Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] та просить стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 14 травня 2019 року було розірвано. Від даного шлюбу вони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 01 квітня 2019 року з відповідача на її користь стягнуто на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. від усіх видів заробітку доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та до досягнення дітьми повноліття, а також аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно та до досягнення дитиною [PERSON] трьох років. За час розгляду справи судом, у них народилася донька [PERSON] , аліменти на утримання якої рішенням суду не призначалися. Діти, в тому числі [PERSON] , проживають з нею. Відвідування закладів охорони здоров`я дітьми проводиться в її супроводі, витрати на лікування оплачуються нею. Вона купує для дітей весь необхідний одяг та продукти харчування. Лише вона бере участь в культурному та духовному вихованні дітей та піклується про їх стан здоров`я та розвиток. Відповідач же в свою чергу ніякої участі у вихованні дітей не бере та матеріальної підтримки для їх належного утримання не надає. Добровільно про сплату аліментів домовитися з ним не вдається. До початку розгляду справи від позивача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку що позов слід задоволити з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 08 липня 2014 року, який рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 14 травня 2019 року розірвано. Рішення суду набрало законної сили 14 червня 2019 року (а.с.3). З копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] та серії [NUMBER] вбачається, що батьком неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є відповідач - [PERSON] (а.с.4, 5, 6). Так, рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 01 квітня 2019 року з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. (по 1000 грн. на кожну дитину) від усіх видів заробітку доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду, а саме з 22 травня 2018 року та до досягнення дітьми повноліття, а також аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду, а саме з 22 травня 2018 року та до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] трьох років. Згідно довідки №643 від 27 липня 2020 року, виданої Трипутнянською сільською радою Дубровицького району Рівненської області (а.с.9) неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживають з матір`ю [PERSON] в [ADDRESS] . З акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 02 вересня 2020 року (а.с.10-11) вбачається, що [PERSON] проживає у будинку своєї матері [PERSON] та виховує трьох неповнолітніх дітей, яких утримує сама. Частиною 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України чітко визначено загальний обов`язком батьків утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. 'У Декларації прав людини проголошено, дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу. Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 зазначеної вище Конвенції передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що при вирішенні даного спору доцільно застосовувати положення ч. 8 ст. 7 СК України, відповідно до якої регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина 1 ст. 182 СК України вказує на обставини, які мають враховуватися при визначені розміру аліментів. Як зазначено у ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи те, що обов`язок по утриманню дітей покладається на обох батьків, суд приходить до переконання, що позов слід задоволити в повному обсязі та призначити відповідачу аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі розмірі 1500 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, оскільки такий розмір аліментів буде відповідати інтересам дитини, обставинам справи і вимогам Закону. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно вимог ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються: позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач не сплачувала судовий збір при подачі вказаного позову, суд при ухваленні рішення відповідно до ст. 141 ЦПК України присуджує стягнення з відповідача судового збору в дохід держави у розмірі, визначеному на день подачі позову.

Outcome: approved