Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

Позивач\~\~ [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з частини квартири [ADDRESS] . Звернувшись з заявою до приватного нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, отримала відмову у видачі свідоцтва свідоцтва про право власності на житло, оскільки квартира [ADDRESS] знаходиться в спільній сумісній власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . На даний час позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права на частину квартири у зв`язку з відмовою нотаріуса, а тому просив визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельні ділянки. У судове засідання сторони не з`явилися, позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання, не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала щодо їх задоволення. Частиною 1\~ст. 206 ЦПК України\~передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24\~постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено,що [INFO] померла її мати [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 7). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить частина квартири [ADDRESS] . Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 06 листопада 2018 року визнано за [PERSON] право власності на 1/5 частину квартири [ADDRESS] , як за спадкоємцем після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 13-14) Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.12.2018 року за [PERSON] зареєстровано право власності на 1/5 частину квартири [ADDRESS] (а.с. 15) 19 травня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Бондарчук Н.В., позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, на підставі того, що у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зазначено, що власниками квартири [ADDRESS] є гр. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Частки кожного із власників у праві спільної сумісної власності не визначені, видача їй свідоцтва про право на спадщину за законом неможлива.. Таким чином, позивач не може оформити право власності в порядку спадкування за законом на вказану частку квартири. В силу ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 1 ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~способом захисту цивільних прав може бути, зокрема визнання права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначся часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України\~передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2.\~ст. 1220 ЦК України\~часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3\~ст. 46 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1\~ст. 1222 ЦК України\~спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Позивач згідно з приписами\~ст. 1265 ЦК України\~є спадкоємцем першої черги за законом. Згідно\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Як роз`яснено Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13 при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5\~ст. 1268 ЦК\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3\~ст. 1296 ЦК\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно роз`яснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 р. № 7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст.142\~ЦПК України та ч. 3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнала позовні вимоги, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого при поданні позовної заяви судового збору, що становить 420,40 грн. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved