Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] міськрайонний центр зайнятості звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно набутого майна у вигляді виплаченої допомоги по безробіттю в розмірі 4204,23 грн.. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що 17.09.2008 року [PERSON] надано статус безробітної та розпочато виплату допомоги по безробіттю. Однак, в ході проведеної на підставі наказу директора [PERSON] міськрайонного центру зайнятості №13 «Д» від 23.01.2017 року перевірки обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним, встановлено, що відповідач при зверненні за сприянням у працевлаштуванні приховала інформацію про те, що з 29.04.2002 року вона була зареєстрована як фізична особа-підприємець. Таким чином, [PERSON] перебуваючи на обліку як безробітна та отримуючи допомогу по безробіттю одночасно була зареєстрована як фізична особа-підприємець, що призвело до безпідставного набуття нею допомоги по безробіттю за період з 17.09.2008 року по 01.06.2009 року в сумі 4204,23 грн. 02.03.2017 року відповідачу направлено повідомлення про повернення безпідставно набутого майна, однак в добровільному порядку [PERSON] кошти не повернула, чим заподіяла шкоду державним інтересам та завдала збитки на вищевказану суму. Представник позивача позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявилася з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлялася належним чином. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, а тому відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено судом, 10.09.2008 року [PERSON] звернулась у [PERSON] міськрайонний центр зайнятості за допомогою у працевлаштуванні та відповідно до поданої заяви просила надати їй статус безробітної. З інформації, зазначеної у персональній картці №190100208091000002 слідує, що 17.09.2008 року відповідачу надано статус безробітної та відповідно до наказу [PERSON] міськрайонного центру зайнятості №НТ080917 розпочато виплату допомоги по безробіттю. Із протоколу засідання комісії [PERSON] міськрайонного центру зайнятості з розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення №2 від 20.01.2017 року вбачається, що згідно проведеної звірки інформації Пенсійного фонду України з базою даних центру зайнятості виявлено 18 осіб, серед яких [PERSON], які перебували на обліку у центрі зайнятості як безробітні та одночасно були зареєстровані як приватні підприємці, про що не повідомили при реєстрації в центрі зайнятості. Комісією ухвалено рішення провести перевірку у державного реєстратора щодо отриманням відповідачем статусу фізичної особи-підприємця. 23.01.2017 року директором [PERSON] міськрайонного центру зайнятості видано наказ №13 «Д» «Про розслідування страхових випадків» відповідно до якого призначено перевірку факту реєстрації [PERSON] як суб»єкта підприємницької діяльності. У відповідності до акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» №37 від 24.01.2017 року, в ході проведеної перевірки встановлено, що 29.04.2002 року проведено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця [PERSON], припинення реєстрації здійснено 30.12.2016 року, що стверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №1002041128 від 23.01.2017 року. Статтею 3 Закону України "Про зайнятість населення" № 5067-VI від 05.07.2012 року передбачено, що зайнятість населення забезпечується шляхом встановлення відносин, що регламентуються трудовими договорами (контрактами), провадження підприємницької та інших видів діяльності, не заборонених законом. У відповідності до ст. 4 вказаного Закону до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. Статтею 22 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття " № 1533-IІІ від 02.03.2000 року(надалі - Закон № 1533-IІІ) передбачено, що право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування. Відповідно д пункту п.8 ч.1 ст.31 Закону № 1533-IІІ виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі: призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості. У відповідності до ч.2,3 ст. 36 Закону № 1533-IІІ застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Пунктами 2,3 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України №60/62 та постановою правління Пенсійного фонду України №7-1 від 13.02.2009 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.03.200року №232/16248 передбачено, що розслідування згідно з цим Порядком здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної. Перевірка проводиться центрами зайнятості, на які покладено виконання функцій робочих органів виконавчої дирекції Фонду загальнообов»язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Відповідно до п.5 Порядку перевірка достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, проводиться центрами зайнятості шляхом: звіряння наданої особою інформації з відомостями, наявними в Державній податковій адміністрації України, Пенсійному фонді України, у державних реєстраторів. За результатами звірки або перевірки оформлюється акт, який підписується посадовими особами, що її проводили. Пунктом 6 Порядку передбачено, що у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. У відповідності до довідки [PERSON] міськрайонного центру зайнятості від 28.02.2017 року за період перебування на обліку з 17.09.2008 року по 01.06.2009 року відповідачу виплачено допомогу по безробіттю у розмірі 4204,23 грн. 02.03.2017 року за вих. №07/812 позивачем направлено відповідачу копію наказу № 42 «Д» від 01.03.2017 року «Про повернення коштів» із вимогою повернути незаконно отримані кошти в сумі 4204,23 грн. на протязі 15 календарних днів з дня отримання зазначеного повідомлення, однак відповідач в добровільному порядку отримані кошти не повернула. Згідно вимог ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої підстави(безпідставно набуте майно), зобов»язана повернути потерпілому це майно. За таких обставин, аналізуючи досліджені у судовому засіданні докази, суд приходить до переконання про доведеність позовних вимог та вважає, що вони підлягають до задоволення шляхом стягнення з відповідача в користь [PERSON] міськрайонного центру зайнятості 4204,23 грн. виплаченої допомоги по безробіттю, яка набута [PERSON] безпідставно внаслідок недобросовісності з її боку, що полягала у неповідомленні останньою про факт її реєстрації в якості фізичної особи-підприємця та належності до зайнятого населення, який мав місце в період коли вона перебувала на обліку та отримувала допомогу як безробітна. Із врахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору у відповідності до п.18 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», в силу вимог ч.6 ст.141 ЦПК України з [PERSON] в користь держави слід стягнути 1600 грн. судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved