Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 20 серпня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сватівського районного управління юстиції Луганської області, актовий запис № 88. Від шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] . Позов обґрунтовано тим, що підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у них різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. За таких обставин вважає, що подальше спільне життя з відповідачем [PERSON] та збереження шлюбу неможливе. Підстав для примирення не вбачає. Суперечки про місце проживання сина немає, спір про майно відсутній. Просить суд розірвати шлюб, зареєстрований між ними 20 серпня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сватівського районного управління юстиції Луганської області, актовий запис № 88. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі та наполягає на його задоволенні, строк для примирення просить не надавати (а.с.21). Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з`явилась, до суду надала заяву, в якій просить розглянути дану цивільну справу без її участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення, строк для примирення просить не надавати (а.с.22). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У зв`язку з розглядом справи за відсутністю осіб, які беруть участь, судове засідання проводиться без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. На підставі викладеного суд, вважає, можливим розглянути справу за відсутності сторін по наявним матеріалам в справі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20 серпня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сватівського районного управління юстиції Луганської області, актовий запис № 88. Шлюб позивача з відповідачем не склався через несумісність характерів, відсутності порозуміння, сім`я розпалася остаточно та поновленню не підлягає. Шлюбні відносини між сторонами припинилися. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Суд бере до уваги положення ст. 24 СК України, яка визначає однією з основних ознак шлюбу його добровільність, передбачивши, що примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечитиме інтересам одного з них. Як вбачається із п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зазначено, що "суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права". Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року, заява №44647\\98). При вирішенні спору про розірвання шлюбу суд враховує, що позивач та відповідач уже тривалий час не проживають сім`єю, мають різні погляди на життя на сімейні цінності, між сторонами припинилися шлюбні стосунки, вони перестали вести спільне господарство й проживають окремо. За таких обставин суд приходить до висновку, що причини, які викликали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше сумісне проживання подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, їх сім`я існує формально. Суд вважає, що сім`я розпалась, а тому шлюб між ними слід розірвати. Крім того, відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, як розподілити між сторонами судові витрати. Із матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] є особою з інвалідністю 2 групи, а тому, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільнений. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Також, як вбачається із ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки, позивач при поданні позову звільнений від сплати судового збору, відтак, враховуючи визнання позову відповідачем до розгляду справи по суті, з відповідача необхідно стягнути 50 відсотків судового збору до державного бюджету України. На підставі викладеного,

Outcome: approved