Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

Лікар-психіатр КЗ «Кіровоградської обласної психіатричної лікарні» звернувся до суду із заявою, в якій просив госпіталізувати до КЗ «Кіровоградської обласної психіатричної лікарні» недієздатну [PERSON] мотивуючи заяву тим, що підставою для її госпіталізації є неспроможність самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність та може вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих, про що свідчить висновок комісії лікарів - психіатрів від 15 травня 2017 року. В судовому засіданні представник КЗ «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня» заяву підтримав, просив її задовольнити. Прокурор в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви. Опікун в судовому засіданні підтримав заяву та просив її задовольнити. [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви лікаря-психіатра посилаючись на те, що вона не вважає себе хворою, у зв'язку з чим не має потреби у примусовому лікуванні в психіатричній лікарні. З цих підстав [PERSON] просила суд відмовити у задоволенні зазначеної заяви. Заслухавши пояснення з'явившихся учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 279 Цивільного процесуального кодексу України, за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подається до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про психіатричну допомогу", особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Особа віком до 14 років (малолітня особа) госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника. Особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків або відсутності батьків чи законного представника госпіталізація неповнолітнього до психіатричного закладу проводиться за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду. Згода на госпіталізацію фіксується у медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра. Відповідно заяви про госпіталізацію, [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня» 12 травня 2017 року лікарем-психіатром. Частиною другою вказаної статті встановлено, що госпіталізації особи у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за рішенням лікаря-психіатра. Відповідно до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. У відповідності до ч. 2 цієї статті, до заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. Згідно висновку комісії лікарів від 15 травня 2017 року, встановлено діагноз: параноїдна шизофренія безперервний тип перебігу, апатіко-абулічний дефект, а тому комісія вважає доцільним госпіталізувати [PERSON] до КЗ " Кіровоградська обласна психіатрична лікарня" в порядку примусової госпіталізації. Суд вважає, що заява лікаря-психіатра КЗ «Кіровоградської обласної психіатричної лікарні» про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку не ґрунтується на беззаперечних доказах, оскільки доказів того, що [PERSON] притаманна агресивна поведінка до суду не подано. А документи, які подані до суду, а саме заява [PERSON] про взяття на лікування [PERSON] не ґрунтуються на безперечних доказах та нічим не підтверджуються, а є особистими судженнями. В судовому засіданні лікар зазначив, що [PERSON] ходить по вулиці роздягненою, але доказів вищевказаного твердження суду не надав, посилаючись на те, що це йому відомо зі слів [PERSON]. При цьому, поведінка [PERSON] в судовому засіданні, її пояснення не переконали суд в тому, що її можливо характеризувати як агресивну та неадекватну особу, оскільки вона орієнтувалася в ситуації, розуміла питання і адекватно на них відповідала. З урахуванням викладено, суд приходить до висновку, що висновок комісії лікарів від 15 травня 2017 року, не може слугувати безперечною підставою для примусової госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу. Встановлені в судовому засіданні факти свідчать про те, що [PERSON] не несе загрози ні для себе, ні для оточуючих та спроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на відсутність підстав для задоволення заяви. На підставі ст.ст. 13, 14, 16-19, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу»,

Outcome: dismissed