Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

Позивач 23.03.2017 року звернулася до суду із позовом до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» і [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу квартири недійсним. В обґрунтування позову зазначила, що 23.11.2016 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та [PERSON] укладено договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] . Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Ганною Володимирівною. Підставою для укладення договору купівлі-продажу зазначеної квартири, що належала позивачу на праві приватної власності до вчинення даного правочину, стало заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 18.05.2016 року по справі №242/1228/16-ц за позовом ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Вказаним рішенням суду звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 56,3 кв.м., житловою площею 12,4 кв.м., в рахунок погашення заборгованості у розмірі 374923,61 грн. з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» за кредитним договором №258/2011-86 від 14.12.2011 року шляхом надання ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» права продажу будь-яким способом від імені ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі - продажу за початковою ціною реалізації встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом, із наданням ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Зазначене рішення в подальшому було скасовано ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 07.02.2017 року. Окрім того, вважає, що вказаний правочин суперечить норма ст. 203 ЦК України, оскільки на момент укладання цього договору не враховано Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким встановлено мораторій на продаж предмета іпотеки, що розташований на території проведення антитерористичної операції. Також, при укладанні спірного договору порушено Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2020 року №296/5, оскільки нотаріусом було посвідчено договір при наявності заборони на нерухоме майно та наявності обтяжень. Просить суд визнати недійсним Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 23 листопада 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Ганною Володимирівною, скасувати запис №17593777 про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , за [PERSON] та стягнути понесені нею судові витрати по справі. Ухвалою суду від 24.03.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 16.05.2017 року провадження у справі зупинено до розгляду цивільної справи за позовом ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Ухвалою суду від 24.07.2017 року відновлено провадження у справі. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10. 2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно з пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Подальший розгляд даної справи здійснюється за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 04.12.2018 року провадження у справі зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку цивільної справи №242/1228/16-ц. Ухвалою суду від 13.03.2020 року відновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Надали заяви про розгляд справи без їх участі. ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», [PERSON] та третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Г.В. у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Представник ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» 19.09.2017 року надав суду заперечення, де просив відмовити у задоволенні позову. У запереченнях зазначав, що рішення суду від 18.05.2016 року, яке набрало законної сили та на підставі якого було реалізовано предмет іпотеки, а саме кватири [ADDRESS] , що належала [PERSON] , не містило будь-яких застережень, а тому є обов`язковим для виконання. Окрім того, право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки від свого імені за рішенням суду прямо передбачене в Законі України «Про іпотеку» (ч. 1 ст. 38, абз 4 ч. 1 ст. 39 Закону) і зауважено, що будь-яке окреме уповноваження іпотекодавця для цього не потрібне (ч. 5 ст.38). Також заперечував проти того, що нотаріус не мав можливості вчиняти нотаріальні дії, а саме посвідчувати договір купівлі-продажу, через наявність обтяжень, оскільки вказане майно було реалізовано на підставі договору іпотеки та рішення суду. Відповідач [PERSON] 27.02.2018 надав суду пояснення, які розцінені судом, як відзив на позовну заяву, де заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову. Зазначав, що договір купівлі продажу кватири [ADDRESS] , що належала [PERSON] , посвідчено на підставі рішення суду від 18.05.2016 року, ухваленого по справі №242/1228/16-ц та яке набрало законної сили 31.05.2016 року, та станом на час укладання угоди рішення суду було чинним. Зазначав, що договір купівлі-продажу нерухомого майна відповідає чинному законодавству, посилався на непорушність права власності та те, що він є добросовісним набувачем. Дослідивши надані суду докази, з`ясувавши обставини, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, проаналізувавши норми права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 14.12.2011 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] з метою виконання зобов`язань з кредитного договору №258/2011-86 від 14.12.2011 року, укладено іпотечний договір №258з/2011-86, який посвідчено приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу. Відповідно до умов іпотечного договору предметом іпотеки є кватира [ADDRESS] , що належала [PERSON] на підставі Договору купівлі - продажу , посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу 14.12.2011 року. У зв`язку із невиконанням [PERSON] зобов`язань за кредитним договором №258/2011-86 від 14.12.2011 року ТОВ «Довіра та Гарантія», який набув право Іпотекодержателя на підставі Договору відступлення права вимоги укладеного 08.07.2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», звернувся до Селидівського міського суду Донецької області із позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 18.05.2016 року у справі №242/1228/16-ц позов ТОВ «Довіра та Гарантія» задоволено частково. Звернуто стягнення на предмет іпотеки: однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 56,3 кв.м., житловою площею 12,4 кв.м., що складається з однієї жилої кімнати, реєстраційний номер за РВПН [NUMBER] в рахунок погашення заборгованості у розмірі 374923,61 грн. з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» за кредитним договором №258/2011-86 від 14.12.2011 року, шляхом надання ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» права продажу будь-яким способом від імені ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною реалізації встановленою на рівні , не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом, із наданням ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. У задоволені решти вимог відмовлено. 23.11.2016 року на підставі рішення суду від 18.05.2016 року було реалізовано предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS] , та згідно з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно сформованої 28.11.2019 року, власником вказаного майна є [PERSON] . Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із приписами статей 12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою,п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, є такі: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (частини перша-третя, п`ята та шоста статті 203 ЦК України). Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилалася на те, що вказаний правочин суперечить ст. 203 ЦК України, оскільки на момент укладання цього договору не враховано Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким встановлено мораторій на продаж предмета іпотеки, що розташований на території проведення антитерористичної операції. Також, при укладанні спірного договору порушено Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2020 року №296/5, оскільки нотаріусом було посвідчено договір при наявності заборони на нерухоме майно та наявності обтяжень. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - суб`єктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 43-47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України "Про іпотеку". Положення частини першої цієї статті, крім зупинення дії статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти) Закону України "Про іпотеку", не поширюються на нерухоме майно фізичних осіб - підприємців, юридичних осіб - суб`єктів малого і середнього підприємництва, місцем розташування якого є територія проведення антитерористичної операції, крім населених пунктів згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону, оформлене в іпотеку з метою забезпечення виконання зобов`язань за договорами, укладеними після 1 січня 2018 року, або за договорами, до яких після 1 січня 2018 року за погодженням сторін вносилися зміни в частині продовження строків виконання зобов`язань та/або зменшення розміру процентів, штрафних санкцій. Тобто, дана норма зупиняє дію ст. 38 Закону України «Про іпотеку» щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України. Предмет іпотеки, який було реалізовано на підставі рішення суду знаходиться у м.Донецьк, тобто в населеному пункті, яке відповідно до Розпорядження КМУ від 02.12.2015 року № 1275-р, відноситься до населеного пункту, де здійснювалася антитерористична операція. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлюється Законом України «Про нотаріат». Згідно із ст. 7 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності, вимоги про нотаріальне посвідчення правочину тощо). Статтею 39 зазначеного Закону визначено, що порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України. При посвідченні правочинів і вчиненні інших нотаріальних дій у випадках, передбачених законодавством, нотаріусом перевіряється справжність підписів учасників правочинів та інших осіб, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. (ст. 45 Закону України «Про нотаріат»). Статтею 49 зазначеного Закону передбачено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо зокрема вчинення такої дії суперечить законодавству України. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Суд звертає увагу, що в рішенні Селидівського міського суду Донецької області від 18.05.2016 року, на підставі якого було вчинено правочин щодо реалізації предмета іпотеки, не зазначалося про застереження визначені Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Проте, відсутність посилання у рішенні суду на вказану норму не позбавляє особу, яка посвідчує даний правочин діяти з урахуванням вказаної норми Закону та її дії не повинні суперечити законодавству України. Тобто, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу під час посвідчення договору купівлі - продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] , не врахував ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», якою зупинено дію ст. 38 Закону України «Про іпотеку» щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України, а тому суд дійшов висновку, що даний правочин суперечить вимогам ст. 203 ЦК України та ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Крім того, суд враховує наступне. Заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 18.05.2016 року, на підставі якого було реалізовано предмет іпотеки, було скасовано та у справі №242/1228/16-ц було ухвалено нове рішення від 27.06.2017 року про відмову у задоволенні позову. Суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до умов договору за рішенням суду можливо звернути стягнення на предмет іпотеки лише шляхом проведення прилюдних торгів, тому відсутні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, що вимагає позивач. Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 13 вересня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» відхилено, рішення Селидівського міського суду Донецької області від 27 червня 2017 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 19 лютого 2020 року рішення Селидівського міського суду Донецької області від 27 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 13 вересня 2017 року залишено без змін. У своїй постанові Верховний Суд зазначив, що відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки. Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Відповідно до частини третьої статті 36 Закону способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону. Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону). Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту. У пункті 6.2.3.2 іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на розсуд іпотекодержателя, зокрема шляхом позасудового врегулювання за домовленістю сторін, у тому числі шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, передбаченому чинним законодавством та на умовах, зазначених в іпотечному договорі. У зв`язку з цим Верховний Суд зазначив, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погодився апеляційний суд, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу відповідно до іпотечного договору передбачено лише для позасудового врегулювання, а тому позовні вимоги про такий вид звернення стягнення у судовому порядку не підлягають задоволенню. Тобто, предмет іпотеки, що належав Іпотекодавцю [PERSON] було реалізовано на підставі рішення Селидівського міського суду Донецької області від 18.05.2016 року, яке в подальшому було скасовано та спосіб про який зазначав позивач у справі №242/1228/16 визначений лише для позасудового врегулювання та він не вирішується у судовому порядку, а тому предмет іпотеки реалізовано із порушенням норм Закону України «Про іпотеку». Що стосується посилання позивача на той факт, що нотаріусом під час посвідчення правочину не враховано наявність запису про обтяження предмету іпотеки, суд не бере дане твердження до уваги з огляду на наступне. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України врегульовано Порядком, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595. Главою 2 Порядку від 22.02.2012 №296/5 визначено порядок посвідчення правочинів про відчуження та заставу майна. Пунктом 1.2. Розділу 2 Порядку передбачено, що право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним з таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором; свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майні подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права на утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо. Відповідно до п. 2. Розділу 2 Порядку при посвідченні правочинів про відчуження або заставу нерухомого майна нотаріусом перевіряється відсутність податкової застави, заборони відчуження або арешту майна шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У п. 2.4, 2.7 Розділу 2 Порядку зазначено, що при укладенні вказаних договорів нотаріус перевіряє відсутність обтяження нерухомого майна іпотекою шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі наявності обтяження іпотекою на укладання вищевказаних договорів вимагається згода іпотекодержателя, якщо це не заборонено іпотечним договором. Якщо рішенням суду або договором про задоволення вимог іпотекодержателя передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, посвідчення таких договорів здійснюється за загальними правилами посвідчення договорів відчуження. Також, у п. 2.14 Розділу 2 Порядку зазначено, що підставою для припинення іпотеки та зняття заборони відчуження предмета іпотеки у випадку укладення договору купівлі-продажу є заява іпотекодержателя. Пунктом 6.2.3.2 Іпотечного договору №258з/2011-86 укладеного 14.12.2011 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] визначено, сторони узгодили позасудовий врегулювання шляхом продажу Іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, передбаченому чинним законодавством України. При цьому сторони узгодили вчинення зазначених дій не вимагає отримання окремого уповноваження Іпотекодавця. Тобто, з урахуванням змісту договору Іпотеки та Порядку вчинення нотаріальних дій від 22.02.2012 №296/5, для вчинення нотаріальних дій пов`язаних із відчуженням нерухомого майна, що є предметом іпотеки вимагається лише згода Іпотекодержателя (банку), наявність обтяження не забороняє нотаріусу посвідчити правочин щодо відчуження цього майна, а тому дане твердження позивача не береться до уваги. З огляду на викладене, враховуючи той факт, що судом встановлено вчинення правочину без врахування ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», а також той факт, що заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 18.05.2016 року, на підставі якого було реалізовано предмет іпотеки, було скасовано та у справі №242/1228/16-ц було ухвалено нове рішення від 27.06.2017 року про відмову у задоволенні позову, яке ухвалу апеляційного суду Донецької області від 13 вересня 2017 року та Постановою Верховного Суду від 19 лютого 2020 року залишено без змін, суд дійшов висновку про задоволення позову. Позовні вимоги щодо скасування запису №17593777 про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , за [PERSON] , є похідними від позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного 23 листопада 2016 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г. В., які судом задоволено у повному обсязі, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню, оскільки скасування зазначеного запису у повному обсязі відновить порушене право позивача. У відповідності вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідачів у розмірі 640,00 грн. у рівних частках.

Outcome: approved