Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

В червні 2014 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання їх неповнолітніх дітей, вказуючи на те, що перебуває з 15.06.2002 року у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які мешкають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Фактичні шлюбні відносини припинені внаслідок відсутності взаєморозуміння. Спільне господарство не ведеться. Відповідач від надання матеріальної допомоги на утримання дітей уникає. Просила розірвати шлюб та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 30% від всіх видів його доходів. 23.06.2014 року позивачка надала заяву до канцелярії суду про уточнення позовних вимог, а саме просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, підтримку позовних вимог, просила суд задовольнити її уточнені позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, якою уточнені позовні вимоги визнав, не заперечував проти стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття та просив розглянути справу за його відсутності. Також не заперечував проти розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 15 червня 2002 року, який зареєстрований міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 284, свідоцтво серії [NUMBER]. (а.с.7) Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - доньку [PERSON], [INFO], свідоцтво [NUMBER] від 10 січня 2003 року та сина [PERSON], [INFO], свідоцтво [NUMBER] від 11 січня 2010 року. (а.с.8-9) З'ясувавши фактичні взаємостосунки подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить їх інтересам. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово "союз", підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позивач скористувався даним правом та звернувся до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу, відповідач згоден із розірванням шлюбу, бо фактично сімейні стосунки припинені. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, проте сторони не мають наміру зберегти шлюб. Відповідно до ст.. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище

Outcome: approved