Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю на 26/300 частини квартири № 5, загальною площею 193,4 кв.м, житловою площею 113,9 кв.м, яка розташована в місті Харкові, вул. Гвардійців-Залізничників, буд. 37 та складається в цілому з шести житлових кімнат. Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 04.10.1999 відповідно до договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 2-2355, [PERSON] отримала в дар 35/100 часток квартири № 5 спільного заселення, що становить приміщення № 12,13,15,16,17, житловою площею 27,4 кв.м. з відповідною частиною місць спільного користування. Квартира № 5 знаходиться в місті Харкові, вул. Гвардійців Залізничників, будинок № 37 та складається з шести житлових кімнат, житлова площа квартири 113,9 кв.м., загальна площа 193,4 кв.м. Право власності позивача на вказане нерухоме майно було зареєстроване в КП Харківське МБТІ 22.10.1999 та з 24.11.1999 [PERSON] зареєстрована та проживає у вказаній квартирі. 19.11.2001 позивач подарувала сину [PERSON] 13/100 часток квартири № 5 спільного заселення, що становить приміщення № 13, житловою площею 14,5 кв.м. з відповідною частиною місць спільного користування, що знаходиться в будинку № 37 по вул. Гвардійців Залізничників в місті Харкові. 3 15 грудня 2001 року в цій частині квартирі зареєструвався та став проживати обдарований [PERSON] Після цього особовий рахунок № 450 для сплати комунальних платежів по належних їх частинах квартири був розділений на два, а саме: особовий рахунок № 450, який був закріплений за позивачем, та особовий рахунок № 437, який був закріплений за [PERSON] По цих особових рахунках позивач з сином сплачували комунальні платежі кожний окремо за себе. В той час [PERSON] знаходився в офіційно зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], від якого вони мають дитину [PERSON]. Однак, в зв'язку з тим, що шлюбні стосунки вони не підтримували, [PERSON] та неповнолітній [PERSON] жодного дня не проживали в квартирі [PERSON] та мешкали окремо в буд. № 42 по вул. Жилярді міста Харкова. 23 квітня 2003 року син позивача [PERSON] помер. Після смерті [PERSON]позивач та відповідач [PERSON] звернулися до П'ятої Харківської державної нотаріальної контори с заявами про прийняття спадщини, де була відкрита спадкова справа № 617/2003. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.06.2004 [PERSON] отримала 13/300 частин комунальної квартири № 5, що знаходиться в місті Харкові, вул. Гвардійців Залізничників, буд. № 37. Вказане свідоцтво про право на спадщину позивач отримала як [PERSON], оскільки в той час вона змінювала прізвище у звязку з укладанням шлюбу з [PERSON], після смерті якого позивач знову змінила прізвище на «Ренашкевич». Як зазначає позивач, свідоцтво про право на спадщину на 26/300 частини квартири до теперішнього часу не видано, залишились відкритими за відповідачами [PERSON] та [PERSON], тому що з невідомих причин вони не звернулися до нотаріуса для отримання свідоцтв про право на спадщину. Весь цей час, як вказує позивач, вона фактично володіла та користувалась частиною квартири, яка залишилася після смерті сина, сплачувала комунальні платежі за квартиру, в тому числі по особовому рахунку № 437, який був закріплений за синовою часткою квартири. [PERSON] відомо, що нотаріус неодноразово надсилала на адресу мешкання [PERSON] та [PERSON] повідомлення про необхідність отримати свідоцтва про право на спадщину на 26/300 частини квартири. Однак, спадкоємці не звернулись до нотаріальної контори та не отримали документи про право власності на частку квартири. Весь цей час, з травня 2003 року позивач володіла та користувалась цими 26/300 частинами комунальної квартири № 5, що знаходиться в місті Харкові, вул. Гвардійців Залізничників, буд. № 37 та доглядала за цим майном. За кошти позивача проводився косметичний ремонт кімнати, був зроблений капітальний ремонт двох санвузлів квартири, замінена повністю сантехника на кухні та санвузлах в їх частині квартири, були вставлені пластикові вікна, в 2008 році вставлені нові вхідні двері. Отже, відповідачі [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом після померлого [PERSON], прийняли у спадщину 26/300 частин комунальної квартири № 5, що знаходиться в місті Харкові, вул. Гвардійців Залізничників, буд. № 37, та з моменту відкриття спадщини стали власниками цієї спадщини. Також, [PERSON] та [PERSON] вже більше тринадцяти років не з'являються в квартирі, не цікавляться долею належних їм часток вказаного нерухомого майна , не сплачують комунальні платежі, не доглядають за станом квартири, не звертаються до П'ятої ХДНК для отримання свідоцтв про право на спадщину, та не реєструють своє право власності на належні їм в порядку спадкування за законом частини квартири. Також, відповідачі жодного разу не зверталися до [PERSON] з вимогою про повернення їм вказаного нерухомого майна. Позивачеві взагалі невідомо їхнє місце перебування на теперішній час та вона вважає, що це свідчить про те, що відповідачі не виявляють наміру визнати певну річ своєю (частки квартири), та вони погодились із її втратою. Позивач у свою чергу з квітня 2003 року відкрито, безперервно та добросовісно користується 26/300 частками комунальної квартири № 5, що знаходиться в місті Харкові, вул. Гвардійців Залізничників, буд. № 37, утримує їх в належному стані, виконує ремонт, укладає угоди з комунальними установами м. Харкова, сплачує комунальні послуги. У звязку з вищевикладеним позивач звернулась до суду з вказаним позовом. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 16.08.2016, у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просив задовольнити. Відповідно довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Харківській області відповідачі не значаться зареєстрованими, у зв'язку з чим, згідно ч. 9\~ст. 74 ЦПК України\~викликалися до суду через оголошення у пресі. Оголошення про виклик відповідачів у судові засідання, призначені на 16.12.2016, 07.02.2017 та 03.03.2017, були опубліковані в газеті «Слобідський край». Таким чином, відповідачі повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з'явилися, в порушення ч. 2 ст. 77 ЦПК України про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надавали. Згідно ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справу протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов'язки. У зв'язку з чим суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідачів,\~ виходячи з вимог ч. 9 ст. 74, ст. 224 ЦПК України. Згідно статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до \~ст. 57 ЦПК України\~доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно до вимог ч.ч. 1, 4\~ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що 04 жовтня 1999 року відповідно до договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 2-2355, [PERSON] отримала в дар 35/100 часток квартири № 5 спільного заселення, що становить приміщення № 12,13,15,16,17 житловою площею 27,4 кв.м з відповідною частиною місць спільного користування. Квартира № 5 знаходиться в місті Харкові, вул. Гвардійців Залізничників, будинок № 37 та складається з шести житлових кімнат, житлова площа квартири 113,9 кв.м, загальна площа 193,4 кв.м (а.с. 10). Зі свідоцтва про народження вбачається, що [PERSON] є матірю [PERSON]А (а.с. 88). 19.11.2001 позивач подарувала [PERSON] 13/100 часток квартири № 5 спільного заселення, що становить приміщення № 13, житловою площею 14,5 кв.м. з відповідною частиною місць спільного користування, та що знаходиться в будинку № 37 по вул. Гвардійців Залізничників в місті Харкові, що підтверджується договором дарування від 19.11.2001, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON],зареєстрований в реєстрі за № 1-4469, та зареєстрований в КП Харківське МБТІ 26 листопада 2001 року (а.с. 11). Зі свідоцтва про одруження серії І-ВЛ № 120911 вбачається, що [PERSON] 01.10.1999 зареєстрував шлюб з відповідачем [PERSON] та 01.02.2000 в них народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ВЛ № 145861 (а.с. 87). З довідок про реєстрацію та склад сімї за адресою: [ADDRESS] вбачається, що у вказаній квартирі проживали [PERSON] та позивач [PERSON], яка і проживає там натепер. 08.08.1997 [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та після одруження змінила своє прізвище «Ренашкевич» на прізвище чоловіка «Власова», що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 8). Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ № 389465, [PERSON] помер 23.04.2003 (а.с. 12). Після смерті [PERSON], позивач та [PERSON] звернулися до П'ятої Харківської державної нотаріальної контори с заявами про прийняття спадщини, де була відкрита спадкова справа № 617/2003 (а.с. 79, 80). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.06.2004 [PERSON] отримала 13/300 частин комунальної квартири № 5, що знаходиться в місті Харкові, вул. Гвардійців Залізничників, буд. № 37 (а.с. 13). Нотаріусом Пятої ХДНК на адресу мешкання [PERSON] та [PERSON] було направлено повідомлення про необхідність отримати свідоцтва про право на спадщину на 26/300 частини квартири (а.с. 17). Однак, з невідомих причин вказані спадкоємці не звернулись до нотаріальної контори та не отримали документи про право власності на частку квартири. З наданих позивачем квитанцій, довідок КП "Жилкомсервіс", які містяться в матеріалах справи та досліджені у судовому засіданні , вбачається, що сплату за усі комунальні послуги, які надаються за адресою: [ADDRESS], здійснює позивач [PERSON], заборгованість за послуги утримання будинків і споруд та прибудинкових територій відсутня. Відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу; незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, 26/300 частин спірного нерухомого майна після смерті [PERSON] належать відповідачам. Відповідно до ч. 1\~ст. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до п. 8\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила\~статті 344 Цивільного\~\~кодексу\~\~України\~\~про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Згідно п.п. 9, 11, 14 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. 3 ст. 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2 ст. 344 ЦК). Враховуючи положення статей 335 і 344\~ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.\~\~\~\~ За змістом ст. 344 ЦК України визначаються ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю, а саме: володіння мусить бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним та володіння повинно бути безперервним протягом зазначених строків, перебіг строку набувальної давності на нерухоме майно починається з моменту виникнення володіння.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ За таких обставин, враховуючи, що позивач з квітня 2003 року відкрито, добросовісно та безперервно володіє 26/300 частиною квартири № 5 по вул. Гвардійців Залізничників в м. Харкові, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі та визнає за нею право власності на 26/300 частин вищевказаної квартири за набувальною давністю. Статтею 16 Цивільного кодексу України\~передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути зокрема визнання права. Згідно\~Наказу Міністерства юстиції України № 914/5 від 26.05.2009 "Про затвердження Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна на підставі рішень судів", рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна. Відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідачів підлягає стягненню на користь [PERSON] понесені позивачем судові\~ витрати в загальній сумі 730 грн 80 коп., пов'язані з публікаціями в пресі оголошення про виклик відповідачів, що підтверджується квитанціями № 0.0.662369012.1 від 01.12.2016 на суму 243,60 грн, № 22_5 від 24.01.2017 на суму 243,60 грн та № 0.0.711525044.1 від 21.02.2017 на суму 243,60 грн.

Outcome: approved