Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Кременчуцької міської ради про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю, зазначаючи, що [INFO] року помер його батько - [PERSON], який був єдиним власником квартири [ADDRESS]. Він є сином [PERSON], з 4 жовтня 1995 року зареєстрований в квартирі [ADDRESS], фактично проживає в квартирі з 1993 року по даний час. Спільно з батьком - [PERSON], з 18.02.1993 року, окрім нього у спірній квартирі була зареєстрована та проживала його дружина [PERSON], яка була знята з реєстрації за вказаною адресою 02.09.1995 року. Протягом всього часу проживання у квартирі [ADDRESS] він утримував квартиру у належному стані та сплачував вартість житлово- комунальних послуг. Як встановлено довідкою Кременчуцького міжміського бюро технічної інвентаризації № 61/2340 від 21.04.2010 року, за даними реєстрації прав власності на нерухоме майно станом на 21.04.2010 року в м. Кременчуці квартира [ADDRESS] - не зареєстрована. Таким чином, прийняти спадщину у загальному порядку, встановленому Цивільним кодексом України, він позбавлений можливості та вимушений звернутись до суду для захисту своїх прав та визнання за ним права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Позивач та представник позивача в судове засідання не прибули, надали заяву про розгляд справи у їх відсутності, на позовних вимогах наполягали. Представник відповідача Кременчуцької міської Ради Полтавської області в судове засідання не прибув, по невідомим суду причинам про день, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином. Представник третьої особи - КП «Кременчуцьке МБТІ» в судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Так, відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. А тому, суд розглядає зазначену цивільну справу та приймає відповідне рішення у відсутності сторін на підставі тих доказів, які маються в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що [INFO] року помер батько позивача - [PERSON], про що видано свідоцтво про смерть (повторно) серії [NUMBER] від 16.04.2010 року. [PERSON] був єдиним власником квартири [ADDRESS] на підставі ордеру на житлове приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу № 130 від 07.07.1993 року, виданого виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради народних депутатів. Згідно з довідкою № 385 житлово-будівельного кооперативу виконавчого комітету Кременчуцької міської ради народних депутатів від 11.01.1994 року, [PERSON] займав двокімнатну квартиру [ADDRESS] та виплатив повну вартість квартири, яка на той момент складала 443062,00 крб. Позивач [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02.03.1968 року. З 4 жовтня 1995 року позивач зареєстрований та проживає в квартирі [ADDRESS]. Спільно з батьком позивача - [PERSON], з 18.02.1993 року, окрім позивача в спірній квартирі була зареєстрована та проживала дружина позивача [PERSON], яка була знята з реєстрації за вказаною адресою 02.09.1995 року відповідно до довідки Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку № 8 від 10.12.2003 року. Протягом всього часу проживання у квартирі [ADDRESS] позивач утримував квартиру у належному стані та сплачував вартість житлово-комунальних послуг, що підтверджується квитанціями про сплату комунальних послуг. Згідно з довідки ОСББ № 82 від 10.12.2003 року позивач здійснював оплату комунальних послуг і "квартплати" з 1993 року, так як проживає у квартирі [ADDRESS] з 1993 року та має зареєстроване місце проживання у даній квартирі з 04.10.1995 року по теперішній час. Відповідно до довідки № 246 ОСББ № 82 від 21.09.2015 року заборгованості по сплаті житлово-комунальних послуг на момент видачі довідки не існує, особовий рахунок № 813782 переведено на позивача на підставі свідоцтва про смерть батька від 07.10.1998 року. Відповідно до довідки Кременчуцького міжміського бюро технічної інвентаризації № 61/2340 від 21.04.2010 року, за даними реєстрації прав власності на нерухоме майно станом на 21.04.2010 року в м. Кременчуці квартира [ADDRESS] - не зареєстрована. Згідно з п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику про захист прав власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цім особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Як передбачено п. 9 Постанови при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року (п. 11 Постанови). При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Позивач має зареєстроване місце проживання у квартирі [ADDRESS] з 04.10.1995 року, а фактично проживає у спірній квартирі з 1993 року, та з урахуванням положень п. 13 Постанови, до строку давнісного володіння спірною квартирою включається період з 01.01.2001 року до сьогодні, тобто до 09.10.2015 року. Отже, загальний строк виключно добросовісного володіння спірною квартирою за правилами складає 14 років і 9 місяців. Окрім того, як встановлено у часині 2 ст. 344 ЦК України особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час. протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. За ст. 548 ЦК УРСР, який діяв на момент відкриття спадщини після смерті батька позивача, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Як встановлено в судовому засіданні батько позивача був власником спірної квартири з 07.07.1993 року на підставі ордеру на житлове приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу № 130 від 07.07.1993 року, виданого виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради народних депутатів. Отже загальний строк володіння квартирою разом із строком перебування майна у власності [PERSON] складає 22 роки та 2 місяці. Таким чином, у позивача є всі підстави визнати за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS] за давністю володіння, адже володіння спірним нерухомим майном було відкритим та безперервним з липня 1993 року по жовтень 2015 року. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК. відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набуваяьною давністю (п. 14 Постанови).

Outcome: approved