Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування моральної шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки та просить стягнути з відповідача на його користь завдану моральну шкоду в сумі 200 000 грн. та 2000 грн. витрат на правову допомогу, а всього 202 000 грн.. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач покликається на те, що 29.05.2015 р., близько 00.30 год. на 4 км + 90м. автодороги зі сполученням Стрий - Івано-Франківськ, в с. Миртюки Стрийського району Львівської області мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER]», вчинив наїзд на нього, пішохода.В результаті даної ДТП він отримав тяжкі тілесні ушкодження, за фактом ДТП було розпочате кримінальне провадження, яке 29.05.2015 р. було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12015140130000872. На даний час працівники поліції про рішення прийняте за фактом даної ДТП його як потерпілого не повідомляли, а тому враховуючи положення ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини:якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, вимушений звернутись до суду з даним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON], не зявились, однак подали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити, в повному обсязі, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини. Відповідач, будучи неодноразово належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, на виклик суду не зявився, про причину неявки не повідомив, тому суд відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України розглянув справу заочно за його відсутності на підставі наявних у ній доказів. Представник третьої особи Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» в судове засідання не з»явився про причини неявки суд не повідомив. За згодою позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд вирішив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з'явилися, відповідно до вимог ч. 2\~ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного. Відповідно до\~ст.55 Конституції України\~та положень ст.ст. 3,\~11,\~15,\~59,\~60 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Розгляд цивільних справ здійснюється не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін самостійно, на власний розсуд розпоряджається своїми правами й зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 29.05.2015 р., близько 00:30 год. на 4 км+90м. автодороги зі сполученням Стрий - Івано-Франківськ, в с. Миртюки Стрийського району Львівської області відбулась дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій, [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER]», вчинив наїзд на пішохода [PERSON]. З долученого до матеріалів справи висновку судово-медичної експертизи №284 від 22.07.2015 р. у [PERSON] мались множинні рани чола, перенісся, скальпована рана завушної ділянки зліва, правої кисті по тильній поверхні, обох колін по передніх поверхнях, множинні садна обох клубових ділянок, обох гомілок по передніх поверхнях, клінічно підтверджений розрив селезінки з послідуючою спленектомією (повним її видаленням), розрив брижі поперекової кишки, закриті переломи лівої лопатки, закритий перелом акроміального кінця ключиці справа, перелом кісток спинки носа, які утворились від співудару з тупими, твердими предметами, можливо при наїзді автомобіля під час ДТП 29.05.2015 р. і відносяться до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення. За фактом заподіяння [PERSON] під час дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень порушено кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12015140130000872, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1\~ст.286 КК України, що підтверджено світлокопією витягу з кримінального провадження №12015140130000872. Згідно абзацу 3 п.5 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце у випадках, спеціально передбачених законодавством. Так, згідно п.1. ч.2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно ч.1 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням транспортних засобів. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Згідно матеріалів кримінального провадження, копії яких долучено до матеріалів справи встановлено, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди за кермом автомобіля [NUMBER]» знаходився відповідач [PERSON], який володів вказаним автомобілем на підставі свідоцтва про реєстрацію вказаного автомобіля виданого Дрогобицьким ВРЕР [PERSON] України у Львівській області та посвідчення водія серії ВХХ №244523. Згідно п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно правової позиції, викладеної у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 січня 2016 року № 6-2808цс15, зазначено, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Таким чином дослідженими судом матеріалами справи встановлено, завдану моральну шкоду має відшкодувати [PERSON] Відповідно до ст. 23 ЦК України\~встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. У пунктах 3, 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди»\~зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. У виписному епікризі №4387 Стрийської ЦРЛ зазначено, що [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні з 29.05.2015 р. по 22.06.2015 р. І окрім основного діагнозу: тупа травма живота, розрив селезінки та брижі поперечно-ободової кишки йому також було виставлено супутній діагноз: розрив акроміально-ключичного зчленування, контузія правого ока. Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 69 від15.07.2015 р. по наслідкам перенесених під час ДТП травм у [PERSON] настала стійка втрата професійної працездатності в розмірі 30%. Також, судом встановлено, що в результаті отриманих травм, зокрема, закритого перелому лівої лопатки [PERSON], неодноразово звертався до лікарні, з причини відчуття сильних фізичних больових відчуттів. Так, як вбачається з долученого інформаційного листа Стрийської центральної районної лікарні Львівської області №872 від 30.08.2016 р., [PERSON], з 30.06.2015 р. по 17.07.2015 р. та 16.09.2015 р. по 05.10.2015 р. знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні (Діагноз: закритий відламковий перелом лівої лопатки зі зміщенням, перелом Х-ХІ ребер зліва, закритий відламковий перелом лівої лопатки в стадії консолідації, больовий синлром). Водночас, суд приймає до уваги відомості зазначені в висновку комісійної судово-медичної експертизи № 69 від15.07.2015 року, який містить посилання на протокол допиту [PERSON]Д, як потерпілого, в якому останній зазначає що в день ДТП вживав спиртні напої, а отже перебував у нетверезому стані. Враховуючи даний факт суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 1193 ЦК України. Відповідно до ч.2\~ст.1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а за наявності вини особи, яка завдала шкоди, - також залежить від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6 розяснено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено. Положення\~статті 1193 ЦК України\~про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетрезвому стані, нехтування правилами безпеки руху, тощо), а не проста необачність. Відповідно до статей\~10,\~57-60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі ст.ст.\~11,\~212 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, аналіз досліджених та оцінених у судовому засіданні доказів, переконують суд у тому, що позивачем доведено факт заподіяння йому відповідачем моральної шкоди. А тому, враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних і психічних страждань позивача, їх тривалість, беручи до уваги вимоги розумності і справедливості та положення ст. 1193 ЦК України, суд приходить до висновку в необхідності часткового задоволення позову, в розмірі 20 000 грн., що на думку суд сприятиме частковому усуненню негативних наслідків вчинених [PERSON] дій. Окрім того, згідно ст. 88 ч.1 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Ст. 79 ЦПК України визначені види судових витрат, до яких відносяться витрати пов'язані з розглядом справи, зокрема витрати на правову допомогу та на проведення судових експертиз. У п. п. 47, 48 Постанови Пленуму № 10 від 17 жовтня 2014 р. «Про застосування законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями\~8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті\~12,42,56 ЦПК). Так в судовому засіданні інтереси позивача представляв адвокат [PERSON] (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №640 від 11 грудня 2008 року, видане на підставі рішення Рівненської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 24 жовтня 2008 року №39) на підставі договору №29-17 про надання правової допомоги у цивільному процесі від 18 травня 2016 р.. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84,88,89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. До матеріалів справи долучено акт виконаних робіт, повязаних з виконанням угоди №29-17 від 18 травня 2017 року, де адвокат [PERSON] підтверджує, що ним була надана [PERSON] правова допомога (написання позову, систематизація матеріалів цивільного позову та подання його до суду) на загальну суму 2500 грн. Також долучено квитанцію до прибуткового-касового ордера №б/н від 18.05.2017 року, яка підтверджує оплату позивачу отриманих послуг правової допомоги на суму 2000 грн. Тому, оскільки позивачем до позовної заяви додано документальне підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Окрім того, суд враховує, що згідно п. 2 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору, тому у відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, згідно пп.1 п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» з [PERSON] слід стягнути на користь держави 640 грн. судового збору.

Outcome: partial