Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

В квітні 2020 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому зазначено, що 6 липня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання останнім заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. За умовами укладеного договору АТ КБ «ПриватБанк» надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом в заяві [PERSON] підтвердив, що зазначена заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір про надання банківських послуг. Посилаючись на те, що [PERSON] умови кредитного договору не виконує, позивач просить стягнути з нього заборгованість, яка утворилась станом на 22 березня 2020 року в сумі 26865,46 грн, в тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 13729,57 грн, (заборгованість за поточним тілом кредиту - 0,00 грн, заборгованість за простроченим тілом кредита - 13729,57 грн), заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 - 6159,30 грн, пеня - 5459,19 грн, а також штрафи відповідно до умов та правил надання банківських послуг - штраф 250,00 грн (фіксована частина) та штраф 1267,40 грн (процентна складова). Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач своїм правом подати відзив не скористалася. Судом встановлено, що 6 липня 2008 року [PERSON] звернувся до позивача із заявою про надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій своїм підписом підтвердив, що зазначена заява разом із Пам"яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг щодо надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Окрім цього [PERSON] підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування у ПриватБанку. Цього ж дня [PERSON] було підписано довідку про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка універсальна» 30 днів пільгового періоду (далі - довідка про умови кредитування). Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним договором станом на 22 березня 2020 року становить 26865,46 грн, в тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 13729,57 грн, (заборгованість за поточним тілом кредиту - 0,00 грн, заборгованість за простроченим тілом кредита - 13729,57 грн), заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 - 6159,30 грн, пеня - 5459,19 грн, а також штрафи відповідно до умов та правил надання банківських послуг - штраф 250,00 грн (фіксована частина) та штраф 1267,40 грн (процентна складова). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що до вказаних правовідносин неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Також, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Такі висновки відповідають правовим позиціям, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19 та у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Водночас, суд звертає увагу, що окрім роздруківки Витягу з Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку із сайту позивача , яка не підписана відповідачем, а тому не є належним доказом наявної у нього заборгованості з підстав, що викладені вище, матеріали справи містять довідку про умови кредитування, яку [PERSON] 6 липня 2008 року особисто підписав разом із заявою про надання банківських послуг у ПриватБанку. Відповідно до вказаної довідки базова процентна ставка визначена у розмірі 3 % на місяць (тобто 36 % на рік), порядок погашення заборгованості - щомісячний платіж в розмірі 7 % від суми заборгованості, але не менше 50,00 грн, строк щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним, штраф за порушення строків платежів за будь-яким грошовим зобов`язанням більше ніж на 30 днів становить 250 грн + 5 % від суми позову, а пеня за несвоєчасне погашення заборгованості складається з розміру базової відсоткової ставки разом із 1% заборгованості. Окрім цього, фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Враховуючи викладене, а також ту обставину, що [PERSON] не спростував розрахунків банку щодо розміру кредитної заборгованості та його складових, що було його процесуальним обов`язком відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України, позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредита та пенею підлягають задоволенню. Разом з тим, враховуючи, що позивачем одночасно заявлено вимоги про стягнення пені за прострочене зобов"язання та штрафу, що суперечить вимогам статті 61 Конституції України і статті 509 ЦК України, та свідчить про намагання позивача застосувати до відповідача подвійну цивільно-правову відповідальність одного виду за одне й те ж порушення договірного зобов`язання - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми штрафу (фіксованої частини та процентної складової). Дане рішення узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2003цс15. Також, суд звертає увагу, що підписана відповідачем довідка про умови кредитування передбачає договірні відсотки за користування позиченими коштами, а тому вимога про стягнення за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 є безпідставною. Частково задовольняючи позов, відповідно до статті 141 ЦПК України, суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial