Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 12 січня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Троїцького районного управління юстиції Луганської області, актовий запис №02. Від шлюбу мають двох синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позов обґрунтовано тим, що під час спільного проживання теплих та довірчих стосунків не склалося через постійні сварки та образи в присутності їх дітей. З 2020 року фактично сімейні відносини з відповідачем [PERSON] припинені та збереження шлюбу є неможливим. Позивач підстав для примирення не вбачає. По домовленості між сторонами, діти залишаються проживати з позивачем. На підставі чого позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, а також після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] . 13 липня 2021 року Сватівський районний суд Луганської області постановив ухвалу про надання строку для примирення та зупинення провадження, задовольнивши частково клопотання відповідача про надання строку для примирення та надав сторонам термін для примирення строком на один місяць (а.с.28). 02 вересня 2021 року ухвалою Сватівського районного суду Луганської області було поновлено провадження у справі, однак сторони за термін наданий судом для примирення так і не поновили свої сімейні стосунки. Позивач в судове сідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій просить розгляд справи провести за її відсутності, на позовних вимогах наполягає, оскільки за наданий судом термін для примирення сімейні відносини так і не були відновлені. На заочний розгляд справи згодна (а.с.40). Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює проводити заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по наявним матеріалам в справі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 12 січня 2008 року зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану Троїцького районного управління юстиції Луганської області, актовий запис № 02 (а.с.3). З 2020 року фактично сімейні відносини стали не можливими на підставі чого позивач вважає збереження шлюбує недоцільним. Від спільного сімейного життя, подружжя має двох дітей, що підтверджується свідоцтвом про народження: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.8-9). Спору щодо місця проживання дітей у сторін немає. Суд бере до уваги положення ст. 24 СК України, яка визначає однією з основних ознак шлюбу його добровільність, передбачивши, що примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечитиме інтересам одного з них. Як вбачається із п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зазначено, що "суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права". Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року, заява №44647\\98). При вирішенні спору про розірвання шлюбу суд враховує, що з 2020 року між сторонами фактично припинилися шлюбні стосунки, постійні сварки позивача та відповідача у присутності дітей можуть негативно вплинути у їх вихованні та подальшого ставлення до сімейних цінностей. Також за термін наданий судом для примирення, сторони так і не поновили сімейні стосунки. За таких обставин суд приходить до висновку, що причини, які викликали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше сумісне проживання подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, їх сім`я існує формально. Суд вважає, що сім`я розпалась, а тому шлюб між ними слід розірвати. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного,

Outcome: approved