Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] . В будинку зареєстрований відповідач, який в будинку не проживає більше року. Відповідач не оплачує житлово-комунальні послуги, не здійснює поточного ремонту, не користується житлом. За таких умов позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд його задовольнити, визнавши відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Також просить вирішити питання стосовно розподілу судових витрат. Позивач в судовому засіданні підтримав позов з підстав, що описані вище. В подальшому в судове засідання не з`явився; згідно поданої заяви, позов підтримує та просить розгляд справи провести без його участі. У разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач повторно не з`явився в судове засідання. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Така інформація є відкритою, загальнодоступною та зрозумілою; і при бажанні відповідач мав можливість отримати інформацію про дату і час розгляду справи. Від сторони не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без його участі, відзив на позов до суду не подав, тому судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач проти такого вирішення справи не заперечує. Судом враховується практика ЄСПЛ, зокрема позиція, викладена у справі "Пономарьов проти України", в межах якої Суд зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Також враховуються висновки у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", де зазначено: заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Судом приймається до уваги, що за положеннями ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості розгляду справи без участі сторін. Суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості проведення заочного розгляду справи. Дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, позивач є власницком житлового будинку [ADDRESS] . В будинку зареєстрований відповідач, який більше року в будинку не проживає. Факт відсутності відповідача підтверджується наданим актом, затвердженим першим заступником сільського голови Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області Хома А.Г., що складений комісією працівників сільської ради від 31.01.2020 року, відповідно до якого відповідач протягом тривалого часу (зокрема, понад рік) за місцем реєстрації, а саме: [ADDRESS] , не проживає. Даний факт також підтверджується і показаннями свідків. Зокрема, відповідно до показань свідка [PERSON] , відповідач протягом останніх 1,5 років не проживає в будинку, не сплачує та не сплачував за житлово-комунальні послуги, ніхто йому не чинить перешкод в користуванні майном. Відповідно до показань свідка [PERSON] , відповідач живе у Києві, але де саме - свідкові не відомо. Будинком не користується біля двох років. Він самовільно залишив житло, в будинку відсутні його речі. Отже, при розгляді справи були підтверджені доводи позивача про те, що відповідач понад рік не користувався будинком, не сплачує та не сплачував за житлово-комунальні послуги, не користується цим будинком і на даний час, його особисті речі в будинку відсутні. Суд вважає доречним застосування положень ч.2 ст. 405 ЦК України, відповідно до якої член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За положеннями статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Чинне законодавство дає ще й інше розуміння поняття «місце проживання», під яким слід розуміти адміністративно-територіальну одиницю, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік (ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»). Від місця проживання законодавець відмежовує «місце перебування», тобто адміністративно-територіальну одиницю, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Правовий зміст права користування жилим приміщенням не є тотожним змісту поняття реєстрації місця проживання особи. Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані, в тому числі, й зі зняттям з реєстрації місця проживання. Частина 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлює, що реєстрація місця проживання особи не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Таким чином в ході розгляду справи були встановлені обставини, які дають підстави для задоволення заявленого позову. Судом встановлено, що відповідач втратив право на користування житлом позивача. Порядок розподілу судових витрат відбувається за правилами ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved