Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень. Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Частинами 2, 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв'язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Частиною 2 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, якщо шкоду завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування, як запобіжного заходу, тримання під вартою. За ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади, відшкодовується Державою незалежно від вини цього органу. Згідно з ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, відшкодовується Державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду; право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду виникає у разі закриття кримінальної справи органом попереднього (досудового) слідства. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного \~застосування \~адміністративного \~арешту \~ чи\~виправних \~робіт,\~ незаконної\~ конфіскації\~ \~майна,\~ \~ незаконного\~накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Згідно із вимогами ст. 2 ч. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди у порядку та у розмірах, визначених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством. У судовому засіданні встановлено, що 08.04.2003 року Краснолиманським міжрайонним прокурором порушено кримінальну справу по факту самоправства невстановленими особами за ознаками злочину, передбаченого ст. 356 КК України (т. 2 а.с. 23) 20 червня 2003 року [PERSON] було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України по кримінальному провадженню № 57-14591 (т. 2 а.с. 27). 20.06.2004 року [PERSON] обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд (а.с. 24 - 27 т. 2), який було скасовано постановою начальника СО Краснолиманського МВ УМВС України в Донецькій області 23.06.2003 року (т. 2 а.с. 28) \~ \~ \~ \~ Постановою старшого слідчого по особливо важливим справам УМВС України в Донецькій області [PERSON] від 07.09.2004 року [PERSON] притягнуто в якості обвинуваченого по кримінальній справі № 57-14591 (т. 2 а.с. 29-39) 29 листопада 2004 року у кримінальному провадженні № 57 - 14591 за обвинуваченням [PERSON] за ст. 356 КК України, складений обвинувальний акт (т. 2 а.с. 42 - 67). Вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 14.12.2012 року [PERSON] визнано винним по ст. 356 КК України та піддано покаранню у вигляді штрафу в дохід держави. На підставі ст. 49,74 КК України [PERSON] від відбуття покарання звільнено у зв'язку із закінченням строків давності. (т. 2 а.с. 68-79) Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 27.01.2015 року вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 24.12.2012 року у відношенні засудженого [PERSON] скасовано, кримінальну справу повернуто до прокурора Донецької області для проведення додаткового розслідування (т. 2 а.с. 80 - 83) Постановою [PERSON] управління Національної поліції в Донецькій області від 15.11.2016 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12015050000000279 від 01 квітня 2015 року, за фактом самоправства, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України закрито.(т. 2 а.с. 84 - 86) Таким чином, встановивши, що постановою [PERSON] управління Національної поліції в Донецькій області від 15.11.2016 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12015050000000279 від 01 квітня 2015 року, за фактом самоправства, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України закрито, взявши до уваги, що позивач тривалий час перебував під судом та слідством впродовж 12\~років 2\~місяця 13\~днів (146,43\~місяців)\~з 20.06.2003\~по 23.06.2003\~року (час\~перебування у\~статусі підозрюваного\~внаслідок обрання\~та скасування\~запобіжного заходу)\~та з\~07.09.2004\~року (дата\~притягнення в\~якості обвинуваченого\~та обрання\~запобіжного заходу)\~по 15.11.2016\~року (дата\~закриття кримінального\~провадження) та що до нього було застосовано запобіжні заходи у вигляді підписки про невиїзд, суд приходить до висновку про існування правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки тривале перебування під слідством та судом призвело до порушення його нормальних життєвих звязків та завдало позивачу моральних страждань. Таким чином, суд на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені, встановивши фактичні обставини справи, дійшов до висновку про наявність підстав та умов для відшкодування шкоди, завданої позивачу незаконними діями органів досудового слідства і прокуратури та суду, відповідно до норм ст. 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки встановлено незаконність притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності. З огляду на положення ст. 23 ЦК України, ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» за наявності заподіяння громадянинові моральної шкоди її розмір визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених Законом із урахуванням вимоги розумності та справедливості. Як роз'яснено в п.п. 9, 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4, відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування шкоди у зазначених випадках та її розмір визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. У випадках, коли межі відшкодування визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованого мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Оскільки законодавством визначено мінімальний розмір моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом, а максимальний розмір моральної шкоди не визначено суд, вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, завданої особі за час перебування під слідством чи судом, має виходити з конкретних обставин справи. При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобов'язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом та не повинен призводити до її збагачення. Визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь позивача, суд, враховуючи обставини справи та доводи сторін, виходить з наступного. Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом, згідно з ч.1, 3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діють на час розгляду справи. Таким чином, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, межі якого визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, слід виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що був установлений на час розгляду справи. Разом з тим, згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 2 грудня 2015 року в справі № 6-22-3цс15, відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Таким чином, законодавством визначений порядок відшкодування моральної шкоди виходячи з розміру мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Але на час розгляду даної справи діє норма Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року. Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1 762 грн. [PERSON] є спеціальною нормою щодо Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та Закону України про державний бюджет, яким визначається розмір мінімальної заробітної плати. Враховуючи період перебування [PERSON] під слідством та судом 12 років 2 місяця 13 днів (146,43 місяців) з 20.06.2003 по 23.06.2003 року (час перебування у статусі підозрюваного внаслідок обрання та скасування запобіжного заходу) та з 07.09.2004 року (дата притягнення в якості обвинуваченого та обрання запобіжного заходу) по 15.11.2016 року (дата закриття кримінального провадження), розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меньшим за 258 009 грн. 66 коп. (1762 грн. х 146,43 місяців). Проте, встановлення того факту, що розмір морального відшкодування не може бути меншим за 258 009 грн. 66 коп., не позбавляє суд визначити цей розмір у більшому розмірі. Згідно п. 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~(із змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд не бере до уваги твердження представника позивача відносно того, що оскільки позивач тривалий час перебував під слідством та судом, у звязку з незаконним кримінальним переслідуванням, у нього зіпсувалися сімейні звязки з дружиною та позивач втратив сина, так як такі твердження не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Представником позивача не надано суду з цього приводу будь - яких належних та допустимих доказів. Представником позивача не доведено в судовому засіданні причинного зв'язку між зіпсованими сімейними відносинами позивача, смертю сина позивача та перебуванням позивача під слідством та судом. \~ \~ \~ \~Враховуючи фактичні\~обставини справи,\~тривалість перебування\~позивача під\~слідством і\~судом - з 20.06.2003 по 23.06.2003 року (час перебування у статусі підозрюваного внаслідок обрання та скасування запобіжного заходу) та з 07.09.2004 року (дата притягнення в якості обвинуваченого та обрання запобіжного заходу) по 15.11.2016 року (дата закриття кримінального провадження),\~а саме:\~12\~років 2\~місяця 13\~днів,\~вимушеності позивача\~докладати додаткових\~зусиль для\~підтвердження та\~доведеності своєї\~невинуватості у\~вчиненні інкримінованого\~йому злочину,\~глибину його\~переживань у\~звязку з\~притягненням до\~кримінальної відповідальності,\~вимушені зміни\~у житті\~у звязку\~з цим,\~з урахуванням\~вимог розумності\~і справедливості,\~встановлення спеціальним\~законом мінімальних\~розмірів відшкодування\~шкоди,\~суд приходить\~до висновку\~про те,\~що розмір\~моральної шкоди,\~стягнутий на\~користь позивача\~підлягає збільшенню\~з 258\~009\~грн.\~до\~270\~000\~грн. Суд вважає також, що така сума жодним чином не призведе до збагачення позивача, а буде лише частковим відновленням попереднього стану, пов'язаного з тривалим кримінальним провадженням та компенсацією моральних страждань. \~ \~ \~ \~Відповідно до частини другої ст. 25 Бюджетного кодексу України в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету. Проте Державне казначейство України не є розпорядником бюджетних коштів та не уособлює державу в бюджетних відносинах. \~ \~ \~ \~Згідно з п. 8 ст. 7, п.п. 1,2 ст. 23 Бюджетного кодексу України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються Законом України «Про Державний бюджет України». \~ \~ \~ \~Таким чином, стягнення шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органами досудового слідства, прокуратури і суду, провадиться з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. Враховуючи вищевикладене, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених поданими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial