Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

В жовтні 2019 року [PERSON] звернувся до [PERSON] про визнання права власності на частину нерухомого майна та виділення його в натурі, зобов`язання відповідача чинити перешкоди у користуванні нерухомим майном. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстровано шлюбі з 06.06.1992 року по 10.12.2014 року. За період перебування в шлюбі сторонами по справі було збудовано житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу сторони не дійшли згоди, щодо володіння та порядку користування спільним майном, а саме вищезазначеним житловим будинком. Відповідач [PERSON] свідомо ігнорує та не виконує рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області, щодо усунення перешкод позивачу у користування земельною ділянкою, яка належить останньому на праві приватної власності. Відповідач чинить позивачу перешкоди, в тому числі використовуючи фізичний супротив у доступі до користування вищезазначеним майном та земельною ділянкою, які належать позивачу. На пропозицію мирно домовитися та на вирішення конфлікту мирним шляхом відповідач не погоджується. Позивач має намір поділити вищезазначене майно, шляхом визначення на ним 1/2 частки житлового будинку, господарських будівель, та виділити ними в натурі, в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 28 липня 2017 року житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] визнано об`єктом спільної сумісної власності позивача та відповідача по даній справі. Позивач бажає поділити в натурі спільний будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 106,3 кв.м., житловою площею 61,5 кв.м., виділивши собі в натурі в окрему одиницю у власність 1/2 частини спірного майна згідно варіанту поділу виділу запропонованого відповідною експертизою, орієнтовно: частину веранди (А-1-1), площею 9,3 кв.м., вбиральню (А-1-9) площею 2,1 кв.м., ванну (А-1-8) площею 3,4 кв.м., коридор (А-1-2) площею 10,6 кв.м., кухню (А-1-7) площею 10,5 кв.м., кімнату (А-1-6) площею 9,0 кв.м., кімнату (А-1-5) площею 16,1 кв.м. житлового будинку, господарських будівель: гараж літ. ''Г'', навіс літ. ''З'', сарай літ. ''І'', погріб літ. ''ї'' за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.11.2019 року головуючим суддею по справі № 525/1385/19 визначено суддю Великобагачанського районного суду Полтавської області Хорольця Віталія Володимировича (а.с. 48). 11.06.2020 року суддю [PERSON] звільнено з посади судді Великобагачанського районного суду Полтавської області у зв`язку з поданням заяви про відставку, рішення Вищої ради правосуддя № 1804/0/15-20. Відповідно до розпорядження керівника апарату Великобагачанського районного суду Полтавської області від 16.06.2020 року № 5, справа № 525/1385/19 передана на повторний автоматизований розподіл справ (а.с. 122-124). Відповідно до протоколу ПОВТОРНОГО автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.07.2020 року головуючим суддею по справі № 525/1385/19 визначено суддю Великобагачанського районного суду Полтавської області Ячало Юрія Івановича (а.с. 126). Ухвалою суду від 19.08.2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 127), ухвалою суду від 04.08.2021 року справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 231). В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримував в повному обсязі, посилався на доводи викладені в позовній заяві та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вказував на те, що він з відповідачкою не можуть досягнути згоди у вирішення питання користування житловим будинком збудованим у період шлюбу уже досить тривалий час, через це він змушений проживати у родичів у місті Полтава. Вважає, що відповідачка не повинна чинити опору в користуванні його майно, через це вирішив здійснити поділ житлового будинку та виокремити з нього свою частину. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги позивача підтримав в повному обсязі, посилався на обставини викладені в позовній заяві [PERSON] та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] подала до суду відзив з посиланням на відповідні докази, які долучені до матеріалів справи, в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала, заперечувала проти їх задоволення, посилалася в своїх поясненнях на те, що позивач з 2012 року покинув своє місце проживання та переїхав до м. Полтави, залишивши дружину з дітьми, одна з яких була неповнолітньою та не надавав жодної допомоги. Про те, що не можемо залагодити конфлікт мирним шляхом зазначала, що позивач навіть не намагався укласти з нею угоду про порядок користування спільним майном чи здійснити його поділ. Представник відповідача [PERSON] в судовому засідання вважав, що у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити повністю, вважає, що будинок належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності, яке зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, в зв`язку з вище зазначеним вважає, що не можливо здійснити поділ житлового будинку між сторонами по справі та визнати за позивачем право власності на новостворений об`єкт права власності відносно запропонованого поділу. Суд, вивчивши зміст позовної заяв, долучених до справи письмових заяв від учасників справи по суті справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази у праві, приходить до наступних висновків. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення виконкому Великобагачанської селищної ради народних депутатів від 16.01.1996 року № 4/31, [PERSON] є власником земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та обслуговування господарських будівель площею 0,26 га, яка розташована на території Великобагачанської селищної ради (а.с. 13). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованого 18.06.2019 року, виконавчим комітетом Мачухівської сільської ради Полтавської області, зареєстровано право приватної власності [PERSON] на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,1134 га, кадастровий номер 5320255100:30:004:0630, яка розташована на території за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованого 26.06.2019 року, виконавчим комітетом Полтавської міської ради Полтавської області, зареєстровано право приватної власності [PERSON] на будинок садибного типу з господарськими будівлями на спорудами, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 106,3 кв.м., житловою площею 61,5 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16). Державну реєстрації житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями на спорудами за адресою: [ADDRESS] , проведено відповідно до положень Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004 року № 1952-IV, який регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав. Відповідно до витягу державний реєстратор Потоцька Юлія Валентинівна, 21.06.2019 року зареєструвала вказаний об`єкти нерухомого майна за власником [PERSON] , розмір частки 1 (одиниця), підстава виникнення права власності перелік документів, яким не містить посилань на будь-яке рішення суду (а.с. 16). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004 року № 1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені статтею 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо цього будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена в його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частина перша, друга статті 321 ЦК України). Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника; визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави. Зазначений перелік визначений і розширеному тлумаченню не підлягає. Позивач подав до суду позов, в якому ставить питання про поділ майна між співвласниками, посилаючись на ст. 367 ЦК України. Між тим, стороною позивача до суду не надано жодного доказу на підтвердження того, що зазначений житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями на спорудами за адресою: [ADDRESS] є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Надана на огляд в судове засідання рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 28.07.2017 року, справа № 525/511/16-ц, яке набрало законної сили 07.09.2017 року (а.с. 30-42), яким визнано об`єкт незавершеного будівництва за адресою: [ADDRESS] , спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , суд не розглядає як таке, що спростовує відомості зазначені Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, який містить відомості про власника нерухомого майна, з огляду на хронологію документів, і те, що рішення про реєстрацію права власності приймалося державним реєстратором на підставі переліку документів, що не включають зазначене вище рішення суду. Позивач є власником зазначено об`єкту нерухомого майна, що позбавляє суд можливості здійснити будь-який поділ зазначеного майна, яке одноособово належить позивачеві по справі. Саме по собі бажання позивача поділити належний йому об`єкт нерухомого майна на підставі положень ст. 361, 367, 370 ЦК України, не відповідає вимогам закону. Щодо позовної вимоги про зобов`язати відповідача [PERSON] припинити чинити перешкоди в користуванні житловим будинок з господарським будівлями та земельними ділянками належними [PERSON] , які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , то суд не знаходить підстав для її задоволення, з огляду на те, що долучені до матеріалів справи докази є вочевидь недостатніми для висновку щодо доведення протиправної поведінки відповідача по відношенню до позивача. Сам факт звернення позивача до органів поліції суд оцінює, як недостатній, зважаючи, що будь-яких рішень відповідним правоохоронним органом прийнято не було. Досліджені у судовому засіданні інші докази по справі не спростовують висновків суду. З огляду на вище зазначене, у задоволені позовних вимог позивача слід відмовити.

Outcome: dismissed