Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

До Малиновського районного суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON], треті особи - Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк», Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON], Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на нерухоме майно, визнання недійсними договору купівлі-продажу за реєстровим №6076 від 23.06.2006р., договору іпотеки за реєстровим № 2405 від 10.08.2006р., скасування державної реєстрації права власності, припинення обтяження нерухомого майна іпотекою та зняття заборони відчуження нерухомого майна. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що період з 19.03.1994р. по 09.12.2003р. та з 22.05.2007р. вона перебувала у шлюбі [PERSON]. У період з 19.03.1994 року по 09.12.2003р. подружжям у [PERSON] було придбано майно, а саме: нежитлові приміщення фізкультурно-оздоровчого центру, площею 244,4 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Одеса, площа Олексіївська, буд. 15/а-2, та які належали останньому на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №28276 від 09.04.2002р., який було укладено на Одеській товарній біржі. Рішенням Іллічівського районного суду м. Одеси від 11.09.2002р., яке було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 04.11.2002р., по справі №2-1803/02 визнано дійсним правочин купівлі-продажу нежитлового приміщення фізкультурно-оздоровчого комплексу, що знаходяться за адресою: м. Одеса, площа Олексіївська, буд. 15/а-2, укладений між [PERSON] та [PERSON]; визнано за [PERSON] право власності на нежитлове приміщення фізкультурно-оздоровчого комплексу, що складалося з 1-коридора, 2-коридора, 3-кімнати відпочинку, 4-коридору, 5-ел.щитової, 6-санвузлу, 7-басейну, 8-кабінету, 9-коридора, 10-санвузлу, 11-санвузлу, 12-коридора, 13-буфету, 14-бойлерної, 15-коридору, 16-санвузлу, 17-кухні, 18-кабінету, 20-більярдної, загальною площею 244,4 кв.м за адресою: м.Одеса, площа Олексіївська,15/а-2. В ході експлуатації [PERSON] реконструював вказане майно, після пожежі, а саме: на першому поверсі прибудував сходинкову клітину, площею 5,2кв.м., реконструював приміщення бойлерної в кабінети та туалет; на другому поверсі над реконструйованим й збільшеним приміщенням бойлерної прибудував допоміжні приміщення: сходинкову клітину, коридор, підсобне приміщення, кабінет та туалет, в результаті чого площа майна була збільшена до розміру 381,9 кв.м. Так, у подальшому, перебуваючи у шлюбі, [PERSON] та [PERSON], звернулися до відповідних органів задля реєстрації права власності на реконструйоване майно в порядку встановленому чинним законодавством України та отримали необхідні документи щодо вводу в експлуатацію нежитлового приміщення фізкультурно-оздоровчого комплексу, що знаходяться за адресою: м. Одеса, площа Олексіївська, буд. 15-а/2 загальною площею 381,9 кв.м.. Замість вищезазначеного рішення Іллічівського районного суду м. Одеси від 11.09.2002р. по справі № 2-1803/02, [PERSON] отримав документ, який посвідчує право власності - Свідоцтво про право власності на нежилі будівлі фізкультурно-оздоровчого центру від 05.08.2004р., видане Виконавчим комітетом Одеської міської ради на підставі розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 15.06.2004р. №673/01-04 (про що зазначено у самому Свідоцтві). 23.06.2006р. [PERSON], без згоди позивачки здійснив відчуження вказаного майна [PERSON] за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 6076., тобто, померлий чоловік позивача розпорядився майном, яке належало їм, як подружжю, оскільки придбано та реконструйовано воно було у період укладеного шлюбу, самостійно,. За Іпотечним договором, посвідченим 10.08.2006р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] (за реєстровим номером 2405), відповідачка [PERSON] передала у іпотеку Акціонерному комерційному інноваційному банку «УкрСиббанк» в рахунок забезпечення зобовязань [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту №11026917000 від 10.08.2006р., двоповерховий будинок (сауна), загальною площею 288,3 кв.м., який в цілому складається з двоповерхового будинку (сауна) «Г», що розташований за адресою: м. Одеса, Олексіївська площа, за № 15-а/2, та нежилі будівлі фізкультурно оздоровчого центру, загальною площею 381,9 кв.м., що в цілому складаються з: нежилої будівлі літ. «А», нежилої будівлі літ. «Б», нежилої будівлі літ. «В», що розташовані за адресою: м. Одеса, Олексіївська площа, за № 15-а/2. Отже, предметом іпотеки була нерухомість, що перебувала у спільній сумісній власності подружжя [PERSON] та [PERSON], згоду на відчуження якої [PERSON] не надавала, і відповідно, не давала своєї згоди на укладення іпотечного договору між банком та [PERSON] [PERSON] помер 19.10.2011р. Позивачка [PERSON] стверджує, що про відчуження майна покійним чоловіком позивача ([PERSON]Ю.), їй стало відомо, після отримання останньою та її (спільними з [PERSON]Ю.) дітьми [PERSON] та [PERSON], свідоцтв про право на спадщину за законом від 16.08.2012р. та від 21.05.2013р., оскільки майно до спадкової маси не увійшло. Позивачка вважає, що її майнові права були порушені, оскільки майно, яке вона набула у шлюбі разом із своїм чоловіком, який помер 19.10.2011р., без її згоди перейшло [PERSON] (Відповідачці по справі) за договором купівлі продажу від 23.06.2006р. за реєстровим № 6076, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], яке в подальшому стало предметом іпотеки. Посилаючись на вищевикладене, просила визнати недійсними договір купівлі-продажу за реєстровим №6076 від 23.06.2006р., укладений між [PERSON] та [PERSON] нежилих будівель фізкультурно оздоровчого центру, загальною площею 381,9 кв.м., визнати недійсним договір іпотеки за реєстровим № 2405 від 10.08.2006р., посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] (за реєстровим номером 2405), про передачу в іпотеку ПАТ «УкрСиббанк» двоповерхового будинку (сауна), загальною площею 288,3 кв.м., який в цілому складається з двоповерхового будинку (сауна) «Г», що розташований за адресою: м. Одеса, Олексіївська площа, за № 15-а/2, та нежилих будівель фізкультурно оздоровчого центру, загальною площею 381,9 кв.м., що в цілому складаються з: нежилої будівлі літ. «А», нежилої будівлі літ. «Б», нежилої будівлі літ. «В», що розташовані за адресою: м. Одеса, Олексіївська площа, за № 15-а/2, скасувати державну реєстрацію права власності, за [PERSON], здійснену на підставі договору купівлі продажу від 23.06.2006р. на нежилі будівлі фізкультурно оздоровчого центру, загальною площею 381,9 кв.м., що в цілому складаються з: нежилої будівлі літ. «А», нежилої будівлі літ. «Б», нежилої будівлі літ. «В», що розташовані за адресою: м. Одеса, Олексіївська площа, за № 15-а/2, припинити обтяження нерухомого майна іпотекою нежилих будівель фізкультурно оздоровчого центру, загальною площею 381,9 кв.м, зняти заборони відчуження вказаного нерухомого майна, визнати за нею право власності на ? частину зазначеного майна та привести сторони у первісний стан до укладення договору купівлі-продажу від 23.06.2006р. В судовому засіданні позивачка та її представники підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник [PERSON] [PERSON] просив в задоволенні позовних вимог відмовити у зв»язку з пропуском строку позовної давності, про що надав заперечення та докази. Протокольною ухвалою суду від 24.03.2016р. за клопотанням представника позивача до участі у справі в якості співвідповідача залучено ПАТ «УкрСиббанк». Представник ПАТ «УкрСиббанк» в останнє судове засідання не з»явився, сповіщений належним чином. В попередніх судових засіданнях позов не визнав. Представники третіх осіб в судове засідання не з»явилися, повідомлені відповідно до вимог цивільно-процесуального кодексу України. Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] надіслала відгук на позовну заяву [PERSON] та просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, однак підлягає застосуванню строк позовної давності, у зв»язку з чим суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. З копії паспорту позивачки вбачається, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] з 19.03.1994р. по 09.12.2003р. та з 22.05.2007р. між сторонами знов був зареєстрований шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб, яка є в матеріалах справи. Згідно рішення Іллічівського районного суду м. Одеси від 11.09.2002р., яке було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 04.11.2002р., визнано дійсним правочин купівлі-продажу нежитлового приміщення фізкультурно-оздоровчого комплексу, що знаходяться за адресою: м. Одеса, площа Олексіївська, буд. 15-/а-2, укладений між [PERSON] та [PERSON] та визнано за [PERSON] право власності на нежитлове приміщення фізкультурно-оздоровчого комплексу, що складалося з 1-коридора, 2-коридора, 3-кімнати відпочинку, 4-коридору, 5-ел.щитової, 6-санвузлу, 7-басейну, 8-кабінету, 9-коридора, 10-санвузлу, 11-санвузлу, 12-коридора, 13-буфету, 14-бойлерної, 15-коридору, 16-санвузлу, 17-кухні, 18-кабінету, 20-більярдної, загальною площею 244,4 кв.м. Згідно ст.ст.22,28 Кодексу про шлюб та сім»ю України, який діяв до 2004 року, тобто на момент придбання спірного майна, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. В процесі експлуатації подружжям вказане майно було реконструйоване, а саме: на першому поверсі прибудовано сходинкову клітину, площею 5,2кв.м., реконструйовано приміщення бойлерної в кабінети та туалет; на другому поверсі над реконструйованим й збільшеним приміщенням бойлерної прибудовано допоміжні приміщення: сходинкову клітину, коридор, підсобне приміщення, кабінет та туалет, в результаті чого площа майна була збільшена до розміру 381,9 кв.м. Листом від 25.07.2003р. за вих.№16/1/3054 Управління пожежної безпеки в Одеській області МНС України повідомило Малиновську районну адміністрацію стосовно відсутності заперечень щодо вводу в експлуатацію фізкультурно-оздоровчого комплексу, розташованого за адресою: м.Одеса, площа Олексіївська, буд. 15а/2, належного громадянину [PERSON] Листом від 04.08.2003р. за вих. №36-М-2882 Одеська міська рада повідомила [PERSON], що для розгляду питання про зберігання й подальшої експлуатації фізкультурно-оздоровчого комплексу, розташованого за адресою: м. Одеса, площа Олексіївська, буд. 15а-2, дозволяється замовити в ліцензованій проектній організації технічний висновок про стан несучих конструкцій будівлі й відповідності зміненого планування приміщень діючим будівельним нормам. 04.11.2003р. Держаною санітарно-епідеміологічною службою Одеської області надано висновок про відповідність вимогам санітарних норм обєктів і споруд, що вводяться в експлуатацію, та готовність підприємств до роботи для отримання дозволу на початок роботи підприємства, установи, організації за № 3-1/6350, в якому зазначено, що підприємство відповідає вимогам санітарних норм і правил і готове до роботи. Управлінням інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради 27.11.2003р. за вих.. № 2107 до Малиновської районної адміністрації міста Одеси спрямовано лист, яким повідомлено, що стан фізкультурно-оздоровчого комплексу, що розташований за адресою: м. Одеса, площа Олексіївська, буд. 15-а-2 нормальний та придатний до подальшої експлуатації. 09.12.2003р. між подружжям ([PERSON] та [PERSON]В.) шлюб було розірвано. Висновком №1264/03 від 12.02.2004 року про можливість вводу в експлуатацію фізкультурно-оздоровчого комплексу за адресою: площа Олексіївська, буд. 15-а Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, останнє узгодило приймання в експлуатацію комплексу після завершення благоустрою прилеглої території та постановило питання розглянути на засіданні МВК. 12.05.2004р. протоколом Малиновської районної адміністрації міжвідомчої комісії вирішено: прийняти до експлуатації фізкультурно-оздоровчий центр, загальною площею літ. «А», літ. «Б», літ. «В»/-381,9 кв.м. за адресою м. Одеса, площа Олексіївська, буд. 15-а/2. Розпорядженням Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 15.06.2004р. №673/01-04 (про прийняття до експлуатації фізкультурно-оздоровчого центру за адресою: площа Олексіївська, буд. 15-а/2) прийнято до експлуатації фізкультурно-оздоровчий центр, загальною площею / літ. «А», літ. «Б», літ. «В»/-381,9 кв.м. за адресою: м. Одеса, площа Олексіївська, буд. 15-а/2 та постановлено ОМБТІ та РОН внести зміни до технічного паспорту, згідно цього розпорядження. 05.08.2004р. Виконавчим комітетом Одеської міської ради на підставі розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 15.06.2004р. №673/01-04 [PERSON] видане свідоцтво про право власності на нежилі будівлі фізкультурно-оздоровчого центру за адресою: площа Олексіївська, буд. 15-а/2, яке в цілому складається з нежилих будівель літ. «А», літ. «Б», літ. «В», загальною площею 381,9кв.м. У свідоцтві зазначено, що воно видане замість рішення Іллічівського райсуду м.Одеси від 11.09.2002р. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, судом встановлено, що фактично реконструкція була проведена у період подружнього життя [PERSON] та [PERSON] 23.06.2006р. [PERSON] здійснив відчуження вказаного майна [PERSON] за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 6076. без згоди Позивача, розпорядився майном самостійно, яке належало їм, як подружжю, оскільки придбано та реконструйовано воно було в період укладеного шлюбу. Відповідно до п. 1 Прикінцевих положень Цивільного кодексу України, цей кодекс набирає чинності з 01 січня 2004 року. Згідно п. 1 Прикінцевих положень Сімейного кодексу України, цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України. Правовідносини, які склалися, регулюються Сімейним кодексом України. який набрав чинності разом із Цивільним кодексом 01.01.2004р. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 61, ст.63 Сімейного кодексу України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частина 2 ст. 65 Сімейного кодексу України передбачає необхідність отримання згоди другого з подружжя при укладенні договорів та дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Частина 3 цієї ж статті передбачає необхідність для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згоди другого з подружжя, яке має бути подана письмово та згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Аналогічні положення містить ч. 2 ст. 369 Цивільного кодексу України, яка вказує, що розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена та частиною 4 цієї ж статті передбачено, що правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Відповідно до ст. 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до Закону України «Про нотаріат», Цивільного та Cімейного кодексів України, нотаріусами, зокрема, вчиняються нотаріальні дії з посвідчення правочинів. Згідно п. 43 Наказу Міністерства юстиції України від 03.03.2004р., №20/5 "Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" (що діяв на момент посвідчення договору купівлі-продажу), правочини щодо розпорядження майном, що є спільною сумісною власністю, які подаються для нотаріального посвідчення, підписуються всіма співвласниками цього майна або уповноваженими ними особами. При посвідченні правочинів щодо розпорядження спільним майном, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, якщо правовстановлювальний документ оформлений на одного із співвласників, нотаріус вимагає письмову згоду інших співвласників. Справжність підпису на заяві співвласників про їх згоду на укладання таких правочинів повинна бути засвідчена в нотаріальному порядку. Але, нотаріус, при вчиненні правочину купівлі-продажу за реєстровим № 6076 від 23.06.2006р. , не перевірила наявність співвласника майна та, відповідно, згоду позивачки на відчуження майна, це вбачається з копій документів, які надала нотаріус [PERSON] на вимогу суду. Позивачка по справі, як співвласник майна, що є у спільній сумісній власності, не надавала своєї згоди на розпорядження майном, що є підставою для визнання оспорюваного договору купівлі-продажу за реєстровим №6076 від 23.06.2006р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], недійсним, з викладених вище підстав. Таким чином, [PERSON], відчуживши майно, а саме: нежитлові приміщення фізкультурно-оздоровчого центру, площею 381,9 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Одеса, площа Олексіївська, буд. 15а-2, [PERSON] без згоди [PERSON], позивачки по справі, за договором купівлі-продажу за реєстровим №6076 від 23.06.2006р., посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], самостійно розпорядився майном, що належало подружжю у рівних частках без згоди позивачки, чим порушив її право власності на вказане майно. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 203, ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог про те, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та стаття 63 СК України передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За Іпотечним договором, посвідченим 10.08.2006р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] (за реєстровим номером 2405), відповідачка [PERSON] передала у іпотеку Акціонерному комерційному інноваційному банку «УкрСиббанк» в рахунок забезпечення зобовязань [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту №11026917000 від 10.08.2006, двоповерховий будинок (сауна), загальною площею 288,3 кв.м., який в цілому складається з двоповерхового будинку (сауна) «Г», що розташований за адресою: м. Одеса, Олексіївська площа, за № 15-а/2, та нежилі будівлі фізкультурно оздоровчого центру, загальною площею 381,9 кв.м., що в цілому складаються з: нежилої будівлі літ. «А», нежилої будівлі літ. «Б», нежилої будівлі літ. «В», що розташовані за адресою: м. Одеса, Олексіївська площа, за № 15-а/2. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 577 Цивільного кодексу України, якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, установлених законом. Застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом. Для вчинення договору, який стосується цінного майна, що є обєктом права спільної сумісної власності, який входить за межі дрібного побутового і потребує нотаріального посвідчення (зокрема, договору іпотеки), необхідна згода співвласників, яка має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена, про що зазначено у ч. 2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у випадку визнання договору іпотеки недійсним. [PERSON], як співвласник заставленого за договором іпотеки майна, посвідчену нотаріально письмову згоду на це не надавала. 19.10.2011р. [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть, актовий запис №1313. Як стверджувала позивачка, про те, що [PERSON] здійснив відчуження спірного майна без її згоди їй стало відомо, після отримання останньою та її (спільними з [PERSON]Ю.) дітьми [PERSON] та [PERSON], свідоцтв про право на спадщину за законом від 16.08.2012р. та від 21.05.2013р., оскільки майно до спадкової маси не увійшло. Представник відповідачки та представник ПАТ «УкрСиббанк» надали в оригіналі договір поруки №239364 від 08.07.2009р., копії яких знаходяться в матеріалах справи та посвідчені судом, за яким [PERSON] виступила поручителем по зобов'язанням свого чоловіка [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту №11026917000 від 10.08.2006. У вказаному договорі поруки зазначено, що підписанням цього договору поручитель ознайомлений з положеннями кредитного договору. В п.2.1 договору про надання споживчого кредиту №11026917000 від 10.08.2006р. вказано, що в забезпечення виконання зобов»язання позичальника за даним договором банку банком приймається застава нерухомості, а саме двоповерховий будинок (сауна), загальною площею 288,3 кв.м., та нежилі будівлі фізкультурно оздоровчого центру, загальною площею 381,9 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, Олексіївська площа, за № 15-а/2. Отже, позивачка був обізнана про передачу в іпотеку майна, яке було відчужено [PERSON] раніше, ніж вона отримав свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.08.2012р. та від 21.05.2013р., оскільки майно до спадкової маси не увійшло. В обґрунтування пропуску строків позовної давності представник відповідачки надав до заперечення копії документів, які, за його твердженнями, доводили обізнаність позивачки - [PERSON] про те, що нежилі будівлі фізкультурно-оздоровчого центру були відчужені на користь відповідачки ще починаючи з 2009 року, оскільки 08.07.2009р. між позивачкою та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» було укладено договір поруки №239364 в забезпечення зобовязань [PERSON] перед Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк». Крім копії вищенаведеного договору поруки, до заперечень були додані копії: - договору про надання споживчого кредиту №11026917000 від 10.08.2006р., укладеного між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк»; - договору оренди нежитлового приміщення від 07.01.2012р., укладеного між відповідачкою та позивачкою, згідно якому позивачка бере в оренду у відповідачки спірне приміщення; - іпотечного договору, посвідченого 10.08.2006р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 2405, укладеного між відповідачкою та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» в забезпечення зобовязань [PERSON] перед Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк»; - заяви [PERSON] до головного бухгалтера ПАТ «Одесагаз» від 05.07.2012р., в якій вона зазначає, що відповідачка є власником вищезазначеного майна; - виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; - повідомлення про взяття на облік платника єдиного внеску; - довідки про взяття на облік податків; свідоцтво платника єдиного податку; договору №636 від 26.04.2012р.. За клопотанням представника позивачки судом були витребувані у відповідачки та ПАТ «УкрСиббанк» оригінал договору поруки №239364 від 08.07.2009р.; оригінал договору оренди нежитлового приміщення від 07.01.2012р., де в якості орендаря зазначена [PERSON] та оригінал заяви до головного бухгалтера ПАТ «Одесагаз» від 05.07.2012р., де в якості підписанта заяви зазначена [PERSON]. Відповідачкою до суду були надані оригінали: договору поруки №239364 від 08.07.2009р.; договору оренди нежитлового приміщення від 07.01.2012р., заяви позивачки до головного бухгалтера ПАТ «Одесагаз» від 05.07.2012р. Як пояснила в судовому засіданні позивачка, на всіх цих документах є її підпис. Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Стаття 256 Цивільного кодексу України визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 3 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 18.12.2009р. "Про судове рішення у цивільній справі" встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Доказів поважності причини пропуску строків позовної давності позивачкою надано не було. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, визнання правочину недійсним. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, враховуючи зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку про залишення позовних вимог без задоволення у зв»язку з пропуском строку звернення до суду .

Outcome: dismissed