Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Кодимського районного суду з позовом до Кодимської районної державної адміністрації, Лисогірської сільської ради Кодимського району Одеської області та відділу Держгеокадастру в Кодимському районі Одеської області про визнання права на земельну частку (пай), В позовній заяві позивач вказала, що з 27 червня 1995 року до 02 грудня 1996 року вона була працювала в СТОВ «Промінь» с.Лисогірка Кодимського району Одеської області та була членом цього сільськогосподарського підприємства. В кінці 1995 року було проведення паювання земель, однак її помилково не було включено до списку осіб, які мали право на отримання земельної частки (паю), через що вона не отримала належну їй земельну частку. В судовому засідання позивач свій позов підтримала та просила його задовольнити, стверджуючи, що вона, будучи на день видачі сільськогосподарському підприємству «Промінь» с.Лисогірка Кодимського району державного акту на право колективної власності на землю, має право на отримання земельної частки (паю). Представники Дергеокадастру в Кодимському районі, Кодимської районної державної адміністрації Одеської області та Лисогірської сільської ради Кодимського району Одеської області в судовому засіданні проти позову не заперечували. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними письмові докази, суд визнає позов [PERSON] обґрунтованим та вважає необхідним його задовольнити з таких підстав. Відповідно до ч.5 ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань. Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України) передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Стаття 12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд обирає способи захисту цивільного права. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права. Судом на підставі трудової книжки на ім'я позивача [PERSON] та директора СТОВ «Промінь» №31 від 22 вересня 2016 року встановлено, що позивач [PERSON] з 27 червня 1995 року по 02 грудня 1996 року працювала продавцем торгового ларька в колективному сільськогосподарському підприємстві «Промінь» с.Лисогірка Кодимського району Одеської області, яке є правонаступником колгоспу «Нива», та була членом цього сільськогосподарського підприємства. Відповідно до протоколу загальних зборів членів КСП «Промінь» №1 від 17 лютого 2000 року, вказане КСП було реорганізоване у сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Промінь» (СТОВ «Промінь»). Відповідно до постанови Верховної Ради України №2200-ХІІ від 13 березня 1992 року «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» роздержавлення та приватизація земельних ділянок недержавних сільськогосподарських підприємств в Україні розпочато з лютого 1992 року з врученням господарствам державних актів на право колективної власності на землю, до яких додавався список громадян-членів аграрних формувань, що надалі було підставою для складання уточнених списків на отримання цими громадянами земельних сертифікатів. Відповідно до ст.2 Указу Президента України №720/95 від 08 серпня 1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Право громадян як співвласників колективної власності на землю набувається з дня видачі підприємству в установленому порядку державного акта на право колективної власності на землю. За змістом вказаного Указу Президента України особа набуває право на земельний пай за наявності таких умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Промінь» с.Лисогірка Кодимського району був виданий 17 листопада 1995 року. Отже, на момент видачі цьому сільгосппідприємству державного акту на право колективної власності на землю позивач [PERSON] була членом цього підприємства, тому мала право на отримання земельної частки (паю), однак помилково не була внесена до списку осіб, які мали право на її отримання, внаслідок чого не отримала сертифікат на земельну частку (пай), а згодом і державний акт на право приватної власності на землю. Пленум Верховного Суду України в п.24 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16 квітня 2004 року вказав, що невнесення особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, до списку осіб, які мають право на отримання земельної частки (паю), не може позбавити цю особу права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п.7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до ст.5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема, розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів. В п.3 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 лютого 2004 року №122, передбачено, що у разі виявлення після розробки проекту факту невключення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) про, зокрема, надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). Відтак, суд вважає, що позивач має право на отримання земельної частки (паю) із земель Лисогірської сільської ради Кодимського району Одеської області, а тому її позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved