такий є незаконним, оскільки укладений безстроково, тобто на невизначений час, що суперечить чинному законодавству, ч.1 ст. 408 ЦК України і ч.4 ст.1021ЗК України, та порушує права позивача, як власника земельної ділянки. Крім того, умовами оспорюваного договору визначена його безоплатність, що також порушує матеріальні права позивача, оскільки відповідно до положень ст.206 ЗК України використання землі в Україні є платним. У відзиві на позов, адвокат Різник Ю.С., діючи від імені Фермерського господарства «Ольвія», заперечуючи проти позову, зазначив, що на час укладення оспорюваного договору емфітевзису будь-яких обмежень щодо строку дії правовідносин даного виду стосовно земельних ділянок приватної форми власності а ні у ЦПК, а ні у ЗК України, в редакції що діяла на момент підписання правочину не встановлено, а тому підстав, які б свідчили про можливість визнання його недійсним немає. Крім того, позивач у супереч вимогам ч.2 ст. 408 ЦК України, за рік не повідомив відповідача, що відмовляється від договору. Також, звертає увагу, що відповідно відомостей державних реєстрів строк дії договору емфітевзис від 17.05.2019 року зареєстровано до 24.06.2068 року. Оскільки право користування земельною ділянкою за оспорюваним договором зареєстровано відповідно до вимог чинного законодавства, підстав для скасування такої реєстрації немає. Крім того, 27.09.2012 року між [PERSON] та [PERSON] , який є сином директора ФГ «Ольвія» Кравченка І.В., було складено розписку, відповідно до якої [PERSON] отримав від [PERSON] кошти в сумі 70 000,00 грн та зобов`язався повернути не пізніше 27.11.2012 року, а у випадку неповернення до вказаного терміну зобов`язався передати у власність [PERSON] державний акт на землю серія ЯГ № 626196, виданий Шполянською райдержадміністрацією від 28.10.2008 року. Також, [PERSON] склав заповіт на користь [PERSON] щодо спадкового майна у вигляді вказаної земельної ділянки. [PERSON] не виконав свої зобов`язання як в частині повернення коштів так і в частині передачі у власність фактично належної йому земельної ділянки відповідно до державного акту на землю серія ЯГ № 626196, при цьому заповіт також скасував. Таким чином, позивач зловживаючи довірою [PERSON] заволодів коштами у сумі 70 000 грн. У [PERSON] фактично купили вказану земельну ділянку, але враховуючи поведінку позивача, останній бажає залишити спірну земельну ділянку за собою. Також зазначив, що позивачем не було доведено, що останній сплатив на рахунок Адвокатського Бюро «Попова Андрія» грошові кошти в розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень і тим самим не підтверджено понесення адвокатських витрат, тому вони не підлягають до задоволення в повному обсязі. Представник позивача подав відповідь на відзив на позовну заяву, в якій просив позовну заяву задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування зазначив, що відповідно до п.3.1 Договору емфітевзису право за цим договором встановлюється безстроково, що в свою чергу суперечить положенням Земельного кодексу України, а саме ч.4 ст. 1021 ЗК України. Таким чином, договір від 17.05.2019 є незаконним, оскільки він укладено безстроково, що не передбачено чинним законодавством, що регулює земельні відносини. Щодо розписки від 27.09.2012 року зауважив, що вказана інформація не стосується цієї справи. Також наголошував, що надав належні докази для стягнення витрат на правову допомогу. Третя особа у справі, Державний реєстратор Виконавчого комітету Матусівської сільської ради Шполянського району Черкаської області Степова Таїсія Борисівна, у письмових поясненнях зазначила, що ураховуючи те, що на момент підписання договору сторонами та проведення його державної реєстрації в ЗК України не відображались зміни внесені ЗУ № 2498-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» представником ФГ "Ольвія" для проведення державної реєстрації права постійного користування було надано два примірника договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб ( емфітевзис) без зазначення строку дії ( безстроково) та два ідентичні примірники договору із вказівкою строку 49 років, які були оформлені належним чином та підписані сторонами. Нею, враховуючи діюче законодавство на час проведення державної реєстрації договору, було прийняте рішення зареєструвати право постійного користування земельною ділянкою кадастровий номер 7125785200:03:001:0709 для сільськогосподарських потреб ( емфітевзис) строком на 49 років. Всі примірники договорів, поданих для державної реєстрації, повернуті заявнику. Просила відмовити позивачу у задоволенні позову повністю. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 14.08.2020р. відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд цивільної справи проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 01.10.2020р. залучено до участі у справі державного реєстратора Виконавчого комітету Матусівської сільської ради Шполянського району Черкаської області - Степову Таїсію Борисівну в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 25.11.2020р. від державного реєстратора Виконавчого комітету Матусівської сільської ради Шполянського району Черкаської області витребувано копії відповідних матеріалів електронної реєстраційної справи, на підставі яких державним реєстратором Виконавчого комітету Матусівської сільської ради Шполянського району Черкаської області Степовою Таїсією Борисівною 24 червня 2019 року проведено реєстрацію права користування земельною ділянкою, кадастровий номер 7125785200:03:001:0709, номер запису 32175289. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 12.01.2021 року витребувано наведені письмові докази від Шполянської районної державної адміністрації Черкаської області. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 25.06.2021 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Заходи забезпечення позову судом не вживалися. Позивач у судовому засіданні підтримав позов, зазначив, що він не мав наміру укладати договір на умовах його безоплатності та безстроковості. Представник позивача, адвокат Попов А.В., підтримав позовні вимоги, просив задовольнити позов в повному обсязі, оскільки оспорюваний договір суперечить вимогам ЗК України, так як укладений безстроково та безоплатно. Просив стягнути судові витрати, зокрема з надання правничої допомоги у розмірі 15000 грн. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, наголошував, що позивачем не зазначено, у чому полягає порушення його прав. Третя особа, державний реєстратор Виконавчого комітету Матусівської сільської ради Шполянського району Черкаської області Степова Таїсія Борисівна у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, у наданих письмових поясненнях у справі просила відмовити у задоволенні позову, справу розглядати без її участі ( а.с.156,157). Вислухавши пояснення осіб, які з`явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши докази наявні у матеріалах справи у їх сукупності, суд встановив наступні обставини та правовідносини між сторонами. 17.05.2019 року між [PERSON] та Фермерським господарством «Ольвія» в особі Кравченка Івана Володимировича, який діє на підставі Статуту, укладено договір про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису). Згідно умов наведеної угоди предметом договору є земельна ділянка сільськогосподарського призначення, яка розташована за адресою: Черкаська область, Шполянський район, Матусівська сільська рада, площею 2,5899 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7125785200:03:001:0709, щодо якої власник передає емфітевту права володіння, користування для сільськогосподарських потреб (емфітевтичне право), зберігаючи за собою право розпорядження нею. Земельна ділянка належить власнику на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ЯГ №626196, виданий 28.10.2006 ( п. 1.2). Указаний у договорі правовстановлюючий документ до матеріалів справи не долучався, разом із тим, належність вказаної земельної ділянки позивачу на праві власності на підставі вказаного у договорі державного акта відповідачем не оспорювалось. Відповідно п. 2.1,2.2 договору земельна ділянка, що є предметом даного договору передається емфітевту безоплатно. Протягом терміну дії даного договору Сторони можуть переглядати платність за користування земельною ділянкою. Згідно з п. 3.1, 3.2 Даного договору, емфітевтичне право за цим Договором встановлюється безстроково, починаючи з моменту його реєстрації. Цей договір складений і підписаний у трьох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких зберігається в органі, що проводить державну реєстрацію прав, що виникли внаслідок підписання даного договору, два інші сторонам - по одному для кожної (а.с.11-14 том.1, ст.135 (зворот) -137 том.2). Із копії паперової справи № 1860954671257, земельна ділянка кадастровий номер № 7125785200:03:001:0709, та електронної справи вбачається, що відповідно до заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( щодо іншого речового права) від 24.06.2019 індексний номер 34680388 уповноважена особа ФГ «Ольвія», [PERSON] ( довіреність від 01.01.2018року (том.2, зворот а.с.138), звернулась до державного реєстратора речових прав виконавчого комітету Матусівської сільської ради Шполянського району Черкаської області Шевченко Таїсії Борисівни для реєстрації речового права, за суб`єктом [PERSON] (а.с.40 (зворот), 41, 130, 131 том.2) та нею ж сплачено відповідно до квитанції №10 від 07.06.2019 адміністративний збір за державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (а.с. 42 том.2). Відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №47543714 від 27.06.2019р. державний реєстратор прав на нерухоме майно виконавчого комітету Матусівської сільської ради Шполянського району Черкаської області Шевченко Таїсія Борисівна, розглянувши вказану заяву, прийняла рішення провести державну реєстрацію на земельну ділянку, кадастровий номер земельної ділянки 7125785200:03:001:0709, за суб`єктом: Фермерське Господарство «ОЛЬВІЯ» (а.с.134 том.2). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер 209747112 від 21.05.2020 року, на земельну ділянку площею 2,5899 га, кадастровий номер 7125785200:03:001:0709, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1860954671257, зареєстровано інше речове право - право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис). Дата державної реєстрації 24.06.2019 року, номер запису про інше речове право - 32175289, підстава виникнення - договір про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), серія та номер: б/н виданий 17.05.2019 видавник: Фермерське господарство «Ольвія» та [PERSON] , строк дії: 24.06.2068 (а.с.15 том.1). Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору ( п.3 ч.1 ст.3 ЦК України), що також закріплено у положеннях ст. 627 ЦК України, згідно з якою відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Разом із тим, норми ч.3 ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частини першої статті 628 ЦК України). Цивільне законодавство - система нормативних актів, які регулюють майнові і особисті немайнові відносини. До таких зокрема відноситься Земельний Кодекс України. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис). Відповідно до ч.1 ст. 407 ЦК України в редакції кодексу від 31.03.2019р., яка була чинною на дату підписання спірного договору емфітевзису від 17.05.2019 року, право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (далі - землекористувач). Згідно із статтею 408 ЦК України строк договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб встановлюється договором і для земельних ділянок державної або комунальної власності не може перевищувати 50 років. Якщо договір про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб укладено на невизначений строк, кожна із сторін може відмовитися від договору, попередньо попередивши про це другу сторону не менш як за один рік. Відповідно до ч.1 ст. 102-1 ЗК України ( в редакції від 07.02.2019 року, яка була чинною на час укладання та реєстрації спірного договору) право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) і право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) виникають на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до Цивільного кодексу України. Частинами 4,5 ст. 102-1 ЗК України (в редакції закону № 2498-VIII від 10.07.2018, який набрав чинності 01.01.2019 року) передбачено, що строк користування земельною ділянкою державної, комунальної та приватної власності для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), а також строк користування земельною ділянкою державної чи комунальної власності для забудови (суперфіцій) не може перевищувати 50 років; укладення договорів про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу. Ураховуючи наведені норми матеріального права, на час укладення та реєстрації оспорюваного договору, сторонами не дотримані вимоги ч.4 ст. 1021 Земельного Кодексу України. Суд критично відноситься до посилань представника відповідача на те, що право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) ФГ «Ольвія» зареєстроване на підставі договору від 17.05.2019 року, копія якого надана представником відповідача ( а.с.100-101), щодо користування належною на підставі державного акту на право власності серії ЯГ№626196 позивачу земельною ділянкою, відповідно умов якого договір укладений на визначений строк, а саме на 49 років ( п.3.1 договору), про що також свідчать відомості Інформаційної довідки з Державному реєстрі реєстру речових прав на нерухоме та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, де зазначено строк дії договору до 24.06.2068 року. Відповідно до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Договір, на який посилається представник відповідача не є предметом позову. Тому суд, зокрема, не надає оцінки наданим стороною відповідача доказам справжності підпису позивача на ньому ( висновок експертного дослідження за результатами проведення почеркознавчого дослідження за заявою голови ФГ «Ольвія [PERSON] від 11.09.2020 року № 871/998/20-23 , том.1 а.с.172-178). Крім того, у відповіді на відзив на позовну заяву та у судовому засіданні представник позивача не заперечує факту підписання оспорюваного договору емфітевзису, однак просить суд визнати його недійсним в силу того, що він суперечить положенням Земельного кодексу України. Крім того, оспорюваний договір, копія якого засвідчена та долучена позивачем, наявний в матеріалах електронної реєстраційної справи (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1860954671257), наданої на виконання вимог ухвали Шполянського районного суду Черкаської області від 12.01.2021 року ( том.2 а.с.129-138). Згідно із ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно п.8 ч.1 ст.2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстраційна справа - сукупність документів, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документів, сформованих у процесі проведення таких реєстраційних дій, що зберігаються у паперовій та електронній формі. \-\-\-\-\-Положеннями частини другої ст.12 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено - записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. Суд ураховує, що державний реєстратор при вчиненні реєстраційних дій самостійно визначила строк договору, який не відповідає умовам договору між сторонами у справі, який наявний в реєстраційній справі, що суперечить наведеним нормам права. Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст.215 ЦК України). Статтею 203 ЦК України встановлено вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Положеннями ч.1 ст4 ЦПК України та ст.15 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених ,невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Згідно з п.2 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути зокрема: визнання правочину недійсним. Відповідно до п. в ч.3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною. Отже, ураховуючи , що оспорюваний договір, який міститься зокрема у реєстраційній справі, суперечить актам цивільного законодавства, оскільки зміст договору вказує на безстроковість дії договору, що суперечить ст. 102-1 ЗК України, більше того інформація щодо державної реєстрації іншого речового права, яка міститься в цьому ж реєстрі суперечить наявним в ньому документам (договору), оскільки строк дії договору емфітевзису вказаний до 24.06.2068, що не відповідає самому договору емфітевзису, який міститься в матеріалах реєстраційної справи, суд дійшов висновку, що договір є недійсним з підстав недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частиною першою статті 203 Цивільного Кодексу України. У частині доводів щодо недійсності оспорюваного договору у зв`язку із його умовою безоплатної передачі у користування земельної ділянки сільськогосподарського призначення, суд оцінює їх критично, оскільки ЦК України не встановлює істотних умов для договору емфітевзису, тому при укладенні цього договору треба виходити з загальноприйнятих істотних умов для договорів предмет, ціна та строк дії (ст. 638 ЦК України). Договір емфітевзису може бути як безоплатним, так і оплатним. Частиною другою ст.409 ЦКУ передбачено, що власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Нормами ч. 2 ст. 410 ЦКУ визначений обов`язок землекористувача вносити плату за користування земельною ділянкою, а також інші платежі, встановлені законом. Аналіз наведених норм, дає підстави дійти висновку, що обов`язок плати за користування земельною ділянкою виникає у землекористувача у разі, якщо власник скористався та виявив бажання щодо отримання такої плати. Таким чином, вказана умова договору, як обов`язкова, не визначена нормами закону, який регулює правовідносини за договором емфітевзису, а тому не може бути підставою визнання договору недійсним. Щодо оцінки інших доказів наявних в матеріалах справи, а саме долучених до відзиву на позов роздруківок публікацій із офіційного веб-сайту «ПРО ВСЕ», заяви про вчинення кримінального правопорушення, суд оцінює такі критично, оскільки вони не стосуються предмета спору у цій справі. Також суд критично відноситься до пояснень свідка [PERSON] , яка є дружиною позивача, про те, що позивач взагалі не підписував у 2019 році договорів щодо належної йому земельної ділянки, оскільки позивач не оспорював договір з підстав його не підписання. Крім того, суд погоджується з доводами представника позивача, що неприязні стосунки між сторонами та спір щодо повернення коштів відповідно договору позики, а також відносини сторін з приводу інших правочинів, не спростовують факт недійсності оспорюваного договору за обставин, наведених у позовній заяві та відповідно встановлених судом. Ураховуючи, що оспорюваний договір визнано судом недійсним, відповідно підлягають задоволенню і позовні вимоги про скасування державної реєстрації права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), номер запису 32175289 від 24.06.2019, що вчинений державним реєстратором виконавчого комітету Матусівської сільської ради Шполянського району Черкаської області Шевченко Таїсія Борисівна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. У відповідності до статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до п. п.5, 7 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. За змістом статті 216 ЦК ( 435-15 ) та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. З урахуванням позовних вимог, суд вважає за необхідне застосувати наслідки недійсності правочину зокрема у виді зобов`язання відповідача повернути позивачу земельну ділянку. У відповідності до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають понесені ним витрати зі сплати судового збору у розмірі 2522,40 грн. Відповідно положень п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. До таких належать зокрема витрати на правничу допомогу адвоката. Відповідно до положень ч.ч. 1,2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). На підтвердження вимог щодо стягнення з відповідача понесених позивачем витрат пов`язаних з правничою допомогою адвоката надані: договір №15/07/2020 про надання правової допомоги від 15.07.2020 року, укладеного між адвокатським бюро «Попова Андрія», в особі керуючого адвоката Попова Андрія Вікторовича, та [PERSON] , відповідно якого розмір гонорару складає 22 000,00 грн, (прийняття судового рішення на користь клієнта в судах І інстанції - 5000,00 грн (а.с.16-17 том.1), ордер серії СА №1005439 від 10.09.2020рр., відповідно якого адвокат Попов Андрій Вікторович на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 15.07.2020 представляє інтереси [PERSON] у Шполянському районному суді Черкаської області (а.с.79 том.1), розрахунок витрат на правничу допомогу від 17.07.2020р, підписаного між Адвокатським Бюро «Попова Андрія» та [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги від 15 липня 2020 року № 15/07/2020, відповідно якого підлягає сплаті - 6000,00 грн за послуги: пошук та аналіз судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах, надання консультацій та роз`яснення клієнту: 2 години вартістю - 2000,00 грн, складання позовної заяви: 4 години - 4000,00 грн (а.с.18 том.1); прибутковий касовий ордер №30 від 17.07.2020р. відповідно якого [PERSON] сплачено АБ «Попова Андрія» 6000,00 грн (а.с.19 том.1); також надано виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб - підприємців та громадських формувань від 05.11.2019, відповідно якої Адвокатське бюро «Попова Андрія» зареєстроване як юридична особа 01.11.2019 за № 1 026 120 0000 019467 (а.с.20 том.1), витяг з Єдиного реєстру адвокатів України серія СА № 000539 від 13.12.2019, відповідно якого Попов Андрій Вікторович здійснює свою діяльність у адвокатському бюро «Попова Андрія». (а.с.21 том.1), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЧК №001068 від 01.02.2019 виданого на підставі рішення Ради адвокатів Черкаської області від 01.02.2019 року (а.с.22 том.1) Оскільки витрати позивача на правову допомогу підтверджені належними й допустимими доказами та складають 6000 грн, вказані витрати суд вважає співмірними із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову, тому останні підлягають стягненню із відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved