Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення позики. Мотивує позов тим, що 12.07.2015 року його дочка [PERSON] одружилася з сином відповідача [PERSON] Після одруження діти проживали в [INFO] орендуючи квартиру. Через деякий час позивач запропонував відповідачу допомогти дітям і спільно купити їм власний будинок, на що остання погодилася. Для придбання будинку [PERSON] особисто передав [PERSON] 10 000 грн., а пізніше 2 000 грн. на оформлення документів. Відповідач придбала будинок і земельну ділянку та здійснила оформлення вказаного нерухомого майна на себе. Через деякий час життя дітей не склалося, вони почали проживати окремо, дочка має намір шлюб розірвати. Оскільки добровільно відповідач кошти повертати відмовляється, змушений звернутися до суду про примусове стягнення з відповідача коштів. В судове засідання позивач та його представник з"явилися, позовні вимоги підтримали, просили задоволити. Додатково позивач повідомив, що його донька повернулася додому і разом зі своєю дитиною проживає на даний час у них. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні. При цьому визнала факт передачі [PERSON] їй коштів в сумі 10 000 грн., щодо 2000 грн. заперечувала. В письмових зепереченнях посилалася на те, що кошти в сумі 10000 нею повернуто позивачу, проте в судовому засіданні факт неповернення коштів визнала. Вказувала, що її син та дочка позивача на даний час дійсно не проживають разом. Але під час шлюбу її син отримував кредит і кошти витрачав на потреби сім"ї. Після розлучення дітей погашення заборгованості по кредиту здійснюється нею особисто, і враховуючи такі взаєморозрахунки, вважає, що нічого позивачу не винна. Крім цього зазначала, що з 10 000 грн. давала невістці 1000 грн., оскільки остання просила і повідомила, що батько проінформований та дає згоду. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] (дошлюбне прізвище Гура) Л.В. в судовому засіданні показала, що її батько [PERSON] дійсно для оформлення документів на придбаний будинок передав їй кошти в розмірі 2000 грн., які вона мала відати [PERSON] Особисто кошти відповідачу не віддавала, передала через чоловіка. Чи віддав [PERSON]А кошти своїй матері їй не відомо. З 10 000 грн., які батько давав на придбання будинку, [PERSON] їм нічого не давала, 1000 грн. вона не просила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що його мати та батьки дружини мали намір спільно придбати для них як молодої сім"ї будинок. На даний час будинок придбано, право власності оформлено на [PERSON] Підтвердив той факт, що [PERSON] через дочку передавав його матері [PERSON] 2 000 грн. на оплату витрат по оформленню документів на придбане майно. Але коли він приніс кошти, мати відмовилась брати, сказала, що хата оформлена і гроші їй не потрібні. Ці кошти він витратив самостійно. З 10000 грн., які давав [PERSON], брали у матері 1000 грн., дружина повідомила, що це за згодою батька. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та не заперчеується сторонами, з 10.11.2015 року син відповідача [PERSON] та дочка позивача [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с. 4, 5). Батьки подружжя - сторони по справі - мали намір спільно придбати їм будинок в с. Придніпровське Чорнобаївського району Черкаської області, що не заперечується жодною зі сторін. Як вказує позивач і визнала в судовому засіданні відповідач, [PERSON] для придбання будинку надав [PERSON] 10 000 грн. У відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Будинок та земельну ділянку в с. Придніпровське [PERSON] було придбано, але право власності оформлено не на сина, чи невістку, а на себе (копії договорів купівлі-продажу, а.с. 31, 32). Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач [PERSON] надала копію розписки, щодо купівлі-продажу житлового будинку та розписку [PERSON] про передачу коштів в сумі 10 000 грн. за придбання будинку (а.с. 22-23). Проте надані відповідачем копії документів свідчать про правовідносини, які виникли між сторонами у результаті укладення договорів купівлі-продажу житлового будинку та підтверджують факт набуття права власності [PERSON] на зазначений будинок, та не є підтвердженням того, що відповідач на даний час за достатніх правових підстав користується майном (коштами) відповідача. Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Обєктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України обєктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Виходячи з наведеного та системного аналізу вказаних норм, суд вважає доведеним факт набуття майна відповідачем частково за рахунок позивача (придбання будинку та земельної ділянки), та необхідності застосування до спірних правовідносин статті 1212 ЦК України. При цьому суд не вважає доведеним факт передачі позивачем [PERSON] другої частини коштів у розмірі 2000 грн., оскільки особисто він їх не передавав, відповідач цей факт заперечує, доказів протилежного суду не надано. Заперечення відповідача суд до уваги не приймає, оскільки переконливих доказів повернення коштів доньці позивача в сумі 1000 грн. не надано, як і не доведено наявність його згоди на це. Щодо існування спільного кредиту подружжя - вказане не є предметом розгляду даного спору. А відтак, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення коштів підлягають частковому задоволенню - 10 000 грн. Згідно ст. 88 ЦПК судові витрати по оплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача. Вимоги позивача про стягнення 70 грн. як судових витрат по ксерокопії, друку документів до задоволення не підлягають, оскільки вказане згідно ст. 79 ЦПК України не відноситься до витрат, пов"язаних з розглядом судової справи.

Outcome: partial