Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON] пред`явив до суду позов до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, у якому просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно нього - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що досяг чотирнадцятирічного віку, у зв`язку із чим на підставі статті 165 Сімейного кодексу України набув права на звернення до суду із позовом про позбавлення його батька - відповідача [PERSON] батьківських прав відносно нього - [PERSON] , [INFO] . На підставу для позбавлення відповідача батьківських прав вказує на те, що батько понад 13 років не цікавиться його життям, не підтримує із ним жодного спілкування, не цікавиться станом його здоров`я, навчанням, фізичним та психологічним розвитком, та не проявляє щодо нього жодного інтересу. Натомість, вже багато років, батьківські обов`язки відповідача виконує його вітчим - [PERSON] , який проводить із ним багато часу, цікавиться його життям та фактично замінив йому батька. Незважаючи на те, що ніхто не чинив відповідачу перешкод у спілкуванні із ним як сином, відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. З цих підстав, позивач вказує, що досягнувши свідомого віку, він вважає за необхідне позбавити його батька батьківських прав. За вказаних обставин просить позов задовольнити. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 березня 2020 року провадження у зазначеній справі було відкрите, та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Відзиву на позов відповідач [PERSON] до суду не подавав. 25 січня 2021 року судом закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Турчин-Кукаріна І.В. позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити, не заперечили проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки, заяв про розгляд справи за його відсутності, чи відкладення розгляду справи до суду не подавала. Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. У заяві вказано, що Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради повністю підтримують висновок органу опіки та піклування, який прийнятий з урахуванням найкращих інтересів дитини. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, повторно не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву, а позивач не заперечив проти заочного вирішення справи. Судом установлено: Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 27 січня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, [PERSON] , народився [INFO] , про що складено актовий запис №168 Відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України. Батьками [PERSON] у вказаному свідоцтві про народження зазначені: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого 15 листопада 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного тану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №784 від 15 листопада 2006 року. Неповнолітній [PERSON] , [INFO] зареєстрований та проживає разом із своєю матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що стверджується наявними у матеріалах вказаної цивільної справи письмовими доказами, зокрема: копією будинкової книги для прописки громадян, що проживають по [ADDRESS] (а.с.9-12), довідкою про реєстрацію місця проживання особи, виданою 28 січня 2020 року Відділом реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради за №1363/28-03 (а.с.8) та відміткою про реєстрацію місця проживання, зробленою у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданого Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області на ім`я [PERSON] . (а.с. 13-14) Згідно довідки №234, виданої 10 грудня 2019 року Тернопільським навчально-виховним комплексом «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - правовий ліцей №2» Тернопільської міської ради, [PERSON] , [INFO] дійсно навчається у 8-А класі Тернопільського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - правовий ліцей №2» Тернопільської міської ради. За період навчання з 01 вересня 2012 року по даний час батько дитини участі у вихованні не бере, жодного разу протягом навчання сина [PERSON] батька в школі не було. Як убачається із витягу з протоколу індивідуальної консультації (від 09 грудня 2019 року) з [PERSON] , наданого Тернопільським навчально-виховним комплексом «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - правовий ліцей №2» Тернопільської міської ради за підписом директора закладу - [PERSON] та практичного психолога - [PERSON] , в ході бесіди з [PERSON] з`ясовано, що з моменту розлучення батько проживає окремо, з дитиною не спілкується. Зі слів хлопця, участі у вихованні не приймає, його фізичним, духовним та моральним розвитком не займається, матеріальної допомоги не надає. Із характеристики, наданої Тернопільським навчально-виховним комплексом «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - правовий ліцей №2» Тернопільської міської ради за №152 від 10 лютого 2019 року на учня [PERSON] , слідує, що [PERSON] має достатній рівень навчальних досягнень, хороший фізичний і розумовий розвиток, добре розвинену пам`ять, організований, користується авторитетом серед однокласників, є лідером в дружньому спілкуванні, бере участь у громадському житті класу, до доручень ставиться відповідально. Мама цікавиться навчанням сина та відповідально ставиться до його виховання. Згідно Довідки №02/12/19 виданої 02 грудня 2019 року громадською організацією «Тернопільська обласна спортивна федерація Шотакан Карате України С.К.І.Ф.» від 02 грудня 2019 року, за час навчання [PERSON] у клубі «Шотокан» з вересня 2017 року і по даний час, батько учня - [PERSON] участі у батьківських зборах не брав, питанням позашкільної освіти сина не займався, рівнем його успішності не цікавився, до закладу не звертався. Усі кошти у вигляді благодійних внесків, а також оплату за літній табір в період літніх канікул надавали: мати - [PERSON] та вітчим - [PERSON] . Як убачається із висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , неповнолітній [PERSON] на засіданні комісії повідомив, що батько не виконує батьківські обов`язки стосовно нього протягом тринадцяти років, не піклується про нього, не цікавиться його навчанням, життям. Мати дитини - [PERSON] на засіданні комісії повідомила, що батько дитини залишив їх у 5 місяців, участі у вихованні сина не бере, жодного разу не зателефонував йому. Батько дитини - [PERSON] на засідання комісії не з`явився та не повідомив про причини своєї відсутності, хоча був належним чином повідомлений. З урахуванням усіх встановлених обставин, Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради №24 від 25 листопада 2020 року затверджено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно із вимогами ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позивач [PERSON] , [INFO] досягнув чотирнадцятирічного віку, у зв`язку із чим, набув права на звернення до суду із позовом про позбавлення батьківських прав. Відповідно до вимог ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із вимогами ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Вимогами частини 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно із вимогами ст. 164 Сімейного кодексу України - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно із вимогами статей 9,18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Вимогами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (п.54) зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Зокрема, Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно роз`яснень, викладених в цій Постанові ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Так, допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] вказала, що є матір`ю позивача - [PERSON] . Підтвердила, що відповідач [PERSON] усунувся від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітнього сина [PERSON] , не бачив сина від п`ятимісячного віку. Після розірвання шлюбу 15 листопада 2006 року відповідач жодного разу не поцікавився життям сина, його духовним та фізичним розвитком, жодного разу не подарував дитині подарунка, не вітав із днем народження та іншими святами. При цьому, стверджує, що ніхто ніколи не чинив відповідачу перешкод у спілкуванні із сином. Також вказала, що зверталася до суду із позовом про стягнення аліментів, у зв`язку із чим, оскільки відповідач працює на державній роботі, із нього, у примусовому порядку щомісячно стягуються аліменти у сумі 3000 гривень. При цьому, вказала, що повністю підтримує позов сина та вважає, що відповідача слід позбавити батьківських прав. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що є вітчимом позивача [PERSON] , проживає однією сім`єю разом із неповнолітнім [PERSON] та його матір`ю - [PERSON] з 2017 року. За весь цей час, біологічний батько [PERSON] жодного разу не поцікавився життям сина. Вказує, що відповідач не підтримує із сином жодного спілкування, всіма питаннями, які стосуються життя дитини займається матір [PERSON] - [PERSON] та він. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] вказала, що є хрещеною матір`ю [PERSON] . Підтримує із [PERSON] тісне спілкування, часто приходить до нього у гості. Стверджує, що відповідач не цікавиться сином, відколи [PERSON] виповнилося п`ять місяців після народження. Вона, як хрещена була на всіх святах дитини від моменту його народження, проте жодного разу не бачила там батька [PERSON] . Знає, що відповідач не підтримує жодного спілкування із сином. Також вказала, що нещодавно випадково бачилась із [PERSON] , проте, відповідач, знаючи, що вона є хрещеною його сина, навіть не поцікавився життям [PERSON] . Судом установлено, що відповідач [PERSON] не цікавиться життям сина [PERSON] понад тринадцять років, не підтримує із сином жодного спілкування, не цікавиться його станом здоров`я, фізичним та духовним розвитком, не надає матеріальної допомоги, [PERSON] не знає відповідача [PERSON] як батька та бажає позбавити його батьківських прав, оскільки на його думку, позбавлення відповідача батьківських прав відносно нього повністю відповідатиме його ( [PERSON] ) інтересам. Установлені факти, як кожен окремо, так і в їх сукупності, суд оцінює як ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , свідоме нехтування ним своїми обов`язками щодо неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, у зв`язку з чим, ураховується відсутність будь-якого спілкування відповідача з сином досить тривалий час по відношенню до віку дитини, існування реальної можливості виконання батьківських обов`язків, проте їх свідоме невчинення. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За вказаних обставин, беручи до уваги висновок органу опіки та піклування, з метою забезпечення прав неповнолітнього [PERSON] , [INFO] на його розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, виходячи саме із інтересів неповнолітньої дитини, суд приходить до переконання про те, що позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] є підставними та підлягають до задоволення. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного та

Outcome: approved