Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

Орган опіки та піклування Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва в інтересах неповнолітньої [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 11.07.2015 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON] від імені та за дорученням якого діяв [PERSON], що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шупеня О.М. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [PERSON], [INFO] залишилася без батьківського піклування та перебуває на первинному обліку Служби у справах дітей Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації. 11.07.2015 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шупенею О.М. посвідчено договір купівлі-продажу квартири відповідно до якого [PERSON] від імені та за дорученням якого діяв [PERSON], придбав у власність квартиру за адресоью: [ADDRESS] у [PERSON]. В договорі зазначено, що на час вчинення правочину в квартирі, що відчужується, не зареєстровані та не мешкають малолітні, неповнолітні. Однак, на момент укладення оспорюваного правочину в квартирі була зареєстрована і фактично проживала неповнолітня [PERSON]. Будь-якого дозволу Органом опіки і піклування на реалізацію квартири, право користування якою має неповнолітня, не надавався. Позивач, посилаючись на порушення положень ст.177 СК України та ч.6 ст.203 ЦК України, просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 11.07.2015 р., укладений між [PERSON] та [PERSON] В ході судового розгляду представник позивача підтримав позовні вимоги і обгрунтування позову в повному обсязі та просив його задовольнити, посилаючись на те, що оспорюваний правочин був укладений з порушенням вимог чинного законодавства без дозволу Органу опіки і піклування на продаж квартири, право користування якою належить неповнолітній. Відповідач в судове засідання не з»явилась, надавши письмові заперечення з приводу заявлених позовних вимог. Третя особа з самостійними вимогами- [PERSON]., позов якого був залишений без розгляду, повторно в судове засідання не з»явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся належним чином. Третя особа без самостійних вимог- приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шупеня О.М. в судове засідання не з»явився, повідомлявся судом про місце і час судового розгляду. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.4 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей», служби у справах дітей уповноваженні представляти інтереси дітей в судах, у їх відносинах з підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності; звертатися у разі порушення прав та законних інтересів дітей, а також з питань надання їм допомоги до відповідних органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини» районні адміністрації за місцем знаходження майна забезпечують збереження майна дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Судом встановлено, що на первинному обліку Служби у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації з 24.05.2016 року перебуває неповнолітня [PERSON], [INFO], яка має статус дитини, позбавленої батьківського піклування. [PERSON], [INFO], залишилася без батьківського піклування у зв'язку з позбавленням [PERSON] батьківських прав відповідно до рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06.04.2016 року. Відомомсті про батька дитини були внесені до актового запису про народження дитини відповідно до положень ч.1 ст.135 СК України.. Як вбачається з матеріалів справи, 11.07.2015р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шупенею О.М. посвідчено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого [PERSON], від імені та за дорученням якого діє [PERSON], згідно довіреності, посвідченої 08.07.2015р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тишківською Р.І. за №866, придбав у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] у [PERSON]. У відповідності до пунтку 7 договору купівлі-продажу в квартирі що відчужується не зареєстровані та не мешкають малолітні, неповнолітні (не мають право користування). Як встановлено судом на час укладення оспорюваного договору в [ADDRESS] була зареєстрована та фактично проживала [PERSON], [INFO]. Зазначені обставини встановлені заочним рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 06.04.2016р., про позбавлення [PERSON] батьківських прав, підтверджуються довідкою форми №3, виданої комунальним підприємством «ЖЕО - 111 Голосіївського району» 06.02.2014 року за № 701, довідкою за формою №3 «ЖЕО - 111 Голосіївського району» від 11.09.2015р. №5021. довідкою за формою №3 «Центру комунального сервісу» м. Києва від 07.06.2016 № 3839. Працівниками Служби у справах дітей Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації 24.05.2016р. здійснено виїзд за адресою: [ADDRESS] та встановлено що неповнолітня [PERSON], [INFO], фактично проживає за даною адресою, про що складено акт обстеження житлово-побутових умов проживання. Згідно з ст. 177 Сімейного кодексу України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню, та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов'язання від імені дитини; батьки мають право дати згоду на вчинення неповнолітньою дитиною правочинів, передбачених частиною другою цієї статті, лише з дозволу органу опіки та піклування. Згідно з ч.б ст. 203 Цивільного кодексу України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до частини третьої статті 17 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від Імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Відповідно до ст. 12. Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна, неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону, для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. На підставі ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Частиною 1 ст. З Конвенції ООН про права дитини, яка ратифіковані Верховною Радою України, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежн< від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративним] чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Підстави недійсності правочину встановлені ст.ст. 215, 215 ЦК України. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 11.07.2015 р., укладений між [PERSON] та [PERSON] був укладений без дозволу Органу опіки та піклування Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації. Оскільки, при укладенні оспорюваного договору були порушені вимог ст.17 Закону України "Про охорону дитинства", ч.6 ст.203 ЦК України, враховуючи всі встановлені в ході судового розгляду обставини і беручи до уваги досліджені докази, суд вважає, що вимоги позивача є обгрунтованими, доведеними належними доказами, а тому підлягають задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved