Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

Позивач [PERSON] посилається в обґрунтування своїх вимог на те, що з 1992 року на праві приватної власності їй належить квартира [ADDRESS]. 26 вересня 1992 року за згодою позивача у квартирі була зареєстрована відповідач [PERSON], яка з 17 серпня 1985 року по 16 листопада 2004 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з сином позивача. В 2004 році відповідач [PERSON], не знявшись з реєстрації у житловій квартирі позивача, виселилась з неї та переїхала на інше постійне місце проживання в смт.Горностаївка Херсонської області. Реєстрація відповідача у вказаній житловій квартирі порушує права позивача як власника нерухомого майна, оскільки остання не має можливості вільно користуватись та розпоряджатись своєю власністю. На підставі викладеного, позивач [PERSON] просить суд визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням [ADDRESS]. Ухвалою суду від 21 серпня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання за правилами загального позовного провадження, учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень. В підготовчому засіданні позивач [PERSON] підтримала позов. В підготовчому засіданні відповідач [PERSON] визнала позов, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В підготовче засідання відповідач подала окрему процесуальну заяву про визнання позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи викладене суд вважає можливим ухвалити рішення в даній цивільній справі за результатами підготовчого провадження. Суд, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення сторін, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. З 1992 року позивачеві [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Право власності позивача підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03 липня 2015 року № 40049834. 26 вересня 1992 року за згодою власника - позивача [PERSON] у вказаній житловій квартирі була зареєстрована відповідач [PERSON], яка з 17 серпня 1985 року по 16 листопада 2004 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з сином позивача [PERSON] В 2004 року відповідач [PERSON], не знявшись з реєстрації у житловій квартирі позивача, виселилась з неї та переїхала на інше постійне місце проживання в смт.Горностаївка Херсонської області. Реєстрація особи у жилому приміщенні передбачає ряд прав такої особи, зокрема, право на користування житлом. Оскільки відповідач [PERSON] не є членом сім'ї власника квартири [PERSON], тому право відповідача на користування спірним житлом пов'язано з його наймом. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України. Згідно ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, в тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Визначальним для захисту права на підставі вказаних норм закону є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Водночас відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Виходячи з того, що Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). За таких обставин суд приходить до висновку, що оскільки відповідач [PERSON], яка не є членом сім'ї позивача [PERSON], не проживає за місцем реєстрації та створює останній перешкоди у користуванні та розпорядженні своїм майном, тому вказане порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування вказаним жилим приміщенням. На підставі викладеного, суд вважає можливим визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням [ADDRESS]. Згідно ст.141 ЦПК України суд вважає можливим стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

Outcome: approved