Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Нікольської селищної ради Нікольського району Донецької області про усунення перешкод у користуванні та розпорядження власністю, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням за наступними підставами: В обґрунтування позову зазначила, що на праві приватної власності їй належить будинок [ADDRESS]. Відповідачі по справі є її родичами : [PERSON]- невісткою, [PERSON] та [PERSON]- онуками, а [PERSON],- [INFO] правнучкою. Вони зареєстровані в будинку позивача, але фактично в будинку ніколи не проживали. Правнучка [INFO] зареєстрована в будинку без відповідної згоди позивача, за адресою реєстрації її матері [PERSON], яка вже була зареєстрована. В 2014 року відповідачі виїхали всією сім'єю за межі України та проживають в Російській Федерації, а тому у добровільному порядку не можуть бути виписані. Їх реєстрація в будинку створює проблеми для позивача як власника будинку, тому що вона не може як власник житла отримати субсидію від держави по комунальних платежах, без якої оплата комунальних поставить її на грані виживання Вона має мінімальну пенсію і не має осіб , які б її утримували. Єдиний син помер. Це спонукало позивача звернутись до суду з зазначеною позовною заявою, так як вона не може користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд і на підставі чого просить суд усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю та визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування на будинок [ADDRESS] Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та суду пояснила, що складні життєві умови змусили її звернутись з позовом, тому що її єдиний син помер, вона проживає одна тривалий час і не має осіб, які б її утримували. Окрім пенсії іншого доходу не має. Вона як малозабезпечена особа має право на отримання від держави субсидії на оплату комунальних платежів, але ж із змінами в діючому законодавстві, реєстрація родичів в її квартирі перешкоджає цьому. Вони ніколи не проживали з нею, навіть коли проживали в Володарському (нині - Нікольскому) районі, речей, що їм належать в будинку не має. Просила усунути перешкоди в користуванні власністю. не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, хоча про час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, відзив на позовну заяву не скористались. Клопотань про відкладення слухання справи від нього не надходило. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Нікольської селищної ради Нікольського району Донецької області в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву в якій зазначив, що Орган опіки та піклування не надає згоди визнавати малолітню [PERSON], 2013 року такою, що втратила проживання в будинку, тому що це порушує житлові права малолітньої дитини. Враховуючи, що відповідачі, які належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи, не з'явились в судове засідання без повідомлення причин, не подали відзив на позовну заяву, при тому, що згідно письмової заяви позивач не заперечувала проти заочного вирішення справи, суд розглянув справу в заочному порядку. Вислухавши позивача, дослідивши заяви по суті справи, надані докази, суд встановив наступні фактичні обставини. Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.05.2013 року, копією витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі 06.06.2013 року та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.06.2013 року будинок № [ADDRESS] Донецької області на праві приватної власності належить [PERSON]. (а.с.10-13) З довідки Нікольської селищної ради Нікольського району Донецької області № 1002 від 02.05.2018 року та копії домової книги вбачається, що в домоволодінні [ADDRESS], яке належить [PERSON] зареєстровані окрім власника відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та малолітня [PERSON].(а.с.14) Той факт, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та дитина [PERSON] в будинку позивача ніколи постійно не проживали , підтверджений показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], які в судовому засіданні пояснили, що [PERSON] в будинку проживає одна. ЇЇ невістка [PERSON], онуки [PERSON] та [PERSON] і правнучка [PERSON] в будинку зареєстровані, однак фактично ніколи не проживали, так як жили в селі у батьків невістки і приїздили до [PERSON] тільки в гості. В 2014 році вони всі виїхали до Росії і більше до смт. Нікольське не повертались. Відносин з [PERSON] не підтримують, комунальні платежі не сплачують. Малолітня дитина [PERSON], [INFO], яка є донькою [PERSON] ніколи в будинку позивача не проживала і також разом з матір'ю [PERSON] виїхала до Росії. Речі які належать відповідачам в будинку відсутні. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, про що говориться у ст. 321 ЦК України. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які визначають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в розумінні ст.ст. 64 ч.2, 156 ч.4 ЖК України є членами сім'ї позивача, як власника будинку, в якому відповідачі зареєстровані. Згідно ст. 9 ЖК України, ніхто не може буди обмежений у праві користування жилою площею інакше як з підстав і в порядку передбаченим законом. Згідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними На підставі досліджених доказів судом встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не проживають в будинку позивача більше одного року і суду не представлено ніяких доказів про існування домовленостей між сторонами щодо реєстрації відповідачів в будинку, витрат на утримання будинку вони не несуть, їх реєстрація в будинку позивача перешкоджає праву [PERSON], як власнику, користуватись та розпоряджатись своєю власністю на власний розсуд та може поставити її в скрутне матеріальне становище , тому що їх реєстрація в будинку перешкоджає позивачу оформити право на отримання субсидії на оплату комунальних послуг, а отримуючи мінімальну пенсію, вона не в змозі буде оплатити комунальні платежі, що створить для неї складні життєві умови та поставить скрутне матеріальне становище Таким чином, реєстрація місця проживання [PERSON], [PERSON], [PERSON] не тягнуть за собою виникнення у них прав на житло, в якому вони зареєстровані, а тому слід усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні [PERSON] будинком № [ADDRESS], визнавши [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування будинком № [ADDRESS]. Вирішуючи питання щодо малолітньої [PERSON], яка є дочкою онуки позивача [PERSON], суд, відповідно до ч.6 ст.19 СК України, не погоджується із висновком селищної ради як органу опіки та піклування про недоцільність визнання малолітньої особи такою , що втратила право проживання в будинку Катко, та вважає його недостатньо обгрунтованим та вмотивованим із наступних підстав. Відповідно до ч1,3 ст29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. А місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Ці норми не суперечать ст.160 СК України про визначення місця проживання дитини. Згідно ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст. 6 Сімейного кодексу України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 3 того ж Кодексу, дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства", держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення, мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Із аналізу доказів, та зазначених норм законодавства суд робить висновок про те що малолітня дитина [PERSON] [INFO], яка є дочкою онуки позивача [PERSON] була лише зареєстрована в квартирі позивача разом з матір'ю при її народженні навіть без згоди позивача, на підставі того, що місцем проживання дитини є місце проживання її батьків. Судом встановлено, що ні мати дитини ні сама дитина ніколи не проживали в будинку позивача На думку суду ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» захищаються права дитини на користування саме займаним жилим приміщенням, а не тим в якому вона була лише зареєстрована але ніколи не проживала Дитина віку [PERSON] має право проживати з своїми батьками і саме на них, а не на прабабку покладається обов'язок по створенню належних умов щодо її проживання, фізичного та розумового розвитку. Враховуючи, що мати дитини [PERSON] втратила право проживати в будинку позивача, то і дитину, яка проживає з матір'ю, втрачає право на проживання в зазначеному будинку. При таких обставинах, виходячи із балансу інтересів сторін, суд вважає, що визнання малолітньої дитини такою, що втратила право користування жилим приміщенням разом з матір'ю, яке вона ніколи не займала, не порушить права дитини на користування жилим приміщенням яке вона та члени її сім»ї ніколи не займали. Судовий збір по справі за подання позовної заяви немайнового характеру становить 2819,20 грн.,який сплачений позивачем при зверненні до суду Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved