Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

Позивач [PERSON] предявила до суду позов до відповідача [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Тернопільська районна державна нотаріальна контора про встановлення факту родинних відносин між нею ([PERSON]С.) та [PERSON], [PERSON], саме того, що вона є дочкою померлого 24 грудня 2006 року [PERSON] та померлої 15 серпня 2016 року [PERSON]Так само,позивач [PERSON] просить визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку, загальною площею 116,5 кв.м., житловою 71,2 кв.м. з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що знаходиться по вул. Шевченка, 24 в с. Смиківці, Тернопільського району, Тернопільської області, в порядку спадкування за законом після померлого 24 грудня 2006 року [PERSON] та визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку, загальною площею 116,5 кв.м., житловою 71,2 кв.м. з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що знаходиться по вул. Шевченка, 24 в с. Смиківці, Тернопільського району, Тернопільської області, в порядку спадкування за законом після померлої 15 серпня 2016 року матері [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що є спадкоємцем за законом після померлого 24 грудня 2006 року батька [PERSON] та померлої 15 серпня 2016 року матері [PERSON]. До складу спадкового майна після померлого [PERSON] входить ?, частина житлового будинку, загальною площею 116,5 кв.м., житловою площею 71,2 кв.м., з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться по вул. Шевченка, 24 в с. Смиківці, Тернопільського району, Тернопільської області. Після смерті матері [PERSON], яка померла 15 серпня 2016 року, до складу спадкового майна входить ? частина житлового будинку, загальною площею 116,5 кв.м., житловою площею 71,2 кв.м., з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться по вул. Шевченка, 24 в с. Смиківці, Тернопільського району, Тернопільської області. Вказане будинковолодіння є колгоспним двором, головою якого станом на 01 липня 1990 року був [PERSON] та членами якого були: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], кожному із яких належить по ? даного будинковолодіння. При цьому, вказує, що є єдиним спадкоємцем за законом та спадщину прийняла, оскільки на день смерті спадкодавців проживала разом із ними. Інша дочка померлих [PERSON] подала в нотаріальну контору заяву про відмову від прийняття спадщини. Однак, звернувшись у нотаріальну контору із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори їй відмовлено, у звязку із відсутністю державної реєстрації права власності на вказаний житловий будинок. Крім цього, при оформленні спадкових прав, вона (позивач [PERSON]С.) виявила розбіжності у написанні прізвищ батьків, які у її свідоцтві про народження зазначені як Кицилинський та Кицилинська, а у всіх інших документах, виданих на імя її батьків, зазначені Кіцілінський та Кіцілінська. Вказані розбіжності поставили під сумнів родинні відносини позивача з її батьками, що створює для неї труднощі при прийнятті спадщини після померлих батьків. З цих підстав позивач позбавлена можливості у нотаріальному порядку оформити свої спадкові права після смерті батьків, а тому просить позов задовольнити. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Від відповідача [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника, згідно вимог чинного законодавства. Від третьої особи Тернопільської районної державної нотаріальної контори надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника. За вказаних обставин, з урахуванням вимог ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів, за відсутності сторін. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Як убачається із свідоцтва про шлюб серії 1-ИД №012878 виданого повторно 23 травня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області України, 26 серпня 1971 року у Байковецькій сільській раді Тернопільського району Тернопільської області України зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що складено актовий запис №25 Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області України від 26 серпня 1971 року. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON]. 28 червня 1972 року у [PERSON] та [PERSON] народилася дочка [PERSON] . У свідоцтві про її народження серії І-ИД №257961, виданого 10 серпня 1972 року міським бюро ЗАГС м. Тернопіль зазначено, що [PERSON] народилася 28 червня 1972 року у м. Тернопіль Тернопільської УРСР, про що складено актовий запис №1261 міським бюро ЗАГС м. Тернопіль. Прізвища її батьків у вказаному свідоцтві про народження зазначені: у графі батько [PERSON], у графі мати [PERSON]. 08 листопада 1992 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON], про що складено актовий запис №3 сільської ради с. Жилівка Новоселицького району Чернівецької області, якою видане свідоцтво про укладення шлюбу серії І-МИ №436653, заповнене російською мовою. Згідно із вказаним свідоцтвом, прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть серії 1-ИД №033256 виданого 25 грудня 2006 року [PERSON] сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, [PERSON] помер 24 грудня 2006 року, про що зроблено актовий запис №16 [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ИД №210242 виданого 16 серпня 2016 року [PERSON] сільською радою Тернопільського району Тернопільської області України, 15 серпня 2016 року померла [PERSON], про що складено актовий запис №08 [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Таким чином, судом установлено невідповідність у написанні прізвищ батьків позивача [PERSON], яке у свідоцтві про її народження серії І-ИД №257961, виданого 10 серпня 1972 року міським бюро ЗАГС м. Тернопіль зазначені Кицилинський Степан Іванович та Кицилинська Любов Миколаївна тим прізвищам, які у свідоцтві про шлюб серії 1-ИД №012878 виданого повторно 23 травня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області України, у свідоцтві про смерть серії 1-ИД №033256 виданого 25 грудня 2006 року [PERSON] сільською радою Тернопільського району Тернопільської області та у свідоцтві про смерть серії І-ИД №210242 виданого 16 серпня 2016 року [PERSON] сільською радою Тернопільського району Тернопільської області України зазначені Кіцілінський Степан Іванович та Кіцілінська Любов Миколаївна. Зазначені розбіжності поставили під сумнів родинні відносини позивача [PERSON] з її батьками, у звязку із чим у неї виникають труднощі при оформленні своїх спадкових прав після їх смерті. Як слідує із довідки №730 виданої 28 вересня 2017 року [PERSON] сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, згідно записів погосподарської книги №4, особовий рахунок №148, [PERSON], [INFO], є дочкою [PERSON], [INFO], який помер 24 грудня 2006 року та [PERSON], [INFO], яка померла 15 серпня 2016 року. Згідно п.1 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У відповідності до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до переконання, що вказані розбіжності у написанні прізвища батьків позивача виникли внаслідок помилки, та в суду не виникає сумнівів у достовірності факту родинних відносин між [PERSON] та її померлими батьками [PERSON] та [PERSON], а необхідність його встановлення зумовлена вагомістю поновлення порушених прав позивача. Тому, з метою недопущення порушення прав позивача, реалізація яких залежить від доведеності факту родинних відносин між нею та її померлими батьками, суд приходить до переконання про необхідність встановлення цього факту судом. Встановлення судом зазначеного факту повністю відповідає вимогам ч. 1 ст. 293 та ст. 315 ЦПК України щодо розгляду судом у порядку окремого провадження цивільних справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, в тому числі справ про встановлення фактів, які мають юридичне значення, зокрема факту родинних відносин між фізичними особами. З цих підстав, позовні вимоги [PERSON] в частині встановлення факту родинних відносин між нею та її померлими батьками [PERSON] та [PERSON], підлягають до задоволення. Щодо вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на на ? частину житлового будинку, загальною площею 116,5 кв.м., житловою 71,2 кв.м. з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що знаходиться по вул. Шевченка, 24 в с. Смиківці, Тернопільського району, Тернопільської області, в порядку спадкування за законом після померлого 24 грудня 2006 року [PERSON] та на ? частину вказаного житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд, в порядку спадкування за законом після померлої 15 серпня 2016 року матері [PERSON], суд зазначає наступне. Згідно Інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна №978 виданої 07 вересня 2017 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, станом на 04 вересня 2017 року по обліку бюро будинковолодіння №24 по вул. Шевченка в с. Смиківці рахується за: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. В будинковолодінні самочинних добудов та перепланувань не виявлено. Відповідно до Інформаційної довідки №990 виданої 12 вересня 2017 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, за матеріалами бюро станом на 01 січня 2013 року житловий будинок №24 по вул. Шевченка в с. Смиківці Тернопільського району Тернопільської області зареєстровано за головою колишнього колгоспного двору [PERSON], на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого Тернопільською районною радою 12 жовтня 1988 року на підставі рішення виконкому №180 від 24 серпня 1988 року та записано в реєстрову книгу №1 за реєстром №162. Як убачається із Довідки №91 виданої 16 лютого 2017 року виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, на день смерті [PERSON] у житловому будинку №24 по вул. Шевченка в с. Смиківці Тернопільського району Тернопільської області були зареєстровані та проживали: [PERSON] дружина; [PERSON] дочка; [PERSON] онука; [PERSON] зять; [PERSON] дочка. Згідно матеріалів спадкової справи №325/2007, заведеної Тернопільською районною державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON], померлого 24 грудня 2006 року, 22 червня 2007 року [PERSON] подала до Тернопільської районної державної нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття належної їй частки у спадщині, яка залишилась після смерті чоловіка [PERSON]. Також, 22 червня 2007 року [PERSON] подала до Тернопільської районної державної нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття належної їй частки у спадщині, яка залишилась після смерті батька [PERSON]. Мати позивачки [PERSON], що померла 15 серпня 2016 року відповідно із свідоцтвом про смерть серії І-ИД №210242 виданим 16 серпня 2016 року [PERSON] сільською радою Тернопільського району Тернопільської області України (актовий запис №08 [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області). Згідно із Довідкою №729 виданою 28 вересня 2017 року виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області стверджується, що житловий будинок, який знаходиться по вул. Шевченка, 24 в с. Смиківці Тернопільського району Тернопільської області рахується за померлим 24 грудня 2006 року [PERSON]. Станом на 01 липня 1990 року колгоспний двір, членами якого були: [PERSON] голова двору; [PERSON] дружина; [PERSON] дочка; [PERSON] дочка. На день смерті [PERSON] у вказаному житловому будинку були зареєстровані і проживали: [PERSON] дочка; [PERSON] онука; [PERSON] дочка. На даний час в житловому будинку зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. По даних сільської ради, заборона (арешт) на вказані будівлі відсутня. Як слідує із матеріалів спадкової справи №57/2017, заведеної Тернопільською районною державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON], померлої 15 серпня 2017 року, 10 лютого 2017 року [PERSON] подала до Тернопільської районної державної нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини за законом, яка залишилася після смерті матері [PERSON]. 25 вересня 2017 року [PERSON] звернулась у Тернопільську районну державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після померлої матері [PERSON]. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №2498/02-14 від 25 вересня 2017 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори [PERSON] відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON], померлого 24 грудня 2006 року, зокрема на належну йому ? частину житлового будинку, загальною площею 116,5 кв.м., житловою 71,2 кв.м. з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що знаходиться по вул. Шевченка, 24 в с. Смиківці, Тернопільського району, Тернопільської області та після смерті матері [PERSON], померлої 15 серпня 2016 року, на належну їй ? частину житлового будинку, загальною площею 116,5 кв.м., житловою 71,2 кв.м. з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що знаходиться по вул. Шевченка, 24 в с. Смиківці, Тернопільського району, Тернопільської області, у звязку із відсутністю державної реєстрації житлового будинку. У вказаній постанові нотаріуса також зазначено, що після смерті [PERSON], померлого 24 грудня 2006 року, спадщину за законом прийняла його дочка [PERSON], яка також прийняла спадщину після смерті його дружини [PERSON], померлої 15 серпня 2016 року. Як убачається із виготовленого 04 вересня 2017 року Тернопільським гопрозрахнковим бюро технічної інвентаризації технічного паспорта на житловий будинок №24, що знаходиться по вул. Шевченка в с. Смиківці Тернопільського району, Тернопільської області, замовником технічної інвентаризації вказано [PERSON]. Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд вказане будинковолодіння складається із: А житловий будинок, 1973 року побудови; а прибудова, 1976 року побудови; а1 прибудова, 1973 року побудови; а2 прибудова, 1989 року побудови; сх. (а2) сходи; Б літня кухня 1974 року побудови; Пд (Б) підвал, 1974 року побудови; б прибудова, 1974 року побудови; В вбиральня, 1974 року побудови; Г хлів, 1974 року побудови; Д гараж, 1989 року побудови; Ж хлів, 1989 року побудови; с септик; ІІ вимощення; 1 ворота; 2 хвіртка; 3 хвіртка; 5 огорожа. Відповідно до експлікації житлового будинку №24, під літерою А, що знаходиться по вул. Шевченка в с. Смиківці, Тернопільського району, Тернопільської області, загальна площа приміщень складає 116, 5 кв.м., житлова площа 71,2 кв.м. Згідно інформаційної довідки №991 виданої 12 вересня 2017 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, за матеріалами бюро станом на 01 січня 2013 року державна реєстрація права власності в с. Смиківці Тернопільського району Тернопільської області в бюро не проведена. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині визнання за [PERSON] права власності на ? частину житлового будинку, загальною площею 116,5 кв.м., житловою 71,2 кв.м. з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що знаходиться по вул. Шевченка, 24 в с. Смиківці, Тернопільського району, Тернопільської області, в порядку спадкування за законом після померлого 24 грудня 2006 року [PERSON] та визнання за нею право власності на ? частину вказаного будинковолодіння, в порядку спадкування за законом після померлої 15 серпня 2016 року матері [PERSON]. підлягають до задоволення. Судом установлено, що спірне будинковолодіння, що знаходиться по вул. Шевченка, 24 в с. Смиківці, Тернопільського району, Тернопільської області станом на 01 липня 1990 року було колгоспним двором. Доказів того, що вказаний житловий будинок станом на 15 квітня 1991 року було переведено до іншої суспільної групи, матеріали цивільної справи не містять. Статус майна колгоспного двору був врегульований статтями 120-126 ЦК України в редакції 1963 року, які були виключені з кодексу у 1993 році (Закон від 16 грудня 1993 року № 3718-XII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, який набрав чинності з 18 січня 1994 року). Згідно зі ст.120 ЦК УРСР 1963 року, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, майно колгоспного двору належить всім членам двору на праві спільної сумісної власності. За змістомст.123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено у звязку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз'яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Таким чином, право на частку у колгоспному дворі мають всі члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на таку частку. При поділі майна, яке є спільною власністю колгоспного двору, необхідно виходити з принципу рівності часток усіх колишніх членів двору, в тому числі непрацездатних та неповнолітніх. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.ст.1216-1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У ст.1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Вимогами ст.1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування, спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом установлено, що позивач [PERSON] прийняла спадщину після померлого 24 грудня 2006 року батька [PERSON], яка складається із ? частини житлового будинку, загальною площею 116,5 кв.м., житловою 71,2 кв.м. з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що знаходиться по вул. Шевченка, 24 в с. Смиківці, Тернопільського району, Тернопільської області, та померлої 15 серпня 2016 року матері [PERSON], яка складається із ? частини житлового будинку, загальною площею 116,5 кв.м., житловою 71,2 кв.м. з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що знаходиться по вул. Шевченка, 24 в с. Смиківці, Тернопільського району, Тернопільської області, оскільки на момент смерті спадкодавців проживала разом із ними, що стверджується довідками №91 від 16 лютого 2017 року та №729 від 28 вересня 2017 року, виданими виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, та у встановлений законодавством строк не подавала у нотаріальну контору заяви про відмову від спадщини. Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, беручи до уваги те, що відповідач не заперечує проти задоволення позову, суд приходить до переконання про наявність визначених законодавством підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved