Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем [PERSON], зареєстрований 18 жовтня 1986 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сватівського районного управління юстиції Луганської області, актовий запис № 183. Від шлюбу мають повнолітню доньку, яка проживає окремо. Наразі фактичні шлюбні відносини між ними припинилися. Разом не проживають, спільне господарство не ведуть, примирення неможливе. Просить суд розірвати шлюб, зареєстрований 18 жовтня 1986 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сватівського районного управління юстиції Луганської області, актовий запис № 183., між ним та [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов просить задовольнити. (а.с.8). Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з'явився, до суду також надіслала заяву, в якій просить розглянути дану цивільну справу без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с.24). У зв'язку з розглядом справи за відсутністю осіб, які беруть участь, судове засідання проводиться без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. На підставі викладеного суд, вважає, можливим розглянути справу за відсутності сторін по наявним матеріалам в справі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 18 жовтня 1986 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сватівського районного управління юстиції Луганської області, актовий запис № 183.. Шлюб позивача з відповідачем не склався через несумісність характерів, розпалася остаточно та поновленню не підлягає. Шлюбні відносини між сторонами припинилися. Від шлюбу мають повнолітню доньку, яка проживає окремо. Суд бере до уваги положення ст. 24 СК України, яка визначає однією з основних ознак шлюбу його добровільність, передбачивши, що примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечитиме інтересам одного з них. Як вбачається із п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зазначено, що "суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права". Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року, заява №44647\\98). При вирішенні спору про розірвання шлюбу суд враховує, що позивач та відповідач уже тривалий час не проживають сім'єю, мають різні погляди на життя на сімейні цінності, між сторонами припинилися шлюбні стосунки, вони перестали вести спільне господарство й проживають окремо. За таких обставин суд приходить до висновку, що причини, які викликали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше сумісне проживання подружжя і збереження сім'ї стали неможливими, їх сім'я існує формально. Суд вважає, що сім'я розпалась, а тому шлюб між ними слід розірвати. Крім того, як вбачається із ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Із квитанції № 23 від 20.11.2017 року вбачається, що позивач [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 640 грн. за розгляд позову щодо розірвання шлюбу на: рахунок отримувача: 31215206700271, код отримувача: 37928384, банк отримувача: 804013 ГУ ДКСУ у Луганській області, а відтак, враховуючи визнання позову відповідачем до розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А відтак, з огляду на задоволення позовних вимог та повернення з державного бюджету 50 відсотків судового збору, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 320 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду із вказаним позовом. На підставі викладеного,

Outcome: approved