Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] за участі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору: Служби у справах дітей, сім`ї, молоді та соціального захисту населення Якушинецької сільської ради, Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що сторони зареєстрували шлюб 25.12.2014 року. Від шлюбу у сторін [INFO] народилась дочка [PERSON] . 13.03.2019 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області шлюб сторін було розірвано. Згідно довідки з місця проживання Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 14.02.2020 року № 586108 - 04, про склад сім`ї та місце проживання, [PERSON] з двома доньками [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 134874904 від 20.08.2018 власником житлового будинку загальною житловою площею 82, 4 кв. м., в тому числі житлової площі 28, 0 кв. м. є [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , яка є матір`ю позивачки [PERSON] . Після розлучення [PERSON] з дочками поселилась в селищі Березина з метою належного забезпечення побутових і матеріальних умов для дочок, включаючи [PERSON] , [INFO] . Іноді [PERSON] брав до себе батько [PERSON] , де нею опікувались його родичі: мати, а іноді молодший брат. [PERSON] з дорослими перебувала в однокімнатній квартирі, де не було умов для ізоляції дитини від знайомства з несвоєчасними для дитячого віку стосунками. Після повернення дитина була замкнута, виявляла агресію до старшої сестри. Замкнутість і агресія проявлялись щоразу після перебування дитини у батька. Зараз [PERSON] , [INFO] прийнято в дошкільний навчальний заклад № 67 в м. Вінниці. Позивачка з дітьми проживає в приватному житловому будинку загальною площею 82,4 кв.м., житловою площею 28,0 кв.м. (дві кімнати) де створено усі умови для навчання і дозвілля. Акт обстеження умов проживання, складений комісією у складі в.о. начальника Служби у правах дітей, сім`ї, молоді та соціального захисту населення Якушинецької сільської ради Янчук В.І. та в.о. директора КЗ «Центр надання соціальних послуг Якушинецької сільської ради» Михайлюк В.С. 20.02.2020 року. Актом зафіксовано умови проживання: «діти проживають в одній кімнаті разом з бабусею [PERSON] , мають спільне спальне місце, кімната відповідає санітарно -технічним вимогам, розміщена шафа для одягу, місце для занять, місце для дозвілля», висновок комісії: «для малолітніх дітей створені належні умови для проживання та розвитку». Просила суд, визначити місце проживання дочки [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . Встановити порядок зустрічей [PERSON] з неповнолітньою [PERSON] один раз в тиждень у суботу в світлу пору доби з 10 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 2000грн. до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви, а саме з 13.04.2020 року, та стягнути судові витрати. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] , кожен окремо, позовні вимоги підтримали за обставин викладених в справі, просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, просив суд стягувати аліменти в розмірі ј частки, зустрічі з дитиною проводити з п`ятниці 09:00 год. ранку до понеділка 09: 00 год. ранку та просив суд встановити місце проживання [PERSON] , [INFO] з батьком. Представник третьої особи Янчук В.І. в судовому засіданні підтримав висновок служби у справах дітей, сім"ї , молоді та соціального захисту населення Якушинецької сільської ради щодо розв`язання спору у цивільній справі №128/742/20 на виконання ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 02.06.2020 року. Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради в судове засідання не з"явився, надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність, на підставі наявних у справі матеріалів. Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 25.12.2014 року. Від шлюбу у сторін [INFO] народилась дочка [PERSON] (а.с.13). 13.03.2019 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області шлюб сторін було розірвано. Згідно довідки з місця проживання Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 14.02.2020 року № 586108 - 04, про склад сім`ї та місце проживання, [PERSON] з двома доньками [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають без реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 134874904 від 20.08.2018 власником житлового будинку загальною житловою площею 82, 4 кв. м., в тому числі житлової площі 28, 0 кв. м. є [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , яка є матір`ю позивачки [PERSON] (а.с.20-21). Акт обстеження умов проживання, складений комісією у складі в.о. начальника Служби у правах дітей, сім`ї, молоді та соціального захисту населення Якушинецької сільської ради Янчук В.І. та в.о. директора КЗ «Центр надання соціальних послуг Якушинецької сільської ради» Михайлюк В.С. 20.02.2020 року. Актом зафіксовано умови проживання: «діти проживають в одній кімнаті разом з бабусею [PERSON] , мають спільне спальне місце, кімната відповідає санітарно - технічним вимогам, розміщена шафа для одягу, місце для занять, місце для дозвілля», висновок комісії: «для малолітніх дітей створені належні умови для проживання та розвитку» (а.с.17-18). Здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків регламентовано ст. 155 Сімейного кодексу України, вирішення батьками питань щодо виховання дитини - ст. 157 Сімейного кодексу України. Зокрема, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У ч. 1, 2 ст. 15 даного Закону зазначено, що батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 29 ЦК України місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Частиною 1 статті 160 Сімейного кодексу України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Статтею 161 Сімейного кодексу України передбачено: якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. На виконання ухвали суду про витребування доказу, служба у справах дітей, сім`ї, молоді та соціального захисту населення Якушинецької сільської ради надала висновок по справі № 128/742/20 про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи те, що дитина [PERSON] не проти спілкування з батьком [PERSON] , служба у справах дітей, сім`ї, молоді та соціального захисту населення Якушинецької сільської ради, вважає за необхідне, щоб суд безпосередньо визначив порядок зустрічей та час побачень з батьком (а.с.85). Враховуючи наведені обставини, докази, надані позивачем, ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, а також те, що дитина перебуває в дошкільному віці, вона потребує постійної емоційної близькості з матір`ю, суд вважає необхідним, з метою забезпечення інтересів дитини - [PERSON] , [INFO] , визначити її місце проживання з матір`ю - [PERSON] . Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно принципу 6 "Декларації прав дитини", дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, принаймні, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 142 Сімейного кодексу України діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Згідно зі статтею 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюються, як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. У відповідності до ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою. Згідно з ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає оремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з частиною першою статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Таким чином, суд при встановленні способу спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Аналогічний висновок був зроблений Верховним судом у складі колегією суддів другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 01.04.2020 справа №686/687/17. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Частинами 4 та 5 ст. 19 Сімейного кодексу України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд, розглядаючи справу в межах заявлених вимог, вважає, що перебування дитини з п`ятниці 09:00 год. ранку до понеділка 09: 00 год. ранку, так як просить батько [PERSON] , буде негативно впливати на дитину, оскільки відповідач працююча особа і цілий день п`ятниці не зможе проводити з дочкою, і вона потребуватиме стороннього догляду. Суд також, вважає, що зустрічі [PERSON] з батьком один раз в тиждень в суботу в світлу пору доби з 10 год. 00 хв. до 14 год.00 хв., так як просить позивачка, будуть занадто короткими і не в повній мірі дозволить батьку виявити турботу, піклування, увагу для дочки. Виходячи з наведеного вище, суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та визначити наступний порядок участі батька [PERSON] у вихованні дочки [PERSON] , [INFO] , а саме: два рази в тиждень у суботу та неділю в світлу пору доби з 10 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько (- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 11 ЗУ «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ч. 1ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до цивільного кодексу України. Частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, і відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Зважаючи на положення ст. ст. 141, 180-182 СК України, зокрема про солідарний обов`язок батьків на утримання неповнолітньої дитини суд вважає, що з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини від усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви, а саме з 18.03.2020 року. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави 840, 80 грн., а також 840, 80 грн. судового збору на користь позивачки та 6000 грн. витрат на правову допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: partial