Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Краматорський МВ ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про зняття арешту з майна. В позовній заяві зазначила, [INFO] померла її сестра [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно. 18.09.2018 року приватним нотаріусом Волноваського районного округу Степанищенко Е.А. за заявою позивачки відкрита спадкова справа № 217/2018. Під час оформлення спадщини дізналася про арешт рухомого та нерухомого майна належного спадкодавці. Підставою виникнення обтяження стала постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 11.06.2014 року, реєстраційний номер ВП 38599119, винесена державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Калінінського управління юстиції у м. Донецьку на підставі виконавчого листа № 0522/8794/12, виданого 17.06.2013 року Калінінським районним судом м. Донецька про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 29359,11 грн. Постановою заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику, в межах суми звернення. Звернувшись до Калінінського районного відділу державної виконавчої служби у м. Донецьку Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) начальник Краматорського міського відділу ДВС повідомив, що за даними АСВП 03.02.2014 року державним виконавцем у ВП №38599119 винесено постанову про повернення виконавчого провадження стягувачеві відповідно до п.9 ч.1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження". Оскільки в рамках вказаного виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого провадження, однак питання про зняття арешту вирішено не було, що чинить позивачу перешкоди у здійсненні прав спадкоємця, так як вона не має можливості належним чином оформити спадщину після смерті сестри, через наявність арешту на спадкове майно, тому вимушена звернутись до суду з цим позовом для захисту своїх прав шляхом зняття арешту з майна. В судове засідання учасники справи не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК Україна суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів за одночасного існування таких умов відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відповідач не надав відзив та позивач не заперечує проти винесення заочного рішення. В даній справі відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин та не подав відзив. Позивач в свою чергу не заперечував проти винесення заочного рішення, а тому суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, вирішив розглянути справу заочно. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Суд, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди позивача, викладеній в позовній заяві ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів в порядку письмового провадження. Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи та усі забрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] в смт. Донське Волноваського району Донецької області померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 10.07.2018 рок (а.с. 9). Позивач - [PERSON] являється сесторю померлої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження та витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб позивача та її сестри [PERSON] щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с 6-8). Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №53334070 від 18.09.2018 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Волноваського районного нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини після смерті сестри [PERSON] (а.с.11,12) Згідно постанови від 11.06.2014 ВП№ 38599119 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Калінінського районного управління юстиції цу м. Донецьку накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] з забороною відчуження (а.с.10). Звернувшись із заявою для зняття арешту з належного її сестрі майна до Краматорського міського відділу ДВС отримала відмову у знятті арешту, у зв`язку з тим, що за даними АСВП 03.02.2014 року державним виконавцем у ВП №38599119 винесено постанову про повернення виконавчого провадження стягувачеві відповідно до п.9 ч.1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження". Позивач в інший спосіб, крім скасування арешту в судовому порядку захистити своє порушене право не може. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві на спадщину на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. На сьогодні позивач, яка прийняла спадщину, має намір оформити свідоцтво про право на спадщину, проте через наявність арешту на спадкове майно, позбавлена можливості це зробити. Таким чином, накладений арешт на спадкове майно порушує право спадкоємця, позивача у справі, на отримання свідоцтва про спадщину. Згідно із ч.2 ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Начальником Краматорського міського відділу ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відмовлено у знятті арешту в зв`язку із відсутню на виконанні у відділі державної виконавчої служби виконавчого провадження відносно [PERSON] . У матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна. Виходячи з викладеного вище, на час звернення з заявою до суду за наявності арештів (обтяжень) накладених на майно, порушується право позивача на отримання спадщини, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися спадковим майном, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. На підставі наведеного,

Outcome: approved