Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

Позивач 03.12.2013 року звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість по кредитному договору у розмірі 11662,56 грн. та судові витрати, обґрунтовуючи позовні вимоги наступним. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" та [PERSON] уклали договір від 04.04.2007 року, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 3500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Також відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір. Відповідно до пункту 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, то він автоматично лонгується на такий же термін. Відповідач належним чином не виконав зобов'язання за договором, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 11662,56 грн., яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 2292,32 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 83338,69 грн., штрафу (фіксована частина) в сумі 500,00 грн., штрафу (процентна складова) в сумі 531,55 грн. В судове засідання представник позивача не з'явися, надавши заяву, в якій просив розглядати цивільну справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти винесення заочного рішення по справі не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином через оголошення в газеті. У зв'язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. За ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, при цьому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. 04.04.2007 року [PERSON] підписав заяву позичальника №ZPXRRX07110042 (а.с. 6), яка разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Рострочка» становить кредитний договір, згідно якої банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 1648,80 грн. (одна тисяча шістсот сорок вісім грн. 80 коп.) на строк 12 місяці з 04.04.2007 року по 04.04.2008 р. включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 40,4 грн. та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 274,80 грн. в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Рострочка») (Стандарт) строки. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Тобто [PERSON] повинен був виконати свої зобов'язання перед банком не пізніше 04.04.2008 року. Крім того, відповідно до п.23 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Тому суд приходить до висновку, що позивач надав відповідачу споживчий кредит. Позивач надав копію умов і правил надання банківських послуг Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», в яких не вказана дата їх затвердження, що не дає можливості встановити чи діяли вони на момент підписання [PERSON] заяви позичальника від 04.04.2007 року, а тому не є належним доказом по справі. Зважаючи на викладене суд вважає, що єдиним належним доказом укладення договору споживчого кредитування між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] являється заява позичальника №ZPXRRX07110042 від 04.04.2007 року (а.с. 6). Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач виконав умови кредитного договору в повному обсязі, а відповідач в порушення умов кредитного договору та ст.526 ЦК України, зобов'язання не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 11662,56 грн., яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 2292,32 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 83338,69 грн., штрафу (фіксована частина) в сумі 500,00 грн., штрафу (процентна складова) в сумі 531,55 грн. (а.с.3-5). Статтями 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 5 ст.261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У заяві позичальника від 04.04.2007 р. передбачено, що кредит виданий на строк 12 місяців з 04.04.2007 р. по 04.04.2008 року (включно) (а.с. 6). Таким чином, 05.04.2008 року сплив строк виконання даного договору і почався перебіг строку позовної давності, який закінчився 05.04.2011 року. Як вбачається з матеріалів справи, позов подано до суду 03.12.2013 року (а.с. 2), тобто за межами строку, встановленого ст. 257 ЦК України. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Однак, відповідно до п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», зазначено, що кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Дана правова норма діє з 1 жовтня 1991 року, тобто з часу введення в дію самого закону, відповідно до Постанови Верховної Ради Української РСР «Про порядок введення в дію Закону Української РСР «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року. Крім того, в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» також зазначено, що «суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі». На підставі викладеного, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Зважаючи на положення ч.1 ст.88 ЦПК України, сума сплаченого позивачем судового збору також не може бути стягнута з відповідача.

Outcome: dismissed