Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

Позивач 14.01.2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: Перша Одеська державна нотаріальна контора, та, уточнивши позовні вимоги письмовою заявою від 30.01.2015, просив звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №1501/1207/71-263-Z-1 від 24.12.2007 р., в рахунок погашення заборгованості [PERSON] (1/5 частка предмета іпотеки); [PERSON] (2/5 частки предмета іпотеки); [PERSON].(2/5 частки предмета іпотеки) за кредитним договором № 1501/1207/71-263 шляхом визнання права власності на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування позову відзначив, що 24.12.2007 року [PERSON] уклала з ВАТ «Сведбанк» (пізніше перейменовано на ПАТ «Сведбанк») кредитний договір №1501/1207/71-263, за умовами якого отримала у кредит грошові кошти на суму 100 000, 00 дол. США із кінцевим терміном повернення - 24.12.2027 року. 16.10.2009 року між [PERSON] та банком було укладено Договір про внесення змін та доповнень № 1 до Кредитного договору. В якості забезпечення виконання зобов'язання за цим договором між сторонами укладено договір іпотеки № 1501/1207/71-263-Z-1 від 24.12.2007 р., за умовами якого [PERSON] передала в іпотеку Банку наступне нерухоме майно: квартиру [ADDRESS]. 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено Договір факторингу №15, відповідно до якого останньому було відступлено права вимоги за кредитним договором №1501/1207/71-263 від 24.12.2007 року. У листопаді 2014 року під час спроби досудового врегулювання погашення заборгованості, від родичів [PERSON] позивачу стало відомо про смерть позичальника. Враховуючи, що позичальник [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором не виконувала належним чином, погашення кредиту не здійснювала, станом на дату смерті позичальника 22.11.2010 року виникла заборгованість за кредитним договором, яка склала 99 743, 14 дол. США, що за курсом НБУ становить 1 572 973, 36 грн. 17.11.2014 року позивач звернувся до Першої Одеської державної нотаріальної контори із претензією до спадкоємців боржника, яка містила вимогу погашення заборгованості спадкодавця за кредитним договором. Із листа Першої Одеської державної нотаріальної контори вих.. №2522/02-14 від 18.11.2014 позивачу стало відомо, що 06.03.2012 року свідоцтво про право на спадщину за законом на кв. [ADDRESS] було видано на ім'я: [PERSON] (1/5 частка спадкового майна); [PERSON] (2/5 частки спадкового майна); [PERSON] (2/5 частки спадкового майна). З листа Першої Одеської державної нотаріальної контори вих.. №2522/02-14 від 18.11.2014р. вбачається, що [PERSON] було роз'яснено, що він успадковує майно, обтяжене боргом та, що обтяження майна іпотекою залишається чинним і після отримання свідоцтва про право на спадщину і до повного виконання зобов'язань за кредитним договором. Відповідно до звіту про оцінку майна: 4-кім. житлової квартири [ADDRESS], складеного субєктом оціночної діяльності - ФОП [PERSON], ринкова вартість предмету іпотеки, переданої позивачу за іпотечним договором, станом на 30.01.2015 року становить 1 401 254, 00 грн., що не перевищує заборгованість відповідачів перед позивачем. Враховуючи, що заборгованість за кредитним договором не погашена, з урахуванням вищевикладеного позивач звернувся до суду з відповідним позовом. Також, ухвалою суду від 16.03.2015 року був прийнятий до розгляду зустрічний позов [PERSON], [PERSON], [PERSON] до Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», яке є правонаступником ПАТ «Сведбанк», треті особи: Перша Одеська державна нотаріальна контора, Відділ опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання правочину недійним. В обґрунтування позову відзначили, що [PERSON] та його сини [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями [PERSON], померлої [INFO]. Після смерті дружини [PERSON] письмово (заява від 08.05.2012 року) повідомив ПАТ «Сведбанк» про її смерть та надава до кредитної справи копію свідоцтва про смерть [PERSON] з відповідною заявою щодо переоформлення кредитного договору №1501/1207/71-263 від 24.12.2007 року на нього. Також, 06.03.2012 року Перша Одеська державна нотаріальна контора письмово повідомила ПАТ «Сведбанк» про видачу [PERSON], [PERSON] та [PERSON] свідоцтв про право власності на спадщину після померлої [PERSON]. 28.11.2012 року ПАТ «Сведбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк») та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» уклали договір факторингу № 15 та договір відступлення прав за іпотечним договором, на підставі яких ТОВ «ФК «Вектор Плюс» отримало право вимоги щодо грошової заборгованості по кредитному договору №1501/1207/71-263 від 24.12.2007 року та за іпотечним договором, укладеними із [PERSON]. Ігноруючи вимоги ч.2 ст. 24 Закону України «Про іпотеку» ТОВ «ФК «Вектор Плюс» не повідомило відповідачів про себе як про нового іпотекодержателя, натомість 23.12.2014 року направила до [PERSON] та його синів - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], вимогу про звільнення житлового приміщення. Уточнивши позовні вимоги письмовою заявою від 16.12.2015 року, представників відповідачів - [PERSON] (діє на підставі довіреності від 15.09.2015 року) просила визнати ТОВ «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС» такими, що втратили право вимоги до спадкоємців. Оскільки, останніми пропущений строк, передбачений ст.. 1281 ЦК України, пред'явлення до спадкоємців вимог за кредитним договором. У судове засідання 16.12.2015 року з'явився представник позивача - Главацький Ю.А. (діє на підставі довіреності №1114-юр від 31.08.2015 року), позовні вимоги ТОВ «ФК «Вектор Плюс» підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Пояснив, що 24.12.2007 року був укладений кредитний договір та договір іпотеки між ВАТ «Сведбанком» та [PERSON]. За договором факторингу № 15 та відступленням права вимоги за іпотечним договором ТОВ «ФК «Вектор плюс» отримало право вимоги за даними договорами. Позивачу стало відомо стало про смерть позичальника лише у листопаді 2014 року при досудовому урегулюванні спору.17.11.2014 року ТОВ «ФК «Вектор плюс» направило до нотаріальної контори претензію і дізналось про смерть позичальниці та її спадкоємців, яким видано свідоцтво про спадщину. Тому вважають що строк пред'явлення вимоги не пропустили. Спадкоємці несуть усі обов'язки, що існували на час смерть позичальника, однак [PERSON] прийняв спадщину, проте не повідомив про це кредитора. 24.12.2014 року відповідачам була направлена вимога про виселення, однак на теперішній час цей лист у нього відсутній та відомостей про отримання даного листа відповідачами у нього теж не має. Ринкова вартість квартири на 30.01.2015 року складає 1 401 254, 00 грн. (із розрахунку 15 грн. за 1 дол.). Крім цього на питання представника відповідачів, Главацький Ю.А. відзначив, що йому невідома сума боргу на момент укладенні договору факторингу №15 та якими саме документами ця сума підтверджується. За який період нарахована заборгованість та пеня йому невідомо, у 2010 році позичальник померла, однак йому невідомо яку суму кредиту вона виплатила. Надати належних доказів на підтвердження суми заборгованості, право вимоги за якою було передано позивача, надати не може. Заперечував проти зустрічного позову [PERSON], просиві відмовити. При цьому факт реєстрації права власності, який здійснено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфін Б.С., за позивачем на спірну квартиру його представник в судовому засіданні підтвердив. У судове засідання 16.12.2015 року з'явились представники відповідачів - [PERSON] (діє на підставі довіреності від 15.09.2015 року) та [PERSON] (діє на підставі угоди №42/15 про надання правової допомоги адвоката від 26.08.2015 року), позовні вимоги ТОВ «ФК «Вектор Плюс» не визнали та просили відмовити у повному обсязі. Вважають позов не обґрунтованим та недоведеним. Зі змісту позову неможливо встановити який саме обсяг заборгованості перейшло до ТОВ «ФК «Вектор Плюс». У матеріалах справи відсутні відповідна бухгалтерська документація на підтвердження щодо зобов'язань, на які перейшло право вимоги до позивача. Не приймають до уваги і твердження представника позивача про те, що вони дізнались про смерть позичальниці лише у 2014 року. У матеріалах справи є заява [PERSON], за якою він у березні 2014 року повідомив первісного кредитора - ПАТ «Сведбанк» про смерть дружини. Первісний кредитор був обізнаний. Крім того, 25.06.2015 року іпотекодержатель вже скористався свої правом звернення стягнення на предмет іпотеки. На теперішній час спірне нерухоме майно зареєстровано за позивачем. Відзначили, що Одеський окружний адміністративний суд 13.12.2015 року виніс рішення, за яким державну реєстрацію за позивачем скасовано, однак рішення законної чинності ще не набрало. Крім того, позивачем пропущений строк пред'явлення вимоги до боржників, тому просять відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічні позовні вимоги [PERSON], [PERSON] Від ПАТ «Омега Банк» надійшло до суду клопотання, відповідно до якого просили розглядати справу за його відсутності (а.с.136, 143, т.2). Представники Першої Одеської державної нотаріальної контори та органу опіки та піклування ПРА ОМР у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд з урахуванням вимог ст.. 169 ЦПК України, ухвалив слухати справу за відсутності представників ПАТ «Омега Банк», Першої Одеської державної нотаріальної контори та органу опіки та піклування ПРА ОМР, повідомлених належним чином. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову ТОВ «ФК «Вектор плюс» та задоволення зустрічного позову [PERSON], [PERSON]. [PERSON] з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.12.2007 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1501/1207/71-263, за яким [PERSON] (позичальник) отримала грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 100 000, 00 дол. США, на строк по 24.12.2027 року включно зі сплатою 11,9 % річних за весь строк користування кредитом (а.с.26,т.3). 16.10.2009 року між сторонами було укладено Договори про внесення змін та доповнень №1, № 2, №3 до кредитного договору №1501/1207/71-263 від 24.12.2007 року (а.с.. 31-39, т.3). У забезпечення виконання зобов'язань за вищезгаданим кредитним договором між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] 24.12.2009 року було укладено Договір іпотеки №1501/1207/71-263-Z-1, за яким [PERSON] передала в іпотеку банку належне їй на праві власності майно - квартиру [ADDRESS], яка складається в цілому з 4х житлових кімнат, загальною житловою площею 90,9 кв.м. та підсобних приміщень, загальна площа квартири 134,4 кв.м.. Договір було вчинено за нотаріально засвідченою письмовою згодою чоловіка іпотекодавця, та посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А., зареєстровано в реєстрі №22168 (а.с.98). Зазначене підтверджується витягом про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек від 30.12.2007 року, наявним у матеріалах справи (а.с.99, т.3). Також судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], у зв'язку з чим Відділом реєстрації смерті у м. Києві 10.03.2010 року видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] та зроблено актовий запис за № 4521 (а.с.125, т.1). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS]. 06.03.2012 року державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Лебідь О.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, у відповідності до якого чоловік [PERSON] є спадкоємцем 1/5 частки спадкового майна; малолітній син [PERSON], [INFO], є спадкоємцем 2/5 часток спадкового майна; малолітній син [PERSON], [INFO], є спадкоємцем 2/5 часток спадкового майна (а.с.13, т.1). зазначене підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 06.03.2012 року (а.с.14). Звертаючись до суду з позовом ТОВ «ФК «Вектор плюс» посилалось на те, що 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке виступало як правонаступник ВАТ «Сведбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено: - договір факторингу № 15, за умовами якого ТОВ «ФК «Вектор Плюс» отримало право вимоги за кредитними договорами, у тому числі, до [PERSON] за кредитним договором №1501/1207/71-263 від 24.12.2007 року; - та договір про відступлення прав за іпотечними договорами, за яким ТОВ «ФК «Вектор Плюс» отримало права за іпотечними договорами, зокрема, за договором іпотеки №1501/1207/71-263-Z-1 від 24.12.2007 року (а.с.48-53).. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Частиною 2 ст.1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава як правовий інститут цивільного законодавства виконує забезпечувальну функцію, тобто спрямована на те, щоб гарантувати кредитору-заставодержателю задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, незалежно від майнового стану боржника, і наявності у нього заборгованості перед іншими кредиторами, отже, застава встановлюється для гарантування майнових інтересів кредитора-заставодержателя. Згідно до ст.. 590 ЦК України, Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом Порядок передачі майна у заставу та звернення стягнення на це майно визначений ст. ст. 572-597 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про заставу», Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх. Забезпечувальне зобов'язання (взаємні права та обов'язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов'язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов'язанням). Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна). У відповідності до ст.. 5 Закону України «Про іпотеку», предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об'єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Згідно зі ст. 33 Закону України від 5 червня 2003 р. N 898-IV "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до частини першої, другої статті 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Порядок прийняття спадщини, яка відкрилася після 1 січня 2004 року, визначений Главою 87 ЦК України. Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Відповідно ст. ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Вирішуючи дану справу, суд враховує роз'яснення, які містяться в п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р . № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», а саме, що отримання спадкоємцем, який прияв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконання обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами статті 625 цього Кодексу. Згідно п. 32 Постанови Пленуму ВССУ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішені спорів, що виникають із кредитних правовідносин» з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Оскільки зі смертю боржника зобов'язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємців. Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право, а не є строком позовної давності, як зазначив суд. (правова позиція ВСУ у рішенні від 08.04.2015 року по справі № 6-33 цс15). У відповідності до п. 1 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини. З нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 12.03.2015 року (а.с.24) та пояснень представника відповідача судом встановлено, що у березні 2010 року до Одеського відділення №1 ПАТ «Сведбанк» з'явився чоловік боржника [PERSON] - [PERSON] та повідомив про смерть дружини [PERSON], надавши працівнику відділення [PERSON] оригінал свідоцтва про смерть. Остання відсканувала свідоцтво про смерть та відправила його електронною поштою на адресу Головного офісу ПАТ «Сведбанк». У подальшому засвідчену встановленому порядку копію свідоцтва про смерть [PERSON] було направлено на адресу Головного офісу ПАТ «Сведбанк» поштовим для її подальшого долучення до кредитної справи. Тобто, [PERSON] у відповідності до чинного законодавства повідомив кредитора - Одеське відділення №1 ПАТ «Сведбанк» про смерть боржника, у березні 2010 року через нетривалий термін після смерті дружини. Також, 06.03.2012 року державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори Лебідь О.В. було сповіщено ВАТ «Сведбанк» про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON] на кв. [ADDRESS]. Зазначене вбачається з листа Першої Одеської державної нотаріальної контори №2522/02-14 від 18.11.2014 року, направленого на адресу ТОВ «ФК «Вектор Плюс» (а.с.17, т.1). Право вимоги до позивача за кредитним договором та договором іпотеки перейшло ще 28.11.20112 року, однак, вимога до відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про звільнення майна житлового приміщення направлена ТОВ «ФК «Вектор Плюс» лише 23.12.2014 року (а.с.89. т.1),а з відповідним позовом позивач звернувся до суду 14.01.2015 року. Належних та допустимих доказів на спростування тверджень [PERSON] щодо повідомлення ним ПАТ «Сведбанк» у березні 2010 року про смерть позичальника-його дружини [PERSON], позивачем суду не надано. На підставі чого суд приходить до висновку, що кредитор пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, з порушенням строків, встановлених статтею 1281 ЦК України, що згідно з частиною четвертою цієї норми позбавляє його права вимоги до спадкоємців. Також, як вбачається з матеріалів справи, у спірній квартирі зареєстровані та мають право користування нею неповнолітні діти - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Однак, позивачем не надано доказів на підтвердження отримання відповідного дозволу органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації ОМР. Крім цього, відповідно до п.12.3.1 договору іпотеки, задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодавцю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст.. 37 Закону України «Про іпотеку». Ст. 37 даного Закону встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Як встановлено під час розгляду справи, судом встановлено ТОВ «ФК «Вектор Плюс» скористалось своїм правом задоволення вимог в рахунок погашення заборгованості та 25.06.2015 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №22383145 яке здійснено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфін Б.С., зареєструвало своє право власності на спірну квартиру. Зазначене підтверджується поясненнями представника позивача та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки (6-7, т.3). Таким чином, на час розгляду справи спору між сторонами щодо визнання права власності на квартиру судом не встановлено, позивачем право звернення стягнення на предмет іпотеки реалізовано. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У цьому випадку судом не встановлено обставин, за яких позивач може бути звільнений від доказування обставин, на які він посилається. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, ст.1 ЦПК України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: Перша Одеська державна нотаріальна контора про звернення стягнення на предмет іпотеки на спадкове майно і визнання права власності задоволенню не підлягає, натомість як зустрічний позов [PERSON], [PERSON]. [PERSON] до Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про визнання ТОВ «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС» такими, що втратили право вимоги до спадкоємців слід задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved