Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до Коломийського міськрайонного суду з вказаним позовом. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що весною 2013 року на автомобільному ринку в м.Івано-Франківську він придбав легковий автомобіль марки "AUDI А-6", 1998 року випуску, та отримав право на користування ним у встановленому чинним законодавством порядку. 20.08.2013 року в м.Коломиї під час керування вказаним автомобілем позивача було зупинено інспектором взводу роти ДПС при УМВС України в Івано-Франківській області. При перевірці документів в інспектора виникла підозра у підробці свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу. В результаті цього останній тимчасово затримано та поміщено для зберігання на спеціальний майданчик. При цьому протокол про вчинення позивачем будь-якого адміністративного правопорушення не складався, жодні пояснення у нього не відбиралися, на даний час він не визнаний винним в адміністративному правопорушенні, з приводу якого затримано зазначений автомобіль. В зв'язку з цим протягом вересня-жовтня 2013 року позивач неодноразово звертався до відповідача з усними заявами про повернення затриманого транспортного засобу. Однак, в такому поверненні працівники відповідача з незрозумілих причин позивачу усно відмовляли. Крім того, працівники майданчику, як вказує позивач, відмовилися прийняти його письмову заяву про повернення транспортного засобу. Позивач також вказує, що у відповіді Коломийського МВ УМВС від 31.01.2014 року зазначено, що автомобіль надано в розпорядження експертів і питання про повернення транспортного засобу буде вирішуватися після закінчення експертного дослідження. Після повторного звернення із заявою про повернення автомобіля відповідач у своїй відповіді від 08.04.2014 року рекомендував позивачу як добросовісному набувачу звернутись до суду з метою безоплатного повернення автомобіля. Позивач вважає незаконним тривале утримання відповідачем на спецмайданчику зазначеного автомобіля, а також позивач не згоден з вимогою оплатити послуги евакуації, оскільки, на його думку, юридичні і фактичні підстави для евакуації (затримання) транспортного засобу відсутні. Роботи з евакуації свого транспортного засобу він не замовляв, відтак вимоги щодо їх оплати є безпідставними. Тому позивач просить повернути йому для зберігання вказаний автомобіль. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, просить їх задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Він пояснив, що розуміє свій обов'язок і надалі зберігати спірний автомобіль, та створить значно сприятливіші умови для його зберігання, ніж на спецмайданчику. При цьому позивач просить у разі задоволення позову не присуджувати з відповідача на його користь понесені судові витрати. Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи був двічі повідомлений належним чином. Причин неявки свого представника відповідач суду не повідомив та не звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутності. Тому відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, та, оцінюючи досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно з протоколом №602 від 20.08.2013 року у позивача цього дня затримано інспектором взводу роти ДПС автомобіль марки "AUDI А-6", н.з. «[NUMBER]» (а.с.5). Судом також встановлено, що позивач 18.11.2013 року та 07.02.2014 року звертався до начальника Коломийського МВ УМВС України в Івано-Франківській області із заявами про безоплатне повернення затриманого транспортного засобу (а.с. 6-7, 9). Із відповіді від 31.01.2014 року, яка надавалася відповідачем на вищевказану письмову заяву від 18.11.2013 року, вбачається, що станом на 31.01.2014 року проводилось досудове розслідування за ч.1 ст.358 КК України по факту підробки свідоцтва про реєстрацію вилученого в позивача 20.08.2013 року транспортного засобу та проводилися експертні дослідження (а.с.8). Підстави та порядок застосування тимчасового вилучення та арешту майна в кримінальному судочинстві передбачено ст.ст.167-175 КПК України. Відповідно до правил ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. Однак, відповідачем не надано жодної ухвали слідчого судді чи суду про арешт спірного автомобіля. Крім того, згідно з відповіддю начальника Коломийського МВ УМВС України в Івано-Франківській області від 08.04.2014 року на звернення [PERSON] від 07.02.2014 року його повідомлено про те, що по кримінальному провадженню №12013090180001817 від 21.09.2013 року проведена експертиза з комплексного дослідження транспортного засобу, в ході якої встановлено, що ідентифікаційний номер кузова зазначеного автомобіля без ознак механічного втручання і відповідає технічним вимогам заводу-виробника. Однак, при проведенні експертизи документів встановлено, що бланк свідоцтва про реєстрацію даного транспортного засобу не відповідає бланкам свідоцтв транспортних засобів, що знаходяться в офіційному обігу. Враховуючи, що [PERSON] не надано будь-яких документів, які б підтверджували власність на вказаний автомобіль, з приводу безоплатного повернення йому як добросовісному набувачу автомобіля рекомендовано звертатись в суд (а.с.10). З наведеного випливає, що в цій відповіді відповідач фактично відмовляється повернути позивачу спірний автомобіль вже з інших підстав, ніж ті, що вказані в попередній відповіді, і із відповіді від 08.04.2014 року жодним чином не випливає будь-який зв'язок утримання спірного автомобіля із провадженням досудового розслідування, яке стосується цього автомобіля. Згідно із правилами ст. 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Відповідно до положень ст.400 ЦК України недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна. Обов'язок повернення транспортного засобу, затриманого в порядку ч.1 ст.265-2 КУпАП, виникає також за наявності умов, передбачених ч.4 цієї статті, зокрема, після закінчення триденного строку тимчасового затримання транспортного засобу особа має право звернутися за отриманням тимчасово затриманого транспортного засобу. Таке звернення особи є обов'язковим для його виконання незалежно від стадії вирішення справи про адміністративне правопорушення. Згідно з правилами ч.5 даної статті за подання такого звернення та повернення особі тимчасово затриманого транспортного засобу не може стягуватися плата. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що автомобіль, яким добросовісно володів позивач, тривалий час без достатніх правових підстав зберігається на спецмайданчику відповідача. А тому цей автомобіль підлягає поверненню позивачу, якому слід зберігати вказаний транспортний засіб до остаточного закінчення перевірки відомостей щодо підробки свідоцтва про реєстрацію даного автомобіля. Отже, позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Суд не присуджує з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати - сплата судового збору, оскільки позивач просить не присуджувати їх. На підставі наведеного, ст.ст. 398, 400 ЦК України,

Outcome: approved