Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Національного науково-дослідного інституту українознавства та всесвітньої історії про поновлення на роботі й виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Мотивуючи свої вимоги тим, що 01 вересня 2000 року він був зарахований на посаду молодшого наукового співробітника відділу теорії та історії перекладу Національного науково-дослідного інституту українознавства та всесвітньої історії, а з квітня 2014 року переведений на посаду старшого наукового співробітника відділу української етнології вказаного інституту. Наказом № 62-к від 06 червня 2014 року йому надано частину щорічної відпустки за 2013-2014 роки терміном на 14 календатних днів у період з 16 по 30 червня 2014 року. При поверенні з відпустки на роботу 26 червня 2014 року його повідомили про те, що наказом директора він був відкликаний з відпустки, а 18 червня 2014 року звільнений за п.4 ст. 40 КЗпП України - за прогули. Вважає, що вказаними діями роботодавця порушено низку законодавства, а саме: ст. 40 КЗпП України, яка не допускає звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці; ст. 47 вказаного кодексу щодо відібрання у нього пояснення щодо порушення трудової дисципліни; ч. 1 ст. 43, ст. 40 КЗпП України, ч.4 ст. 79 вказаного кодексу. Оскільки він з часу звільнення не працює, просить стягнути з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з часу звільнення й по день постановлення судового рішення. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав з тих же підстав та просив їх задовольнити уцілому: поновити його на посаді старшого наукового співробітника відділу української етнології Національного науково-дослідного інституту українознавства та всесвітньої історії й стягнути з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні представник відповідача Каленський І.Б., діючий на підставі довіреності від 19 лютого 2014 року (а.с.47), позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задовленні за безпідставністю та недоведеністю вимог. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають відмові у задоволенні із наступних підстав. Судом встановлено, що 01 вересня 2000 року позивач був зарахований на посаду молодшого наукового співробітника відділу теорії та історії перекладу Національного науково-дослідного інституту українознавства та всесвітньої історії (а.с.4-6), а з квітня 2014 року переведений на посаду старшого наукового співробітника відділу української етнології вказаного інституту. Наказом № 62-к від 06 червня 2014 року позивачу надано частину щорічної відпустки за 2013-2014 роки терміном на 14 календатних днів у період з 16 по 30 червня 2014 року (а.с.7). 12 червня 2014 року наказом № 62/1 вказаного інституту з підстав відсутності заяви про відпустку, скасовано п. 3 наказу № 62 від 06 червня 2014 року у частині надання відпустки [PERSON] з 16 по 30 червня 2014 року, та у зв»язку з виробничою необхідністю відкликано його з відпустки для виконня службових обов»язків (а.с.28), про що телеграмою Інституту повідомлено позивача про відкликання його з відпустки (а.с.29). Згідно актів від 11.06.2014 року, 12.06.2014 року, 13.06.2014 року, 16.06.2014 року, 17.06.2014 року «про відсутність на роботі [PERSON]», складених комісійно про те, що у вказані дні позивач був відсутнім на роботі протягом робочого дня з 900 год. до 1800 год. (а.с.20, 21, 22, 23, 24). 18 червня 2014 року згідно Наказу Інституту [PERSON] на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України звільнений за здійснені ним 12.06.2014 року, 13.06.2014 року, 16.06.2014 року та 16.06.2014 року прогули без поважних причин (а.с.31). Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (п.4 ст. 40 КЗпП України). В судовому засіданні позивачем не спростований факт його відсутності на робочому місці протягом робочого дня 11.06.2014 року, 12.06.2014 року, 13.06.2014 року, відповідно, судом встановлений факт відсутності позивача на робочому місці протягом вказаного робочого часу. Оскільки позивачем не оскаржується наказ про його звільнення, тому правових підстав для його поновлення на роботі немає, відповідно, підстави для виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу, також відсутні. Суд поновлює працівника у разі його звільнення без законної підстави, якщо зявлено ним вимога про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення. У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір (ч.1 ст. 235 КЗпП України). Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд не вправі порушувати встановлений законом принцип диспозитивності й виходити за межі заявлених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору згідно Закону України «Про судовий збір», тому останній згідно ч.4 ст. 88 ЦПК України підлягає компенсації за рахунок держави. На підставі вищевикладеного, п.4 ч.1 ст. 40, ч.1 ст. 235 КЗпП України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів",

Outcome: dismissed