Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду із позовною заявою, де просить суд винести рішення, яким визнати за ним право власності за набувальною давністю на ? частину житлового будинку літ. «Аа» загальною площею 48,6 кв.м, розташованого за адресою: [ADDRESS] Свої позовні вимоги мотивував тим, що на підставі договору дарування частини будинку, укладеного між ним та [PERSON], йому належить ? частина житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходяться в [ADDRESS]. У технічному паспорті, виготовленого станом на 18 травня 2004 року на вказаний будинок, власником іншої ? частини зазначена [PERSON], однак вона, як зазначає позивач, за вказаною адресою ніколи не проживала, не була зареєстрована та не користувалась вказаним домоволодінням, місце її проживання на даний час позивачу невідоме. Позивач вказує, що оскільки будинок має невелику площу, один вхід, не поділений на квартири та його частки не виділені внатурі, він користується всім будинком з початку набуття на нього права власності, а саме з 2004 року. Окрім того [PERSON] є єдиним власником всієї земельної ділянки, розташованої за вказаною адресою. У зв'язку із тим, що позивач користується спірним будинком, однак не може розпоряджатися ним в розумінні права власності, останній і вимушений звернутися до суду. В судовому засіданні позивач, [PERSON], позовні вимоги щодо визнання за ним права власності на домоволодіння за набувальною давністю підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити та одночасно просив не стягувати на його користь понесені ним судові витрати з відповідача, про що надав також письмове клопотання. Представник позивача, [PERSON] - [PERSON], в судовому засіданні просила позовні вимоги в частині визнання за [PERSON] права власності на спірне домоволодіння в порядку набувальної давності задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача, Кременчуцької міської ради Полтавської області, в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, надав суду заяву, згідно якої просив розглянути справу без його участі та надав заперечення проти позову, згідно якого просив в задоволенні позову відмовити з тих підстав, що Кременчуцька міська рада Полтавської області не є належним відповідачем по справі, оскільки право власності на спірне домоволодіння, а саме на будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] та [PERSON], та Кременчуцькою міською радою Полтавської області не порушуються права позивача як власника домоволодіння. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, не надала до суду пояснень про причини неявки. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача - Кременчуцької міської ради Полтавської області та відповідача [PERSON], на підставі пояснень позивача, його представника, а також наявних в справі матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Суд, вислухавши пояснення сторін, присутніх в судовому засіданні, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Позивачу, [PERSON], на підставі договору дарування частини будинку від 24 травня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А.Г., та зареєстрованого в реєстрі за номером 4925, належить ? частина житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в місті [ADDRESS] Згідно відповіді КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради» за вих..№771 від 28 лютого 2017 року, за даними архівного обліку станом на 28 грудня 2012 року, право власності на ? частину спірного будинку зареєстровано за [PERSON] Згідно відповіді КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради» за вих..№1806 від 10 травня 2017 року, власником іншої ? частини житлового будинку [ADDRESS] станом на 28 грудня 2012 року є [PERSON] на підставі рішення народного суду міста Кременчука від 30 серпня 1971 року. В інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №98440177 від 26 вересня 2017 року, а також у технічному паспорті на будинок [ADDRESS] в місті Кременчуці власником іншої ? частини вказаного будинку зазначена [PERSON] Як вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3610740, виданого 18 травня 2004 року Комунальним підприємством "Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації", [PERSON] на вказану дату була власником 1/2 частини домоволодіння з господарськими будівлями за адресою : [ADDRESS] В судовому засіданні досліджена інвентаризаційна справа №1336 на домоволодіння [ADDRESS] Так, в судовому засіданні встановлено, що ? частина житлового будинку [ADDRESS], власником якого була [PERSON], як безхазяйне майно було взято на облік в КП «Кремечнуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації», що вбачається із повідомлення КП «Кремечнуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» за вих..№61/1883 від 06 червня 2005 року. Рішенням Крюківського районного суду Полтавської області від 13 лютого 2007 року, яке набрало законної сили 24 лютого 2007 року, визнано вказану ? частину будинку [ADDRESS] Полтавської області безхазяйною та передано у комунальну власність Кременчуцької міської ради Полтавської області, у зв'язку із чим твердження представника Кременчуцької міської ради Полтавської області про те, що вона не є належним відповідачем в зазначених правовідносинах, є таким, що спростовується дослідженими в судовому засіданні доказами. Згідно із статтею 325 Цивільного кодексу України, суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи, які можуть бути власниками будь-якого майна. Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно із частиною 1 статті 344 Цивільного кодексу України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомими майном - протягом п'яти років, набуває права власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року встановлено, що відповідно до частини першої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК; при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вони є сусідами з [PERSON], який проживає у [ADDRESS] більше десяти років; громадянку [PERSON] вони не знають та ніколи її не бачили. Окрім того, 16 жовтня 2009 року Крюківською районною радою міста Кременчука позивачу, [PERSON], було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] відповідно до якого він є власником земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою: [ADDRESS] в місті Кременчуці Полтавської області. Таким чином, приймаючи до уваги наявні в матеріалах справи документи, враховуючи пояснення свідків, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні достовірно встановлено факт проживання позивача у спірному домоволодінні та користування ним понад десять років. Положеннями частини 3 статті 61 Цивільно-процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, вказаним вище рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 13 лютого 2007 року встановлено, що в ? частині житлового будинку [ADDRESS], яка належала на праві власності [PERSON], ніхто не проживає більше 30 років, ця частина будинку утримується безпорадно, не здійснюється нагляд за її технічним та санітарним станом. Відповідно до пункту 11 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, враховуючи положення статті 344 Цивільного кодексу України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі, а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 Цивільно-процесуального кодексу України). В судовому засіданні встановлено, що ? частина спірного домоволодіння була передана у комунальну власність Кременчуцької міської ради Полтавської області, при цьому органом, уповноваженим управляти майном, переданим у комунальну власність, ніяких дій щодо управління, розпорядження ним, не здійснювалось. Як вбачається з частини 4 статті 344 Цивільного кодексу України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до статті 60 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі статтею 41 Конституції України право власності в Україні захищається законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" , рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги те, що позивачем в судовому засіданні доведено факт набуття права власності за набувальною давністю на спірне майно, оскільки останній добросовісно, відкрито і безперервно користується нерухомим майном більше десяти років, суд приходить до висновку, що визнання права власності за [PERSON] на 1/2 частину житлового будинку літ. «Аа», загальною площею 48,6 кв.м, розташованого за адресою: [ADDRESS] що перебуває у комунальній власності Кременчуцької міської ради Полтавської області, за набувальною даністю не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в цій частині. В частині позовних вимог [PERSON] про визнання права власності в порядку набувальної давності до [PERSON] слід відмовити, оскільки остання не є співвласником зазначеного домоволодіння.

Outcome: partial