Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-20 00:00:00

В квітні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк ( далі АТ КБ « ПриватБанк» , Краснокутського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ( далі- Краснокутський РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області) про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса. б В позовній заяві позивач вказав, що 01.12.2017 р. приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. видано виконавчий напис, згідно якого стягнуто з позивача\~\~на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»\~ кошти в сумі 27 721,50 грн. Рішенням Краснокутського районного суд Харківської області від 05.11.2018 р. , вказаний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню . Проте під час розгляду справи та до набрання рішенням законної сили із пенсії [PERSON] примусово утримані кошти в сумі 10 850,31 грн. , з них в повному обсязі виконавчий збір 2775,20 грн. та витрати виконавчого провадження в розмірі 101,70 грн., а залишок коштів на сплату заборгованості за кредитним договором на користь ПАТ КБ « ПриватБанк». На даний час залишок коштів в сумі 7 973 ,41 грн. , стягнутих за виконавчим написом позивачу не повернуті, тому просить суд стягнути із АТ КБ «ПриватБанк» на його користь кошти стягнуті в примусовому порядку за виконавчим документом в розмірі 7 973,41 грн., з Державного бюджету України грошові кошти в сумі 2 876,90 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди , завданої безпідставним стягненням сум виконавчого збору та витрат виконавчого провадження за скасованим виконавчим написом нотаріуса ,у зв`язку із справлянням зазначених сум Краснокутським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області . У судове засідання представник позивача не з`явився , подав заяву про слухання справи у його відсутність, позов підтримав, просить задовольнити. Відповідач представник ДВС у судовому засіданні проти позову не заперечувала . Представник відповідача ПАТ КБ « ПриватБанк» до суду не з`явився , подав заяву слухати справу у його відсутність , позов не визнав , просить відмовити, оскільки кошти від ДВС не були перераховані ПАТ КБ «ПриватБанк» . Суд, вислухавши пояснення відповідача , дослідивши докази по справі , дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що за заявою ПАТ КБ « ПриватБанк» 01.08.2017 р. , на підставі постанови головного державного виконавця Краснокутського РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області , відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 6455 виданого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. від 01.12.2016 р. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ « ПриватБанк» заборгованості по кредитному договору в сумі 27 721 грн.50 коп. Постановою головного державного виконавця Краснокутського РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області від 10.08.2017 року з [PERSON] стягнуто на користь Краснокутського РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області виконавчий збір у розмірі 2 775,20 грн. Згідно постанови головного державного виконавця Краснокутського РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області від 10.08.2017 року з [PERSON] стягнуто на користь Краснокутського РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області витрати на проведення виконавчих дій у сумі 101 ,70 грн. Відповідно до постанови головного державного виконавця Краснокутського РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області від 10.08.2017 року з [PERSON] звернуто стягнення на пенсію на дохід боржника , що отримує дохід в Управлінні ПФУ у Комінтернівському районі м.Харкова . Крім того , здійснено відрахування із доходів боржника на користь стягувача Краснокутського РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області виконавчий збір 2775,20 грн. та витрати виконавчого провадження в розмірі 101 ,70 грн. Кошти , затрачені на витрати виконавчого провадження перераховані на спеціальний рахунок Головного територіального управління в Харківській області , відповідно до ст.42 Закону України « Про виконавче провадження». Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 05.11.2018 р. по справі за позовом [PERSON] до ПАТ КБ « ПриватБанк» визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 01.12.2017 року. Відповідно до платіжних доручень № 1170 від 10.05.2018 р., №1708 від 30.07.2018 р., № 2091 від 27.09.2018 р., № 2285 від 26.10.2018 р., Краснокутським РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області на користь ПАТ КБ « ПриватБанк» перераховано кошти в сумі 7 418,97 грн. , як борг за кредитним договором згідно виконавчого напису №6455 від 01.12.2016 р. Відповідно до постанови головного державного виконавця Краснокутського РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області від 25.10.2018 р., за заявою стягувача ПАТ КБ « ПриватБанк», повернутий виконавчий напис №6455 від 01.12.2017 р. та авансовий внесок у розмірі 554,43 грн. Стаття 1212 ЦК України\~регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття , збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених\~статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають : 1) набуття або збереження майна однією особою ( набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої\~статті 1212 ЦК України\~безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збереження нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Відповідно до п. 3 ч. 3\~ст. 1212 ЦК України\~положення цієї Глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Відповідно до п. 14 Розділу VІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої\~наказом Міністерства юстиції від 02 квітня 2012 року № 512/5\~( з наступними змінами) перерахування коштів з рахунків органів державної\~\~виконавчої служби чи приватного виконавця здійснюється на підставі платіжних доручень. Копії платіжних доручень (реєстри до платіжних доручень) про перерахування коштів стягувача долучаються до матеріалів виконавчого провадження, яким визначено належність указаних коштів стягувачам. Тому суд виходить із того, що стягнуті кошти були перераховані державною виконавчою службою на рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк». Докази про те, що кошти від ДВС не були перераховані ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідач не надав. Велика Палата Верховного Суду України зазначає , що стягнення спірної суми має відбуватися на підставі норми статті 1212 ЦК України Правова позиція ВП ВСУ викладена в постанові від 19.06.2018 р. у справі № 910/23967/16 . \~Відповідно до статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" (чинного на час вчинення спірних виконавчих дій) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 27 Закону України "Про виконавче провадження" (Закон N 1404-VIII) (у чинній редакції) встановлено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби. Оскільки відповідно до наведених вище норм набувачем сплаченого боржником у виконавчому провадженні збору є Державний бюджет України, помилково або надмірно сплачені суми виконавчого збору підлягають стягненню саме з Державного бюджету України. Відповідно до частини другої статті 45 Бюджетного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету здійснює Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів затверджено наказом Державного казначейства України від 10 грудня 2002 року N 226 (у редакції наказу Державного казначейства України від 29 травня 2008 року N 181; далі - Порядок). Цей Порядок визначає процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів (обов`язкових платежів) та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою або під державні гарантії (далі - платежі). Дія Порядку не поширюється на операції з відшкодування податку на додану вартість та повернення з бюджету коштів за рішенням суду. Відповідно до пункту 5 Порядку повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів (обов`язкових платежів) та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Подання надається до органу Державного казначейства України за формою, передбаченою відповідними спільними нормативно-правовими актами Державного казначейства України та органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи, за підписом керівника установи або його заступників відповідно до їх компетенції з обов`язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування (П. І. Б.) платника, ідентифікаційного коду за ЄДРПОУ або реєстраційного номера облікової картки платника податків з ДРФО, або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті), суми платежу, що підлягає поверненню, дати та номера розрахункового документа, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету. Подання в довільній формі надається платником до органу Державного казначейства України разом із його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією розрахункового документа (квитанції, платіжного доручення тощо), який підтверджує перерахування коштів до бюджету. Таким чином, територіальний орган Державної казначейської служби України є органом, який здійснює повернення коштів, що були помилково або надмірно зараховані до бюджету, за поданням органу стягнення, яким у цьому спорі виступає Державна виконавча служба України. Зазначені положення встановлюють порядок взаємодії державних органів між собою. Тому у разі, коли орган стягнення в установлений законом строк не надає відповідний висновок органу державного казначейства, платник вправі скористатись своїм правом на судове оскарження бездіяльності шляхом звернення з позовом про стягнення відповідної суми коштів (повернення надміру сплаченої суми) з державного бюджету. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. При цьому у цивільному процесі відповідно до ч.4 ст.58 ЦПК України держава, територіальна громада бере участь у справі через відповідний орган державної влади, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник або представник. Отже , у цій справі відповідачем є держава ,яка бере участь у справі через відповідний орган (органи ) державної влади .Таким органом є відділ примусового виконання ( дії якого призвели до безспірного стягнення коштів). Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Позивач надав суду достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження позову , тому позов [PERSON] підлягає задоволенню та стягненню коштів на користь позивача з АТ КБ « ПриватБанк» та Державного бюджету України .

Outcome: approved