Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача: У січні 2020 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, який було уточнено, в обґрунтування якого зазначила, що в період з серпня 2007 року по грудень 2010 року вона проживала із відповідачем однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] , разом із ними мешкав син позивачки від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] . В період спільного проживання однією сім`єю з відповідачем у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що у 09.02.2011 році, в період спільного проживання, вони з відповідачем за спільні кошти придбали автомобіль марки Ford Fiesta, білого кольору, за 125900 грн., який був оформлений на відповідача. До народження дитини позивачка працювала, отримувала високий дохід, мала грошові накопичення та отримувала соціальну допомогу на дітей, які вкладала на придбання транспортного засобу. В період з грудня 2010 року по серпень 2017 року сторони по справі, їх спільна донька та син позивачки від першого шлюбу мешкали за адресою: [ADDRESS] , який належить батькам відповідача. У серпні 2017 року сімейні відносини між сторонами припинені та відповідачка разом із дітьми вимушена були переїхати у будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , який належить позивачці на праві приватної власності. Зазначила, що у період мешкання з відповідачем однією родиною з серпня 2007 року по серпень 2017 року сторони вели загальний сімейний бюджет, сумісне господарство, придбавали продукти харчування, ліки та предмети побуту за сумісні кошти. Починаючи з серпня 2017 року позивачка не має можливості користуватися транспортним засобом, який був придбаний за спільні кошти, оскільки він знаходиться у володінні відповідача. На підставі викладеного, просить встановити факт проживання позивачки [PERSON] однією сім`єю з відповідачем [PERSON] в період з серпня 2007 року по серпень 2017 року. Посилаючись на те, що вказаний транспортний засіб було набуто ними під час спільного проживання та за спільні кошти, просить суд визнати його спільною сумісною власністю та здійснити поділ майна, яке належить сторонам на праві приватної сумісної власності, виділивши відповідачу [PERSON] транспортний засіб марки Ford Fiesta, а з відповідача [PERSON] стягнути на користь позивачки 1/2 частку вартості транспортного засобу у розмірі 62950 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2377,60 грн. Відповідачем подані письмові заперечення на позовну заяву, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог в частині поділу транспортного засобу та стягнення на користь позивача половини частки вартості вказаного майна у розмірі 62950 грн. Зазначив, що почав мешкати з позивачкою однією сім`єю перед народженням доньки (з середини 2010 року) в будинку його батьків. З серпня 2007 року він з позивачкою разом не проживав, загальний сімейний бюджет в них був відсутній, з вказаного часу вони зустрічалися та нерідко позивачка ночувала в будинку його батьків, а також дуже часто гостював син позивачки від першого шлюбу [PERSON] . Зазначив, що транспортний засіб був придбаний за кошти його батьків, які тривалий час працювали у ПрАТ «ММК ім. Ілліча» та мали грошові накопичення. Також, батько відповідача отримав чималу суму грошових коштів за продаж акцій. Крім того, відповідач працював у ПрАТ «ММК ім. Ілліча» та отримував стабільний дохід, що дозволяло робити певні заощадження. Йому невідомо про заощадження та високі доходи позивачки. Щодо отримання позивачкою соціальної допомоги на дітей, то вказані кошти повинні використовуватися за призначення, інакше виплата допомоги припиняється. Крім того, його батько у 2003 році придбав транспортний засіб ВАЗ 21099, відповідач успадкував 1/2 частку автомобіля після смерті батька, а іншу 1/2 частку успадкувала мати відповідача. Згодом транспортний засіб ВАЗ 21099 був проданий за 40000 грн. та придбаний транспортний засіб Geely CK, довіреність на користування, розпорядження та продаж яким було надано позичці [PERSON] . Як йому відомо, при розлученні у 2017 році позивачка продала вказаний автомобіль та придбала однокімнатну квартиру гостинного типу. Таким чином, оскільки транспортний засіб придбаний за його кошти та кошти його батьків, то поділу він не підлягає. ІІ. Процесуальні дії у справі: Ухвалою суду від 03.01.2020 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу для усунення недоліків десятиденний строк з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху. 20.01.2020 року позивачем усунуті недоліки. Ухвалою суду від 21.01.2020 року відкрито провадження по справі у порядку загального позовного провадження. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Ухвалою суду від 24.06.2020 року витребувані відомості з Регіонального сервісного центру МВС у Донецькій області, Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради, Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, Маріупольського управління ГУ ДФС у Донецькій області, Акціонерного товариства КБ «Приватбанк», приватному нотаріусу Маріупольського міського нотаріального округу Лупіновій Н.Є. та\~ приватному нотаріусу Маріупольського міського нотаріального округу Шпарага С.С. Ухвалою суду від 18.08.2020 року витребувані відомості з Донецького обласного державного нотаріального архіву. Ухвалою суду від 30.09.2020 року витребувані відомості з Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, Маріупольського управління ГУ ДФС у Донецькій області, Акціонерного товариства КБ «Приватбанк», закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи: Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Конишев А.Г. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Надали пояснення, аналогічні викладеним обставинам у позовній заяві. В останнє судове засідання, призначене на 23.06.2021 року о 12:00 годині не з`явились, попередньо подавши до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог в частині поділу майна з підстав, викладених у письмових запереченнях. В останнє судове засідання, призначене на 23.06.2021 року о 12:00 годині не з`явився, попередньо подавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при винесенні рішення просив врахувати його письмові заперечення. Фіксування останнього судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. ІV.\~ Фактичні обставини справи, які стосуються предмету спору та встановлені судом: Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є сторони по справі, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 05 серпня 2010 року Іллічівським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №615. Довідка про склад сім`ї №143, складена головою КСН «сел. Україна» про те, що за адресою: [ADDRESS] проживає сім`я до складу якої входить: [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] , донька - [PERSON] , [INFO] , чоловік - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до акту про фактичне проживання №1212, складеного 15.10.2019 року головою КСН «МКР Курчатово», [PERSON] , 1983 року народження, з грудня 2010 року по 2017 рік проживала за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформації завідувача дошкільного навчального закладу №68 [PERSON] , 2010 року народження, відвідувала дошкільний навчальний заклад «Ясла садок №68 «Зірочка» у період з 2013 по 2016 роки. Під час відвідування закладу у вихованні дитини приймали участь всі члени родини, дитину приводили та забирали з саду мати, батько, а також бабуся та старший брат. 09 лютого 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Алекс Схід» в особі Директора автоцентра Корзінкіна О.З. як продавцем та [PERSON] як покупцем у м. Маріуполі було укладено Договір купівлі-продажу № 09/02/2011-Н транспортного засобу марки Форд Фієста, 2011 року випуску, білого кольору, двигун: 1,25 Duratorg 85 к.с. (бензин) за ціною 125900 грн. Згідно облікової картки приватного АМТ від 31.05.2011 року власником транспортного засобу марки Ford Fiesta Trend білого кольору, 2011 року випуску, номерний знак [NUMBER] є [PERSON] , [INFO] . Згідно копії трудової книжки [NUMBER] , заповненої 12 березня 2001 року, [PERSON] 13.07.2007 року звільнена з ПрАТ «ММК ім. Ілліча» за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України; 23.07.2007 року прийнята на посаду старшого спеціаліста сектору непродовольчих товарів в ТОВ «Торгівельний будинок «Амстор», 19.09.2007 року переведена на посаду непродовольчих товарів, 03.03.2008 року звільнена за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України; 15.09.2008 року прийнята на посаду товарознавця-координатора в ТОВ «Зроби сам Україна», 12.05.2009 року звільнена за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України; в період з 08.06.2009 року по 04.03.2010 року перебувала на обліку в Маріупольському міському центрі зайнятості. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків [PERSON] за 1 квартал 2007 року отримана заробітна плата за місцем роботи у розмірі 4708,24 грн., за 2 квартал 2007 року 3649,45 грн., за 3 квартал 2007 року 1197,13 грн., 3801,40 грн., за 4 квартал 2007 року 3511,54 грн., за 1 квартал 2008 року 27,36 грн., 1903,24 грн., 695,00 грн., за 3 квартал 2008 року 1009,09 грн., за 4 квартал 2008 року 8375,57 грн., 806,33 грн., за 1 квартал 2009 року 6973,99 грн., за 2 квартал 2009 року 3956,18 грн. Крім того, [PERSON] перебувала на обліку в Управлінні соціального захисту населення Кальміуського району з 01.01.2003 року та отримувала державну допомогу сім`ям з дітьми, а саме: при народженні дитини, по догляду за дитиною до 3 років, одиноким матерям. Розмір вказаної допомоги за 2007 рік становив 1746,02 грн., за 2008 рік 2452,68 грн., за 2009 рік 2568,60 грн., за 2011 рік 3599,70 грн., за 2012 рік 4106,70 грн., за 2013 рік 4378,80 грн., за 2014 рік 4629,60 грн., за 2015 рік 4632,40 грн., за 2016 рік 11087,92 грн., за 2017 рік 18440,74 грн., що підтверджується довідками Департаменту соціального захисту ММР від 17 липня 2020 року. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків відповідачем [PERSON] за 1 квартал 2007 року отримана заробітна плата за місцем роботи у розмірі 5892,69 грн., за 2 квартал 2007 року 13,49 грн., за 3 квартал 2007 року 13,49 грн., за 4 квартал 2009 року 5141,83 грн., за 1 квартал 2010 року 4427,37 грн., за 2 квартал 2010 року -\~ 4975,80 грн., за 3 квартал 2010 року 4672,11 грн., за 4 квартал 2010 року 4489,65 грн., за 1 квартал 2011 року 3958,04 грн., за 2 квартал 2010 року 2199,06 грн. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків матір`ю відповідача [PERSON] за 1 квартал 2007 року отримана заробітна плата за місцем роботи у розмірі 7442,20 грн., за 2 квартал 2007 року 6605,68 грн., за 3 квартал 2007 року 8707,95 грн., за 4 квартал 2007 року 6541,61 грн., за 1 квартал 2008 року 9627,96 грн., за 2 квартал 2008 року -\~ 10938,98 грн., за 3 квартал 2008 року 9935,08 грн., за 4 квартал 2008 року 12450,11 грн. Розмір доходів батька відповідача [PERSON] за 2007 рік склав 88728,47 грн., за 2008 рік 94715,77 грн., за 2009 рік 86367,57 грн., за 2010 рік 36115,72 грн., що підтверджується інформацією Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області. 16 вересня 2010 року між [PERSON] як продавцем та Організацією орендарів Маріупольського металургійного комбінату імені Ілліча в особі заступника голови Ради Організації орендарів Аліпи О.Ф. було укладено Договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області, зареєстрований в реєстрі за №103/2, на підставі якого продавець передав у власність покупця 0,0008% частки у колективному частковому фонді Організації орендарів «ММК ім. Ілліча» за ціну, яка складає 142037,00 грн. [INFO] помер батько відповідача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 19 березня 2011 року, актовий запис №428. Після смерті батька відповідач [PERSON] та його мати [PERSON] отримали свідоцтва про право на спадщину по 1/2 частки автомобіля марки ВАЗ21099, 2003 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , оцінка спадкового майна 41556,00 грн. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 грудня 2020 року, яке набрало законної сили 12 січня 2021 року, відмовлено задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини. В мотивувальній частині вказаного рішення встановлено, що «Сторони з серпня 2007 року по серпень 2017 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] ». Згідно звіту №42 від 31.03.2021 року про оцінку пошкодженого транспортного засобу Ford Fiesta реєстраційний № [NUMBER] , складеного ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза» ринкова вартість вказаного автомобіля на дату оцінки без урахування ПДВ складає 80454,06 грн. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , пояснила, що є подругою позивачки, знайомі більше 20 років, разом навчались. Відповідача знає з 2007-2008 рр. Сторони по справі проживали однією родиною з 2007 по 2017 рр., мають спільну доньку. Спочатку проживали у батьків відповідача, а приблизно у 2010 році переїхали у інший будинок. Часто приходила до них у гості. Їй відомо, що [PERSON] працювала на декількох роботах, мала достатній дохід, [PERSON] деякий час не працював. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивачка її подруга, відповідач її колишній чоловік. Ходила до них у гості, на свята. Проживали однією родиною з 2013 року приблизно 5-6 років, вели спільне господарство в будинку по [ADDRESS] . Їй відомо, що був автомобіль Форд білого кольору приблизно у 2013 році, який сторони разом придбали. Вони обидва працювали, [PERSON] отримувала соціальну допомогу на старшу дитину. Допитана в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що [PERSON] та [PERSON] були її сусідами, проживали в будинку в період з 2010 року до 2017 року, вели спільне господарство, в них є спільна донька, яку вони по черзі забирали з дитсадку. Їй відомо, що в них був автомобіль Форд білого кольору. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є мамою відповідача, позивачка з`явилась в їх родині зі своєю дитиною від першого шлюбу у 2007 році, періодично знаходилась то в них, оскільки зустрічалась з відповідачем, то у своєї матері. Матеріально не допомагала. В 2010 році [PERSON] завагітніла і батьки відповідача придбали їм будинок по [ADDRESS] . Всі витрати на ремонт, придбання меблів, утримання будинку поніс батько відповідача, оскільки отримав акції в заводі, також подарував [PERSON] автомобіль Форд. Після смерті чоловіка продали ВАЗ-99 та придбали позивачці машину. Після розлучення [PERSON] вивезла з будинку всі речі, що вони разом купували. Про доходи сторін їй невідомо. Допитаний в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що наприкінці 2011 року у відповідача придбав автомобіль ВАЗ 21099, раніше його не знав. Оформили договір купівлі-продажу за 4000 доларів США. На той час у [PERSON] був автомобіль Форд білий. Приблизно в 2018 році бачив автомобіль марки Geely сірого кольору за кермом якої була позивачка. V. Норми права, які застосовує суд при вирішенні спору та мотиви суду: Як передбачено, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК). Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу. У п. 20 постанови пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 роз`яснено: під час застосування ст.74 СК України, яка регулює поділ майна осіб, що проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі й між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Правило статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. З наведеного положення випливає ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, наявність усталених відносини, що притаманні подружжю, спільне проживання. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із "подружжя"; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 07 грудня 2020 року у справі № 295/14208/18-ц (провадження № 61-12879св20). З метою встановлення фактичних обставин у справі судом були допитані свідки, досліджені надані сторонами письмові докази. На переконання суду, позивач при розгляді даної справи надала суду належні і допустимі докази на підтвердження проживання однією сім`єю з відповідачем [PERSON] як чоловіка та жінки в період з серпня 2007 року по серпень 2017 року, наявність в них спільного побуту, взаємних прав і обов`язків, про що свідчить також наявність спільної дитини, що було підтверджено, як поясненнями сторони позивача, так і показаннями свідків, наданих в судовому засіданні, які підтвердили, що сторони по справі проживали у вказаний проміжок часу саме як подружжя, а саме чоловік і жінка, їх свідчення є послідовними, логічними та не протирічать одні одним. Відсутність іншого зареєстрованого шлюбу в сторін по справі у вказаний період, а саме з серпня 2007 року по серпень 2017 року, відповідачем не заперечується. Крім того, рішенням суду від 16 грудня 2020 року по справі №264/4126/19, яке ніким не оскаржувалось та набрало законної сили 02 січня 2021, встановлено, що [PERSON] та [PERSON] . З серпня 2007 року по серпень 2017 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині встановлення факту проживання сторін однією сім`єю у вищевказаний період. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Транспортний засіб марки Ford Fiesta, білого кольору, 2011 року випуску, був придбаний 09 лютого 2011 року, тобто в період перебування [PERSON] та [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах. Матеріали справи не містять жодного доказу, який би підтвердив факт отримання [PERSON] від батьків грошових коштів для придбання транспортного засобу Ford Fiesta, а також доказів, що саме за кошти батьків спірний транспортний засіб придбаний. До суду не було надано жодних платіжних документів, з яких вбачається, що платником виступали батьки відповідача або виписки з рахунків про списання грошових коштів з їх особистих рахунків саме на оплату автомобіля. Посилання відповідача на те, що [PERSON] не працювала, не заслуговують на увагу, так як позивачка [INFO] народила доньку [PERSON] , тому й не могла продовжувати працювати. Оскільки для визначення правового статусу майна, набутого чоловіком та жінкою, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Сімейного Кодексу (ч. 2 ст. 74 К України), то слід зазначити, що у відповідності положень частини першої статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Отже, той факт, що [PERSON] не отримувала дохід у вигляді заробітної плати в зв`язку з народженням дитини та доглядом за нею, не може свідчити про те, що придбаний в 2011 році автомобіль не відноситься до спільної сумісної власності позивача та відповідача. Відтак, враховуючи ту обставину, що автомобіль був придбаний під час спільного проживання позивача та відповідача однією сім`єю без реєстрації шлюбу, з урахуванням того, що вони вели спільне господарство в цей час та мали спільний бюджет, суд приходить до висновку, що автомобіль є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Вирішуючи питання про поділ спірного автомобіля, суд виходить з наступного. Згідно із ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому, не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на майно зареєстровано лише за одним з подружжя. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України). Така правова позиція викладена в постанові КЦС ВС від 27.02.2019 у справі № 464/7011/16-ц (61-12168св18). Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно з п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України, яка від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. У п. 25 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, необхідно застосовувати положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Щодо застосування вказаної норми при поділі майна подружжя Верховним Судом України викладена правова позиція у справі № 6-37цс13 від 23.09.2015 року, відповідно до якої при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч. 4, ч. 5 ст. 71 СК України). За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України. Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п. п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Частиною першою та другою ст. 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній власності, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Отже, суд приходить до висновку, що спірний автомобіль належить сторонам у справі на праві спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу саме в порядку поділу сумісної власності подружжя. Враховуючи, надані сторонами докази, суд при ухваленні рішення виходить з того, що частки майна дружини та чоловіка є рівними та не вбачає підстав для відступлення від рівності часток подружжя, оскільки відповідачем не доведено інший розмір часток. Позивачка просила суд провести поділ спільного майна подружжя шляхом виділення відповідачу транспортний засіб, стягнувши з останнього на її користь 1/2 частку вартості вказаного транспортного засобу. Враховуючи викладене, вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, встановивши обсяг спільно нажитого сторонами за час спільного проживання майна, з`ясувавши джерело і час його придбання, врахувавши презумпцію рівності часток, а також положення статті 71 СК України, встановивши, що спірний автомобіль зареєстрований за [PERSON] та перебуває в його користуванні, є неподільною річчю, а колишнє подружжя не бажає обговорювати будь-які можливі варіанти поділу майна, суд дійшов висновку про поділ транспортного засобу, який є спільним майном подружжя, шляхом встановлення ідеальних часток подружжя в цьому майні без його реального поділу. Отже, якщо неподільна річ не може бути реально поділена між подружжям, а інший з подружжя не згодний отримати грошову компенсацію замість своєї частки, або інша сторона не бажає сплачувати таку компенсацію, та відповідно, попередньо не вносить на депозитний рахунок суду належну грошову суму, то суд визнає за кожним із подружжя право власності на належну їм частку в спільному майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Таким чином, суд дійшов висновку щодо неможливості реального поділу спірного майна, яке має залишитись у спільній частковій власності без реального поділу. Судом встановлено, що автомобіль марки Ford Fiesta, 2011 року випуску, є неподільною річчю. За таких обставин, суд, вирішуючи спір виходить з того, що оскільки спільне майно подружжя, яке підлягає поділу, виключає можливість його реального поділу між сторонами відповідно до їх часток, а грошова компенсація вартості вказаного автомобіля ніким із сторін на депозитний рахунок суду не вносилася, то зазначене майно підлягає залишенню у спільній частковій власності сторін з визнанням за позивачкою та відповідачем права на 1/2 частки зазначеного майна, без реального поділу. На підставі викладеного, позовна заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем по справі [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 2522,40 грн., який підлягає розподілу між сторонами пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial