Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок, який мотивує тим, що з 1995 року проживала однією сім'єю як чоловік та жінка з [PERSON] до його смерті [INFO], тобто більше 20 років. Шлюб між ними зареєстровано не було, але весь час вони мешкали разом та вели спільне господарство, робили ремонти у житловому будинку, де разом мешкали, а саме по [ADDRESS], тож ними було набуто значну кількість рухомого майна, яке належить їм на праві спільної сумісної власності. [PERSON] належало 2/5 частки нерухомого майна, а решта належить на праві спільної часткової власності [PERSON] - 21/50 частки, [PERSON]- 9/50 часток. Вказує, що померлий [PERSON] та [PERSON] набули право власності на вказане нерухоме майно у спадок та воно було у аварійному стані та десь у 2008 році після того як стіна обвалилася вони вирішили знести стару будівлю та звести нову. Будівництво нового житла було завершено у 2014 році. Рішенням виконкому Генічеської міської ради від 16.02.2012 року № 58 за [PERSON] було зареєстровано самовільне переобладнання у будинку «А-1ж» із збільшенням загальної площі на 42,90 кв.м, в тому числі житлової площі на 0,40 кв.м, самовільно збудованого сараю «ж», розміром 2,30х1.50м, які розташовані за адресою [ADDRESS]. Вважає, що оскільки вона із померлим проживала у фактичному шлюбі більш як 20 років вона вимушена звернутися до суду, в якому просить визнати 2/5 частки житлового будинку літ «А-1ж» з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали та просили задовольнити. Відповідач в судовоме засідання не з*явився. Допитаний в судовому засіданні спеціаліст [PERSON] пояснив, що спірний будинок побудували у 1948 році та у 2012 році було перебудовано. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що знає позивача, померлий [PERSON] був її сусідом. Знає, що він почав жити із позивачкою з 1995 року та що вони вели спільне господарство, будували будинок та розбирали його біля п'яти років. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що знає позивача та померлого [PERSON] та що вони мешкали разом та вели спільний побут, а також що вони знесли та побудували новий будинок з 2010 по 2015 рік. Вислухавши сторін, спеціаліста, дослідивши письмові докази вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне. [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Генічеського районного управління юстиції у Херсонській області, акт. запис № 45. [PERSON] належало 2/5 частки нерухомого майна, по [ADDRESS], [PERSON] - 21/50 частки, [PERSON]- 9/50 часток, що підтверджується довідкою з БТІ. Крім того, з інформаційної довідки з державного реєстру речових прав, сформованої станом на 13.09.2016 року вбачається, що власником 2/5 часток спірного нерухомого майна на праві спільної часткової власності належить [PERSON] Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року , У разі пред'явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ЦПК). Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Виходячи з викладеного, залучення належного відповідача цілком розраховане лише на ініціативу позивача. Якщо відсутня така ініціатива, суд не має права залучати іншого відповідача ані замість неналежного відповідача, ані як співвідповідача. Якщо відповідач дійсно неналежний, що буде доведено в ході розгляду справи, суд відмовляє у задоволенні позову. Суд враховує, що позивачем не заявлені вимоги до співвласника нерухомого майна [PERSON], при тому залучення належного відповідача цілком розраховане лише на ініціативу позивача. Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї (Постанова ВСУ від 12.12.2012р.). 16.02.2012 року рішенням виконкому Генічеської міської ради № 58 за [PERSON] було зареєстровано самовільне переобладнання у будинку «А-1ж» із збільшенням загальної площі на 42,90 кв.м, в тому числі житлової площі на 0,40 кв.м, самовільно збудованого сараю «ж», розміром 2,30х1.50м, які розташовані за адресою [ADDRESS]. З домової книги на вказаний будинок вбачається, що позивач дійсно проживала у зазначеному будинку з 04.11.1998 року. Згідно роз'яснень, що містяться в п.5 Постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" передбачено, що спільною сумісною власністю є, зокрема, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п.1 ст.17, ст.18, п.2 ст.17 Закону "Про власність"). В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Оскільки праця є основою створення і примноження власності громадян, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства України. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Ці положення знаходять своє підтвердження і у ч. 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Позивачем не були надані докази того, що зазначений будинок був побудований за спільні кошти, а покази свідків лише підтверджують, що позивач проживала із померлим разом. Таким чином, відповідно до вимог закону, майно, яке оформлено на ім'я одного з учасників вільних стосунків, являється виключно його майном. Друга сторона такого права не має, доки не докаже, що це майно являється сумісним. У зв'язку із викладеним позовні вимоги не підлягають задоволенню. Крім того після набрання рішенням законної сили слід скасувати заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Генічеського районного суду Херсонської області від 12.09.2016 року, у вигляді арешту та заборони укладення усіх видів угод пов'язаних з відчуженням 2/5 часток домоволодіння, розташованого за адресою [ADDRESS], яке належить на праві власності [PERSON].

Outcome: dismissed