Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

ПАТ КБ « ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення боргу, в обґрунтування своїх вимог вказував, що відповідно до Договору № б/н від 03.09.2010 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , відповідачка отримала кредит в розмірі 15000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином відповідачка не виконала, у зв`язку з чим станом на 29.02.2016 року має заборгованість - 139447,83 грн., яка складається з 28636,59 грн. - заборгованості за кредитом, 102825,20 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 869,48 грн.- заборгованість за пенею та комісією; штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500,00 грн. - штраф ( фіксована частина) 6616,56 грн.- штраф (процентна складова). Просить суд стягнути з відповідачки заборгованість в сумі 139447,83 грн. та судові витрати. 20 вересня 2016 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси позов задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором від 03.09.2010 року в сумі 139447,83 грн., судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2091,72 грн., всього стягнути 141539,55 грн. 16 вересня 2020 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 вересня 2016 року в цивільній справі № 712/5036/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства "Приват Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасовано та призначено справу до розгляду в спрощеному позовному провадження. 02 жовтня 2020 року представник відповідача адвокат Шульга П.М. скерував до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтував тим, що позовній заяві зазначається, що відповідач [PERSON] , а в додатки позивач надає анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 03.09.2010 на [PERSON] . Отже, маємо не належний доказ, або не належного відповідача. Згідно вказаної заявки ліміт кредитування 5900,00 грн., а в позовній заяві зазначається 15000,00 грн. Сума заборгованості за кредитом 28636, 59 гри. позивач не довів видачу кредиту жодним належним та допустимим доказом. Згідно тарифів і умов обслуговування кредитних карт GoldКлуба, що надана позивачем до матеріалів справи, процентна ставка встановлюється з 01.04.2013 - 2,3 %, з 01.09.2014 - 2,7%, з 01.04.2015- 3.5%. Згідно розрахунку заборгованості, що знаходиться в матеріалах справи позивач розрахував борг з 01.04.2013 - 2,76%, з 01.09.2014 - 3,24 %, з 01.04.2015 - 4, 2 %. Отже, також не правильно визначено розмір заборгованості по відсотках. Відповідач не погоджується з нарахуванням одночасно штрафу та пені, оскільки їх одночасне застосування чинним законодавством не допускається. 23 жовтня 2020 року представник позивача скерував до суду відповідь на відзив в обґрунтування якої посилався на те, що 03.09.2010 року між банком та відповідачем підписана заява б/н відповідно до якої відповідач отримала кредитну картку «Універсальна». Відповідно до заяви-анкети відповідач погодилась з умовами. Банком встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,3 % (27,6%) на рік, вказано розміри комісій та штрафів, розмір щомісячного платежу. Тобто сторонами при укладанні договору досягнуто всіх істотних умов. Відповідно до наданої виписки вбачається, що відповідач користувалася карткою, погашала заборгованість по картці. Щодо належності анкети-заяви, то банком була надана копія паспорту від 03.09.2010 року. Номер та серія паспорту зазначені у анкеті-заяві та у наданій копії паспорту від 03.09.2010 року є ідентичними. Щодо встановлення та зміни кредиту, то банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. На підставі ст.279 ЦПК України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив відмовити в задоволення позовних вимог на підставі викладеної позиції у відзиві на позовну заяву. Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Судом встановлено, що 03.09.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір № б/н, згідно якого позивач зобов`язувався надати відповідачу кредит у формі встановлення кредитного ліміту на кредитну картку, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. Відповідно до наданої банком довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на відповідача 01.04.2013 року кредитний ліміт збільшено до 15 000 грн. У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору банк додав довідку про умови кредитування з використання платіжної картки «Універсальна» 30 днів пільгового періоду та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за кредитним договором б/н від 03.09.2010 року станом на 29.02.2016 року має заборгованість - 139447,83 грн., яка складається з 28636,59 грн. - заборгованість тіло кредиту, 102825,20 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 869,48 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. - штраф ( фіксована частина), 6616,56 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України ( в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. У частині першій статті 634 цього Кодексу передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновку щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 140131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 03.09.2010 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді відсотків, неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (03 вересня 2010 року ) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (27 квітня 2016 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви довідку та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком довідка та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Враховуючи викладене, суд вважає недоведеним, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору». При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цю довідку та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Оскільки у заповненій і підписаній відповідачем анкеті-заяві відсутні умови про сплату відсотків, пені і штрафу, на нього не може бути покладений обов`язок по сплаті цієї частини визначеної позивачем кредитної заборгованості. Враховуючи викладене, не підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення 102825,20 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 869,48 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. - штраф ( фіксована частина), 6616,56 грн. - штраф (процентна складова). Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Суд також враховує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 03 вересня 2010 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Випискою по банківському рахунку підтверджено, що відповідач користувався кредитними коштами. Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості (а.с.8-9), заборгованість за тілом кредиту в сумі 28636,59 грн. складається з 7346,37 грн. (поточна заборгованість по тілу кредиту), 21290,22 грн. (прострочена заборгованість по тілу кредиту). Враховуючи розрахунок суми поточної заборгованості з тіла кредиту, яка зазначена в позовній заяві банком та у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернута, а також вимоги частини 2 статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, то колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. А тому наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з відповідача заборгованості в розмірі 7346,37 грн. грн., що також узгоджується із висновком викладеним у вищезазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. При цьому суд виходить з того, що ні у вказаних Умовах правилах надання банківських послуг та і в анкеті-заяві відсутнє поняття «Прострочене тіло кредиту», проте з розрахунку заборгованості вбачається, прострочене тіло кредиту в розмірі 21290,22 грн., яке нічим не передбачене, тому суд не вбачає підстав для стягнення суми простроченого тіла кредиту. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року, провадження № 61-10096св20, та у постанові Верховного Суду від 04 листопада 2020 року № 61-8855св20. Також до стягнення з відповідача в силу вимог ст.141 ЦПК України підлягають судові витрати по оплаті судового збору в сумі 104,60 грн., пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, оскільки означені судові витрати понесені позивачем, що підтверджено документально.

Outcome: partial