Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Позивач 12.10.2017 звернувся до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він є власником квартири [ADDRESS]. Окрім позивача, в квартирі зареєстрований його син [PERSON], однак останній в даній квартирі з моменту проведення такої реєстрації не проживає, а наразі тривалий час мешкає разом із матір'ю у Греції. Враховуючи те, що позивач не має можливості належним чином здійснювати своє право власності та користування квартирою у зв'язку із реєстрацією в ній відповідача, а також несе витрати по збільшеним комунальним платежам, що нараховуються на відповідача, який взагалі за даною адресою не проживає, [PERSON] змушений звертатись до суду з даним позовом, відповідно до вимог якого просить визнати відповідача такими, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. Крім того, позивач згідно пред'явлених позовних вимог просив суд винести рішення про зняття з реєстрації у вказаній квартирі відповідача. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва [PERSON] від 17.10.2017 було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2018, у зв'язку із звільненням судді [PERSON], справу було передано на розгляд новому складу суду - головуючому Зотько Т.А. Ухвалою суду від 19.03.2018 по вищевказаній справі було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, проти проведення по справі заочного розгляду, з постановленням заочного рішення - не заперечував. Крім того, зазначив, що відповідач є його сином та раніше вони значились зареєстровані в Оболонському районі, однак після реалізації квартири у 2005-2006р.р., де значилось їх зареєстроване місце проживання, у позивача була необхідність вирішити питання про подальшу реєстрацію відповідача за місцем проживання, оскільки той був неповнолітнім. Однак його син [PERSON], ще з 2001 року фактично по місцю реєстрації взагалі не проживав, а проживав разом із матір'ю у Греції, де виріс, закінчив школу та наразі працює. Згідно з вимогами ч.ч.6, 7 ст.128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідач у судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся судом належним чином за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак, конверти з судовими повістками про виклик повернулись до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», про що свідчать матеріали справи. Крім того, судом направлялась судова повістка про виклик за фактичною адресою проживання у Греції. Згідно вимог ч.ч.1,3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило. Відповідно до положень ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що у справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи та, враховуючи положення ст.ст. 280-281 ЦПК України постановити заочне рішення у справі. Заслухавши вступне слово позивача, вивчивши матеріали позовної заяви та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується наявними в матеріалах справи копією договору дарування квартири від 04.11.2005 та копії реєстраційного посвідчення Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна за №007078 від 21.12.2005 (а.с.4-5, 6). Згідно наданої позивачем копії свідоцтва про народження, відповідач по справі - [PERSON] являється його рідним сином (а.с.10). Так, судом встановлено, що окрім позивача у спірній квартирі зареєстрований відповідач, чим створюють перешкоди для позивача у здійсненні ним права користування та розпорядження квартирою. У своїх позовних вимогах [PERSON] вказує про те, що відповідач з моменту реєстрації у квартирі не проживає, квартплату та комунальні послуги не сплачує, у зв'язку з чим він просить усунути йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Власникові, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Виходячи з наведених вище норм діючого законодавства, право власності позивача на спірну квартиру, що включає право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, виникло після реєстрації цього права у встановленому законом порядку та порушується на даний час. Згідно із ст. 405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік. Згідно із п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім?ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з?ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім?ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Як вбачається з наданих позивачем пояснень, відповідач [PERSON], який являється його сином за зареєстрованим місцем проживання у спірній квартирі ніколи не проживав, з 2001 року проживає разом із своєю матір'ю у Греції. Той факт, що відповідач не проживає у спірній квартирі підтверджується, крім пояснень позивача, зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема актом ЖЕД-313 від 04.10.2017, про те, що [PERSON] у вказаній квартирі не проживає, з викладеними засвідченнями сусідів будинку (а.с.12). Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, оскільки дані вимоги є підставними та обґрунтованими. Що стосується вимоги позивача в яких останній просив суд винести рішення про зняття з реєстрації у спірній квартирі відповідача, суд не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки безпосереднє визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є підставою для подальшого зняття відповідача з реєстраційного обліку в позасудовому порядку, а тому вказана вимога є недоведеною. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial