Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

В травні 2019 року до суду звернувся позивач з позовною заявою до [PERSON] , в якому ставить питання про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у сумі 19101,17 грн., а також судових витрат в розмірі 1921,00 грн. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 05.08.2011 року між АТ «Ощадбанк» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено договір № 1343/02-К/1 про відкриття працівнику АТ "Ощадбанк" карткового рахунку для платіжної картки та здійснення розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою згідно умов якого відповідач отримав 40 000грн. 00 коп. на строк дії платіжної карти, а також сплачувати 10,5 річних. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 28.02.2019 року має заборгованість у сумі 19101,17 грн., яка складається з: 16082,40 грн. тіло кредиту; 2370,60 грн. заборгованість по процентам; 469,26 грн. інфляційне збільшення заборгованості; 178,91 грн. 3% річних на суму заборгованості. В позові ставиться питання про стягнення вказаної суми заборгованості а також судових витрат в розмірі 1921,00 грн. з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк». Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу у його відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи на підставі ст. 280 ЦПК України не заперечує. Відповідач в судове засідання не прибула з невідомої суду причини, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином у порядку, визначеному ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. Заяви про причини неявки або про розгляд справи за її відсутності суду не надавала, тому суд розглядав справу на підставі ст. 280 ЦПК України - заочно. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Так, відповідно до договору № 1343/02-К/1 від 05.08.2011 року про відкриття працівнику АТ "Ощадбанк" карткового рахунку для платіжної картки та здійснення розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою відповідачу було встановлено кредитний ліміт в розмірі 40 000,00 з відсотковою ставкою 10,5 % річних на строк дії картки. (а.с.77). Однак, в порушення умов договору відповідач не сплачував суми кредиту, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість. Суд, дослідивши розрахунок заборгованості за кредитним договором № 1343/02-К/1 від 05.08.2011 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] , встановив, що за даним договором утворилася заборгованість за кредитом на загальну суму в розмірі 19101,17 грн., яка складається з: 16082,40 грн. тіло кредиту; 2370,60 грн. заборгованість по процентам; 469,26 грн. інфляційне збільшення заборгованості; 178,91 грн. 3% річних на суму заборгованості (а.с.5-29). З огляду на викладене суд зазначає наступне. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства України. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Вимогами ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Згідно ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Крім того, суд зазначає, що ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно з положеннями пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань «від 17.12.2013 року № 14, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Таким чином суд приходить до висновку про наявність підстав стягнення з відповідача суми боргу за кредитним договором з урахуванням нарахованих відсотків, а також стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних, оскільки зазначені суми нараховані позивачем у відповідності з діючим законодавством та є цілком обґрунтованими. Отже, заборгованість, яка виникла внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання повинна бути стягнена з відповідача [PERSON] . Таким чином, суд вважає позовні вимоги доведеними, а тому такими, що підлягають задоволенню. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. У разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1921,00 грн. (а.с.1). Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, а саме витрат по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн. Окрім того, місце проживання відповідача [PERSON] зареєстровано в м. Донецьку, тобто в населеному пункті, на території якого відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085-р органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, і поштовий зв`язок з яким відповідно відсутній. Відповідно до ч. 2 ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» від 12 серпня 2014 року №1632-VII (в редакції Закону України від 03.10.2017 р. № 2147-VIII) учасники справи, остання відома адреса місця проживання (перебування) чи місцезнаходження яких знаходиться в районі проведення антитерористичної операції і які не мають офіційної електронної адреси, повідомляються про ухвалення відповідного судового рішення шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу такого судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень. З моменту розміщення такої інформації вважається, що особа отримала судове рішення. Оскільки місце проживання [PERSON] зареєстровано на тимчасово окупованій території, вона не має офіційної електронної адреси, то про ухвалення цього судового рішення суд вважає необхідним повідомити відповідача [PERSON] шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу такого судового рішення в Єдиному реєстрі судових рішень. З моменту розміщення такої інформації вважається, що особа отримала рішення суду.

Outcome: approved