Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує наступним. 15.06.2005 року вона познайомилась з [PERSON] . З 27.06.2005 року до кінця липня 2005 року вони проживали з ним однією сім`єю без реєстрації шлюбу разом з її батьками. [PERSON] перевіз до неї свої речі та пропонував оформити офіційні відносини. Коли він дізнався про її вагітність, ймовірно, під психологічним впливом своїх батьків та брата, забрав речі та виїхав. Після народження [INFO] доньки [PERSON] відповідач відмовився подати до Відділу РАЦС заяву про реєстрацію батьківства, а тому, відомості про батька проведено в порядку ст.135 Сімейного кодексу України. Позивач впевнена, що саме [PERSON] є біологічним батьком дитини. Просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , громадянина України, який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , батьком дитини [PERSON] , [INFO] , та внести зміни до актового запису № 844 про народження дитини [PERSON] , [INFO] , який складений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, зазначивши батьком дитини [PERSON] , [INFO] , громадянина України. Вказує, що на даний час неповнолітня дочка потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з чим збільшуються її потреби в матеріальному забезпеченні, вихованні, навчанні та всесторонньому розвитку. Крім того, дитина перебуває на обліку у сімейного лікаря КП «Луцький центр первинної медичної допомоги № 3» з діагнозом: бронхіальна астма, інтемітуючий перебіг, ремісія, S-подібний ідіопатичний грудно-поперековий сколіоз першої степені. Дитина проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) батька, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити в повному обсязі. Крім того, просили покласти на відповідача судові витрати по сплаті судового збору та витрати за проведення судової молекулярно-генетичної експертизи. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Представник Служби у справах дітей Луцької міської ради Шульган Ф.П. в судовому засіданні позов підтримав. Третя особа - Луцький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області подала письмову заяву про розгляд справи у відсутності її представника, при вирішенні питання покладаються на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову. При цьому, враховано наступне. З досліджених судом письмових доказів встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] , матір`ю її є [PERSON] , відомості про батька записані зі слів матері та вказано [PERSON] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] та витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, згідно з ч.1 ст. 135 СК України (а.с.8- 9). З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в одній квартирі за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). З долучених позивачем фотознімків встановлено, що позивач та відповідач були знайомі та проводили разом час. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має право звернутись кожна особа. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.135 Сімейного кодексу України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків, заяви батька, або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження запис про батька дитини [PERSON] , [INFO] , вчинено у відповідності до ст. 135 СК України. Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно ст. 128 Сімейного кодексу України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень cт. 212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. За клопотанням позивача ухвалою суду у дані справі було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу для визначення питання про те, чи являється відповідач по справі [PERSON] , [INFO] , біологічним батьком [PERSON] , [INFO] . З висновку судового експерта сектору молекулярно-генетичних досліджень та обліку Львівського НДЕКЦ МВС Флис Х.З. № 14/217 від 09.07.2020 року встановлено, [PERSON] , [INFO] , може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , біологічною матір`ю якої є [PERSON] , [INFO] . Ймовірність даної події складає 99, 9999 %. Оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, суд вважає доведеним факт батьківства [PERSON] , [INFO] , відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідач у свою чергу не спростував своє батьківства щодо дитини, народженої позивачем. Згідно ст.134 Сімейного кодексу України, на підставі заяв осіб, зазначених у ст.126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про підставність вимог позивача та визнання [PERSON] , [INFO] , громадянина України, який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Внесення змін до актового запису № 844 про народження дитини [PERSON] , [INFO] , який складений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, зазначивши батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , громадянина України. Крім того, позивач заявляє вимогу про стягнення аліментів на утримання доньки. Відповідно до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та згідно зі ст. 181 цього Кодексу одним із способів виконання батьками свого обов`язку щодо утримання дитини є стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), які присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні було встановлено, що дитина [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] . Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:- стан здоров`я та матеріальне становище дитини;- стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - наявність рухомого та нерухомого майна, грошових кошті; - доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;- інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд констатує, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі, не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Відповідно до ч.2 ст.186 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Визначаючи розмір аліментів, суд врахував, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, потреби дитини, матеріальний стан відповідача, загальновідомі обставини про щоденну потребу дітей у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, постійне зростання цін на товари та послуги для дитини. Cуд зауважує, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків обов`язку по утриманню дитини. Враховуючи пріоритетність інтересів дітей на користь яких стягуються аліменти, визначений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, матеріальне становище позивачки, матеріальне становище платника аліментів, те, що відповідач є працездатним та спроможним отримувати доходи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % встановленого для дитини відповідного віку. Відповідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду за заявлену позовну вимогу про стягнення аліментів, а тому у порядку ст.141 ЦПК України слід стягнути із відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 768, 40 грн. Окрім цього, позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір за позовну вимогу про визнання батьківства в сумі 768, 40 грн., яку необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. Також, з відповідача в користь позивача стягуються судові витрати за проведення судової молекулярно-генетичної експертизи в сумі 7 614 грн. відповідно до рахунку-фактури № 20-279 від 25.06.2020 року та квитанції № 72 від 25.06.2020 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved