Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивував тим, що 31.03.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №MKV0SE00005005 на суму 15000,00 грн. строком до 31.03.2009 року із зобовязанням повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Своїх зобовязань відповідач [PERSON] не виконав, а саме не здійснив погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. Позивач вважає за необхідне стягнути на свою користь суму заборгованості по нарахованим на прострочену заборгованість відсоткам за період відповідний загальному терміну позовної давності встановленому згідно ст. 257 ЦК України, з 15.05.2015 року по 15.05.2018 року, в розмірі 33893,14 грн. Представник позивача ПАТ КБ ПриватБанк в судове засідання не зявився, однак\~ в прохальній частині позовної заяви міститься його клопотання про те, що в разі неявки в судове засідання відповідача, ПАТ КБ ПриватБанк не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку та винесення заочного рішення судом. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі та про відмову в задоволенні позову у зв'язку зі спливом строків позовної давності. Свою заяву обгрунтовує тим, що згідно виписки по кредитному договору вбачається, що йому зараховано борг за період з 31.03.2006 року по 15.05.2018 року, останнє погашення заборгованості по договору було здійснено 10.01.2008 року. Тобто право на звернення в суд із заявою про стягнення боргу виникло у позивача 25.01.2008 року, а позовна давність виходячи з наведеного спливає 25.01.2011 року. Крім того, з п.1.1. кредитного договору вбачається, що кредитні кошти [PERSON] видаються на строк з 31.03.2006 року по 31.03.2009 року, тобто, якщо строк позовної давності починати відраховувати з моменту закінчення строку на який було видано кредит, то він завершився 31.03.2012 року. В свою чергу представником позивача подано відзив на заяву відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності. Відзив мотивовано тим, що обставини, на які відповідач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Вказує, що підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов'язання триває, відсутня можливість встановити початок перебігу позовної давності, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Дослідивши подані докази, всебічно і повно з'ясувавши підтверджені ними фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, суд приходить до наступного висновку. Встановлено та вбачається з матеріалів справи, що між Банком та [PERSON] було укладено кредитний договір №MKV0SE00005005 від 31.03.2006 року . Умовами договору визначено, що банк надає клієнту строковий кредит у сумі 15000,00 грн. на строк 31.03.2006 по 31.03.2009 р. включно, в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в обумовлені у договорі строки. Згідно п.1.1 кредитного договору [PERSON] зобовязався здійснювати погашення заборгованості щомісячними платежами, а саме: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 816,12 грн. для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, комісією, а також інші витрати згідно умов Договору. Отже, сторони встановили строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 31.03.2009 року. Отримавши кредит, [PERSON] взяті на себе зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, у звязку з чим Банк вважає за необхідне захистити свої права в судовому порядку та стягувати з боржника на користь Банку суму заборгованості по нарахованим на прострочену заборгованість відсоткам за період відповідний загальному терміну позовної давності встановленому згідно ст.257 ЦК України, з 15.05.2015 р. по 15.05.2018 року за наступним розрахунком: сума простроченої заборгованості по кредиту х розмір % ставки в день х кількість днів прострочення/100. Позивач вказує, що строк прострочення за тілом кредиту за період 15.05.2015 року по 15.05.2018 року становить 1095 днів, розмір простроченої заборгованості складає 11463,94 грн., розмір % ставки в день дорівнює 0,27%, а отже, сума заборгованості по відсоткам згідно розрахунку складає: 11463,94 грн. х 0,27% х 1095 днів прострочення/100=33893,14 грн. З матеріалів справи слідує, що останній платіж на погашення заборгованості за договором було зроблено [PERSON] 10.01.2008 року. Згідно ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в строк, відповідно до умов договору. У відповідності до ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позикодавця достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до ч.1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідач [PERSON] подав до суду письмову заяву про застосування у даному випадку строків позовної давності. У відповідності до ч.2 та ч.3 статті 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно з ч. 1 ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Як вбачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору до повного виконання сторонами зобовязань за кредитним договором, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів щомісяця в період з 25 по 30 число кожного місяця. Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України). Згідно зі ст.256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливістю реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії договору, скільки з певними фактами, які свідчать про порушення прав особи. Оскільки в п.1.1 кредитного договору №MKV0SE00005005\~ від 31.03.2006 року чітко встановлений строк повного погашення кредиту (31.03.2009 р.), то зобовязання з погашення кредиту за вказаним договором, є зобовязанням з визначеним строком виконання. Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Зважаючи на той факт, що згідно розрахунку наданого позивачем, останній платіж по погашенню кредиту був здійснений 10.01.2008 року то право позивача було порушено при несплаті наступного щомісячного платежу в період сплати, як передбачено п.1.1 кредитного договору з 25 по 30 число кожного місяця. Тобто право на звернення в суд із заявою про стягнення боргу виникло у позивача з 25.01.2008 року, а позовна давність, виходячи з наведеного, спливає 25.01.2011 року. Доказів вчинення відповідачем інших платежів, чи списання банком коштів в рахунок погашення заборгованості при настанні строків платежів суду за останніх 3 роки до дня звернення позивача до суду не надано. У відповідності до роз'яснень, викладених у п. 11постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", установивши, що строк для звернення з позовом пропущений без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Отже суд, дослідивши всі матеріали справи дійшов до висновку, що ПАТ КБ «Приватбанк» звернувшись з позовною заявою 20.06.2018 року про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором №MKV0SE00005005\~ від 31.03.2006 року у розмірі 33893,14 грн. пропустив строк звернення з позовом до суду.

Outcome: dismissed