Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить: Позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO],відносно малолітньої дитини [PERSON],[INFO]. Позивач в судове засідання з'явилась, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, також просила слухати справу без її участі та без фіксації судового процесу технічними засобами,не заперечувала,у разі неявки відповідача при наявності законних підстав щодо винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, письмових заперечень проти позову з посиланням на докази, якими він обґрунтовується, суду не надав, про час та місце розгляду справи повідомлен належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не з'явилась, також просила слухати справу без її участі ,надала до суду письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача . Згідно із ч. 2ст. 77 Цивільного процесуального кодексу, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки в судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 4ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно із ч. 1ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до ч. 2ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цьогоКодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, та докази, надані в їх обгрунтування, вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи: 17.02.2016 року [PERSON] , уклала шлюб з відповідачем [PERSON], який був зареєстрований 17.02.2016 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову Харківським міським управлянням юстиції актовий запис № 122,в період шлюбу [INFO] року народилась донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданий Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управляння юстиції актовий запис № 136. З 21 березня 2017 року відповідач покинув сім»ю та переїхав на постійне проживання за місцем реєстрації, на тимчасово окуповану територію. На момент подачі позовної зави ,сторони проживають окремо,шлюбних відносин не підтримують,дитина проживає з позивачем. За весь час відповідач життям дочки не цікавився ,не телефонував , не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. Судом встановлено,що відповідно до рішення Київського районного суду м. Харкова у справі № 640/8398/16-ц з відповідача було стягнуто аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів щомісяця,але не менше 30 % прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину,починаючи з 26.05.2016 року і до досягнення нею повноліття ,а також аліменти на утримання позивачки у розмірі ? частини усіх видів доходів щомісяця ,починаючи з 26.05.2016 року і до досягнення дитиною трьох років. Проте відповідно до розрахунку Держаної виконавчої служби Київського району м. Харкова, заборгованість по аліментах становить 19614 грн. 04 коп. станом на 31.01.2017 року,що підтверджується довідкою розрахунка яка міститься в матеріалах справи. Суд приходить до висновку,що на теперішній час матеріально забезпечує та виховує дітину тільки мати [PERSON],а батько [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини. В своєму висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради від 17.05.2017 року № 300 вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON],[INFO]., а також згідно акту від 13.02.2017 року обстеження умов проживання ,вбачається ,що для дитини створені умови для проживання,навчання ,розвитку та виховання . Також в матеріалах справи міститься відповідь Служби у справах дітей по слобідському району м.Харкова завідуючій сектору служби у справах [PERSON],що малолітня дитина [PERSON] [INFO],мешкає за адресою: [ADDRESS] дійсно знаходиться під наглядом фахівців поліклініки з народження по теперішній час.Дівчинка на диспансерному обліку не перебуває,зі слів дільничного лікаря -педіатра та медичної сестри догляд за дитиною виконує мати та бабуся. Батько дитини [PERSON],до поліклініки за допомогою не звертався. Ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини відповідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені ст. 150 Сімейного кодексу України, серед яких також, батьки зобов'язані піклуватися про здоров»я дитини.Їі Фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки стосовно дитини . Крім того, в порядку ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України якщо змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. При цьому, вирішуючи спір, суд має першочергово виходити саме з прав та інтересів дитини. Відповідно до ст. З Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року ( далі - Конвенція) , в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson V. Sweden (N2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. За ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. В силу ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, вимогами закону унормовано відповідальне ставлення батьків до своїх батьківських обов'язків. Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» факт ухилення від виховання може бути підтверджено наведеними доказами. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 640 грн. Все вищезазначене свідчить виключно про одне: відповідач [PERSON],ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітньої дитини [PERSON]. Відповідно до ст. ст. З, 18 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, п. 2 ч. 1 ст. 164, ст. 181, ст. 182, ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України та ч. 1. ст. 165 Сімейного кодексу України, згідно з якою право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має, зокрема, один з батьків, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved