Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 14 листопада 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1374 та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 3000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач в\~обґрунтування своїх\~вимог за\~позовом зазначила,\~що вона\~знаходиться з\~відповідачем у\~зареєстрованому шлюбі\~з 14\~листопада 2015\~року.\~Від шлюбу\~сторони мають\~неповнолітню дитину:\~доньку \~ [PERSON] ,\~ [INFO] . З березня 2019 року сімейне життя між сторонами поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Позивач зазначає, що кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. На даний момент ведення між сторонами спільного господарства та сумісне проживання припинено, та вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, тому просить шлюб розірвати. Разом з тим вказує, що відповідач протягом тривалого часу взагалі самоусунувся від необхідності матеріально забезпечувати свою сім`ю. При цьому позивач зазначає, що останні три місяці відповідач не надавав зароблені кошти на потреби сім`ї, в тому числі дитини, тому у неї є підстави вважати, що останній і в подальшому в добровільному порідку буде ухилятися від матеріального утримання дитини. При цьому, зазначає, що відповідач офіційно непрацевлаштований та не є суб`єктом підприємницької діяльності кошти заробляє шляхом надання разових послуг приватним фізичним особам. Тому, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно. Ухвалою Фрунзенського районного суду від 20 вересня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. У судове засідання позивач не з`явилася, через канцелярію суду надала заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позивну заяву підтримує в повному обсязі та просить її задовільнити. Крім того, зазначила, що судовий збір на свою користь з відповідача просила не стягувати. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище « [PERSON] ». У судове засідання відповідач не з`явився, через канцелярію суду надав заяву, у якій просив справу розглядати за його відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечував, а також не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі 3000 грн. щомісяця. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебувають у шлюбі, зареєстрованому 14 листопада 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1374, (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 14 листопада 2015 року). Від шлюбу сторони мають дитину: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 07 червня 2016 року). Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємостосунки подружжя, а саме, що між сторонами припинені шлюбні відносини, припинено ведення спільного господарства та сумісне проживання, вважає необхідним шлюб розірвати, так як подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу немає сенсу. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 07 червня 2016 року, після державної реєстрації шлюбу відповідач змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Враховуючи, що у зв`язку з реєстрацією шлюбу позивачем змінено прізвище та після розірвання шлюбу остання просила залишити їй прізвище « [PERSON] », суд вважає за можливе залишити позивачу прізвище « [PERSON] ». Разом з тим у судовому засіданні встановлено, що сторони на день звернення позивача до суду шлюбних відносин не підтримують, хоча мешкають разом. Відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 01.09.2021 року, позивач разом з неповнолітньою дитиною зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з позовною заяви, дитина знаходиться на матеріальному утриманні позивача. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст.\~181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошової сумі. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку відповідно до ст. 182 СК України. Згідно зі ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів в твердій грошовій сумі визначається судом за заявою платника або отримувача аліментів. Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим і в інших випадках, якщо суд прийде до висновку, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін. При встановленні розміру аліментів у твердій грошовій сумі виплата аліментів на дитину проводиться щомісячно, що зазначається у приписах\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"(п. 17). Відповідно до\~ч.1,2ст.179 ЦПК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних\~чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Даних про наявність на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї відповідачем суду не надано. Стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства"\~визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 2\~ст. 51 Конституції України, обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків. Стаття 27 Конвенції «Про права дитини», дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дітей, матеріальне становище платника аліментів, який є працездатною людиною, відсутність на його утриманні інших дітей або непрацездатних осіб, а також, що відповідач визнає позовні вимоги щодо стягнення аліментів на дитину у повному обсязі. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, виходячи з принципу розумності та справедливості, враховуючи, що відповідач є достатньо молодою, здоровою, працездатною людиною та зобов`язаний утримувати дитину до досягнення повноліття, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 3000 грн. щомісяця. Суд зазначає, що згідно положень ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Положенням ст.\~191\~СК України визначено, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви, тобто з 03.09.2021 року . Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Згідно\~ст.\~141\~ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved