Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] пред'явила до суду позов до відповідача [PERSON] про захист честі і гідності, відшкодування моральної шкоди. Позов мотивувала тим, що у червні 2014 року звернулася до приватного нотаріуса з метою прийняття спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON], з яким проживали однією сім'єю, як чоловік та дружина, що встановлено судовим рішенням. В серпні 2014 року до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернувся також відповідач [PERSON] У зв'язку з тим, що раніше не чула про [PERSON], як про можливого спадкоємця [PERSON], з яким проживала однією сім'єю тривалий час, звернулася до правоохоронних органів з заявою про вчинення [PERSON] злочину, передбаченого ст. 190 КК України. Відповідач [PERSON] оскаржив рішення Галицького районного суду м. Львова від 20.05.2014 р., яким встановлено факт її проживання з [PERSON] однією сім'єю. У заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаного рішення суду серед іншого зазначив: „… шахрайським угрупуванням захоплено квартиру [ADDRESS], яка є спадковим майном, та ними (зокрема маклером [PERSON]) подано надуману заяву в Галицький райсуд міста Львова з мотивацією неіснуючих фактів, з метою забезпечення права на спадщину [PERSON]". Вважає таке твердження образливим, таким, що принижує честь та гідність, оскільки є неправдивим. Зазначила, що не є маклером, не належить до будь-якого злочинного угруповання, до кримінальної відповідальності ніколи не притягалася, судимості не має. Поширивши таку інформацію, відповідач принизив її честь та гідність, спричинив моральні страждання, переживання, втрату сну, чим заподіяв моральну шкоду, яку оцінила в 10000 гривень. Просила суд визнати поширену відповідачем інформацію неправдивою, зобов'язати написати заяву іншого змісту, що спростовує попередню, а також стягнути з відповідача на її користь відшкодування моральної шкоди. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав із підстав, що викладені у позовній заяві та додатково зазначив, що спростування поширеної інформації повинно бути здійснено шляхом долучення до матеріалів судової справи, в якій була подана заява з неправдивою інформацією, заяви зі змістом, що спростує попередню. Просив суд позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав та пояснив, що відповідач [PERSON] дійсно подавав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Галицького районного суду м. Львова від 20.05.2014 р., яким встановлено факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON], проте не вважає, що зміст такої принижує честь та гідність позивача. Відповідач [PERSON] не мав наміру образити [PERSON], а лише намагався таким чином довести правильність своєї позиції при розгляді справи. З розміром відшкодування моральної шкоди не погодився. Просив суд у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено, що між сторонами у даній справі фактично існує спір з приводу спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 20.05.2014 р. встановлено факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] Вказане рішення оскаржив [PERSON], який подав до апеляційного суду Львівської області також і заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій серед іншого зазначив наступне: „… шахрайським угрупуванням захоплено квартиру [ADDRESS], яка є спадковим майном, та ними (зокрема маклером [PERSON]) подано надуману заяву в Галицький райсуд міста Львова з мотивацією неіснуючих фактів, з метою забезпечення права на спадщину [PERSON]". Згідно з ч.1 ст. 270 ЦК України, право на повагу до честі та гідності особи відноситься до особистих немайнових прав людини, гарантованих Конституцією України. Відповідно до ч.1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширеної про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має прав на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до ч.4 цієї статті, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. №1 „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", а саме у п.15, відповідно до частини третьої статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 17 вищевказаної Постанови, інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом. Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі; якщо ж недостовірну інформацію було поширено в ході розгляду іншої справи зазначеними вище учасниками процесу відносно інших осіб, які не були учасниками процесу, то ці особи, якщо вони вважають, що така інформація порушує їх особисті немайнові права, вправі звернутися до суду за захистом своїх прав у порядку, передбаченому процесуальними кодексами. На підставі вищевказаних положень ЦК України та роз'яснень Верховного Суду України, беручи до уваги пояснення представника відповідача, суд прийшов до висновку, що поширена відповідачем інформація щодо участі позивача у шахрайському угрупуванні є недостовірною та принижує честь та гідність позивача, незважаючи на спосіб її поширення, оскільки така інформація, поширена в заяві, яка стосується судової справи, не стосується підстав для подання такої заяви та не є доказом у справі. Вказане твердження [PERSON] було виключно намаганням створити негативний образ [PERSON] перед судом, що однак не було та не могло бути підтверджене належними доказами, враховуючи інформацію УІАЗ ГУМВС України у Львівській області, вкладену в довідці №722-15122014/46210 про те, що [PERSON] станом на 16.12.2014 р. до кримінальної відповідальності не притягується, судимості не має, в розшуку не перебуває. Відповідно до ч.5 ст. 277 ЦК України, якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. №1 „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію; звернути увагу судів, що спеціальний порядок спростування недостовірної інформації передбачений для випадків, коли ця інформація набула поширення через документ, який прийняла (видала) юридична особа (частина п'ята статті 277 ЦК), у такому випадку документ, який містить таку недостовірну інформацію, що порочить особисті немайнові права фізичних осіб, має бути відкликаний. Враховуючи спосіб поширення інформації в заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження, відкликання такої є неможливим. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, яка полягає у приниженні честі та гідності позивача, суд виходить з характеру та обсягу заподіяних моральних страждань, засад справедливості, добросовісності та розумності та враховуючи інші обставини, зокрема спосіб поширення інформації. Суд приходить до висновку, що достатнім відшкодуванням моральної шкоди є відшкодування у розмірі 500 грн. Крім цього, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати, понесені у зв'язку зі сплатою судового збору у розмірі 346,60 грн.

Outcome: partial