Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 08.12.2020 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 14.12.2020 р. [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання недостовірною інформацію та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 серпня 2018 у справі відкрито провадження, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом)\~сторін. [PERSON] , мотивує позов тим, що він є депутатом Чопської міської ради з листопада 2015 року, з 12 листопада 2015 року на підставі Рішення Чопської міської ради № 2 з 13.11.2015 обіймає посаду секретаря Чопської міської ради, на підтвердження вказаному додає копію розпорядження №60-ос. Позивач зазначає, що 12 червня 2018 року відбулося пленарне засідання чергової 30 сесії Чопської міської ради VII скликання, під час якого депутат Чопської міської ради вніс пропозицію про доповнення порядку денного пленарного засідання окремими питаннями, яку виклав у формі Пропозиції про доповнення порядку денного пленарного засідання окремими питаннями від 12 червня 2018 року, підписана [PERSON] і проекті рішення «Про дострокове припинення повноважень секретаря Чопської міської, текст яких був виголошений привселюдно (у присутності не менше 40 осіб) під час пленарного засідання у присутності депутатів Чопської міської ради та жителів міста Чоп, які були присутні в залі пленарних засідань за адресою м.Чоп, вул. Берег, 2. Позивач зазначає, що відповідачем [PERSON] поширена недостовірна інформація щодо позивача наступного змісту: «Вважаю, що повноваження секретаря Чопської міської ради [PERSON] мають бути достроково припинені, в зв`язку з системним незабезпеченням покладених на нього повноважень Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». Порушення полягають у наступному: винесення питань порядку денного на сесію Чопської міської ради, розгляд яких віднесено до компетенції виконавчих органів міських рад; неякісно підготовка питань порядку денного сесії Чопської міської ради; відсутність сприяння депутатам в реалізації їх повноважень і ігнорування депутатських ініціатив». Позивач зазначає, що недостовірною є інформація щодо нього, що нібито він - [PERSON] системно не забезпечував виконання покладених на нього повноважень Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». Допустив порушення, а саме: винесення питань порядку денного на сесію Чопської міської ради, розгляд яких віднесено до компетенції виконавчих органів міських рад; неякісної підготовки питань порядку денного сесії Чопської міської ради; відсутність сприяння депутатам в реалізації їх повноважень і ігнорування депутатських ініціатив. Позивач вказує на те, що виголошена зазначена вище інформація не відповідає дійсності, оскільки ним не допускалися випадки винесення питань порядку денного на сесію Чопської міської ради, розгляд яких віднесено до компетенції виконавчих органів міських рад; неякісна підготовка питань порядку денного сесії Чопської міської ради; відсутність сприяння депутатам в реалізації їх повноважень і ігнорування депутатських ініціатив». У позовній заяві вказано, що у зв`язку з неправомірним поширенням неправдивої інформації відносно позивача, Розпорядженням Чопського міського голови від 13.06.2018 року № 125 «Про вивчення підстав звільнення посадових осіб місцевого самоврядування» було доручено Правовому відділу Чопської міської ради з`ясувати наявність порушень або їх відсутність з боку виконання своїх посадових обов`язків секретаря Чопської міської ради згідно пропозиції депутата Чопської міської ради [PERSON] відповідно до розпорядження Чопського міського голови «Про розподіл обов`язків між секретарем міської ради, заступником міського голови та заступником міського голови - керуючим справами» № 57 від 04.04.2017 року. Як вказано у позовній заяві, згідно Інформації про вивчення підстав звільнення посадових осіб місцевого самоврядування, складеної Спеціалістом 1 категорії - юрисконсультом Правового відділу Івасюк С.К. 14.06.2018 року, обставини не підтвердилися. Так, позивач вказує, що є недостовірною інформацією. Окрім того як вказано у позовній заяві, 15 червня 2018 року Розпорядженням Чопського міського голови від 15 червня 2018 року № 129 «Про зупинення рішень 30 сесії Чопської міської ради VII скликання від 12.06.2018 року «Про дострокове припинення повноважень заступника міського голови з питань житлово-комунального господарства» та «Про дострокове припинення повноважень секретаря Чопської міської ради» накладено вето на відповідні рішення Чопської міської ради, в тому числі на рішення про припинення його повноважень. Разом із тим позивач стверджує, що поширення такої неправдивої інформації завдали істотної шкоди його репутації як службовій особі місцевого самоврядування, 12 червня 2018 року в той же день депутатами Чопської міської ради було ухвалено рішення про припинення його повноважень як секретаря Чопської міської ради. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] , вказує на те, що у нього на утриманні є неповнолітня дитина (15 років), тому він дуже переживав із-за втрати заробітку як секретаря Чопської міської ради, оскільки виконує обов`язки на постійній основі. З 10 липня 2018 по 20 липня 2018 року із-за систематичних переживань істотно погіршився стан його здоров`я і йому довелось стаціонарно лікуватися у Комунальному закладі «Чопська міська лікарня» як на підтвердження вказаного, посилається на Листок непрацездатності серія АДМ №759532. Окрім того [PERSON] , вказує і на те, що йому довелось відновлювати свою репутацію як добросовісного секретаря міської ради. Тому, оскільки перерахована вище інформація не відповідає дійсності, виголошення такої призвело до порушення його немайнових прав і він бажає, щоб відповідачем було виголошено спростування в той же спосіб, у який інформація була поширена, а саме: шляхом виголошення тексту спростування на відкритому пленарному засіданні сесії Чопської міської ради. Текст спростування буде поданий окремо. Посилаючись на наведене вище, позивач просить суд: визнати недостовірною, поширену відповідачем 12 червня 2018 року відносно позивача наступну інформацію, що [PERSON] системно не забезпечував виконання покладених на нього повноважень Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», допустив порушення, а саме: винесення питань порядку денного на сесію Чопської міської ради, розгляд яких віднесено до компетенції виконавчих органів міських рад; неякісну підготовку питань порядку денного сесії Чопської міської ради; відсутність сприяння депутатам в реалізації їх повноважень і ігнорування депутатських ініціатив; зобов`язати відповідача спростувати вищеперераховану недостовірну інформацію на пленарному засіданні Чопської міської ради, викликати свідків, судові витрати покласти на відповідача. Від представника відповідача по справі [PERSON] , адвоката Шкорки І.М., надійшли заперечення на позовну заяву. Так, вказує, що відповідачем на сесії Чопської міської ради було висловлено свою власну критичну думку з врахуванням оціночних суджень відносно Позивача. Відповідач свою думку про позивача сформував протягом трьох років, шляхом спостереження за діями позивача, спілкування із позивачем та депутатами. Вважає, що факти викладені в позовній заяві є надуманими, в задоволенні позову просить відмовити. Проти стягнення із відповідача витрат на правову допомогу заперечує. Просить стягнути із позивача на користь відповідача документально підтверджені судові витрати (в т.ч. витрати на правову допомогу адвоката). Окрім того, подав клопотання і про використання рішення ЄСПЛ при розгляді даної справи, просив врахувати, представницькі статуси позивача і відповідача. Окрім того подавав клопотання про допит в судовому засіданні свідків. В судовому засіданні позивач просив суд задоволити позов у повному обсязі. Свідків не викликати. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Клопотань про відкладення розгляду справи не подавав. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, відповідно до поданого ним клопотання від 07.07.2020 р. просить суд справу розглядати за його відсутності. Свідки сторони відповідача для надання пояснень не зявилися. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Судом під час розгляду справи встановлено, що [PERSON] , був депутатом Чопської міської ради з листопада 2015 року, з 12 листопада 2015 року на підставі Рішення Чопської міської ради № 2 з 13.11.2015 обіймав посаду секретаря Чопської міської ради, на підтвердження вказаному додано копію розпорядження №60-ос. 12 червня 2018 року відбулося пленарне засідання чергової 30 сесії Чопської міської ради VII скликання, під час якого відповідачем, депутатом Чопської міської ради [PERSON] внесена пропозиція про доповнення порядку денного пленарного засідання окремими питаннями, а саме «Про дострокове припинення повноважень секретаря Чопської міської ради». Копія вказаної пропозиції додана до матеріалів справи. Згідно її змісту останній зазначив: «Вважаю, що повноваження секретаря Чопської міської ради Чолавина Михайла Васильовича мають бути достроково припинені, в зв`язку з системним незабезпеченням покладених на нього повноважень Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». Порушення полягають у наступному : винесення питань порядку денного на сесію Чопської міської ради, розгляд яких віднесено до компетенції виконавчих органів міських рад; неякісно підготовка питань порядку денного сесії Чопської міської ради; відсутність сприяння депутатам в реалізації їх повноважень і ігнорування депутатських ініціатив». Окрім того, до матеріалів позовної заяви доданий відеозапис зазначеного вище пленарного засідання Чопської міської ради, який був досліджений судом, та встановлено, що відповідачем дійсно 12.06.2018 року зачитано в голос пропозицію про доповнення проекту денного порядку пленарного засідання окремими питання, а саме про дострокове припинення повноважень секретаря Чопської міської ради [PERSON] , яке було підтримано депутатами Чопської міської ради та прийнято рішення депутатами Чопської міської ради 12.06.2018 року «Про дострокове припинення повноважень секретаря Чопської міської ради». Позивач стверджує, що недостовірною є інформація щодо нього, що нібито він - [PERSON] системно не забезпечував виконання покладених на нього повноважень Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». Допустив порушення, а саме: винесення питань порядку денного на сесію Чопської міської ради, питань, розгляд яких віднесено до компетенції виконавчих органів міських рад; неякісно підготовка питань порядку денного сесії Чопської міської ради; відсутність сприяння депутатам в реалізації їх повноважень і ігнорування депутатських ініціатив. Згідно рішення Чопської міської ради від 12.06.2018 року, Чопська міська рада вирішила достроково припинити повноваження секретаря Чопської міської ради [PERSON] . Судом встановлено, що 13.06.2018 року, розпорядженням №125 голови Чопської міської ради правовому відділу Чопської міської ради доручено з`ясувати наявність порушень або їх відсутність з боку виконання своїх посадових обов`язків секретаря Чопської міської ради [PERSON] згідно вказаної вище пропозиції. За результатами вказаної перевірки, розпоряджанням голови Чопської міської ради від 15.06.2018 року, рішення 30 сесії Чопської міської ради VII скликання від 12.06.2018 року, «Про дострокове припинення повноважень заступника міського голови з питань житлово-комунального господарства» та «Про дострокове припинення повноважень секретаря Чопської міської ради» було зупинено. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ч.1,2 ст. 15 ЦК України, передбачає,\~що кожна\~особа має\~право на\~захист свого\~цивільного права\~у разі\~його порушення,\~невизнання або\~оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статей\~3\~та\~28 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнані найвищою соціальною цінністю. Кожен має право на повагу до його гідності. Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Разом з цим,\~Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Відповідно до статті 68\~Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно статті 201\~ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. У частині першій статті 277\~ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, гідність - це визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, а з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків (Постанова Верховного суду №757/15364/14-ц від 30.05.2018 року). Стаття 277 ЦК України\~(ч.1, 4) передбачає, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно зі статтями\~1,\~2\~Закону України\~«Про інформацію» інформацією вважається будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до принципів інформаційних відносин інформація повинна бути повною та достовірною, при цьому її надання має узгоджуватися з принципом свободи вираження поглядів і переконань. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення цією особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо. Обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної\~інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Згідно із частиною другою\~статті 30 Закону України «Про інформацію»\~оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до роз`яснень, які містяться у пунктах 3 та 27\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв`язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до\~статті 275 ЦК\~захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений\~главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК) тощо. Пунктом 19 зазначеної вище постанови Пленуму Верховного суду України роз`яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням… Згідно з положенням Постанови Пленуму Верховного Суду України, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені) У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» зазначено, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Однак навіть у разі, якщо висловлення є оціночним судженням, пропорційність втручання може залежати від того, чи існує достатнє «фактологічне підґрунтя» для оспорюваного висловлювання, в іншому випадку воно буде надмірним (рішення ЄСПЛ у справі «Ліндон, Очаковський-Лоран та Жулі проти Франції»). Щоб розрізнити твердження щодо фактів та оціночні судження необхідно враховувати обставини справи та загальний тон висловлювань (рішення ЄСПЛ у справі «Бразільє проти Франції» від 11 квітня 2006 року), оскільки судження з питань, які становлять суспільний інтерес, можуть на цій підставі становити оціночні судження, а не твердження щодо фактів (рішення ЄСПЛ «Патурель проти Франції» від 22 грудня 2005 року). В даному випадку при дослідженні пропозиції відповідача про доповнення порядку денного пленарного засідання від 12.06.2018 року, а також при дослідженні відеозапису, суд розцінює заявлене ним саме як оціночні судження, які не містять образу чи наклеп. Так, відповідач у вказаній вище пропозиції зазначив «Вважаю, що повноваження секретаря Чопської міської ради Чолавина Михайла Васильовича мають бути достроково припинені, в зв`язку з системним незабезпеченням покладених на нього повноважень Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». Порушення полягають у наступному : винесення питань порядку денного на сесію Чопської міської ради, розгляд яких віднесено до компетенції виконавчих органів міських рад; неякісно підготовка питань порядку денного сесії Чопської міської ради; відсутність сприяння депутатам в реалізації їх повноважень і ігнорування депутатських ініціатив». Та запропонував доповнити проект порядку денного питанням про дострокове припинення повноважень відповідача. У п. 19 вказаної вище постанови зазначено, що відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Суд вважає за необхідне взяти до уваги і викладене у запереченнях на позовну заяву, адвокатом відповідача твердження, що відповідач висловив свою критичну думку, яка в нього склалася про позивача протягом трьох років. Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих статтею 10 Конвенції з прав людини, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в пункті 2 цієї статті. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів. Європейський суд з прав людини 02 червня 2016 року (остаточне 17 жовтня 2016 року)ухвалив рішення у справі № 61561/08 «Інститут економічних реформ проти України», де розглядаючи питання забезпечення балансу між свободою вираження поглядів та захистом репутації особи, зазначив, що відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції, існує мало можливостей для обмеження політичних висловлювань чи дебатів з питань, що становлять суспільний інтерес, при цьому високий рівень захисту свободи вираження поглядів буде надаватися у випадках, коли висловлювання стосуються питання, що становить суспільний інтерес. У цьому рішенні суд проводить відмінність між твердженнями про факти і оціночними судженнями. Існування фактів можна довести, тоді як правдивість оціночних суджень не підлягає доведенню. Оціночне судження не може бути доведене, це порушує саму свободу думки, яка є основною частиною права, гарантованого статті 10 Конвенції. Окрім того під час розгляду справи встановлено, що відповідач був депутатом Чопської міської ради, позивач був депутатом та секретарем Чопської міської ради (на момент звернення до суду із даним позовом). Відповідно до ч.4\~ст.30 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», згідно якої депутат місцевої ради не несе відповідальності за виступи на засіданнях ради та її органів, за винятком відповідальності за образу чи наклеп. Відповідно до положень пункту 3 рішення Конституційного Суду України у справі про поширення відомостей від 10 квітня 2003 року № 8рп/2003, проблеми, пов`язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових та службових осіб, неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини. Застосовуючи положення статті 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод в рішеннях у справах «Нікула проти Фінляндії», «Яновський проти Польщі» та інших, суд підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. Межі допустимої критики є ширшими, коли вона стосується власне політика, а не приватної особи. На відміну від останньої, перший неминуче і свідомо відкривається для прискіпливого аналізу кожного свого слова і вчинку як з боку журналістів, так і громадського\~загалу і,як наслідок,повинен виявляти до цього більше терпимості (пункт 42 рішення від 8 липня1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»). В позовній заяві вказано, що на підставі висловленої відповідачем позиції, 12.06.2018 року було ухвалено рішення про припинення повноважень позивача. Разом із тим, слід вказати на те, що відповідно до п.4 ч. ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: обрання на посаду та звільнення з посади\~секретаря ради у порядку, передбаченому цим Законом. Сама по собі пропозиція не могла призвести до припинення повноважень позивача як секретаря Чопської міської ради. Окрім того як уже зазначалося, вказане рішення про припинення повноважень було зупинено розпорядженням голови Чопської міської ради 15.06.2018 р. №129. Відповідно до\~ч.ч.1,\~2\~ст.\~49\~ЗУ «Про\~ місцеве\~самоврядування в\~Україні» \~\~ повноваження\~депутата ради починаються з моменту офіційного оголошення відповідною територіальною виборчою комісією на сесії ради рішення про підсумки виборів та визнання повноважень\~депутатів і закінчуються в день першої сесії ради нового скликання. Повноваження\~депутата можуть\~бути припинені\~достроково у\~випадках,\~передбачених законом. Депутат\~представляє інтереси всієї територіальної громади, має всю повноту прав, що забезпечують його активну участь у діяльності ради та утворюваних нею органів, несе обов`язки перед виборцями, радою та її органами, виконує їх доручення.\~Депутат, крім секретаря ради, повинен входити до складу однієї з постійних комісій ради. Окрім того відповідно до п. 9 вказаної норми пропозиції і зауваження, висловлені\~депутатами на сесії ради, або передані в письмовій формі головуючому на сесії, розглядаються радою чи за її дорученням постійними комісіями ради або надсилаються на розгляд підзвітним і підконтрольним їй органам та посадовим особам, які зобов`язані розглянути ці пропозиції і зауваження у строки, встановлені радою, і про вжиті заходи повідомити\~депутатові та раді. Наведене дає можливість дійти висновку що, відповідач [PERSON] , як депутат міської ради, вносячи пропозицію на пленарному засіданні Чопської міської ради діяв в межах його повноважень. Суд вважає, що виступ депутата [PERSON] , який носив критичний характер щодо піднятих питань при обговоренні під час дискусій є висловлюваннями, що носять суб`єктивний характер, та не можуть тлумачитись як такі, що принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача. Якщо особа вважає, що оціночні \~\~\~\~судження або думки, принижують її честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатись наданим їй ч. 1 ст. 277 ЦК України правом \~на відповідь, а також на власне тлумачення поширених відомостей, надавши їм відповідну оцінку. Як вбачається з наданої позивачем копії відеозапису засідання ради, то позивач мав можливість спростувати поширені відомості під час дискусій чи обговорення. У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», зазначено, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація поширена "з явним злим умислом", тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості тверджень про наміри і позицію політичних лідерів, інших публічних осіб та сформувати про них свою думку чи з метою перевірки фактів щодо їх професійної діяльності. Суд звертає увагу на те, що дійсно викладена в пропозиції відповідача інформація\~\~ може викликати обурення та почуття образи у позивача, однак він не довів того, що інформація, викладена у вказаній пропозиції, з явним злим умислом, щоб принизити його честь, гідність та ділову репутацію, а не з метою проведення перевірки його діяльності, а також діяльності як секретаря міської ради на предмет дотримання вимог законодавства. У зв`язку з викладеним, суд, вважає, що немає фактів, які б доводили, що зазначена в пропозиції доповнення порядку денного від депутата інформація щодо публічної особи, яким є позивач, як посадова особа органу місцевого самоврядування секретар міської ради, мотивована цілеспрямованими діями відповідача з метою принизити його честь, гідність чи ділову репутацію, а тому вирішуючи спір суд враховує зазначені вимоги закону, роз`яснення Пленуму Верховного Суду України та те, що межі допустимої критики стосовно громадян, що діють як офіційні особи, більше відкриті для прийнятної критики, ніж приватні особи. При цьому судом не приймаються до уваги доводи позивача щодо погіршення стану його здоров`я внаслідок поширення відповідачем недостовірної інформації, а також стосовно душевних переживань позивача через вплив на його репутацію\~\~ публічних висловлювань відповідача, оскільки суду не представлено доказів щодо причинно-наслідкового зв`язку між виступом відповідача та погіршенням стану здоров`я позивача, сам лише факт якого не доводить такої залежності цих обставин. Також при дослідженні доказів, наданих сторонами, суд приймає до уваги, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE). Враховуючи вище викладене, повно і всебічно з`ясувавши всі обставинам, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Щодо судових витрат, то слід зазначити наступне: В силу\~положень ч.1,2\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до\~ч.\~8\~вказаної норми,\~розмір витрат,\~які сторона\~сплатила або\~має сплатити\~у зв`язку\~з розглядом\~справи,\~встановлюється судом\~на підставі\~поданих сторонами\~доказів (договорів,\~рахунків тощо). Такі\~докази подаються\~до закінчення\~судових дебатів\~у справі\~або протягом\~п`яти днів\~після ухвалення\~рішення суду\~за умови,\~що до\~закінчення судових\~дебатів у\~справі сторона\~зробила про\~це відповідну\~заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, то не підлягає задоволенню і вимога про стягнення із відповідача на його користь і судових витрат. Разом із тим, не підлягає задоволенню також, заявлена у запереченнях представника відповідача вимога про стягнення з позивача на користь відповідача «документально підтвердженні судові витрати (в т.ч. витрати на правову допомогу)». Оскільки в порушення вимог ч.8 ст. 141 ЦПК України, доказів у підтвердження понесених судових витрат у зв`язку із розглядом справи в суді до суду не надано.

Outcome: dismissed