Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернувся [PERSON] - депутат Родинської міської ради з позовною до [PERSON], ТОВ «Телебачення «Капрі» про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що [INFO] року на сайті ТОВ «Телебачення «КАПРІ» розміщено відео під назвою: «[INFO]). [INFO] року на сайті ТОВ «Телебачення «КАПРІ» розміщено ще одно відео під назвою: «[INFO] Інтерв'ю журналісту ТОВ «Телебачення «КАПРІ» надає [PERSON] (далі за текстом - відповідачі) - Директор Родинської ОШ №8, в якому зазначає наступне: цитата дослівно на мові оригіналу (українська мова): «Під час Різдва я була відсутня дома, відпочивала і коли з'явилась до дому, то побачила два наскрізь пробиті скла у гостинній та у своїй спальні. Це були металеві пульки. Я викликала міліцію із Покровська, вони написали акти, склали, значить це були залізні кульки, які наскрізь пробили вікна і ці кульки лежали на підлозі моєї будівлі. Якщо хтось хотів зробити мені прикро у них це не вийшло, нехай це буде моїм найбільшим горем у моєму житті, а для людей, які це зробили це нехай будуть найбільшим щастям у різдвяні свята, Я розумію що це робота Молодіжної партії, бо [PERSON] мені завжди загрожував, загрожував фізично у присутності свідків і це є запис у мене навіть на телефоні його загрози, я на це просто не хочу звертати уваги, у мене є більш цінні речі у моєму житті, ані ж оце все. Я не вважаю що оці якісь матеріальні там збитки і таке інше це гідно того щоб рвати свою душу, серце, це не настільки страшно як той гріх який було зроблено людьми і тими хто замовив це.» Очевидним фактом є те, що інформація наведена у відео і озвучена Відповідачем-1 у відео безпосередньо стосується особи депутата Родинської міської ради IV созиву [PERSON] (далі за текстом - Позивач) та Молодіжної партії у склад якої входять депутати Покровської та Родинської міських рад, яка побудована у формі звинувачень у побитті вікон її квартири під час різдвяних свят. Наступне інтерв'ю журналісту ТОВ «Телебачення «КАПРІ» «[INFO])», яке знову надає [PERSON] - Директор Родинської ОШ №8, в якому зазначає наступне: цитата дослівно на мові оригіналу (російська мова): «...Угроза всему городу была, всем кто поддерживает [PERSON]. Ну я считаю, что наверное Молодежная партия решила так поднять мне рейтинг в городе Родинское, в городе Покровске. Я рада за них, что они так ко мне относятся. Просто в такие рождественские праздники мне не хотелось бы говорить об этом и знаете как наверное духовное все равно всегда будет выше материального, окна можно вставить, а вот душу заменить человеку это уже куда сложнее, а иногда невозможно. ... [INFO]. От этого может пострадать любой человек, любой кто находится в зале, любой кто идет на прием к [PERSON], потому что обращаються к нему, то есть от этого никто не ограничен, потому я думаю полиция здесь, а может это вызов полиции, что она не хочет работать». В цьому відео є теж очевидним фактом те, що інформація наведена у відео і озвучена Відповідачем-1 у відео теж безпосередньо стосується особи депутата Родинської міської ради VII созиву [PERSON] та Молодіжної партії, у склад якої входять депутати Покровської та Родинської міських рад, яка побудована у формі звинувачень у побитті вікон її квартири під час різдвяних свят. Враховуючи, що негативна інформація щодо Позивача, висловлена Відповідачем-1, має характер наклепу (тобто поширення завідомо неправдивої інформації, що ганьбить іншу особу), то така інформація не є оціночним судженням, а отже, підлягає спростуванню. Крім того, подібними діями Відповідач-1 охарактеризував Позивача, як злочинця, як особу, що з легкістю цорушує закон, як особу, яка не має високих моральних цінностей. Така необгрунтована характеристика пригнічує честь та гідність Позивача. Пригнічення немайнових прав, відносно яких Конституцією України передбачено обов'язок ставитись з повагою, обгрунтовується тим, що жодній нормальній цивілізованій людині неприємно чути (дізнаватись) про себе безпідставні звинувачення у вчиненні злочинних діянь та інших ганебних вчинків, з точки зору моралі. У зв'язку з неправомірним поширенням Відповідачами широкому колу осіб недостовірної негативної інформації відносно Позивача, останній знаходиться у стані постійного нервового напруження та стресу. В результаті чого, у Позивача різко знизилась працездатність, що, в свою чергу, негативно впливає на виконання його трудових (посадових) обов'язків та на повагу робочого колективу до нього. А також стало причиною порушення функції сну. Позивач стверджує, що розповсюджена Відповідачами інформація є недостовірною, її поширення ганьбить честь, гідність та ділову репутацію Позивача. На підставі цього Позивач вимагає, щоб вищезазначена інформація була спростована у такий точно спосіб, яким була поширена та офіційного вибачення Відповідачів за вчинення ними неправомірних дій. Відповідно достатей 21, 28, 32 Конституції України, статей 272, 275, 297, 299 Цивільного кодексу України, статті 48 Закону України «Про інформацію», Позивач має право на повагу до своєї честі, гідності та ділової репутації, які є недоторканими, і для захисту яких має право звернутись із позовом до суду. Згідно зі статтею 269 Цивільного кодексу України, Позивач не може бути позбавлений цих прав або відмовитися від них. Очевидно, що викладена та розповсюджена Відповідачами вищезазначена інформація про Позивача є негативною. Частиною 6 статті 277 Цивільного кодексу України встановлено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Вітчизняною доктриною права, честь визначено як поняття моральної свідомості і категорію етики, що включає у себе моменти усвідомлення індивідом або організацією свого суспільного значення і визнання цього значення з боку суспільства. Гідність визначено як чинник моральної свідомості, в якому виражається уявлення про самоцінність особистості, її моральну рівність з усіма іншими, і що, водночас, відображає моральне ставлення індивіда до самого себе і суспільства до нього. Ділову репутацію визначено як оцінку діяльності юридичної або фізичної особи, яка ґрунтується на висновках щодо ділових якостей та морального обличчя цих суб'єктів, дотримання ними вимог законодавства (законослухняність) і належного виконання договірних та інших зобов'язань перед діловими партнерами і споживачами. Позивач вважає, що надання, висловлення та поширення зазначеної інформації Відповідачами невизначеному колу осіб мала на меті опорочення честі і гідності та ділової репутації Позивача та Молодіжної партії в цілому. Застосовуючи обман, Відповідач-1 намагається переконати значну кількість громадян в злочинних, бандитських, меркантильних мотивах діяльності Позивача, зокрема в тому, що Позивач, начебто, «винуватий» у побитті стекла в вікнах Відповідача-1. Поряд з цим Відповідач-1 намагається створити враження для невизначеного кола осіб про начебто «Чикагське», хуліганське та бандитське відношення Позивача до людей, які підтримують Покровського міського голову [PERSON], метою якого є маніпулювання громадською думкою з метою залякування. Нагадує, що у правових містах, таких якими мають бути місто Родинське та місто Покровськ, це має наслідком зміну морального ставлення суспільства до Позивача та Молодіжної партії, членом якої є Позивач: з позитивного або нейтрального - на негативне. Це завдає шкоди діловій репутації Позивача та Молодіжній партії в цілому, оскільки справляє враження на суспільство, переконуючи його в тому, що Позивач чинить аморально, зневажає закон, порушує дану присягу депутата міської ради додержуватися Конституції і законів України. Негативні наслідки, спричинені Позивачеві вищезазначеними діями Відповідача-1, усвідомлені і сплановані ним, збільшуються через наступні фактори: Особливістю ділової репутації Позивача є те, що Позивач з жовтня 2015 року по теперішній час є депутатом Родинської міської ради Донецької області від Молодіжної партії України та її членом, який відповідно до ч.І ст.2 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» є представником інтересів територіальної громади. Згідно ч.2 ст.2 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу зобов'язаний виражати і захищати інтереси відповідної територіальної громади та її частини - виборців свого виборчого округу, виконувати їх доручення в межах своїх повноважень, наданих законом, брати активну участь у здійсненні місцевого самоврядування. Гідність і ділова репутація депутата міської ради, мають дуже велике значення як для ефективного здійснення Позивачем обов'язків виборної посади так і для обрання на таку виборну посаду, для призначення на посаду в органах влади чи взагалі на роботу в учбовому закладі де на теперішній час працює Позивач. Очевидно, що відомості наведенні та поширенні у відео - інтерв'ю щодо хуліганських дій Позивача та інших членів Молодіжної партії є негативними, образливими, принизливими та такими, що не відповідають дійсності, що в цілому завдають непоправної шкоди діловій репутації Позивача та партії в цілому. Наведена та поширена Відповідачами недостовірна інформація несправедливо та безпідставно звинувачує Позивача у вдаванні до саме деструктивних, злочинних, інших негативних дій. В результаті цілеспрямованих дій Відповідача-1 щодо поширення вищезазначеної недостовірної інформації про Позивача шляхом і усвідомлювання при цьому ним наслідків своїх дій, що опорочили честь, гідність і ділову репутацію Позивача та Молодіжної партії було спричинено значну моральну шкоду - втрати немайнового характеру внаслідок приниження його честі, гідності і ділової репутації як депутата міської ради, ускладнення подальшого активного громадсько-політичного життя, ускладнення стосунків Молодіжної партії з громадою міст Покровська та Родинське, від якої Позивача обрано до Родинської міської ради, ускладнення його стосунків із виборцями, що негативно сприймають нібито вчинені дії Позивачем і поширену інформацію, про яку йдеться у зазначених відео - інтерв'ю. Висловлена та поширена Відповідачем вищезазначена недостовірна негативна інформація про Позивача становить саме наклеп. Вітчизняною доктриною права визначено поняття «наклеп» - це поширення завідомо неправдивої інформації, що ганьбить особу потерпілого. В словнику української мови наклеп визначений як неправда, поширювана з метою знеславити, зганьбити, заплямувати кого -, що-небудь; поширення неправдивих відомостей. Недостовірна негативна інформація про Позивача була озвучена та поширена Відповідачем-1, як зазначалось [INFO] року на телеканалі Відповідача-2 - ТОВ «Телебачення «Капрі», на Інтернет сторінках телеканалу «Капрі» та, як слідство, на всіх місцевих сторінках в інтернет ресурсі «Одноклассники», «Вконтакте» и «Fecebook» з [INFO] року по теперішній час, як планував і розраховував Відповідач-1, серед невизначеної кількості жителів міста Покровськ, міста Родинське та всього Покровського району, які є глядачами цього каналу та користувачами вищезазначених інтернет ресурсів на які ця інформація була поширена. Недостовірність, неправдивість поширення Відповідачем вищезазначеної негативної інформації про Позивача, об'єктивна неможливість підтвердити її у судовому процесі належними і допустимими доказами була завідомо відома Відповідачу-1, ця інформація була вигадкою саме Відповідача-1, метою якого створення негативного ставлення з боку суспільства до Позивача. Відповідач-1 використала засіб масової інформації - ТОВ «Телебачення «КАПРІ» Відповідача-2 для поширення недостовірної, наклепницької інформації, яка направлена на свідоме протиправне порушення прав і свобод Позивача, посягає на його честь, гідність, ділову репутацію. Згідно ст.64 Закону України «Про телебачення та радіомовлення», громадянин або юридична особа мають право вимагати від телерадіоорганізації спростування поширених у її програмі чи передачі відомостей, які не відповідають дійсності та/або принижують честь і гідність особи. Якщо в телерадіоорганізації відсутні достатні докази того, що поширені нею відомості відповідають дійсності, вона зобов'язана терміново їх спростувати. Спростування повинно бути поширено тією ж телерадіоорганізацією і в такій же програмі чи передачі, що й відомості, які не відповідають дійсності, або в інший час за домовленістю з особою, права якої були порушені. У спростуванні має бути зазначено, які відомості не відповідають дійсності, коли і в якій програмі чи передачі вони були поширені телерадіоорганізацією. У разі винесення судом рішення про спростування, текст спростування поширюється телерадіоорганізацією в порядку, визначеному цим Законом. Гарантована законодавством України свобода професійної діяльності засобів масової інформації, не є перепоною для реалізації Позивачем права на притягнення до відповідальності Відповідачів, спростування поширеної ними, із використанням засобу масової інформації, вищезазначеної недостовірної, наклепницької інформації про Позивача, і видалення такої інформації у формі та у спосіб, визначені чинним законодавством, оскільки у Відповідача-2 відповідно до ст.67 Закону України «Про телебачення та радіомовлення» відсутні підстави для звільнення його від відповідальності за порушеннями законодавства України про телерадіоорганізації. Зважаючи на вищенаведене, враховуючи однорідність позовних вимог, викладених у позовній заяві. Позивач пред'являє даний позов одночасно до [PERSON] та Товариства з обмеженою відповідальністю «Телебачення «Капрі». Діями Відповідача-1 позивачу завдано моральної шкоди, яку він оцінює в 50 000,00 (п'ятдесят тисяч) гривень. Визнати недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, порушують права свободи, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію Позивача, відомості опубліковані у відео під назвою: «Директору школи №8 побили вікна у квартирі (ВИДЕО)», а саме: «[INFO] та поширені відносно Позивача [INFO] року на сайті ТОВ «Телебачення «КАПРІ». Позивач, з урахуванням зменшених позовних вимог, просить суд визнати недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, порушують права свободи, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію Позивача, відомості опубліковані та відео під назвою «[INFO])» та поширені відносно Позивача [INFO] року на сайті ТОВ «Телебачення «КАПРІ», а саме: «[INFO]». Визнати наклепом дії Відповідачів з виготовлення та поширення інформації відносно Позивача у відео під назвою «Директору школи №8 побили вікна у квартирі (ВИДЕО)», яке було опубліковано [INFO] року на сайті ТОВ «Телебачення «КАПРІ» та відео під назвою «[INFO])», яке було опубліковано [INFO]. року на сайті ТОВ «Телебачення «КАПРІ». Зобов'язати Відповідачів спростувати відомості, поширенні ними [INFO] року у відео під назвою «Директору школи №8 побили вікна у квартирі (ВИДЕО)», яке було опубліковано [INFO] року на сайті ТОВ «Телебачення «КАПРІ» та відео під назвою «[INFO])», яке було опубліковано [INFO] року на сайті ТОВ «Телебачення «КАПРІ» у спосіб найбільш близький до способу їх поширення, шляхом розміщення відеозапису офіційного вибачення перед Позивачем [PERSON] та керівника ТОВ «Телебачення «КАПРІ» про те, що ними поширена недостовірна, така, що не відповідає дійсності, порушує права свободи, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію [PERSON] як депутата Родинської міської ради та як члена Молодіжної партії України інформація, яка була розміщена у відеозапису під назвою «Директору школи №8 побили вікна у квартирі (ВИДЕО)», яке було опубліковано [INFO] року на сайті ТОВ «Телебачення «КАПРІ» та відеозапису під назвою «[INFO])», яке було опубліковано [INFO] року на сайті ТОВ «Телебачення «КАПРІ», не пізніше п'ятнадцяти днів з дня набрання рішення суду законної сили. Витрати пов'язані зі спростуванням відомостей поширених Відповідачами [INFO] року та [INFO] року у телевізійних засобах масової інформації покласти на Відповідачів. Стягнути з Відповідача-1 на користь Позивача 50 000,00 грн. (п'ятдесят тисяч гривень) моральної шкоди, завданої поширенням недостовірної інформації, такої, що не відповідає дійсності, порушує права свободи, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію [PERSON], як депутата Родинської міської ради та як члена Молодіжної партії України. Стягнути з Відповідачів витрати на оплату судового збору. В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі за участю її представника [PERSON] Представник відповідачки проти позовних вимог заперечував, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник відповідача - ТОВ «Телебачення «Капрі» позовні вимоги не визначала. В запереченнях зазначила, що телерадіоорганізація та її працівники не несуть відповідальності за поширення інформації, що не відповідає дійсності, у разі, якщо ця інформація містилася у виступах осіб, які не є працівниками телерадіоорганізації. З метою об'єктивності інформації та недопущення перекручення фактів, на телеканал «Капрі» існує формат програми «Без коментарів», в якій [INFO] директор школи №8 [PERSON] розповіла про факт побиття вікон. Ніяких коментарів чи нав'язування думки від працівників телеканалу «Капрі» не було. Суд, вислухавши позивача, представника позивача та представників відповідачів, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. [PERSON] є депутатом Родинської міської ради УІІ скликання (а.с.12). Згідно листа Покровського відділу поліції ГУ НП в Донецькій області від 17.01.2017р. на ім'я [PERSON], 16.01.2017р., її заяву було зареєстровано до Журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за № 528. За результатами проведеної перевірки встановлено, що ознак кримінального правопорушення в діях [PERSON] відсутні. Підстави для відкриття кримінального провадження відсутні. В судовому засіданні досліджено відеозаписи виступів [PERSON], які були розміщені на сайті ТОВ «Телебачення «Капрі» [INFO] Згідно ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У відповідності до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Відповідно до статті 200 ЦК України інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Суб'єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями. Порядок використання інформації та захисту права на неї встановлюється Законом України «Про інформацію». Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Згідно статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Статтею 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Пункт 18 Постанови закріплює, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. В силу ст. 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Відповідно до п.19. Постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 р. за №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до статті 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Більше того, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens, cited above, p. 28, п. 46). В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії», суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є основною складовою права, захищеного ст. 10 Конвенції. Свобода вираження стосується не лише тієї інформації чи тих ідей, які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Свобода преси дає громадськості одну з найкращих можливостей дізнатися про ідеї та позиції політичних лідерів, публічних осіб і сформувати свій погляд на них. Відповідно межі допустимої критики є ширшими, коли вона стосується власне політика, публічної особи, а не приватної особи. На відміну від останньої публічній особі неминуче і свідомо відкривається для прискіпливого аналізу кожного свого слова і вчинку з боку громадського загалу і, як наслідок, повинен виявляти до цього більше терпимості. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 Європейської Конвенції з прав людини захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» Європейська Конвенція та рішення Європейського суду є джерелом права в Україні, національні суди мають використовувати практику Європейського суду. Так, рішенням від 21 лютого 2012 року у справі «Тушалп проти Туреччини» Європейський суд встановив, що навіть припускаючи, що висловлювання заявника могли були визнані провокативними, грубими та агресивними, вони становили оціночні судження. При цьому, Європейський суд підкреслив, що використання, навіть, «вульгарних фраз» само по собі не є визначальним в оцінці агресивного висловлювання, адже це може слугувати просто «стилістичним цілям», оскільки «стиль є частиною комунікації як форми вираження та як такий захищений разом зі змістом вираження». Відповідну правову позицію наведено в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Лінгенс проти Австрії» (12/1984/84/131), у пункті 41 якого зазначено, що свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи; за умови додержання пункту 2 статті 10 цієї Конвенції свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій; такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких демократичне суспільство неможливе. [PERSON] є депутатом Родинської міської ради УІІ скликання. У Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У ст. ст. 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, вказано, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація про нього була поширена з явним злим умислом, тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості особистих тверджень про наміри і позицію таких політичних лідерів. Відповідач [PERSON] висловила свої припущення про те, хто їй побив вікна та своє відношення до цього. Виходячи із системного аналізу вищевказаних приписів національного законодавства та з урахуванням практики ЄСПЛ, суд приходить до висновку про те, що джерелом побудови конструкції спірних висловлювань не є фактичні дані, а оспорювана інформація являється оціночними судженнями відповідача, а тому така інформація не підлягає як доведенню, так і спростуванню. Відповідач виразив суб'єктивні оціночні судження, свій особистий погляд, власну оцінку подіям, які відбулись. Чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Статтею 67 Закону України «Про телебачення та радіомовлення» передбачено, що телерадіоорганізація та її працівники не несуть відповідальності за поширення інформації, що не відповідає дійсності, у разі якщо ця інформація розповсюджувалася без попереднього запису та містилася у виступах осіб, які не є працівниками телерадіоорганізації. Як вбачається з обох відео ТОВ «Телебачення «Капрі», його працівники виступ [PERSON] не коментували, висновків не робили, ніяким чином на адресу позивача не висловлювались. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані, тому задоволенню не підлягають. Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд дійшов наступних висновків. Ця позовна вимога є похідною від вимог про захист честі, гідності, спростування недостовірної інформації. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду у поза договірних відносинах передбачені ст. ст. 23 і 1167 ЦК України. За загальним правилом така відповідальність наступає за наявності протиправності і вини особи, яка її завдала. Відповідно до вимог ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до правил, встановлених ст. ст.16, 23 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкоди полягає, зокрема, у приниженні честі, гідності та ділової репутації фізичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктами 3, 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з подальшими змінами та доповненнями, передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності,престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку із порушенням наданих прав, порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя. Розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (душевних, психічних), яких зазнав позивач та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до п.5 постанови Пленуму відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача обставини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Оскільки судом не встановлено розповсюдження негативної та недостовірної інформації щодо позивача, яка порушує його честь, гідність та ділову репутацію, суд приходить висновку, що позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди також не підлягають задоволенню. Згідно вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повно і всебічно з'ясував обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, що були досліджені в судовому засіданні, вирішив справу згідно з законом. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Оскільки у задоволені позову відмовлено, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, понесені ним судові витрати.

Outcome: dismissed