Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

АТ КБ "Приватбанк" звернулось до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 15.03.2012 року у розмірі 20 216, 82 грн., та судовий збір в сумі 2 102, 00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 15.03.2012 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладено договір, у відповідності до умов якого [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Згідно умов договору [PERSON] зобов`язався щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості та проценти за користування кредитом. У порушення умов кредитного договору від 15.03.2012 року про належне, повне і своєчасне виконання зобов`язань, [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує щомісячні платежі, в результаті чого станом на 21.09.2020 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 20216,82 грн., а саме: 12411,34 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 4336,92 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 3468,56 грн. - нарахована пеня. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.11.2020 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. У відповідності до приписів\~ст. 280 ЦПК України\~суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. З матеріалів справи судом встановлено, що 15.03.2012 року [PERSON] підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Згідно Анкети-заяви відповідач висловив свою згоду на те, що Заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. У відповідності до умов договору від 15.03.2012 року [PERSON] отримав кредит, який в подальшому було збільшено до 9500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та зобов`язався здійснювати погашення заборгованості за кредитом, процентами за його користування. Відповідно до розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, станом на 21.09.2020 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 20216,82 грн., а саме: 12411,34 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 4336,92 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 3468,56 грн. - нарахована пеня. Наявність заборгованості за кредитним договором зумовила звернення АТ КБ «ПриватБанк» до суду за захистом своїх прав, спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України). Статтею 634 ЦК України\~передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1\~ст. 530 ЦК України\~визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1054 ЦК України\~визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку між банком та [PERSON] 15.03.2012 року укладено кредитний договір, позивач умови кредитного договору виконав належним чином, надавши відповідачеві кредит, який в подальшому було збільшено до 9500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, відповідач [PERSON] належним чином свої зобов`язання не виконував, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 21.09.2020 року склалась заборгованість за тілом кредиту у сумі 12411,34 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. В зв`язку з порушенням відповідачем умов договору на підставі п. 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг позивачем нарахована пеня за прострочене зобов`язання у сумі 3468,56 грн. Враховуючи порушення відповідачем строків повернення кредитних коштів, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача 3468,56 грн. пені за прострочене зобов`язання. Відносно пред`явленої до стягнення 4336,92 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, за період з 01.10.2019 року по 29.02.2020 року суд зазначає наступне. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно доданої позивачем до позовної заяви довідки, видана відповідачеві кредитна картка неодноразово перевипускалась банком, останній раз [PERSON] видано картку 13.09.2018 року терміном дії до липня 2022 року. З огляду на викладене, суд також зазначає, що річні згідно ст. 625 ЦК України за період з 01.10.2019 року по 29.02.2020 року нараховані банком до закінчення терміну кредитування та до пред`явлення вимоги про стягнення всієї заборгованості за тілом кредиту. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення 4336,92 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, задоволенню не підлягають. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до\~ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що частка задоволених позовних вимог складає 78,55%, витрати зі сплати судового збору у розмірі 1651,12 грн. (2102грн.*82,61/100) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial