Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

Позивач 07.09.2017 року звернулась до суду з зазначеним позовом (а.с.1-2). В обґрунтування своїх вимог посилається на наступні обставини. Вона до 2006 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Пологівського районного суду Запорізької області. Від шлюбу вони мають сина, [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з нею у у м. Пологи, а відповідач виїхав в Дніпропетровську область. Сина народжувала в м. Запоріжжя, батько дитини навіть не забрав їх з пологового будинку, не хрестив дитину. Батьки відповідача побачили свого онука, коли йому виповнилось три роки. Відповідач не турбуєся про майнове становище і моральний розвиток сина, ніколи не переймався його здоров'ям. Тобто не виконує своїх батьківських обов'язків щодо його виховання та утримання, що негативно відображається на здоров'ї дитини. Відповідно до консультативного висновку Київської міської психоневрологічної лікарні №2 від 08.09.2016 року у дитини легка форма розумової відсталості. На підставі лікарського висновку [PERSON] 26.10.2012 року видане посвідчення інваліда дитинства серії [NUMBER], призначено державну допомогу по інвалідності. Дитина буде відвідувати п'ятий клас Пологівського колегіуму №1, але він потребує постійного догляду за станом здоров'я, так як перебуває на обліку в Київській психоневрологічній лікарні №2, це пов'язано з певними витратами на проїзд, проживання, харчування, які несе вона. Вона доглядає за дитиною, отримує державну допомогу у зв'язку з цим в сумі 300 грн. щомісячно, їх сімейний бюджет з пенсією сина складає 1806 грн. 90 коп. Їй допомагають її батьки. З відповідача на підставі судового рішення стягуються аліменти на утримання сина, станом на 01.07.2017 року заборгованість по аліментам склала 10610, 00 грн. Батько дитини самоусунувся від виховання дитини, участі в його житті не приймає. Останній раз він бачився з сином у вересні 2016 року, коли їхав до м. Києва, вона сама ініціювала зустріч сина з батьком в надії, що останній придбає дитині щось у школу, але цього не сталось. З педагогічної характеристики на сина Пологівського колегіуму №1 вбачається, що батько [PERSON] самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків щодо вихання, ні разу не цікавився навчанням сина, не відвідував школу, що свідчить про повну байдужість до подальшої долі дитини, тим більше, що в зв'язку з розумовими вадами дитина потребує щонайбільшої батьківської турботи та підтримки. Нею створено всі необхідні умови для розвитку і утримання дитини. На підставі викладеного просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Ухвалою суду від 02.10.2017 року відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою на підставі ст.122 ЦПК України (в редакції, що діяла на той час), залучено до участі у справі третьою особою - Нікопольську районну державну адміністрацію (а.с.25). 15.12.2017 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено у новій редакції. У відповідності до п.9 ч.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України (в новій редакції), справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Позивач у судовому засіданні обставини, викладені в позові підтримала та просила позов задовольнити. Суду пояснила, що після пологів чоловік не забрав їх з дитиною з пологового будинку, причини їй не відомі, забирали їх її мама та бабуся. На наступний день він з'явився, пробув з сім'єю один місяць, потім під приводом пошуку грошей на хрещення дитини зник. Шлюб розірвали у 2006 році. Пізніше бачились, коли вона їздила з [PERSON] у м. Київ у 2016 році, де відповідач працював, тоді купив сину конструктор. Після цього він дитину не бачив, на день народження вітав по телефону. Останній раз телефонував у жовтні 2017 року. Його номеру телефону вона не знає. Відповідач дитині не допомагає, участі у його вихованні не приймає, не виявляє бажання зустрітися з дитиною. В останнє аліменти сплачував у вересні 2016 року. Зараз сума заборгованості по сплаті аліментів складає вже близько 25000,00 грн. У травні місяці 2017 року повідомила батька дитини, про те, що хоче поїхати разом з сином за кордон на відпочинок, однак він згоди не надав, розмова відбулась у телефонному режимі, після чого він змінив номер телефону. Її свекруха на новорічні свята в цьому році передавала дитині зимові рукавички, фрукти та цукерки. Знає, що мати відповідача проживає у [ADDRESS]. Позовні вимоги підтримує, просить позбавити відповідача батьківських прав. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що відповідач усунувся від виконання свої батьківських обов'язків, не приймає участі в житті дитини, яка має вади. Зустрічатися з сином не виявляє бажання, жодним чином його не підтримує, не намагається його оздоровити. Відповідач тривалий час не сплачував аліменти. Вважає, що це свідчить про байдужість батька до долі дитини. Позовні вимоги позивача просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за місцем реєстрації (а.с.24). До суду повернувся конверт з судовою повісткою з викликом на 13.06.2018 року о 08.45 год., як не вручений у зв'язку з не проживанням адресату за вказаною адресою (а.с.79). Судова повістка у відповідності до ч.8 ст.128 ЦПК України, вважається врученою. Представник третьої особи Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області у судове засідання не з'явився, надав до суду пояснення, в яких просив розглядати справу за відсутності представника (а.с.51,52). Згідно пояснень, Пологівська районна державна адміністрація Запорізької області не має змоги вивчити обставини справи, які характеризують батька дитини та його ставлення до своїх батьківських обов'язків, які відповідно мають характер доказів та можуть бути досліджені в суді, оскільки місцем проживання відповідача є інший регіон. Представник третьої особи Нікопольської районної державної адміністрації Дніпропетровської області - Головащенко В.В. у судовому засіданні пояснив наступне. Представниками служби було з'ясовано, що відповідач за місцем реєстрації ([ADDRESS]) не проживає більше десяти років. За зазначеною адресою проживають його батьки, згідно пояснень яких, [PERSON] наразі перебуває у м. Москва, Російська Федерація, іноді приїжджає. Аліменти відповідачем на утримання сина не сплачуються, відповідач має заборгованість по сплаті. Життям сина він не цікавиться, не спілкується з ним, не турбується про його фізичний та духовний розвиток, не надає коштів на його утримання. Надав суду висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Проти задоволення позову не заперечує, вважає доцільним позбавити батьківських прав відповідача. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд на підставі ст.280 ЦПК України розглянув справу заочно. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, її представника, думку представника Нікопольської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, суд вважає, що позов на підставі ст.ст. 150,157,164-166 СК України, Конвенції про права дитини (20.11.1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, Закону України «Про охорону дитинства», підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 23.11.2006 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 23.11.2006 року, актовий запис № 155, Серія [NUMBER] (а.с.9). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], у свідоцтві про народження якого батьком дитини записаний [PERSON], матір'ю - [PERSON] (а.с.7-копія свідоцтва про народження Серія [NUMBER]). Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини (20.11.1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як вбачається з посвідчення Серії [NUMBER], виданого Пологівським управлінням праці і соціального захисту населення 26.10.2012 року, [PERSON], [INFO] є інвалідом дитинства та отримує державну соціальну допомогу у розмірі 1179,70 грн. (а.с.13). Відповідно до консультативного висновку, виданого Київською міською психоневрологічною лікарнею №2 від 08.09.2016 року (а.с.14), у [PERSON], [INFO] легка форма розумової відсталості. Як вбачається з педагогічної характеристики на учня 4-А класу Пологівського колегіуму №1 [PERSON], виданого за підписом директора колегіуму О.Ф. Кучер, [PERSON] поступив у школу у 2014 року в другий клас. [PERSON] виховується мамою, вона приділяє значну увагу вихованню дитини та створенню належних житлово-побутових умов для його навчання, постійно підтримує зв'язок з школою та класним керівником, систематично відвідує батьківські збори. Батько свідомо нехтує вихованням сина. Протягом трьох років навчання [PERSON] в даному класі батько жодного разу не відвідав школу, не поцікавився навчальними досягненнями сина, не з'являвся на батьківські збори, не виявляв батьківського піклування. Батько не піклувався про фізичний та духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечував необхідного харчування, медичного догляду, лікування сина, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання. Він не спілкувався з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення. Батько не надавав синові доступу до культурних та інших духовних цінностей, не цікавився його внутрішнім станом, не створював умов для отримання ним належної освіти (а.с.16,17). Відповідно до Акту обстеження житлових та матеріальних умов заявника від 11.08.2017 року, позивач проживає разом з сином та її батьками у приватному будинку в м. Пологи (а.с.15). Помешкання в житловому будинку є охайним та чистим. Син є інвалідом дитинства, мати здійснює догляд за ним, самостійного джерела доходу вона не має. Шлюб [PERSON] з батьком дитини [PERSON] розірвано. Батько дитини участі у його вихованні та утриманні не приймає. Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 10.02.2016 року (а.с.10-12), позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів задоволено частково, стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], по 1/4 частині зі всіх видів заробітку (доходів) до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили 01.03.2016 року. Згідно довідки про заборгованість по аліментам № 1204 від 24.07.2017 року (а.с.18), розрахунку заборгованості по аліментам по виконавчому листу №2/324/99 (а.с.19), за боржником станом на 01.07.2017 року рахується заборгованість в сумі 10610 грн. 00 коп. Як вбачається з довідки про заборгованість по аліментам № 1702 від 10.10.2017 року, станом на 01.10.2017 року заборгованість відповідача складає 20012 грн. 00 коп. ( а.с.34). Згідно відповіді служби у справах дітей Нікопольської районної державної адміністрації № 822 від 05.12.2017 року, відповіді Покровської сільської ради від 30.11.2017 року №284, [PERSON], [INFO], зареєстрований в будинку своїх батьків за адресою: [ADDRESS], але фактично за даною адресою більше десяти років не проживає (а.с.49,50). Як вбачається з відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, [PERSON], [INFO], неодноразово перетинав державний кордон України з 07.04.2017 року по 12.04.2018 року (а.с.75). Як вбачається з відповіді Управління інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області № 24/2243 від 17.04.2018 року, [PERSON], [INFO], згідно персонально-довідкового обліку УІАП станом на 16.04.2018 року засудженим не значиться та в місцях позбавлення волі не перебуває (а.с.77). Відповідно до ч. ч. 4-6 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. На виконання ухвали суду від 01.03.2018 року, служба у справах дітей Нікопольської районної державної адміністрації Дніпропетровської області до суду надала висновок № 310 від 07.06.2018 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], щодо дитини [PERSON], [INFO], з якого вбачається наступне. Представниками служби було з'ясовано, що відповідач зареєстрований в будинку своїх батьків за адресою: [ADDRESS], але фактично з ними не проживає більше десяти років. Під час відвідування вказаної адреси, встановлено, що в будинку проживають батьки відповідача - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Згідно їх пояснень відповідач не проживає з ними більше п'ятнадцяти років, раніше проживав у м. Запоріжжя, на даний час перебуває у м. Москва Російської Федерації, з батьками спілкується, інколи приїжджає. Проаналізувавши зібрані матеріали, враховуючи те, що батько [PERSON] життям свого сина не цікавиться, не надає коштів на його утримання, не спілкується з ним, не турбується про його фізичний і духовний розвиток, не цікавиться здоров'ям і його навчанням, підготовкою до самостійного життя, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не надає жодної матеріальної допомоги, служба у справах дітей дійшла висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] щодо дитини [PERSON], [INFO], (а.с.82). Відповідно до ч.2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.2 ст. 157 Сімейного кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно п.2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх зобов'язань по вихованню дитини. Відповідно до п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Статтею 23 Конвенції про права дитини (20.11.1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. Судом було встановлено, що [PERSON] тривалий час не спілкується з дитиною, його вихованням не займається, не цікавиться успіхами та життям дитини, не намагається дбати про його потреби. Враховуючи розумові вади дитини та необхідність посиленого догляду, лікування та турботи - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування сина, що негативно впливає на його фізичний та психічний розвиток. Батько не цікавиться його внутрішнім станом, не створює умов для отримання ним належної освіти. Відповідач має заборгованість по аліментам. Інтереси дітей захищаються передусім не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч.8 ст.7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Суд вважає, що [PERSON] свідомо нехтує своїми обов'язками, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Поважних причин щодо неможливості [PERSON] виконувати свої обов'язків по вихованню дитини судом не встановлено. Враховуючи викладене, те, що відповідач самоусунувся від виховання сина, а його відношення до своїх батьківських обов'язків виключає участь у житті малолітньої дитини, суд вважає за можливе позов задовольнити, позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп., сплачений останньою при зверненні до суду з даним позовом (а.с.3).

Outcome: approved