Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

Позивач 01.02.2018року звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], належав до суспільної групи «колгоспний двір», членами якого на момент припинення колгоспного двору, тобто станом на 15.04.1991року, були: [PERSON] (голова двору) та її дочка [PERSON], отже їх частки в майні даного двору становили по 1/2 кожному. Вказує, що [INFO] померла [PERSON], після смерті якої спадщину прийняла вона (позивачка), оскільки вступила в управління спадковим майном, а також [PERSON]. оскільки була інвалідом з дитинства та мала право на обов'язкову частку в спадщині. Інші спадкоємці після смерті [PERSON], а саме [PERSON], [PERSON] та [PERSON], спадщину не прийняли і на таку не претендують. [INFO] померла [PERSON] (рідна сестра позивачки), після смерті якої вона (позивачка) як спадкоємець за законом другої черги спадкування спадщину прийняла шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Однак, в позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину на вищевказане спадкове майно не має можливості, оскільки ні [PERSON], ні [PERSON] за життя не оформили право власності на даний будинок, у зв'язку із чим змушена звертатися до суду із даним позовом. З огляду на наведене, просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS]. В підготовче засідання позивач не з'явилася, проте подала до суду заяву, в якій просить суд справу розглянути у її відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує. Представник відповідача - Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області у підготовче засідання не з'явився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі. Третя особа - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Р.С. в підготовче засідання не з'явився, проте подав до суду копії спадкових справ №326/2017 після смерті [PERSON], та №855/2017 після смерті [PERSON], та заяву в якій просить суд справу розглянути у його відсутності. Представник третьої особи - Мостиської районної державної адміністрації Львівської області, в підготовче засідання не з'явився однак подав заяву, в якій просить суд розглянути справу без його участі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання. Так, колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об'єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. За нормами ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР кожен з членів колгоспного двору мали рівне право на майно колгоспного двору. У зв'язку з введенням у дію Закону України «Про власність» 15.04.1991 року така організаційно-правова форма як колгоспи, а відповідно, і колгоспний двір - були припинені. Як роз'яснено у п. 6 постанови Пленум Верховного Суду "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.95 N 20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 Закону України "Про власність", застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності усіх його членів, включаючи неповнолітніх. Судом встановлено, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], належав колгоспному двору, членами якого, які станом на 15.04.1991року не втратили та зберегли право на частку в майні такого, були: [PERSON], 1906 року народження (голова двору), та її дочка [PERSON], 1924 року народження. Отже, виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963року, які діяли станом на 15.04.1991 року і регулювали власність колгоспного двору, зазначені особи мали в рівних частках право власності на майно колгоспного двору, тобто кожен на 1/2 частину вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, проте право власності на даний будинок належним чином не оформили, правовстановлюючі документи на зазначене майно відсутні. [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] Як вбачається із матеріалів спадкової справи №326/2017, заведеної у приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С., за життя спадкодавець [PERSON] заповіту не складала. Спадкоємцем першої черги спадкування за законом є дочка померлої [PERSON] (позивач у справі), яка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, тобто у відповідності до ст.549 ЦК України в редакції 1963 року вчинила дії, які свідчать про прийняття нею спадщини після смерті матері, а також дочка померлої [PERSON], оскільки була інвалідом з дитинства та мала право на обов'язкову частку в спадщині. Інші спадкоємці після смерті [PERSON], а саме [PERSON], [PERSON] та [PERSON], спадщину у встановлений законом строк і порядок не прийняли і на таку не претендують, що вбачається із поданих ними до нотаріуса заяв. [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] Із матеріалів спадкової справи №855/2017, заведеної у приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С., відомо, що за життя спадкодавець [PERSON] заповіту не складала. Спадкоємцем другої черги спадкування за законом є рідна сестра померлої [PERSON] (позивач у справі), яка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, тобто у відповідності до ст.549 ЦК України в редакції 1963 року вчинила дії, які свідчать про прийняття нею спадщини після смерті сестри. Інших спадкоємців після смерті [PERSON], які б прийняли у встановлений законом строк і порядок спадщину чи претендували б на таку, немає. Таким чином, після смерті [PERSON] та [PERSON] їх частки (по 1/2 за кожним) у майні вищевказаного житлового будинку (колгоспного двору) перейшли в порядку черговості за загальними правилами спадкування до позивачки [PERSON], яка в результаті стала власником зазначеного майна колгоспного двору в цілому. В той же час, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок позивач не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у зв'язку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями свідоцтв про смерть спадкодавців [PERSON] та [PERSON]; копією свідоцтва про народження позивача [PERSON]; копією свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON]; довідками, виданими виконавчим комітетом Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області; копіями сторінок по господарських книг; копією технічного паспорта на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS]; копією спадкової справи №326/2017, заведеної у приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С. після смерті [PERSON]; копією спадкової справи №855/2017, заведеної у приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С. після смерті [PERSON] та іншими матеріалами справи. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а тому, враховуючи, що спірні правовідносини щодо спадкоємства виникли до набрання цим кодексом чинності, суд вважає, що при розгляді даної справи слід керуватися положеннями Цивільного кодексу УРСР 1963 року. Згідно ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Відповідно до ч.1 ст.529 цього кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно ст.530 цього кодексу при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Згідно ст.535 ЦК УРСР в редакції 1963 року неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. Відповідно до вимог ст. 548 цього кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом положень ст.ст.560, 561 цього кодексу спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. У відповідності з ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Таким чином, суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved