Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-06 00:00:00

В липні 2020 року позивач звернулась до суду з позовом до Сновської територіальної громади в особі Сновської міської ради Сновського району Чернігівської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , який заповів все своє майно [PERSON] . До складу спадкового майна входить земельна ділянка розміром 3,36 га, яка розташована на території Рогізківської сільської ради Сновського району Чернігівської області. Позивач звернулась до нотаріальної контори, але нотаріусом їй відмовлено в зв"язку з неподанням документів необхідних для вчинення нотаріальної дії. Державний акт на вищевказану земельну ділянку було втрачено. В районній газеті « Промінь» було подано об`яву про втрату державного акту на земельну ділянку. Позивач у підготовчому судовому засіданні відсутня, в позовній заяві просить розгляд справи провести без її участі. Представник відповідача у підготовчому судовому засіданні відсутній, до суду надійшла заява відповідно до якої Сновська міська рада просить справу розглянути у відсутності їх представника. Проти задоволення позовних вимог не заперечують, позов визнають. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 3 статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 25.01.2006 року (а.с. 7), який на день смерті був зареєстрований та проживав один в [ADDRESS] (а.с.12). За життя померлий [PERSON] , склав заповіт з якого вбачається, що померлий заповів своїй дочці [PERSON] все своє майно. Заповіт зареєстровано в реєстрі за № 14-47 (а.с.13). За життя померлий [PERSON] мав у приватній власності земельну ділянку площею 3,36 га, яка розташована на території Рогізківської сільської ради, що підтверджується копією державного акта на право приватної власності на землю ( а.с. 16). Як встановлено у справі у позивача відсутній оригінал належного правовстановлюючого документа на спірну земельну ділянку. Дана обставина підтверджується оголошенням у ЗМІ «Промінь» від 03.07.2020 року де зазначено, що загублений державний акт серії І-ЧН № 025488 на право власності на землю на ім"я[PERSON] вважати недійсним (а.с.30). Державним нотаріусом Сновської районної державної нотаріальної контори, відповідно до постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 03.06.2020 року № 344/02-31, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначену земельну ділянку у зв`язку з неподанням документів необхідних для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до статтей 1216; 1217,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Отже, позивач може захистити свої права тільки шляхом звернення до суду. Таким чином, надані позивачем та досліджені в судовому засіданні докази дають підставу встановити, що земельна ділянка площею 3,36 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Рогізківської сільської ради дійсно належала померлому [PERSON] . Позивач є спадкоємцем майна померлого в силу ст. 1223 ЦК України, як спадкоємець за заповітом. Позивач в квітні 2020 року звернулась до нотаріальної контори, із заявою про прийняття спадщини. Згідно копії спадкової справи щодо майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що крім позивача до нотаріальної контори ніхто не звертався. Позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначенену земельну ділянку у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на земельну ділянку. При обставинах, коли у позивача відсутні інші способи захисту цивільних прав та інтересів, чим може бути визнання права відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку площею 1,5209 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Смяцької сільської ради, Сновського району Чернігівської області в порядку спадкування за заповітом підлягають задоволенню. Як вбачається з позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. При обставинах, коли у позивача відсутні інші способи захисту цивільних прав та інтересів, чим може бути визнання права відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, а визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб тому є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в наслідок чого визнання відповідачем позову слід прийняти і задовольнити позов. Частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов у повному обсязі, тому 50% судового збору слід повернути позивачу з державного бюджету. На підставі наведеного та

Outcome: approved