Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

В березні 2014 р. [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Свої вимоги мотивував тим, що 18.09.2000 р. він придбав у відповідачки квартиру [ADDRESS], оформивши договір купівлі-продажу житла на ТБ "Українська біржа нерухомості". На теперішній час позивач не має можливості розпоряджатися своїм майном, оскільки даний договір не був посвідчений нотаріально. Продавець ніяких претензій не пред'являє, проте від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу ухиляється. Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд визнати вказаний договір купівлі-продажу дійсним. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, повідомлялась судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомила. Згідно Ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду від 25.01.1994 р., № 244/04, зареєстрованого в ММБТІ за № 16198 від 21.02.1994 р. 18.09.2000 р. на Товарній біржі "Українська біржа нерухомості" був зареєстрований Договір № 229 купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] - з іншої сторони. Претензій сторони один до одного не мали, всі умови договору купівлі-продажу дотримані. Проте на даний час нотаріальне посвідчення договору неможливе. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу укладено сторонами під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР), ст. 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно ст. 47 цього Кодексу недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору. Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. У відповідності до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, вправі визнати угоду дійсною. На час укладання договору купівлі-продажу сторони ухилились від його нотаріального посвідчення. Згідно Довідки ММБТІ від 30.03.2012 р. за вих. № 1-4089 власником квартири [ADDRESS] є [PERSON]. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що права позивача порушено, іншим шляхом поновити їх неможливо, отже заявлені вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу квартири є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі статей 47, 227 ЦК УРСР, ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за № 9 «про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та

Outcome: approved