Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області про визнання в порядку спадкування за законом права приватної власності на житловий будинок №86, розташований в с.Грабове по вул.Гагаріна Кодимського району Одеської області, який залишився після смерті його батька [PERSON] Феодосьєвича. В позовній заяві позивач вказав, що 11 серпня 1998 року помер його батько [PERSON], якому за життя належав житловий будинок №86, розташований в с.Грабове по вул.Гагаріна Кодимського району Одеської області. Він є єдиним спадкоємцем спадщини померлого батька за законом, оскільки його сестра [PERSON] від прийняття спадщини відмовилася, подавши відповідну заяву до нотаріуса. Він спадщину прийняв, звернувшись до нотаріуса у поновлений судом строк із заявою про прийняття спадщини, однак через відсутність правовстановлюючих документів на будинок не може отримати в нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за законом. В судове засідання позивач не прибув, попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без нього. В поданій заяві свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача Грабівської сільської Кодимського району Одеської області в судове засідання також не прибув, надавши до суду заяву про розгляд справи без нього. Проти позову не заперечував (заява №02-16/1224 від 21 грудня 2016 року). Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, вправі заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У звязку з цим суд вважає можливим розглянути вказану цивільну справу без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши надані сторонами письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін та інших осіб, вважає можливим відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України позов задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що 11 серпня 1998 року помер [PERSON] Феодосьєвич, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД №146028, виданого 11 серпня 1998 року Грабівською сільською радою Кодимського району Одеської області. До складу спадкового майна померлого [PERSON] ввійшов житловий будинок №86 та земельна ділянка площею 0.25 га., розташовані в с.Грабове по вул.Гагаріна Кодимського району Одеської області, а також земельна частка (пай) у розмірі 2.71 умовних кадастрових гектарів із земель Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області. Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 21 жовтня 2015 року (справа №503/1239/15-ц) право власності на вказану земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом визнано за позивачем. Рішенням Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області №43-VII від 30 червня 2016 року за позивачем визнано право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 5122581600:02:001:0028, площею 0.25 га., на якій розташований спірний житловий будинок. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України. Судом встановлено, що заповіту [PERSON] не склав, тому на час відкриття спадщини його спадкоємцями за законом першої черги були його син [PERSON] (позивач у справі) та дочка [PERSON], яка від прийняття спадщини відмовилась, надавши до нотаріуса відповідну заяву. Факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та померлим [PERSON], як між сином та батьком, підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії ЯЛ №098761, виданого 30 червня 1958 року Грабівською сільською радою Кодимського району Одеської області. Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину, або відмовитись від її прийняття. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття проживав окремо від спадкодавця, на протязі шести місяців з моменту відкриття спадщини повинен подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 та ст.1270 ЦК України). Спадкоємець, який не вчинив жодних з цих дій, вважається таким, що спадщину не прийняв. Позивач [PERSON] спадщину померлого батька прийняв, оскільки у поновлений рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 09 квітня 2015 року (справа №503/696/15-ц) строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на це нерухоме майно. Матеріали справи містять належні докази звернення позивача [PERSON] до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину померлого за законом у вигляді права на житловий будинок, однак нотаріус відмовила у видачі позивачеві цього свідоцтва через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно (відмова нотаріуса №84/02-14 від 07 лютого 2016 року). Відповідно до п.2 Глави 7, п.1 Глави 13 розділу І та п/п.4.12 п.4 Глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції №296/5 від 22 лютого 2012 року, відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно є підставою для відмови у вчиненні нотаріусом відповідної нотаріальної дії та відмови у видачі спадкоємцеві свідоцтва про право на спадщину. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право спадкоємця на судовий захист свого порушеного права на спадщину у разі відсутності правовстановлюючого документу на спадкове майно підтверджується і ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2015 року, прийнятою у цивільній справі №6-17336св15, в якій зазначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати (відсутності) правовстановлюючого документа, який засвідчує право власності (http://reyestr.court.gov.ua/Review/52081274). Право власності на спірний будинок набуте померлим [PERSON] до 01 січня 2004 року у визначеному Цивільним кодексом УРСР порядку. У звязку з цим, крім загального кола обставин, які підлягають встановленню при вирішенні спорів про право на спадкування та визнання права власності на спадкове нерухоме майно, необхідно з'ясовувати чи посвідчено право власності спадкодавця на нерухоме майно в установленому законом порядку на час його виникнення. Встановлення часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Відповідно до ч.3 ст.3\~Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону\~права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки регулювалася Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5 і зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за №157/6445. Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~Цивільним кодексом України та\~Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, зважаючи на час набуття померлим права власності на спірне нерухоме майно (до 1 січня 2004 року), відсутність державної реєстрації його права власності на це нерухоме майно не є підставою для виключення цього майна зі складу спадщини. Таким чином, встановлені судом обставини свідчать про неможливість захисту порушеного права позивача в позасудовому порядку, тому обраний ним спосіб захисту цього права відповідає ст.16 ЦК України, у звязку з чим, з огляду на відсутність інших спадкоємців, які претендують на спадщину, з врахуванням позиції органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, який не претендує на спадщину, позов [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки він прийняв спадщину померлого батька. На підставі викладеного,

Outcome: approved