Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що [PERSON] належала земельна ділянка (середня земельна частка) площею 1,62га, що знаходиться на території Чернівської сільської ради Мостиського району відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER] від 26.03.2015р., виданого взамін загубленого від 08.05.1997р. [NUMBER]. [INFO] [PERSON] померла та за свого життя заповіту не склала. Стверджує, що єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] був її син [PERSON] та такий відповідно до вимог ст.549 ЦК України в редакції 1963 року прийняв спадщину, яка відкрилась внаслідок смерті його матері, фактично вступивши в управління та володіння її майном. Зазначає, що [INFO] помер [PERSON] Останній за життя своїм майном не розпорядився. Стверджує, що спадкоємці першої-четвертої черги спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], відсутні, а він, позивач, вважає себе спадкоємцем п'ятої черги спадкування за законом та у відповідності до вимог ст.1268 ЦК України таким, що прийняв дану спадщину, оскільки на час смерті спадкодавця [PERSON] постійно проживав разом з ним. Вказує на ті обставини, що [PERSON] був двоюрідним братом його, позивача, батька - [PERSON], однак відсутні відомості про народження зазначених осіб та він позивач позбавлений можливості в позасудовому порядку підтвердити факт родинних відносин із спадкодавцем [PERSON] Покликається також на те, що звертався до нотаріальної контори з приводу оформлення спадкових прав після смерті [PERSON], де йому роз'яснено про необхідність встановлення факту родинних відносин із спадкодавцем [PERSON] для належного оформлення своїх спадкових прав. Окрім цього зазначив, що спадкодавець [PERSON] після смерті матері не переоформив на своє ім'я у встановленому законом порядку Сертифікату на право на земельну частку (пай) на спірну земельну ділянку. З огляду на наведене, просить суд встановити факт родинних відносин, зокрема, що [PERSON], який помер [INFO], був двоюрідним братом [PERSON], [INFO]. Окрім того, просив визнати за ним, позивачем [PERSON] право власності на земельну ділянку (середню земельну частку) площею 1,62га, що знаходиться на території Чернівської сільської ради Мостиського району відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER] від 26.03.2015р., виданого взамін загубленого від 08.05.1997р. [NUMBER]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак в матеріалах справи міститься його заява, в якій такий позовні вимоги підтримує та просить справу слухати у його відсутності. Представник відповідача - Чернівської сільської ради Львівської області в судове засідання не з'явився, проте подав заяву, в якій зазначив, що проти позову не заперечує та просить розглянути справу у їх відсутності. Представник третьої особи - завідувач Мостиської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, а скерував на адресу суду повідомлення, з якого відомо, що після смерті [PERSON], яка померла [INFO], та [PERSON], який помер [INFO], спадкові справи в нотаріальній конторі не заводилися, а також клопотання, в якому просить розглядати дану справу за їх відсутності. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 2) роз'яснив, що справи про спадкування розглядаються за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на права та обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. З цих підстав суд вважає, що позовні вимоги про встановлення факту родинних відносин та про визнання права власності на спадкове майно повинні розглядатися одночасно за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON]. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат", "Про міжнародне приватне право", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК Української РСР 1963 року (діяли на момент відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, за ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном. Отже, оскільки спадкодавець [PERSON] померла у 1998 році, відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР від 1963 року. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить право власності на земельну ділянку (середню земельну частку) площею 1,62 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землі, яка перебувала у колективній власності ТзОВ «Галичина» Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER], виданого 26.03.2015р., зареєстрованого 31.03.2015р. в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №1041, виданого взамін загубленого [NUMBER] від 08.05.1997р. Спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядилася, заповіту не склала. У зв'язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом. Як вбачається із матеріалів справи, єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом даної спадщини був син спадкодавця [PERSON] - її син [PERSON], який у відповідності до ст.549 ЦК України в редакції 1963 року фактично вступив в управління та володіння належним їй спадковим майном. Із повідомлення Мостиської державної нотаріальної контори від 19.04.2018р. відомо, що після смерті [PERSON], яка померла [INFO], спадкова справа не заводилась. Підсумовуючи, суд вважає, що належну спадкодавцю [PERSON] спірну земельну ділянку успадкував її син [PERSON] [INFO] відкрилася спадщина внаслідок смерті [PERSON]. Позивачем надано суду ряд письмових доказів, якими підтверджується факт його родинних відносин із спадкодавцем [PERSON], 1939 року народження. Так із свідоцтва про народження позивача відомо, що його батьком є [PERSON], Із свідоцтва про народження батька позивача [PERSON] відомо, що такий народився [INFO] та його батьком, а відповідно і дідом позивача [PERSON], був [PERSON]. Із довідок, виданих адміністратором парафії Воздвиження Чесного Хреста Судововишнняського деканату Самбірського-Дрогобицької Єпархії Української Греко-католицької Церкви від 23.05.2017р. слідує, що батько позивача [PERSON], 1948 року народження, та спадкодавець [PERSON], 1939 року народження, були двоюрідними братами. Відповідно батько [PERSON], 1948 року народження - [PERSON], 1901 року народження, та батько спадкодавця [PERSON], 1939 року народження - [PERSON], 1915 року народження, були рідними братами, маючи спільного батька [PERSON], 1858 року народження. Отже, суд приходить до висновку, що наведені вище письмові докази (документи) підтверджують ті обставини, що [PERSON], який помер [INFO], був двоюрідним братом батька позивача - [PERSON], [INFO]. Крім того, факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та померлим [PERSON] підтверджується письмовими показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], викладеними ними у заявах від 19.06.2018р. Зазначені свідки підтвердили ті обставини, що батько позивача [PERSON] та померлий [PERSON] були двоюрідними братами, а позивач [PERSON] є двоюрідним племінником спадкодавця [PERSON] Встановлення зазначеного факту родинних відносин має юридичне значення, так як дає позивачу підстави для реалізації свого права на оформлення спадщини, тому суд вважає можливим позовні вимоги в цій частині задовольнити та встановити наступний факт, а саме те, що [PERSON], який помер [INFO], був двоюрідним братом [PERSON], [INFO]. Щодо позовних вимог позивача [PERSON] про визнання за таким в порядку спадкування права власності на спірну земельну ділянку, то з даного приводу слід зазначити наступне. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] за життя усім своїм майном, в тому числі зазначеною вище земельною ділянкою, яку успадкував в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], не розпорядився. У зв'язку з відсутністю заповіту спадкодавця [PERSON] та відсутністю спадкоємців першої-четвертої черг спадкування за законом спадщини, яка відкрилася внаслідок смерті [PERSON], право на спадкування такої в порядку ч.2 ст.1258 ЦК України отримали спадкоємці п'ятої черги спадкування за законом, зокрема позивач [PERSON] На час смерті спадкодавця [PERSON] позивач [PERSON] як спадкоємець п'ятої черги спадкування за законом вчинив дії, які свідчать про прийняття ним даної спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема довідки, виданої виконавчим комітетом Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області 01.06.2017р. за №1344 [PERSON], який помер [INFO], на час смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS]. На час смерті разом з ним за вказаною адресою проживав позивач [PERSON]. Протягом встановленого законом шестимісячного строку, що передбачений ч.1 ст.1270 ЦК України, [PERSON] не заявив про відмову від даної спадщини. Тобто, в силу ч.3 ст.1268 ЦК України, позивач [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] Згідно повідомлення Мостиської державної нотаріальної контори від 19.04.2018р. за №01-16/248 після смерті [PERSON], який помер [INFO], спадкова справа не заводилася. Тобто, інших спадкоємців, які б претендували на спадщину [PERSON], крім позивача [PERSON], судом не встановлено. В той же час, через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спірну земельну ділянку позивач [PERSON] не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права, у зв'язку із чим звернувся до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть спадкодавців [PERSON] та [PERSON]; копією Сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER] від 26.03.2015р., виданого взамін загубленого від 08.05.1997р. [NUMBER]; листом-повідомленням з Мостиської державної нотаріальної контори від 19.04.2018р. за №01-16/248; копіями паспорта, свідоцтва про народження [PERSON], позивача по справі; копією свідоцтва про народження батька позивача [PERSON]; довідками, виданими адміністратором парафії Воздвиження Чесного Хреста Судововишнянського деканату Самбірського-Дрогобицької Єпархії Української Греко-католицької Церкви від 23.05.2017р.; довідкою, виданою виконавчим комітетом Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області 01.06.2017р. за №1344; письмовими заявами свідків [PERSON] та [PERSON] від 19.06.2018р.; іншими матеріалами справи. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). У відповідності до статті 1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України). Оскільки у зв'язку з вищевикладеними обставинами питання про право позивача на спірне майно (земельну ділянку) не може бути вирішено в позасудовому порядку, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання за ним (позивачем) права власності на вищевказане майно. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положення ст.ст.81, 131 ЗК України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Згідно ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням його цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Пленум Верховного Суду України в Постанові 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні чи суспільні інтереси (ч.1 ст.3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або попорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальний за це. Крім того, Верховний Суд України у листі від 01.04.2014р. «Аналіз практики застосування судами ст.16 ЦК України» зазначив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет і підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. З врахуванням викладеного, зокрема того, що судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON]; він у передбачений законом спосіб (строк і порядок) прийняв дану спадщину; до складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить зазначена земельна ділянка, яку такий успадкував в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON]; право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку було посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай), виданим і зареєстрованим у встановленому законом порядку, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту своїх порушених прав як визнання за ним права власності на спадкове майно є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самих порушених прав позивача, а тому може бути застосований судом. Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON]

Outcome: approved