Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-13 00:00:00

В липні 2015 року позивач звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому просила визнати недійсним заповіт [PERSON] від 19.01.2009, посвідчений державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори Майданником І.В., зареєстрований в реєстрі за №7-74, та вирішити питання про судові витрати. В обгрунтування позовних вимог з урахуванням пояснень представника в судовому засіданні позивач посилалася на наступне. Так, позивач разом із членами своєї родини є власником квартири [ADDRESS]. [INFO] померла [PERSON], яка була матір'ю позивача, та яка була також співвласником вищезазначеної квартири. Позивач зазначає, що зовсім випадково вона дізналася про те, що померла мати за час свого життя склала заповіт на відповідача, який на даний час позивач оспорює, оскільки впевнена, що мати на час посвідчення такого заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла ними керувати через стан свого здоров'я, тому що хворіла на шизофренію. Мати також перебувала на обліку в Київській міській клінічній психоневрологічній лікарні та періодично проходила лікування в Київському міському психоневрологічному диспансері №5. Посилаючичь на положення ст.ст.215 ЦК України, ч.1 ст.255 ЦК України, просить позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні категорично заперечувала проти задоволення позову, вважала доводи позивача та його представника надуманими та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами у справі, просила врахувати свідчення свідка [PERSON], свідчення якого не враховані експертом під час проведення у справі відповідної психіатричної експертизи, у зв'язку із чим, просила не приймати до уваги і висновок такої експертизи. Треті особи своїх представників в суд не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Їх неявка не передшкоджає розгляду справи. Заслухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України) При цьому, згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України саме сторони повинні надати докази на підтвердження обставин, якими обгрунтовуються позовні вимоги. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] померла [PERSON] у віці 77 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.7) 19.01.2009 [PERSON] склала заповіт, в якому заповіла належну їй на праві власності частину квартири [ADDRESS] - відповідачу у справі. Посвідчений такий заповіт державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори Майданником І.В., зареєстрований в реєстрі за №7-74 (а.с.56 на звороті) Згідно свідоцтва про право власності на житло вищезазначена квартира на праві власності належить позивачу, померлій, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частках (а.с.16) Також всі зазначені особи були зареєстровані в цій квартирі та проживали однєю сім'єю, що підтверджується довідкою КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва" (а.с.15) В свою чергу, згідно свідоцтва про народження - позивач є сином [PERSON] (а.с.14) З матеріалів витребуваної спадкової справи вбачається, що 17.04.2015 відповідач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] (а.с.55 на звороті) Перевіряючи доводи позивача суд приймає до уваги наступні докази у справі. Так, згідно лікарського свідоцтва про смерть №192 від 17.03.2015 померла [PERSON] вдома. Смерть настала внаслідок хронічної ішемічної хвороби серця (а.с.8) Згідно довідки серії А-68 померла мала ІІ групу інвалідності - "загальне захворювання" (а.с.10) Згідно відповіді Київського міського психоневрологічного диспансеру №5 [PERSON] перебувала в диспансері на обліку (а.с.64), також проходила лікування і в КНП Центрі первинної медико-санітарної допомоги №2 Солом'янського району м. Києва (а.с.65) Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №454 від 10.06.2016 [PERSON] при оформленні та при підписанні заповіту 19.01.2009 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, страждала стійким хронічним психічним захворюванням шизофренія, параноїдна форма, безперервно-прогредієнтний тип перебігу, апатико-дисоціативний дефект (а.с.131) Суд не погоджується із доводами представника відповідача, що слід оцінити висновок такої експертизи критично, оскільки сама експертиза проведена на підставі рішення суду і даній справі, експерт попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідом неправдивого висновку, мотивувальна частину даного висновку також є обгрунтованою, експерт дослідив і витребувану судом медичну документацію, і пояснення допитаних в судовому засіданні свідків. Твердження представника відповідача про те, що не раховані експертом свідчення їх свідка [PERSON] спростовані мотивувальною частиною даного висновку (а.с.131) Таким чином, суд приймає даний висновку як доказ обгрунтованості підстав позову позивача. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] також кожний окремо пояснили, що були знаоймі із родиною позивача та померлою, що дійсно за час свого життя померла мала певні відхилення від норми в плані психічного здоров'я. Також зазначали, що померл могла заблукати в власному під'їзді, могла не впізнавати родичів, також не впізнавала своїх сусідів. Зокрема, свідок [PERSON] акцентувала увагу на тому, що померла була неадекватною людиною, часто хворіла, забувала, не впізнавала її, інших раніше знайомих осіб, могла забути взагалі де живе. Свідок [PERSON], яка була сусідкою померлої, також свідчила про те, що їй відомо, що померла лікувалася в психіатричних лікарнях, вона знала, що померла була психічно хворою людиною. Свідок [PERSON] повідомила, що дійсно певні відхилення у стані психічного здоров'я у померлої за час її життя спостерігалися, більше всього те, що вона нікого могла не впізнати, блукала. Свідок [PERSON] - рідна сестра померлої - зазначила, що померла захворіла на психічну хворобу через її згвалтування у 17 років. Лікування вона проходила з 20 років. Також був допитаний свідок з боку відповідача - [PERSON], який зазначив, що він був знайомий із померлою, зустрічався два раз на дачі, вони разом розмовляли, заважив, що у нього склалося враження, що вона нормально людина. Суд звертає увагу відповідача на те, що свідок [PERSON] надав свою особисту оцінку стану померлої за наслідками спілкування із нею лише 2 рази, в той час як свідки позивача знали померлу тривалий час та тривалий час підтримували із нею спілкування та фактично мали можливість за нею тривалий час спостерігати. Згідно ч.ч.1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) Згідно ч.ч.3, 5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч.1 ст.255 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно ч.ч.1, 2 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, які пов'язані із його недійсністю. Досліджені в судовому засіданні докази в своїй сукупності дають підстави стверджувати, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved