Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про захист честі і гідності фізичної особи, посилаючись на те, що останні 8 років вона проживає в с. Х.Хмільна однією сімєю з [PERSON], мають двох малолітніх дітей синів [PERSON] і [PERSON], семи і пяти років. Окрім цього, від першого шлюбу у неї є 15-річна дочка [PERSON]. Позивачка характеризується позитивно, про що свідчить характеристика Хмільнянської сільської ради. З відповідачем стосунки були хорошими, вони є кумами. 02.12.2015 року у вечері її чоловік [PERSON] і [PERSON] разом вживали алкоголь, при розмові відповідач висловився, що мав інтимні стосунки з [PERSON] Чоловік позивачки [PERSON], прийшовши додому, вчинив скандал, став ображати, при цьому не хотів слухати заперечення про неправдивість і абсолютну брехню такої новини. Сварки повторювались і 3, і 4 грудня. 04.12.2015 року позивачка з чоловіком вирішили обговорити конфлікт з відповідачем, для чого зустрілися з ним. [PERSON], в присутності свідків [PERSON], [PERSON] [PERSON], спростував сказане та сказав, що ніяких стосунків з позивачкою не мав. Однак, це не переконало її чоловіка, сварки продовжувались, що призвело до її переїзду до батьків. Через 2 тижні, чоловік вибачився перед позивачкою, та вони помирилися. Проте вирішили захистити свою честь в судовому порядку, адже внаслідок висловлювання і розповсюдження неправдивої інформації зі сторони відповідача вони отримали нервовий стрес, відбулися суттєві зміни в сімейному житті позивачки, вона не може заспокоїтися і повноцінно здійснювати свої подружні і материнські права та обовязки. Просить суд захистити її особисте немайнове право у спосіб констатування факту, що поширена відповідачем [PERSON] інформація, яка оприлюднена та мала місце 02.12.2015 року близько 15 години в м.Канів Черкаської області, коли він в присутності [PERSON] дозволив собі сказати про нібито інтимні стосунки з позивачкою, безпосередньо і прямо порушили її особисті права, є неправомірною, а його вчинок (дії) протиправними та такими, що спричинили позивачу біль, сором і завдали моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях і образі, а також у приниженні її честі і гідності. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник у повному обсязі підтримали позовні вимоги, та посилаючись на обставини, викладені в позові, просили суд позов задовольнити. У судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, просила позов не задовільняти. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] повідомили, що чоловік позивачки [PERSON] є дуже ревнивим та сам собі все придумав. Свідок [PERSON] показав, що 02.12.2015 року у вечері він разом з [PERSON] відпочивали та вживали алкоголь, при розмові відповідач висловився, що мав інтимні стосунки з його дружиною - [PERSON] Вказана інформація дуже вплинула на нього і сказане спричинило значне погіршення сімейних стосунків між ним та його дружиною. Свідки [PERSON], [PERSON] підтвердили, що відповідач в їх присутності дізнався, вперше, від позивача та її чоловіка про розповсюдження нібито недостовірної інформації щодо позивача, а також спростував дану інформації в їх присутності. Вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе, членів своєї сім'ї, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної розповсюдженням недостовірної інформації. Разом із цим Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). Відповідно до вимог ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27.02.2009 року роз'яснено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно з положеннями ст. 277 ЦК України та ст. 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем. Згідно ст. 30 Закону України "Про інформацію", - ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. При цьому, оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. При розгляді даної справи, суд враховує також міжнародно-правові зобов'язання України в сфері свободи слова, свободи вираження поглядів. Відповідно до ст. 17 Закону «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», суди повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Слід зазначити про те, що право висловлювати судження, оцінку, думки закріплено також у ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Так, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, ст.10 Конвенції захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, Як слідує з вимог ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації та може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. В той же час Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст. 57,58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Як слідує з позовних вимог, позивачка вказує на те, що її честь, гідність була порушена відповідачем шляхом вчинення протиправних дій відносно неї, а саме, що відповідач висловлювався образливими словами в адрес позивачки та висловив про наявність інтимних стосунків з [PERSON], однак доказів про погіршення стосунків з її чоловіком [PERSON] лише на підставі цього твердження не має. Крім цього, відповідач спростував сказане в присутності свідків. Таким чином, позивачкою належними та допустимими доказами не доведено причинного зв'язку між протиправними діями відповідача та порушенням прав позивача. Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Враховуючи викладене, ст. ст. 10, 60, 90, 212-215, 218 ЦПК,

Outcome: dismissed