Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

До Жовтневого районного суду м.Запоріжжя 14 червня 2021 року надійшла позовна заява [PERSON] (далі позивач) до [PERSON] (далі відповідач), про стягнення аліментів у частці від доходу, яка обґрунтована тим, що сторони від шлюбу мають неповнолітню дитину, яка після розірвання шлюбу залишилася проживати із відповідачем. Сторони проживають окремо. Відповідач з серпня 2020 року виїхала за межі країни, а дитина залишилась проживати із бабусею [PERSON] . Через конфлікт дитини із бабусею відносно останньої винесений заборонний припис, яким [PERSON] зобов`язано залишити місце проживання онука і утриматися від контактів із ним. На теперішній час дитина проживає із позивачем, який самостійно виконує батьківські обов`язки і піклується про неї. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини в розмірі 25% від усіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі, наполягає на задоволені своїх позовних вимогах. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без її участі не заявила, відзив проти позову не поданий. На електронну адресу суду 22.06.2021 від [PERSON] надійшло клопотання про проведення судового засідання 07.07.2021 року о 11 годині в режимі відео конференції, яке ухвалою Жовтневого районного суду від 22.06.2021 задоволено, однак в день і час судового засідання відповідач не вийшла на зв`язок, в наслідок чого проведення судового засідання в режимі відео конференції виявилось неможливим. Разом з тим, на електронну адресу суду 30.06.2021 надійшов електронний лист від адресата « [PERSON] » без підпису заявника, не скріплене електронним цифровим підписом і без додатків, на які у заяви посилається заявник. У листі зазначено, що [PERSON] не має ніяких матеріальних претензій до позивача, у минулому з нього не стягувала аліменти. З метою переїзду за кордон, дитину залишила матері - [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Весь час перебування за кордоном завжди перебувала на зв`язку і нікуди не зникала. Після спровокованого інциденту 06.04.2021 її мати - [PERSON] більше не проживає з дитиною, яка залишилась під наглядом [PERSON] , які проживають в квартирі, яка належить відповідачу. Дитину вона не залишала і не відмовляється від неї, з серпня 2020 до 06.04.2021 неодноразово висилає [PERSON] грошові кошти на утримання дитини і оплати комунальних платежів за квартиру, сплачувати гроші позивачу за дитину не вважає за потрібним, враховуючи їх минулі домовленості по утриманню дитини. На пропозиції відповідача забрати сина до себе [PERSON] відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини за кордон. Просить прийняти рішення на розсуд суду враховуючи зазначений лист. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211, ч.ч.1,3 ст.223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), суд вважає можливим вирішити справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній даних чи доказів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Дослідивши матеріали справи, а також вивчивши подані відповідачами відзиви, подану представником позивачів відповідь на відзив, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, суд прийшов до наступних висновків. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини і відповідні їм правовідносини. Сторони з листопада 2006 року перебували в шлюбі, якій розірваний на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 27.04.2017 року. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Сторони проживають окремо. Відповідач [PERSON] з 16.08.2020 року перебуває на території Польщі, що підтверджено результатами перевірки проведеної Запорізьким РУП ГУНП в Запорізькій області. 07 квітня 2021 року інспектором СПДМ ЗРУП ГУМВС в Запорізькій області відносно [PERSON] , [INFO] прийнято терміновий заборонний припис стосовно кривдника строком на 1 день, у зв`язку із скоєнням домашнього насильства, так 05.04.2021 о 21 год. 50 хв. за адресою: [ADDRESS] [PERSON] вчинила домашнє насильство відносно свого малолітнього онука [PERSON] , а саме виражалась нецензурною лайкою, принижувала гідність дитини, погрожувала фізичною розправою. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 22 квітня 2021 року, складеного представниками Відділу по Олександрівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, проведено обстеження умов проживання родини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Умови проживання задовільні, [PERSON] займає окрему кімнату. За цією адресою фактично проживають: [PERSON] , 1979 р.н., [PERSON] 2007 р.н., [PERSON] 1985 р.н. перебуває на заробітках в Польщі. Суд не приймає пояснення відповідача, які надійшли на електрону пошту суду, виходячи з наступного. Чинним законодавством передбачено право учасників провадження подавати до суду документи, заяви в електронному вигляді. Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документообіг здійснюється відповідно до законодавства України або на підставі договорів, що визначають взаємовідносини суб`єктів електронного документообігу. Згідно ч.2 ст.9 вказаного Закону, порядок електронного документообігу визначається державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями всіх форм власності згідно з законодавством. Відповідно до ст.5 вказаного Закону, електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону, обов`язковий реквізит електронного документа - обов`язкові дані в електронному документі, без яких він не може бути підставою для його обліку і не матиме юридичної сили. Згідно ч.1 ст.7 вказаного Закону, оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Таким чином, в розумінні Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом документа в електронній формі є електронний документ, який має юридичну силу за умови, якщо цей документ відповідає вимогам щодо обов`язкових реквізитів електронного документу законодавства і за своєю формою (форматом) дає змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством. Паперова форма є тільки його візуальною формою і має юридичну силу лише копії електронного документа на папері. Статтею 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Відносини, пов`язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, регулюються Законом України "Про електронні довірчі послуги". Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про електронні довірчі послуги" електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис. Електронний лист направлений від імені «[PERSON]» на електронну пошту суду не є оригіналом документу, а є електронним текстом, який не скріплений електронно-цифровим підписом заявника. Також, для його подання не використовувалася підсистема «Електронний суд», що унеможливлює ідентифікацію суб`єкта звернення. Крім того, правова позиція щодо повернення заяв, поданих у електронній формі до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи також викладена Верховним Судом в ухвалах від 30 серпня 2018 року у справі № 405/8608/13-ц, від 10 травня 2019 року у справі № 522/1959/17, від 29 квітня 2020 року у справі № 712/281/20. Таким чином, надісланий позивачем електронною поштою на офіційну електронну адресу суду лист не має статус офіційного, оскільки, не скріплений електронним цифровим підписом у визначеному законодавством порядку, що унеможливлює ідентифікацію суддею автора заяви. Відповідно до ст.51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі статті 181 СК способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. З аналізу наведених норм закону випливає, що необхідною передумовою виникнення права батьків на отримання аліментів на утриманні дитини є її проживання з цим із батьків. Матеріалами справи підтверджується, що позивач [PERSON] станом на 22 квітня 2021 року фактично проживає із дитиною [PERSON] 2007 р.н. за адресою: [ADDRESS] , отже його син перебуває на його утриманні. Оскільки утримання дитини є обов`язок обох батьків, а тому відповідач повинна сплачувати аліменти на користь позивача на утримання їх спільної дитини. Відсутність матеріальних претензій відповідача щодо утримання дитини у минулому, надання матеріальної допомоги дитині через родичів, конфлікти між сторонами та іншими родичами не впливають на вищезазначені висновки суду. Щодо визначення розміру аліментів суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 183 СК, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен врахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ст.182 СК). Відповідно до ч.2 ст.182 СК розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що відповідач є працездатною особою, проживає за межами України. Дослідивши матеріальне становище сторін і дитини, на користь якої позивач просить стягнути аліменти, інші обставини справи, суд прийшов до висновку про те, що відповідач повинна утримувати свою дитину, а розмір аліментів на утримання спільної дитини сторін необхідно встановити на рівні 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача. На думку суду, такий розмір є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини сторін. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, такими, що відповідають переліченим нормам закону, доведеними вищевказаними належними та допустимими доказами. Суд, виходячи із встановлених обставин справи, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до положень ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки позов був пред`явлений до суду 14.06.2021 року, тому з цього дня суд повинен стягнути аліменти на користь позивача. Оскільки суд задовольняє позов [PERSON] , який звільнений від сплати судових витрат при поданні позову, то у відповідності з вимогами, передбаченими статтею 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави в сумі 908 грн згідно із Законом України «Про судовий збір». Додатково судом роз`яснюється наступне: Частиною 4 ст. 273 ЦПК передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ч.1 ст.192 СК розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно зі ч.2 ст.197 СК за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Outcome: approved