Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. У своїй позовній заяві заступник керівника Прилуцької місцевої прокуратури просить визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 03.01.2017 за № 25-34/14-17-сг, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] земельну ділянку загальною площею 2 га (кадастровий номер [NUMBER] ) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована за межами населених пунктів Канівщинської сільської ради, Прилуцького району Чернігівської області. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 33453016 від 17.01.2017 (номер запису про право власності 18592462), внесеним приватним нотаріусом Шрайбером В.В. Витребувати у [PERSON] на користь держави земельну ділянку загальною площею 2 га (кадастровий номер [NUMBER] ), що розташована за межами населених пунктів Канівщинської сільської ради, Прилуцького району, Чернігівської області. Стягнути з Головного управляння Держгеокадастру у Чернігівській області та [PERSON] на користь прокуратури Чернігівської області сплачений судовий збір у сумі 5286 грн. Свої вимоги аргументує тим, що Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області, при винесенні наказу № 25-34/14-17-сг від 03.01.2017 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», було порушено вимоги п.4 ст.116 Земельного Кодексу України, а саме: затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства [PERSON] на території Канівщинської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області та надано йому у власність земельну ділянку площею 2,0000 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована на території Канівщинської сільської ради, Прилуцького району, Чернігівської області, оскільки своїм наказом № 25-15703/14-16-сг від 22.09.2016, вже було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства [PERSON] на території Осокорівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області та надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 2, 0000 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована на території Осокорівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області. 02.03.2017 року на підставі договору купівлі-продажу №135 [PERSON] вказану земельну ділянку продав [PERSON] , після чого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено відомості щодо припинення права власності [PERSON] на вказану земельну ділянку та зареєстровано право власності на неї за [PERSON] Оскільки [PERSON] на час отримання цієї земельної ділянки використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі для даного виду використання, але при зверненні до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області із заявою від 11.08.2016 надав недостовірну інформацію про це, тому земельна ділянка площею 2 га кадастровий номер [NUMBER] , що знаходиться за межами населених пунктів Канівщинської сільської ради Прилуцького району вибула із земель державної власності внаслідок незаконного використання [PERSON] права на повторну безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання і підлягає поверненню у державну власність. Тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Відповідач Головне управління Держгеокадастру в Чернігівській області у відзиві на позовну заяву зазначає, що Головне управління як і Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру не обліковує осіб за ознакою безоплатного надання їм земельних ділянок по кожному виду використання, оскільки це не передбачено нормативно-правовими актами. Єдиним запобіжником для такої ситуації є перевірка державним реєстратором поданих документів для здійснення державної реєстрації речових прав на відповідність законодавству, зокрема ч. 4 ст.116 ЗК України, та у разі невідповідності даній нормі державний реєстратор зобов`язаний прийняти рішення про відмову в державній реєстрації прав. Порушення законодавства відбулося внаслідок неправомірних дій державного реєстратора. На момент реєстрації за [PERSON] права власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вже була внесена інформація про право власності останнього на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] , державний реєстратор за доступними для нього даними бачив, що цільове призначення земельних ділянок - для ведення особистого селянського господарства та їх надано у власність [PERSON] з земель державної власності за рішенням Головного управління, що суперечить ч.4 ст.116 ЗК України, а тому державний реєстратор повинен був прийняти рішення про відмову в державній реєстрації права власності. Оскільки, відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. А тому зважаючи на викладене, просить суд у задоволенні позовних вимог до Головного управління відмовити повністю (а.с.31-36). Позивач надав відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначає, що відповідач Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, як уповноважений державою орган на виконання функцій власника землі розпоряджатися землями державної власності, допустив порушення вимог ч.4 ст.116 Земельного Кодексу України при винесенні наказу № 25-34/14-17-сг від 03.01.2017 та наданні у власність [PERSON] спірної земельної ділянки. Даний наказ став підставою неправомірної реєстрації права власності на вказану земельну ділянку та її подальшого відчуження іншій особі на підставі договору купівлі-продажу. Державний реєстратор вчинив лише формальні дії щодо проведення реєстрації права власності на вказану земельну ділянку. Тому є всі підстави для визнання недійсним вказаного наказу та витребування у [PERSON] земельну ділянку для повернення її у державну власність.(а.с.56-57). Відповідач Головне управління Держгеокадастру в Чернігівській області подало заперечення в якому зазначає, що Головне управління не заперечує, що внаслідок надання у власність [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] відбулося порушення ч.4 ст.116 та ч.1 ст.121 ЗК України і про це зазначено у відзиві на позовну заяву. Однак порушення даних норм Кодексу стало наслідком дій [PERSON] і державного реєстратора - приватного нотаріуса Шрайбера В.В. Сама по собі державна реєстрація земельної ділянки - визначення площі земельної ділянки, її меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру, тобто формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав (ч.1 ст.79-1 ЗК України), не вказує на виникнення речових прав на земельну ділянку, а тому не може порушувати ч.4 ст.116 ЗК України. Оскільки порушення законодавства відбулося внаслідок неправомірних дій вище зазначених осіб, тому у задоволенні позовних вимог до Головного управління просять відмовити (а.с.64-66). ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14 січня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання на 16 год 15 хв. 19 лютого 2019 року. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19 лютого 2019 року залучино до участі у справі як співвідповідача - [PERSON] , як третю особу - приватного нотаріуса Прилуцького районного нотаріального округу Чернігівської області Шрайбера Віталія Віталійовича та відкладено підготовче засідання до 10 год. 00 хв. 21 березня 2019 року. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 березня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 15 год. 00 хв. 11 квітня 2019 року. ІІІ. Позиції сторін. Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області в судовому засіданні позовні вимоги не визнавав посилаючись на обставини викладені в відзиві на позовну заяву та запереченні. Відповідач [PERSON] та співвідповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час і місце розгляду справи. Третя особа приватний нотаріус Шрайбер В.В. в судове засідання не з`явився, проте надіслав заяву в якій просить розглядати справу по закону та без його присутності, а також зазначив, що він, як державний реєстратор, вчинив формальні дії щодо проведення реєстрації права власності на земельну ділянку, а спірний наказ, що наддав право [PERSON] повторно скористатися правом на безоплатну приватизацію прийнято саме відповідачем (а.с.76). ІV. Фактичні обставини встановлені судом. 18 січня 2016 року [PERSON] звернувся до в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області Колотіліна О.К. з заявою про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,00 га із земель державної власності на території Осокорівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області. Правом безкоштовної приватизації земельної ділянки за вказаним цільовим призначенням не скористався (а.с.14) 26.01.2016 Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області винесено наказ № 25-965/14-16-сг «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», яким надано дозвіл [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розташованої на території Осокорівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області (а.с.15) 06.09.2016 року Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області винесено наказ № 25-14078/14-16-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства [PERSON] на території Осокорівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області та надано йому у власність земельну ділянку (кадастровий номер [NUMBER] ) площею 2,0000 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована на території Осокорівської сільської ради Бобровицького району, Чернігівської області (а.с.15а) 11 серпня 2016 року [PERSON] звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтовною площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності Канівщинської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області. При цьому зазначив, що у власності земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства та особистого підсобного господарства не має. Про зміст п.4 ст.116 Земельного Кодексу України, а також про відповідальність щодо її порушення попереджений (а.с.16) 22.09.2016 Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області винесено наказ № 25-15103/14-16-сг «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», яким надано дозвіл [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розташованої на території Канівщинської сільської ради Прилуцького району, Чернігівської області (а.с.17) 03.01.2017 Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області винесено наказ № 25-34/14-17-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства [PERSON] на території Канівщинської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області та надано йому у власність земельну ділянку (кадастровий номер [NUMBER] ) площею 2,0000 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована на території Канівщинської сільської ради, Прилуцького району, Чернігівської області (а.с.17а) Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28.12.2018 № 151416738, право власності на земельну ділянку, розташовану на території Канівщинської сільської ради Прилуцького району, Чернігівської області кадастровий номер [NUMBER] , площею 2 га з цільовим призначенням для особистого селянського господарства, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 02.03.2017, зареєстровано на ім`я [PERSON] Попереднім власником земельної ділянки значиться [PERSON] , підстава виникнення права власності - наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 25-34/14-17-сг від 03.01.2017, підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індекснийномер: 33453016 від 17.01.2017, приватний нотаріус Шрайбер В.В., право власності припинено 02.03.2017 (а.с.11-13). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28.12.2018 № 151416380, право власності на земельну ділянку, розташовану на території Канівщинської сільської ради Прилуцького району, кадастровий номер [NUMBER] , площею 2 га з цільовим призначенням для особистого селянського господарства зареєстровано на ім`я [PERSON] , на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 25-34/14-17-сг від 03.01.2017, підстава внесення запису - рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Шрайбера В.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №33453016 від 17.01.2017, право власності припинено 02.03.2017. Право власності на земельну ділянку, розташовану на території Осокорівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області, кадастровий номер [NUMBER] , площею 2 га з цільовим призначенням для особистого селянського господарства зареєстровано на ім`я [PERSON] , на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 25-14078/14-16-сг від 06.09.2016, підстава внесення запису - рішення державного реєстратора КП «Ніжинське МБТІ» Чернігівської обласної ради Давиденко В.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №31301153 від 08.09.2016 (а.с.18-10). V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Згідно з ч.1 ст.116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч.3 ст.116 Земельного Кодексу України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а)приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної у комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Згідно з ч.4 ст.116 Земельного Кодексу України, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадянам у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання. Відповідно до п.б ч.1 ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з вимогами ч.ч.6,7 ст.118 Земельного Кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. У відповідності до ст.50 Закону України "Про землеустрій", у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок складаються проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Частиною 3 статті 123 ЗК України, передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.4 ст.122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Згідно з ч.ч.1, 4 п.13, 30 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затверджено Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 29.09.2016 № 333, Головне управління Держгеокадастру в області (далі - Головне управління) є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане. Головне управління відповідно до покладених на нього завдань: розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством; здійснює державний нагляд (контроль) в агропромисловому комплексі: у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, в тому числі за веденням державного обліку і реєстрації земель, достовірністю інформації про наявність та використання земель; дотриманням вимог земельного законодавства органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування з питань передачі земель у власність та надання у користування, у тому числі в оренду, зміни цільового призначення, вилучення, викупу, продажу земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах. Відповідно до ч.3 ст.228 ЦК України, у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Як вбачається з матеріалів справи Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області при розгляді заяви [PERSON] від 11.08.2016 не дотрималося вимог ч.4 ст.116 Земельного Кодексу України, а саме не перевірило чи є у [PERSON] на той час право на безкоштовну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у розмірі 2 га та винесло наказ з порушенням земельного законодавства. Відповідачами не надано жодних доказів, які б свідчили, про наявність у [PERSON] права на повторну безоплатну приватизацію спірної земельної ділянки . Враховуючи, що передача земельної ділянки по одному виду використання в межах норм визначених Земельним Кодексом України, повторно безоплатно у власність громадян законодавчо не передбачено, суд вважає, що Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області при вирішенні питання про передачу земельної ділянки [PERSON] та видачі наказу № 25-34/14-17-сг від 03.01.2017 не дотрималося вимог ч.4 ст.116 Земельного Кодексу України, що призвело до порушення прав держави на законне володіння земельною ділянкою, а тому позовні вимоги про визнання недійсним вищезазначеного наказу підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.4, ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації прав підлягають - право власності. У Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. За таких обставин, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексним номером 33453016 від 17.01.2017 (номер запису про право власності 18592462), внесеним приватним нотаріусом Шрайбером В.В. підлягає скасуванню. Відповідно до вимог ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов`язується передати майно у власність другій стороні, а покупець приймає або зобов`язуються прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмету купівлі-продажу у власність та зобовязання сплатити його покупцю ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав на земельні ділянки здійснюється у передбачений законом спосіб. Згідно ст.330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває прав власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно з ч.1 ст.388 Цивільного Кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Аналіз змісту ст.388 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений даною нормою спосіб захисту прав у вигляді витребування майна, придбаного за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, застосовується у випадку відсутності між сторонами договірних відносин і не потребує визнання недійсним як цивільно-правової угоди, так і виданого на підставі цієї угоди державного акту. Добросовісність набуття майна в розумінні статті 388 ЦК України полягає в тому, що майно придбавається не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати. Відповідно до ч.5 ст.12 ЦК України якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлене законом. Отже відповідно до ч.5 ст.12 ЦК України добросовісність набувача презюмується. Оскільки спірна земельна ділянка відчужена особою, яка не мала на це права і поза волею власника - держави, законним та обґрунтованим є висновок про наявність передбачених ст.388 ЦК України підстав для витребування ділянки з володіння [PERSON] на користь держави. Виходячи з вище викладеного, суд вважає, що позовні вимоги про витребування у [PERSON] на користь держави земельну ділянку загальною площею 2 га (кадастровий номер [NUMBER] ), що розташована за межами населених пунктів Канівщинської сільської ради, Прилуцького району, Чернігівської області підлягають задоволенню. Заперечення відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області суд вважає неприйнятними з наступних підстав. Статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Дана норма ст.23 Закону України «Про прокуратуру» кореспондує ст.56 ЦПК України. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 №3-рп/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо). Відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України до повноважень Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області відноситься передача земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Враховуючи те, що у Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області відсутні повноваження щодо звернення до суду з позовом цієї категорії, та те, що у справі відбувся збіг позивача і відповідача, прокурор самостійно пред`являє цей позов в інтересах держави. Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання додержання законності передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності, яке проведене з грубим порушенням вимог чинного законодавства. VI. Судові витрати. Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по справі - по сплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за правилами ч.1 ст.141 ЦПК України. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача по 1762,00 грн. в рахунок відшкодування судового збору на користь держави.

Outcome: approved