Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна квартири, загальною площею 44,3 кв.м, житлового площею 19 кв.м, розташованої за адресою: [ADDRESS], що був укладений 29 червня 1998 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 29 червня 1998 року на Товарній біржі "Українська" за №9739, та зареєстрований Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації, із внесенням відомостей у реєстрову книгу ТУ 127 за реєстровим номером № 21468. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 29 червня 1998 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: однокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], загальною площею 44,3 кв.м, житловою площею 19,0 кв.м, відповідно до біржевої угоди, зареєстрованої на товарній біржі "Українська" 29 червня 1998 року за № 9739, згідно вимог діючого на той час законодавства, договір купівлі-продажу нерухомого майна, як правовстановлюючий документ, був зареєстрований Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації і відомості про [PERSON], як про власника квартири, внесені в реєстрову книгу № 127 за реєстровим номером № 21468. За умовами договору купівлі-продажу від 29 червня 1998 року, зазначена квартира належала продавцям на підставі договору купівлі - продажу від 30.08.1997р., завіреним приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Ізотовою В.А., зареєстрований в реєстрі №2026. Квартира була продана [PERSON] продавцями за 4513,00 грн., які були передані продавцям під час підписання договору. Після укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, квартира була прийнята [PERSON] у власність і з того часу вона стала володіти та користуватися нею на свій розсуд, зареєструвала там свого сина, [PERSON], переоформила на себе особовий рахунок та відкрила у обслуговуючих комунальних організаціях рахунки на своє ім'я. Зараз позивачка має намір переоформити придбану квартиру на сина, але через відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу та відсутність будь-яких відомостей про продавців та їх місцезнаходження, не має можливості це здійснити самостійно, у зв'язку з чим вимушена звернутися до суду за захистом свого права власності на придбану квартиру. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ст.274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 листопада 2018 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, письмово просив суд провести розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та представник третьої особи в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за їх відсутності не скористалися та не повідомили суд про причини неявки у засідання. Відзив на позовну заяву не подали. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 14 грудня 2018 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до угоди купівлі-продажу нерухомості, укладеного 29.06.1998 року на Запоріжзькій філії Товарної біржі «Українська», між [PERSON], [PERSON], як продавцем з однієї сторони та [PERSON], як покупцем з іншої сторони, останній придбав квартиру [ADDRESS], загальною площею 44,3 кв.м., житловою площею 19 кв.м.(а.с.13) В подальшому право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за [PERSON] у ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» за реєстровим № 9739 від 31.12.2012 року.(а.с.14) При укладанні угоди купівлі-продажу нерухомості сторони керувались ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року № 1956-ХІІ, відповідно до якої, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Саме тому позивач [PERSON] вважала, що угоди купівлі-продажу нерухомості укладено згідно вимог чинного на той час законодавства. Проте, у відповідності зі статтею 227 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент виникнення зазначених правовідносин, зазначений вид угоди повинен був бути оформлений в нотаріальному порядку. Згідно ст. 47 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. В укладеній угоді купівлі-продажу нерухомості сторони повністю оговорили усі істотні умови, всі зобов'язання за угоди купівлі-продажу нерухомості сторонами виконані в повному обсязі. Також факт купівлі-продажу квартири і виконання умов укладеної угоди ніким не оскаржено і ніким не оспорюється. В квртирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] - квартиронаймач, [PERSON] - син. (а.с.8) На сьогоднішній момент позивач не має можливості переоформити квартиру на свого сина [PERSON] через відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу та відсутність будь-яких відомостей про продавців та їх місцезнаходження. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони у письмовій формі погодили усі істотні умови договору купівлі-продажу та відбулося його повне або часткове виконання сторонами, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Факт здійснення сторонами своїх обов'язків за договором (виконання договору) підтверджується самою письмовою угодою та відповідною реєстрацією. У відповідності до постанови №9 Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Враховуючи те, що угода купівлі-продажу нерухомості від 29.06.1998 року фактично відбулася, сторони всі свої зобов'язання за договором купівлі-продажу виконали, нерухоме майно належним чином зареєстровано на час укладання угоди, але в наступному нотаріальне посвідчення угоди не відбулося, суд вважає за можливе визнати вищезазначену угоду дійсною. Судові витрати понесені позивачем не відшкодовувати та віднести на його рахунок за його власною заявою.

Outcome: approved