Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

Позивач 23 травня 2017 року звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, вказуючи, що з відповідачем по справі 31 серпня 2002 року вони зареєстрували шлюб. У шлюбі 09 квітня 2006 року у них народилася дочка [PERSON], яка на даний час проживає з позивачкою і перебуває на її утриманні, оскільки відповідач у справі з 11 травня 2017 року проживає окремо від них, допомагаючи, їй, позивачу, утримувати дочку. Проте, вона, [PERSON], бажає, щоб відповідач утримував дитину відповідно до вимог законодавства України про сімю, оскільки він має постійне місце роботи, аліменти нікому не сплачує, тому позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів. Просить постановити судове рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дочки щомісячно по 1/4 частині з усіх видів заробітку відповідача до повноліття дочки. Сторони у справі належним чином повідомлені про явку в судове засідання. Позивач звернулася до суду з письмовою заявою про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала і просить їх задовольнити у повному обсязі (а.с.13). Відповідач звернувся до суду з письмовою заявою про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позову у зазначеному в ньому розмірі аліментів не заперечує (а.с.14). У звязку з заявами осіб, які беруть участь у справі про розгляд справи за їх відсутності, на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України справа розглядається без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, беручи до уваги наполягання позивача на задоволенні позову, визнання позовних вимог відповідачем, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом у судовому засіданні встановлено, що сторони у справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 31 серпня 2002 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії I-ОЛ №052965, виданого 31 серпня 2002 року (а.с.5). Як вбачається із позовної заяви, сторони у справі фактично припинили шлюбні відносини, позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. З копії свідоцтва про народження серії I-ЖС №029753, виданого 18 квітня 2006 року, судом встановлено, що сторони у справі є батьками малолітньої дочки [PERSON], яка згідно довідки виконкому Пологівської міської ради Запорізької області про склад сімї №3753 від 16 травня 2017 року проживає разом із матірю, [PERSON] (а.с.6,8). Відповідно до частин першої і другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Як вбачається з ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно абз.4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року № 3, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Із позовної заяви і доданих до неї матеріалів, а також письмових заяв сторін до суду встановлено, що дитина проживає разом з матірю, відповідач у справі працездатний, аліменти нікому не сплачує, має постійне місце роботи і отримує заробітну плату, за віком і станом здоровя може сплачувати аліменти на утримання дитини, позовні вимоги визнає. У звязку з цим суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача шляхом стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання малолітньої дочки у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача від дня пред`явлення позову, тобто з 23 травня 2017 року, і до досягнення дитиною повноліття. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі суд керується положеннями ч.3 ст.88 ЦПК України, відповідно до якої якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судом встановлено, що позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", а тому судовий збір у даній справі у сумі 640,00 грн. суд стягує з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved