Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

Позиач звернувся із позовом про стягнення з ТОВ "Маштехніка" заробітної плати за період з 01.07.2012р. по 30.06.2013р. та моральної шкоди. В період розгляду справи позивач звернувся із заявою про збільшення позовних вимог в якій просив додатково стягнути заробітну плату за період з 01.07.2013р. по 31.07.13р. в сумі 1250 грн., компенсації за невикористану відпустку та додаткову соціальну відпустку як одинокій матері 10 днів, яка за період роботи на підприємстві з 02.01.2008 р. по 31.07.2012 р. їй жодного разу не була надана та компенсація за її невикористання не сплачувалася у розмірі 8302,20 грн., моральної шкоди в сумі 7152,00 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку по 28.02.2014р в сумі 10067,93 грн., зобов'язання видати наказ про його звільнення. 05.11.2013р. ухвалою суду заяву про збільшення позовних вимог повернено позивачу, в частині основних вимог ухвалено 05.11.2013р. рішення яким стягнуто заборгованність із заробітної плати за період з 01.07.2012р. по 30.06.2013р. в сумі 15000 грн. та моральної шкоди в сумі 1500 грн. На користь держави з відповідача стягнуто судовий збір в сумі 229,40 грн. Не погодившись з ухвалою про повернення заяви про збільшення позовних вимог позивач оскаржив її. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 16.12.2013р. ухвалу суду першої інстанції скасовано і заяву направлено на розгляд в суд першої інстанції. Ухвалою від 23.12.2013р. заяву про збільшення позовних вимог виділено в окреме провадження та продовжено розгляд з урахуванням раніше задоволених вимог. Отже позивач просить стягнути заробітну плату за період з 01.07.2013р. по 31.07.13р. в сумі 1250 грн., компенсації за невикористану відпустку та додаткову соціальну відпустку як одинокій матері 10 днів, яка за період роботи на підприємстві з 02.01.2008 р. по 31.07.2012 р. їй жодного разу не була надана та компенсація за її невикористання не сплачувалася у розмірі 8302,20 грн., моральної шкоди в сумі 7152,00 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку по 28.02.2014р в сумі 10067,93 грн., зобов'язання видати наказ про його звільнення. В судове засідання позивач та його представники не з'явилися, просили уточнюючу заяву про збільшення позовних вимог задовольнити в повному обсязі, розглянути справу у їх відсутності. Не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання представника не направив, будучи повідомленим про місце та час розгляду справи належним чином, у зв'язку з чим суд ухвалив розглянути справу в порядку ст. 224 ЦПК України на підставі доказів, що знаходяться у справі. Суд, дослідивши матеріали справи,вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст..10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 20.01.2014р. витребувано у відповідача документи, а саме довідки стосовно того за який період надавалася відпустка та якою тривалістю, довідки про розмір компенсації за невикористану відпустку; довідки що до розміру середньої заробітної плати за останні 2 місяці [PERSON], зобов'язано відповідача надати витребувані документи протягом 5 діб з дня отримання ухвали (а.с.99). Ухвала відповідачем отримана 24.02.2014 р. про, що свідчить відповідне поштове повідомлення (а. с. 111). Однак в порушення вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України відповідач вимоги зазначені в ухвалі від 20.01.2014 р. не виконав витребувані документи не надав, причин їх ненадання суд не повідомив, в судове засідання повторно не з'явився, повідомлений належним чином (а.с.108,109-111). З трудової книжки вбачається, що [PERSON] наказам № 4-А від 05.01.2004 р. прийнята до ТОВ «Маштехніка» на посаду прибиральника, наказом № 13 від 30.04.2004 р. переведена охоронцем, 02.01.2008 р. наказом №3§2 від 02.01.2008 р. переведена сторожем, наказом директора ТОВ «Маштехніка» № 14-к§4 від 31.07.2013 року була звільнена за власним бажанням (а. с.42). Згідно довідки про середню заробітну плату для обчислення пенсії № 10/116 від 04.10.2012 р. заробітна плата [PERSON] за 2012 рік склала 11250 грн. ( а. с. 7). Згідно довідки Пенсійного фонду України про індивідуальні відомості про застраховану особу від 29.08.2013 року страхувальником [PERSON] як застрахованої особи є ТОВ «Маштехніка», сума заробітку для нарахування пенсії за 2012 -2013 рік складає 1250 грн. на місяць ( а. с. 32). Відповідно до витягу з ЄДР ТОВ «Маштехніка» є юридичною особою місцезнаходження якої : 01010 м. Київ , Печерський район , вул.. Миколи Гайцана , буд. 6 ( а. с. 19). Ст. 115 КЗпП України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Таким чином, суд оцінивши наявні докази по справі приходить до висновку, що у відповідача утворилися трудові зобов'язання по виплаті заробітної плати за період часу з 01.07.2013р. по 31.07.2013 р. в розмірі 1250 грн.. Згідно довідки до акту огляду МСЕК №367681 [PERSON] є інвалідом другої групи ( а. с. 6). Як вбачається зі свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого Приморським відділом реєстрації актів громадського стану м. Маріуполя, [PERSON] помер [INFO]. про що зроблено відповідний запис №434 ( а. с. 8). Згідно свідоцтва про народження виданого Приморським відділом реєстрації актів громадського стану м. Маріуполя серія [NUMBER] виданого 21.09.1995 р. [PERSON] має сина [PERSON] [INFO]( а. с. 30). Згідно довідки КСН «Селище Південне» від 03.09.2013 р. [PERSON] мешкає разом із сином за адресою [ADDRESS]( а. с. 31). Частиною 1 статті 83 КЗпП України встановлено, що у разі звільнення робітника йому сплачується грошова компенсація всі невикористані ним дні щомісячної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» та ч.1 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Відповідно до ч. 1, ч. 7 ст. 6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Інвалідам I і II груп надається щорічна основна відпустка тривалістю 30 календарних днів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ст. 24 Закону України «Про відпустки» жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину-інваліда, або яка усиновила дитину, одинокій матері, батьку, який виховує дитину без матері (у тому числі й у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла дитину під опіку, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів. Порядок розрахунку сум відпускних за надані працівникам щорічні відпустки, додаткові відпустки працівникам, які мають дітей, або виплати компенсації за невикористані відпустки визначений в Порядку № 100, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року. Відповідно до цього Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Як визначив законодавець компенсація за невикористану відпустку - це грошові виплати, встановлені з метою відшкодування працівникові витрат, пов'язаних з виконанням ними трудових та інших передбачених законом та іншими нормативно-правовими актами і колективним договором обов'язків. Суду не надано доказів, що позивачці виплачено компенсацію за невикористану відпустку за 202 календарних дні отже вказана сума підлягає стягненню на користь позивачки. У відповідності до наданої позивачем довідки Пенсійного фонду України про індивідуальні відомості про застраховану особу від 29.08.2013 року страхувальником [PERSON] як застрахованої особи є ТОВ «Маштехніка», сума заробітку для нарахування пенсії за 2012 -2013 рік складає 1250 грн. (а. с. 22) ,тобто середньоденна зарплата складає 41,10 грн.,такими чином за 202 дні невикористаної відпустки необхідно виплатити позивачці 8302 грн. 20 коп. Частиною 1 ст.117 КЗпП України передбачено в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 зазначеного кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до Постанови КМУ №100 від 08.02.1995 року "Порядок обчислення середньої заробітної плати" середньоденна заробітна плата позивача за останні 2 місяці що передували звільненню дорівнює 67,57 грн.. Загальна сума прострочення становить 149 робочих днів, яка перемножується на середньоденну заробітну плату 67,57 грн., що дорівнює 10067,93 грн. Таким чином, враховуючи що відповідачем було порушено порядок повного розрахунку при звільнені [PERSON], тому позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні починаючи з 01.08.2013 року по день винесення судом рішення - 28.02.2014 року в розмірі 10067,93 грн. підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, спричиненої їй внаслідок порушення її прав. Яка полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як вбачається з позовної заяви позивач просить стягнути 7152 грн. моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях внаслідок безпідставної невиплати відповідачем заробітної плати. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч. 1 ст. 237 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оцінивши подані позивачем докази в їх сукупності суд приходе до висновку, що на теперішній час відповідач продовжує порушати трудові права позивача, заробітна плата до теперішнього часу вона не отримала, отже, в результаті порушення відповідачем трудових прав позивач зазнав моральних страждань. Враховуючи глибину та тривалості моральних страждань, засади розумності і справедливості, суд вважає, що 7000 грн. є достатньою сумою для компенсації завданої моральної шкоди. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Судом встановлено, що [PERSON] звільнено за власним бажанням на підставі наказу про звільнення №14-к§4 від 31.07.2013 року, на вимогу позивача відповідач наказу про звільнення не видав. ( а. с. 42). Таким чином вимоги позивача щодо видачі наказу про звільнення підлягають задоволенню. Враховуючи, що рішеннням від 05.11.2013р. за цією позовною заявою судові витрати стягнуто з відповідача, це питання судом не вирішується.

Outcome: partial