Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] 18 серпня 2014 р. звернулась до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон невовнолітньої дитини без згоди батька строком до повноліття дитини та на оформлення документів для тимчасового виїзду неповнолітньої за межі України На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона знаходилась у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 26 серпня 1997 року по 12 серпня 2005 рік. Під час даного шлюбу у них народилась дочка [PERSON], [INFO]. Після розлучення дитина залишилась мешкати разом з матір'ю. На протязі певного часу після розлучення вона намагається отримати від відповідача нотаріально засвідчений дозвіл для можливості виїзду дитини разом з нею за кордон України. Відповідач відмовив у її прохані без обгрунтовуваня причин відмови. Позивач просить надати дозвіл на виїзд [PERSON] за кордон з матерію без дозволу батька строком до її повноліття та дозволити їй оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу дочки за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення дитиною повноліття . Позивач [PERSON] у судове засідання з'явилася, позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, про що в матеріалах справи є розписки. Заяву з клопотанням про відкладення розгляду справи не надав, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України. Представник третьої особи служби по справам дітей Дружківської виконавчої ради не з'явилася в судове засідання, про час та місце розгляду справи їх було повідомлено належним чином. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 23 серпня 1997 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис № 302 (а.с.8) Як вбачається з актового запису № 41 від 06 лютого 2002 року про народження дитини, її батьком є відповідач, а позивачка - матір'ю (а.с. 10 ). Частинами 2, 3 статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі й рішення суду. Пунктами 2, 4, 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231, передбачено оформлення проїзного документа дитини на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Закон передбачає надання дозволу на конкретний виїзд (одноразовий), з визначенням його початку й закінчення. Проте обґрунтовуючи свої вимоги, позивач не зазначала, строку виїзду дитини, країну відпочинку, підстави виїзду (а.с. 2-5 ). За таких обставин суд, вважає що позовні вимоги про надання дозволу на виїзд дитини за кордон не може бути задоволено.

Outcome: dismissed