Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. 18 серпня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису №57010, виданого 11.06.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В. таким, що не підлягає виконанню. Позов обґрунтувала тим, що 11.06.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В. видано виконавчий напис №57010 про стягнення з [PERSON] на користь відповідача ТОВ «Київська торгово-інвестиційна комісія» заборгованості в загальному розмірі 5 802 грн 90 коп. Вказаний виконавчий напис перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О.В. У липні 2021 року приватним виконавцем Турським О.В. було винесено постанову від 13.07.2021 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, та інші доходи боржника, якою звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] , які боржник отримує у філії «Переробний комплекс» ТОВ «Вінницька птахофабрика» у м. Ладижин та розпочато стягнення коштів. Відповідно до звіту про здійснення відрахувань виплати від 11.08.2021 у липні 2021 року з нього вже стягнуто 2 501 грн 43 коп. заборгованості за виконавчим листом №57010 від 11.06.2021. Вважає, що виконавчий напис нотаріуса №57010 від 11.06.2021, який виданий приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В. видано виконавчий напис №57010 про стягнення з [PERSON] на користь відповідача ТОВ «Київська торгово-інвестиційна комісія» заборгованості в загальному розмірі 5 802 грн 90 коп., не відповідає вимогам закону та вчинений з порушенням ст. 88 Закону України «Про нотаріат», а саме, що ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» не надала нотаріусу доказів безспірності заборгованості, а тому спірний виконавчий напис нотаріуса має бути визнаним таким, що не підлягає виконанню. Відповідач відзиву на позовну заяву не надав. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В., приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Турський О.В. письмові пояснення щодо позову також не подали. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак його представник адвокат Клименко І.Ф. подала до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Представник відповідача ТОВ "Київська торгово-інвестиційна компанія" в судове засідання також не з`явився, відповідач викликався в судове засідання, про що свідчить рекомендоване повідомлення наявне у матеріалах справи. Про причини своєї неявки суд не повідомили. Треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В., приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Турський О.В. в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, причини їх неявки суду не відомі. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання (стаття 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК)), в судове засідання не з`явився без поважних причин, а представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Ухвалою суду від 18 серпня 2021 року задоволено заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову. Зупинено стягнення на підставі виконавчого напису №57010, виданого 11.06.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В. про звернення стягнення з [PERSON] на користь відповідача ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» заборгованості в загальному розмірі 5 802 грн 90 коп. Ухвалою суду від 18 серпня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Відповідач, який отримав копію ухвали про відкриття провадження з копією позову та доданих до нього матеріалів, не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Крім того, ухвалою суду від 18.08.2021 було витребувано від приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В., належним чином завірені копії документів та матеріалів, на підставі яких вчинявся виконавчий напис №57010 від 11.06.2021, щодо стягнення з боржника [PERSON] заборгованості перед ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія». Станом на час розгляду справи від приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В. витребувані письмові докази не надійшли, будь-які пояснення у справі також він третьої особи не надходили. Відповідно до ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О.В. від 13.07.2021 було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (ВП №65953340) про стягнення зі [PERSON] на користь ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» заборгованості в розмірі 5 802 грн 90 коп.(а.с. 9). Відповідно до звіту про здійснення відрахувань виплати від 11.08.2021 на постанову №65953340 від 13.07.2021 у липні 2021 року з [PERSON] вже стягнуто 2 501 грн 43 коп. заборгованості за виконавчим листом №57010 від 11.06.2021 (а.с.10). V. Оцінка Суду. За загальним правилом ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно зі ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. При цьому ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ, пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Згідно з п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за № 1172, для одержання виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості кредитором надаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як зазначив Верховний Суд України у своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що позивач отримував від відповідача письмову вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги "Київська торгово-інвестиційна компанія", або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Тобто, всі зазначені вище підстави свідчать про відсутність ознак безспірності заборгованості в розмірі 5 802 грн 90 коп., яка стала підставою для вчинення виконавчого напису. При цьому, в ході розгляду справи ані відповідачем, ані третіми особами не було подано суду доказів на підтвердження належної перевірки нотаріусом поданих відповідачем документів в частині наявності безспірності заборгованості, а саме: чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, чи був повідомлений боржник про наявність боргу. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Взявши до уваги те, що підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника, суд погоджується із наведеними в позові обґрунтуваннями позивача та вважає їх доведеними в ході розгляду справи, а також звертає увагу на те, що стороною відповідача в ході розгляду справи не спростовані доводи позивача в цій частині та не надано суду беззаперечних доказів, які б свідчили, що на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом, існувала заборгованість та нотаріусом виконані всі вимоги закону при його вчиненні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його неможна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04,§ 58,ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, а також взявши до уваги те, що нотаріусом вчинено оскаржуваний виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора, та доказів зворотного матеріали справи не містять, та оспорюваний виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням наведених вище положень закону, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню. VІ. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦП України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Із доданих до позовної заяви договору про надання правової допомоги від 11.08.2021, акту виконаних робіт з надання правової (правничої) допомоги від 17.08.2021, квитанції до прибуткового касового ордера №27 від 17.08.2021 вбачається, що позивачем було сплачено грошові кошти у розмірі 3 000 грн. Клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу від відповідача на адресу суду не надходило, будь-яких заперечень щодо обґрунтованості, неспівмірності чи нерозумності таких витрат суду стороною відповідача надано не було. Хоча, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на саме на іншу сторону, яка може заявити клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.137 ЦПК України). У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/ 9215/15-ц звернуто увагу судів на те, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (п.44). Таким чином, при вирішенні питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує, що витрати позивача підтверджені документально квитанцією до прибуткового касового ордеру та детальним описом наданих послуг, заперечень щодо розміру витрат, їх обґрунтованості, співмірності та розумності від сторони відповідача не надходило. А тому, зважаючи на те, що судом позов задоволено, слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 908 грн 00 коп. в рахунок повернення витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved