Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, згідно вимог якого просить визнати, що ідеальна частка [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] , становить - ј частина кожного із співвласників квартири [ADDRESS] ; визнати за позивачем [PERSON] право власності на ј частину квартири [ADDRESS] ; визнати за позивачем [PERSON] право власності на ј частину квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування після померлого [INFO] [PERSON] . В обґрунтування позову зазначено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з ј частки квартири [ADDRESS] . Дане нерухоме майно на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому міської Ради народних депутатів від 16.07.1996 за №8411/1 належить: позивачу [PERSON] , дочці позивача [PERSON] , матері позивача [PERSON] та померлому [INFO] [PERSON] . На день смерті [PERSON] позивач була зареєстрована разом з батьком за вищевказаною адресою. У відповідності до ст.ст. 1261, 1268 ЦК України, позивач являється спадкоємицею першої черги за законом після померлого батька [PERSON] . Факт родинних відносин між нею та померлим батьком доведено рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20.12.2019, яке набрало законної сили. Інших спадкоємців крім позивача не має. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. В установлений законом строк позивач звернулась до Приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Сень А.С. з заявою про прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину після померлого [INFO] [PERSON] , у зв`язку з цим була заведена спадкова справа № 9/2019. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.02.2020 за № 100/02-31 позивачу було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину на майно - частку квартири [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що нею не надано нотаріусу оригінал правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Оскільки оригінал свідоцтва про право власності на житло, яке було видано УЖКГ виконкому міської Ради народних депутатів за №811/1 від 16.07.1996 знаходився у відповідачки, нею в порядку досудового врегулювання спору було запропоновано надати їй вищевказаний оригінал правовстановлюючого документу для подальшого оформлення права на спадщину після померлого батька. Крім того, вона звернулась з відповідним листом до Департаменту житлово - комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради щодо можливості отримати дублікат правовстановлюючого документу на квартиру, а також можливості внесення змін до даного документу, оскільки відповідно до свідоцтва про смерть її батька його прізвище вказано « [PERSON] », а відповідно довідки КП МБТІ від 16.09.2010 прізвище вказано « [PERSON] », тобто є розбіжності у правовстановлюючому документі. Також вона просила визначити розмір часток у спільній сумісній власності. Згідно відповіді Департаменту житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 2020 року, вбачається, що визначення розміру часток у спільній сумісній власності не належить до повноважень Департаменту житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради. Також в якості досудового врегулювання, позивачем в березні 2020 року була направлена на адресу відповідачки вимога-пропозиція щодо укладення нотаріального договору про визначення часток в термін до 15.03.2020 іншими співвласниками вищевказаної квартири. Дана вимога-пропозиція була проігнорована з боку відповідачки. Оскільки згідно Свідоцтва про право власності на житло частки кожного із співвласників є рівними, кожен учасник спільної сумісної власності має право вимагати виділення ідеальних часток. Тому, виходячи з вищевикладеного, позивач вважає, що їй [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та померлому [INFO] [PERSON] належить кожному по ј частки квартири [ADDRESS] . В свідоцтві про право власності на житло, виданого 16.07.1996 Управлінням житлово-комунального господарства виконкому міської ради народних депутатів за № 8411/1 прізвище її батька зазначено « [PERSON] », в свідоцтві про смерть, його прізвище вказано « [PERSON] », тобто є розбіжності у прізвищі. Відповідно до Експертного висновку № 056/271-а від 13.03.2020 Українського бюро лінгвістичних експертиз, вбачається, що з урахуванням зазначеного прізвища « [PERSON] », « [PERSON] », « [PERSON] », що вказано у документах зазначеної особи, наданих для експертизи - є ідентичними. Тобто, даний висновок підтверджує факт одноособовості « [PERSON] » з вказаним у свідоцтві про право власності на житло реквізитами « [PERSON] ». Враховуючи викладене, позивач змушена була звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29.04.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами загального позовного провадження. 27.05.2020 ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області відкладено підготовче судове засідання в зв`язку з неявкою відповідача Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07.07.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. Представник позивача [PERSON] - адвокат Єрмоленко О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав зазначених в позові, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась шляхом направлення повісток на адресу реєстрації та через оголошення на веб-сторінці Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області, офіційному веб-порталі судової влади України, про причини неявки суд не повідомила. Третя особа приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Сень А.С. в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, надала заяву, згідно якої просить справу розглядати без її участі. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Пояснила, що позивач [PERSON] - її матір, а відповідач [PERSON] - її баба. Після того, як в 2005 році помер її дід - [PERSON] , який є рідним батьком [PERSON] , відповідач [PERSON] з ними перестала спілкуватися. [PERSON] на праві власності належала частина квартири [ADDRESS] , оригінал свідоцтва про право власності на житло знаходиться у відповідача [PERSON] , надавати його вона відмовляється. Відзиву на позов, заяв та будь-яких клопотань до суду від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд, відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, а також те, що одночасно існують умови, які передбачені ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у відсутність відповідача. Суд, заслухавши представника позивача, третю особу, яка вказала, що [PERSON] є рідним батьком [PERSON] та йому на праві власності належала частина квартири [ADDRESS] , дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , яке видане повторно Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області 11.08.2010. Як достовірно встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON] зверталась до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області з заявою про встановлення факту родинних відносин між нею та її батьком [PERSON] , оскільки в свідоцтві про смерть батька його прізвище зазначено « [PERSON] », тоді як в свідоцтві про її народження прізвище батька зазначено як « [PERSON] ». Відповідно до рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20.12.2019 (справа № 537/4077/19), яке набрало законної сили 23.01.2020, встановлено факт родинних відносин, а саме що [PERSON] є рідним батьком [PERSON] . [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, яке видане УЖКГ виконкому міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням від 16.07.1996 №8411/1, на праві власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується довідкою КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Кременчуцької міської ради Полтавської області» від 16.09.2010 за вих. № 61/4996, технічним паспортом, виготовленим станом на 15.12.1996 КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації», інвентаризаційна справа № 2021, реєстровий номер М-1/166. Позивач [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Сень А.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, як донька померлого [PERSON] , а відповідно і спадкоємиця першої черги за законом. Постановою приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Сень А.С. від 13.02.2020 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно - частку квартири [ADDRESS] , після смерті її батька - [PERSON] , померлого [INFO] , оскільки не надано нотаріусу документ, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Як вбачається як матеріалів справи, позивач звернулася до Департаменту житлово - комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради з заявою щодо видачі дублікату свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] , видане Кременчуцьким УЖКГ 16.07.1996, внесення змін до нього, а саме змінити прізвище її батька з « [PERSON] » на « [PERSON] », а також визначити розмір часток у спільній сумісній власності. Листом від 16.03.2020 за вих. № 27-08-09/638 Департамент житлово - комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради повідомив заявника про те, що не можливо внести зімни до свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] , оскільки неможливо встановити факт технічної помилки. У визначені розміру часток у спільній сумісній власності відмовлено, оскільки це не належить до повноважень Департаменту житлово - комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, та запропоновано всім співвласникам житла звернутися до Центру надання адміністративних послуг для отримання дублікату свідоцтва про право власності на квартиру. Також позивач [PERSON] 12.03.2020 зверталася до відповідача [PERSON] з вимогою - претензією, відповідно до якої запропонувала останній надати їй оригінал свідоцтва про право власності на житло, видане Кременчуцьким УЖКГ 16.07.1996, або звернутися разом з нею до Департаменту житлово - комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради для отримання відповідного дубліката вищевказаного правовстановлюючого документу. Крім того, запропоновано виділити частки (кожному по ј частці) із спільної сумісної власності переоформивши у спільну часткову власність. Однак вказана вимога залишилась без реагування Відповідно до Експертного висновку № 056/271-а від 13.03.2020 Українського бюро лінгвістичних експертиз, вбачається, що прізвища « [PERSON] », « [PERSON] », « [PERSON] », що вказані у документах, належних батькові позивача, наданих для експертизи - є ідентичними. Тобто, даний висновок підтверджує факт одноособовості « [PERSON] » з вказаним у свідоцтві про право власності на житло реквізитами « [PERSON] ». Отже, з вищевикладеного вбачається, що [PERSON] є спадкоємцем частини квартири за адресою: [ADDRESS] , після померлого [INFO] [PERSON] . Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох і більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного із них є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як вбачається з ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за № 20 від 22.12.1995 року надано роз`яснення про те, що розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є, зокрема, квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім`ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"). В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Також згідно правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної в п. 3.4. інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Враховуючи вищевикладене, а також те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що співвласниками квартири [ADDRESS] являються [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що помер [INFO] , тому їх частки у спільній сумісній власності є рівними і складають по ј частки спірної квартири. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна. В силу ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Ст. 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За приписом ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Ч. 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, а також те, що як встановлено судом, [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом, остання є такою, що прийняла спадщину після померлого [PERSON] та у власності останнього на час смерті перебувала частка квартири [ADDRESS] , та те, що позивачем [PERSON] втрачено оригінал документа, а саме свідоцтва про право власності на житло, яке видане УЖКГ виконкому міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням від 16.07.1996 №8411/1, яке засвідчує її право власності на частку спірної квартири, то суд дійшов висновку, що за позивачем необхідно визнати право власності на спадкове майно, а саме ј частку квартири [ADDRESS] та визнати право власності на ј частку квартири [ADDRESS] , яка належала останній на підставі втраченого свідоцтва про право власності на житло, яке видане УЖКГ виконкому міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням від 16.07.1996 №8411/1. За викладених обставин, суд дійшов висновку, що позов є законним, обґрунтованим і підлягає задоволенню у повному обсязі. У зв`язку з тим, що позивач не заявив вимог про розподіл судових витрат, дане питання судом не вирішується.

Outcome: approved