Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

В березні 2020 року [PERSON] (надалі - позивач) звернувся до Шевчненківського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» (надалі - відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна (надалі - третя особа-1), приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Олексій Олександрович (надалі - третя особа-2), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Предметом спору є визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівни вчиненого 05 лютого 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за №3731, за яким з [PERSON] стягнуто заборгованості за договором про надання банківських послуг від 05 лютого 2013 року №014/1063/82/0089773. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказаний напис порушує права позивача та вчинений з порушенням, оскільки: 1.Нотаріус при вчиненні виконавчого напису не пересвідчився у безспірності заборгованості перед кредитором. Позивач дійсно був стороною, однак не кредитного договору, а договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування. Крім цього, жодного кредиту від банку не отримував. Також вказав на те, що у спірному виконавчому написі вказано адресу, за явою позивач не зареєстрований та не проживає і яка не відповідає зазначеним у паспорті даним, а також реквізитам сторін укладеного договору. Посилається на відсутність первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які фіксують факти здійснення господарських операцій, а виписка з особового рахунку є підтвердженням виконання за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту, а не свідчать про безспірність заборгованості. Також посилається на те, що на підставі спірного виконавчого напису стягнуто прострочену заборгованість за відсотками по 29 листопада 2019 року, у той час, як договором (п.1.1.5) встановлено надання кредитних коштів на строк по 05.02.2019, що свідчить про нарахування відсотків поза межами строку дії договору. 2.Позивач ставить також перед сумнівом наявність заборгованість, саме перед відповідачем, зважаючи як на положення договору, так і на відсутність довідки про облік заборгованості на балансі відповідача. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 березня 2020 року матеріали цивільної справи направлено за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва (а.с. 27). Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25 травня 2020 року матеріали цивільної справи направлено за підсудністю до Шевченківського районного суду (а.с. 39). В провадження Шевченківського районного суду матеріали цивільної справи надійшли 09 вересня 2020 року. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 вересня 2020 року вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Саадулаєва А.І. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Третя особа-1, правом на подання пояснень третьої особи не скористалась, однак надала суду належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких було вчинено спірний виконавчий напис (прошито та пронумеровано на 64 аркушах). Третя особа-2, правом на подання пояснень третьої особи не скористалась В судове засідання, яке відбулось 27 жовтня 2020 року позивач не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Разом з тим, в матеріалах справи міститься заява представника позивача, згідно якої він просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а справу розглядати у його відсутність. Крім того, у вказаній заяві представник позивача зазначив, що не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв та клопотань не подавав. Третя особа-1, в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Проте, в матеріалах справи міститься її заява про розгляд справи без її участі. Третя особа-2, в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, з`ясувавши доводи на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, установив такі обставини справи та відповідні до них правовідносини. Обставини справи, встановлені судом. 05 лютого 2013 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» було укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №014/1063/82/0089773 (надалі - договір) (а.с. 7). Відповідно до п.1.1. договору, банк зобов`язався надати позивачу кредит готівкою в розмірі 10000,00 грн. на споживчі цілі та 584,25 грн. для сплати страхового платежу, а всього 10584,25 грн. на строк з 05 лютого 2013 року по 05 лютого 2019 року. 04 лютого 2020 року представник відповідача звернувся до третьої особи-1 із заявою про вчинення виконавчого напису (вх. №4238/02-20 від 05 лютого 2020 року), зазначивши в додатках до заяви: оригінал кредитного договору; договори відступлення прав вимоги; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; документи стягувача. 05 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №3731, за яким з [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ), який є боржником за кредитним договором №014/1063/82/0089773 від 05 лютого 2013 року, укладеним між ним та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», право вимоги за яким перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», на підставі договору відступлення прав вимоги №01/10/2019-КА, укладеного 02 жовтня 2019 року, стягнено на користь Товариства з обмеженою компанією «Фінансова компанія «Аланд» (код ЄДРПОУ: 42642578) 16069,96 грн. заборгованості за період з 17 квітня 2018 року по 29 листопада 2019 року, яка складається з 9867,27 грн. - простроченої заборгованості за сумою кредиту; 6202,69 грн. - прострочена заборгованість за процентами. Оцінка вказаних обставин Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Як вбачається із наданих третьою особою копій матеріалів нотаріальної справи, 25 вересня 2015 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» укладено договір відступлення прав вимоги №114/10, відповідно до п. 2.1. якого, на умовах, встановлених цим договором та відповідно до ст. 512-519 ЦК України, первісний кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (портфель заборгованості). Перелік кредитних договорів боржників, розрахунок суми заборгованості боржника на дату підписання цього договору зазначаються в додатку №1 до Договору, що є його невід`ємною частиною. 25 вересня 2015 року між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №АКП-250915, відповідно до п. 2.1. якого, на умовах, встановлених цим договором та відповідно до ст. 512-519 ЦК України, первісний кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (портфель заборгованості). Перелік кредитних договорів боржників, розрахунок суми заборгованості боржника на дату підписання цього договору зазначаються в додатку №1 до Договору, що є його невід`ємною частиною. 15 квітня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» укладено договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги №15/04/2016-01. 02 жовтня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» укладено договір відступлення прав вимоги №02/10/2019-КА, відповідно до п.1.1. якого, на умовах, встановлених цим договором, кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників. Однак, з наданих копій договорів не вбачається, що нотаріусу на момент вчинення виконавчого напису надано докази про те, що відбулось відступлення прав вимоги саме за договором №014/1063/82/0089773 при укладенні угод від 25 вересня 2015 року та 15 квітня 2016 року, без яких неможливо встановити дійсність переходу прав за договором від 02.жовтня 2019 року. При цьому суд звертає увагу на те, що у спірному виконавчому написі відсутні посилання на всі зазначені вище договори, що ставить під сумнів повноту встановлення нотаріусом при вчиненні виконавчого напису обставин справи, зокрема наявності заборгованості саме перед стягувачем. Про формальний підхід приватного нотаріуса при вчиненні спірного виконавчого напису також можуть свідчити зазначення некоректної назви договору та зазначення адреси боржника, яка не відповідає фактичним обставинам справи. Позивач, обґрунтовуючи зміст позовних вимог, зазначає, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не пересвідчився у безспірності заборгованості перед кредитором. Позивач жодного кредиту від банку не отримував. Посилається на відсутність первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які фіксують факти здійснення господарських операцій, а виписка з особового рахунку є підтвердженням виконання за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту, а не свідчать про безспірність заборгованості. Також посилається на те, що на підставі спірного виконавчого напису стягнуто прострочену заборгованість за відсотками по 29 листопада 2019 року, у той час, як договором (п.1.1.5) встановлено надання кредитних коштів на строк по 05.02.2019, що свідчить про нарахування відсотків поза межами строку дії договору. Положеннями ст. 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (надалі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 (надалі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому ст. 50 Закону передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Однак, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Умови вчинення виконавчого напису визначені п.3.1. Глави 16 розділу ІІ Порядку, відповідно до яких нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Отже, одна із двох умов вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право, на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Однак, у відповідності до підпункту 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. При цьому, повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року, справа № 6-887цс 17 та у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018, справа № 61-154св18, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017р. №6-887цс17. Щодо оцінки безспірності заборгованості Так, позивач, обґрунтовуючи зміст позовних вимог, зазначає, що приватним нотаріусом під час вчинення оспорюваного виконавчого напису не було перевірено безспірність вимог, оскільки позивач не погодився із сумою заборгованості. Боржнику двічі не було повідомлено про зміну кредитора, що позбавило боржника можливості сплатити заборгованість у добровільному порядку. Крім цього, боржника не повідомлено про наявність вимоги, а отже й про суму заборгованості, не зазначено з чого саме складається вказана сума заборгованості. Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Як вбачається із матеріалів справи, спірний виконавчий напис нотаріуса був вчинений щодо стягнення 16069,96 грн. заборгованості за період з 17 квітня 2018 року по 29 листопада 2019 року, яка складається з 9867,27 грн. - простроченої заборгованості за сумою кредиту; 6202,69 грн. - прострочена заборгованість за процентами. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 ЗУ «Про нотаріат» стягнуто плати із Стягувача, TOB «Вердикт Капітал» в розмірі 300,00 грн., які підлягають стягненню з Боржника на користь Стягувача. Відповідачем відзиву на позовну заяву не надано, на спростування вимог позовної заяви не надано доказів наявності наявного безспірного права, яке існувало у нього, станом на 05 лютого 2020 року, за захистом якого він звернувся до приватного нотаріуса. Суд звертає увагу на те, що з доданих третьою особою-1 копій документів вбачається, що заявник надав нотаріусу копію письмової вимоги (повідомлення) про наявність заборгованості у розмірі 16069,96 грн. (вих. №5391 від 12 листопада 2019 року), однак третьою особою-1 не надано серед прошитих та пронумерованих матеріалів нотаріальної справи засвідченої стягувачем виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Крім того, як вбачається із матеріалів справи заявник не надав документа, який підтверджує факт попереднього відправлення позивачу вимоги про сплату боргу. За таких обставин, суд звертає увагу на те, що нотаріусу не було надано ні вказаної вимоги, ні доказів її направлення, що позбавило його можливості перевірити чи стягнення відбувається однієї й тієї ж суми. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07 лютого 2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому, судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. З урахуванням вищезазначеного, на підтвердження факту безспірності заборгованості заявник мав би надати нотаріусу первинні бухгалтерські документи, чеки, квитанції, та інше, які підтверджують факти оплати або неналежної оплати, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнанні їх. Зокрема, документом, що може (з врахуванням заяв чи листів боржника) підтверджувати такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що у розпорядженні нотаріуса були відсутні документи, необхідні для стягнення заборгованості у безспірному порядку. Виконавчий напис не може бути вчинений нотаріусом, якщо з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - більше одного року (ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат"). При цьому строк давності вчинення виконавчого напису не можна ототожнювати зі строком позовної давності. Позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). У разі вчинення виконавчого напису стягувач звертається не до суду, а до нотаріуса, що відповідно до ст. 18 ЦК України є самостійним (позасудовим) способом захисту порушеного права. Суд також звертає увагу, що жодною правовою нормою не передбачено можливість продовження строків вчинення нотаріусом виконавчих написів, що ще раз диференціює строк, встановлений ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат", від строку позовної давності. У спірному виконавчому написі стягнення проводиться за період з 17 квітня 2018 року по 29 листопада 2019 року та суми, яка складається з: 9867,27 грн. - простроченої заборгованості за сумою кредиту; 6202,69 грн. - прострочена заборгованість за процентами. Однак, відповідно до п. 3.2. договору встановлено обов`язок погашення кредиту кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту, тобто положеннями договору передбачено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку. Отже, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу строку давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором строки давності за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу (такий правовий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 24 травня 2018 року у справі №761/28878/15-ц). При цьому в матеріалах справи відсутня виписка та розрахунок заборгованості, а тому відсутні дані щодо суми щомісячних платежів та строки їх сплати, починаючи, що унеможливлювало перевірку нотаріусом чи частина грошових вимог, з метою погашення яких відповідач звернулося за вчиненням виконавчого напису, виходить за межі встановленого законодавством строку давності вчинення виконавчого напису. Також неможливо встановити дату отримання кредиту та платежів, які здійснював позичальник на погашення кредиту. Крім цього, очевидно, що заборгованість за договором не могла бути нарахована за період з 17 квітня 2018 року по 29 листопада 2019 року, як це вказано у заяві про видачу виконавчого напису нотаріуса та у самому виконавчому написі нотаріуса, оскільки суд погоджується із доводами позивача про протиправність нарахування процентів поза межами дії договору, який у даному випадку обмежено 05 лютим 2019 року. Однак приватний нотаріус вчиняючи спірний виконавчий напис, на ці обставини уваги не звернув. Подача заяв по суті справи є правом учасників справи, в процесі реалізації якого кожен із них може подати докази на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення. Відповідно до ч.4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. З врахуванням наведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні підтвердилась та обставина, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та Постанови Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 р., оскільки на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису вимоги відповідача до позивача не були безспірними. Розподіл судових втрат. Відповідно до наявної в матеріалах справи оригіналу квитанції від 09 березня 2020 року, позивачем при зверненні із вказаним позовом сплачено 1261,20 грн. судового збору, які відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. Також, представник позивача у заяві, яка надійшла на адресу суду 27 жовтня 2020 року просить стягнути з відповідача на користь позивача 3000,00 грн. витрат на правову допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною третьою вказаної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Враховуючи те, що представником позивача не виконано свого процесуального обов`язку щодо доведення розміру витрат, то вони не підлягають стягненню.

Outcome: approved