Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

В січні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: прокуратура Чортківського району про надання дозволу на оформлення проїзного документа дитини та на виїзд за кордон дитини без згоди батька. В позовній заяві позивачка вказала, що з 18 грудня 2001 року вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, у якому в них народився син - [PERSON], [INFO]. Рішенням Чортківського районного суду від 21 січня 2013 року шлюб між ними було розірвано, дитину залишено проживати з матір'ю. За весь цей час батько не займається вихованням дитини, не навідується, не дзвонить та тривалий період не бачився із сином. Влітку 2015 року позивач має можливість виїхати на відпочинок із дитиною за кордон. Однак, для виїзду за кордон дитини необхідно подати у відповідні державні органи нотаріально засвідчений дозвіл на оформлення проїзного документа та виїзд за кордон від батька, тобто від відповідача [PERSON], проте останній такий дозвіл оформити відмовляється. Тому [PERSON] просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України з метою відпочинку та розширення кругозору, а також на виготовлення проїзних документів її неповнолітньому сину [PERSON] без згоди та супроводу батька. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримують. Просять задовольнити, надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України, а саме: в Республіку Польща та Королівство Швеція в період з 01 червня 2015 року по 01 вересня 2015 року та виготовлення проїзних документів без згоди батька. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. Вважає, що син є ще замалим для таких поїздок, а також думає, що колишня дружина має намір за кордоном працювати, а дитина буде в цей час без нагляду. Третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: прокурор прокуратури Чортківського району Кінасевич Г.І. не заперечує проти задоволення позову, оскільки, задоволення позову відповідатиме інтересам дитини. Суд, вислухавши пояснення позивачки, відповідача, думку прокурора про задоволення позову, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Відповідно до принципу 8 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, дитина повинна за всіх обставин бути серед тих, хто першими одержують захист і допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно із вимогами ст. 141 Сімейного кодексу України - мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Отже, сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема, стаття 155 Сімейного кодексу України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Судом встановлено, що з 18 грудня 2001 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, у якому в них [INFO] народився син [PERSON] Рішенням Чортківського районного суду від 21 січня 2013 року шлюб між ними було розірвано і після розірвання шлюбу син [PERSON] залишився проживати з матір'ю. Згідно довідки, виданої Польсько-українським культурно-освітнім товариством імені Адама Міцкевича від 07 лютого 2015 року, [PERSON] навчається у 1 класі Польської суботньої школи при Польсько-українському культурно-освітньому товаристві імені Адама Міцкевича у Чорткові. Позивачка має намір вивезти дитину за кордон під час літніх канікул для розширення кругозору, ознайомлення з культурою інших країн та її духовного збагачення, зокрема, у Республіку Польща та Королівство Швеція, але відповідач не дає дозвіл на виїзд та оформлення проїзних документів для сина. Згідно із ч.1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Частина 1 статті 31 Конвенції вказує, що кожна дитина має право на відпочинок і дозвілля, право брати участь в іграх і розважальних заходах, що відповідають її віку, та вільно брати участь у культурному житті та займатися мистецтвом. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків та в їх супроводі. Згідно вимог ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 231 від 31 березня 1995 року, проїзний документ дитини (дитячий паспорт) може бути виготовлений на підставі рішення суду. Таким чином, відмова відповідача надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон його малолітньої дитини, порушує права дитини, а тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Outcome: approved