Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом до відповідача [PERSON], в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 01 червня 2001 року в Новенській селищній раді Кіровського району міста Кіровограда, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 20, стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму встановленого Законом для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO]. В обґрунтування позову зазначила, що 01 червня 2001 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано в Новенській селищній раді Кіровоградського району міста Кіровограда, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 20, від шлюбних відносин мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Вказала, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, з причин втрати між ними почуття любові та поваги один до одного, зловживання відповідачем алкогольними напоями, з приводу чого між ними нерідко відбувалися сварки, у зв'язку з чим припинено ведення спільного господарства, проживають окремо, син проживає разом з нею. Вважає, що можливості зберегти сім'ю не має. Крім того, зазначила, що відповідач працевлаштований, має постійний дохід, інших дітей на утриманні не має, у зв'язку з чим він може і зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Також зазначила, що незважаючи на зміну прізвища під час реєстрації шлюбу, відповідач своє дошлюбне прізвище «[PERSON]» в подальшому на «[PERSON]» не змінив, та 21.08.2001 року отримав паспорт громадянина України, в якому його прізвище вказано як «[PERSON]». Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Зазначила, що з 2014 року з відповідачем проживають окремо, дитина проживає разом з нею, та знаходиться на її утриманні. Строк на примирення просила не надавати, вважаючи, що сім'ю зберегти не можливо, відповідач агресивно поводиться по відношенню до неї та дитини. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 02.02.2017 року, причини не явки суду не відомі, заяв клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, не суперечать законодавству, яке регулює сімейні правовідносини, а тому підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони зареєстрували шлюб 01 червня 2001 року в Новенській селищній раді Кіровського району міста Кіровограда, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 20 та видано свідоцтво про одруження [NUMBER]. Після реєстрації шлюбу дружині та чоловіку присвоєно прізвище «[PERSON]». Відповідно до паспорту [NUMBER], виданого 21 серпня 2001 року Кіровським РВ УМВС України в Кіровоградській області, останній видано на ім'я [PERSON], [INFO]. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження видане Центральним відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровоградського обласного управління юстиції, [NUMBER], актовий запис за № 952 в якому батьками зазначені: в графі "батько" [PERSON], в графі "мати" [PERSON]. Сімейні стосунки між подружжям не склалися, як зазначено в позові, через відсутність взаєморозуміння та зловживання відповідачем алкогольними напоями, що призвело до припинення шлюбних відносин. За вказаних обставин подальше спільне життя і збереження шлюбу сторін суперечить інтересам подружжя. Відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За викладених обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини пред'явлення позову про розірвання шлюбу, волевиявлення позивача припинити шлюбні відносини, враховуючи також ту обставину, що рішення позивача про розірвання шлюбу та пред'явлення з цього приводу позову до суду прийнято з усвідомленням нею його наслідків, виходячи при цьому також з відсутності у взаєминах сторін морально-правової основи шлюбу, до якої належать почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та взаєморозуміння, підтримки та піклування, суд дійшов висновку про те, що шлюб між сторонами носить суто формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права сторін, а також права їх неповнолітньої дитини, в зв'язку з чим позовні вимоги позивача в частині розірвання шлюбу є доведеними, та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, причому відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Більш того, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. На підставі вищевикладеного, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, враховуючи, що обов'язок утримувати дитину, є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, при цьому, припинення фактичних шлюбних відносин між батьками, а так само проживання їх окремо від дитини,- не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від виконання обов'язків щодо останньої, враховуючи також сімейний та матеріальний стан відповідача, а також інші обставини, визначені ст. 182 СК України, які мають враховуватися судом при вирішенні питання про стягнення аліментів, та з урахуванням викладеного вище, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини - сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви з 20.12.2016 року та до повноліття дитини, тобто до [INFO], підлягають задоволенню. Згідно з п.1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати; у разі, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. за подання позовної заяви про розірвання шлюбу та на користь держави з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. в частині вирішення позовних вимог про стягнення аліментів, враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору при поданні до суду позовної заяви про стягнення аліментів. Відповідно до ст.ст. 110, 112, 180, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved