Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

До Уманського міськрайонного суду Черкаської області звернувся [PERSON] з позовом до Черкаської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку. Свої вимоги мотивував тим, що з 01.06.2012 по 23.06.2016 року він працював в ДП «Центр державного земельного кадастру» Черкаська регіональна філія на посаді техніка - землевпорядника Уманського міськрайонного виробничого відділу. 23.06.2016 року його було звільнено за п.5 ст.36 КЗпП в порядку переведення на посаду техніка ІІ категорії Уманського міськрайонного відділу ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою». Відповідно до довідки № 30 від 25.07.2017 року заборгованість з виплати компенсації за невикористану відпустку становить 12744,82 грн. На цих підставах просив стягнути з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» Черкаська регіональна філія на його користь грошову компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 12744,82 грн. Ухвалою судді від 16 березня 2018 року справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, а також роз'яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву або пред'явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення відповідач отримав копію ухвали судді та примірник позовної заяви 06.04.2018 року, станом на день розгляду справи відзив на позовну заяву або зустрічну позовну заяву не подав. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Державні гарантії права на відпустки, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров'я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи встановлені Законом України "Про відпустки", регулюються Конституцією України, Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України. Право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (ч.1 ст.2 ЗУ «Про відпустки). Відповідно до ст. 83 КЗпП України та ч.1 ст.24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Згідно з положеннями ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст.2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також заохочувальних та компенсаційних виплат. До останніх належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Тобто компенсація за невикористану відпустку входить до структури заробітної плати, тому звернення до суду за захистом такого права не обмежено будь-яким строком. Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснив, що якщо працівник з незалежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі ст.238 КЗпП має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки. Не виключається можливість такого ж вирішення цього питання і при частковій компенсації невикористаної відпустки працівникові, який продовжує роботу. При цьому слід мати на увазі, що тривалість визначеної в робочих днях щорічної відпустки (основної й додаткової), яка не була використана працівником за попередні роки, зберігається такою, якою вона була до набрання чинності Законом "Про відпустки" (до 1 січня 1997 р.). Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення. Судом встановлено, що [PERSON] 01 червня 2012 року був прийняти на посаду техніка-землевпорядника Уманського міськрайонного виробничого відділу філії з 01 червня 2012 року, що підтверджується наказом начальника Черкаської регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» № 152-к від 01.06.2012 року. З 01 червня 2012 року по 23 червня 2016 року [PERSON] працював в Черкаській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на посаді техніка - землевпорядника Уманського міськрайонного виробничого відділу, що підтверджується записом в трудовій книжці серії [NUMBER] Відповідно до наказу № 186-к від 23 червня 2016 року директора Черкаської регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» [PERSON] було звільнено з посади техніка-землевпорядника Уманського міськрайонного виробничого відділу 23 червня 2016 року в порядку переведення для подальшої роботи в Державному підприємстві «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», пункт 5 ст.36 Кодексу законів про працю України. Згідно наказу директора Державного підприємства «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» № 72-к від 23 червня 2016 року [PERSON] прийнято з 24 червня 2016 року на посаду техніка ІІ категорії Уманського міськрайонного відділу ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», в порядку переведення з Черкаської регіональної філії Центру ДЗК, з посадовим окладом згідно штатного розпису. Відповідно до довідки за підписом директора Черкаської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» № 30 від 25 липня 2017 року зазначено, що [PERSON] дійсно працював в ДП «Центр державного земельного кадастру» Черкаської регіональної філії з 01.06.2012 року по 23.06.2016 року на посаді техніка - землевпорядника Уманського міськрайонного виробничого відділу. При звільненні працівникові (у зв'язку з відсутністю коштів) не нарахована та не виплачена компенсація за відпустку в кількості 86 календарних дні, що в сумі становить 12744,82 грн. Згідно ч.1 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. У разі переведення працівника на роботу на інше підприємство, в установу, організацію грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток за його бажанням повинна бути перерахована на рахунок підприємства, установи, організації, куди перейшов працівник. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач при звільненні позивача не виплатив йому нараховану компенсацію за відпустку в кількості 86 календарних днів, що становить 12744,82 грн., чим порушив вимоги ч.1 та ч.3 ст.83 КЗпП України. Враховуючи те, що позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовною заявою, тому судовий збір у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Сума судового збору, яка підлягає стягненню, становить 640 гривень, так як позов поданий до суду ще 13 вересня 2017 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved