Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

В жовтні 2017 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], з урахуванням неодноразових заяв про збільшення позовних вимог, про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину, який мотивований тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10.04.2013 року (справа №127/2577/13-ц) стягуються з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 550,00 грн. щомісячно, починаючи з 04.02.2013 року до досягнення дитиною повноліття. Позивачка вважає, що відповідач може сплачувати аліменти на утримання дитини у більшомурозмірі, оскільки на даний час прожитковий мінімум для дитини збільшено згідно закону. Просила змінити розмір аліментів, щостягуються з відповідача на утримання дитини, з 550,00 грн. на 1/4 частку доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів щомісячно з дня набрання рішенням законної сили та до повноліття дитини. 28.10.2017 року дитину було госпіталізовано до інфекційного відділення Вінницької обласної лікарні з високою температурою та після кількох днів госпіталізації дитину з лікарні виписали з рекомендаціями подальшого лікування, тому виконуючи приписи лікарів позивач купувала рекомендовані лікарями ліки на загальну суму 2817,29 грн. Також відповідач відмовився добровільно приймати участь у додаткових витратах на шкільну та позашкільну освіту сина, купівлю одягу та інших необхідних дитині речей, навчання в музичній школі, тощо. За період вересень-листопад 2017 року позивач здійснила наступні додаткові витрати: дитячий одяг та взуття 3781 грн.; канцелярські товари для школи - 697,47 грн.; оплата навчання в музичній школі за вересень-листопад 2017 року - 660 грн.; купівля шкільної форми - 450 грн. Загальна сума за навчання в 1-мукласі Вінницької дитячої школи мистецтв «Вишенька» складає 1980 грн. Навчання за період грудень 2017 - травень 2018 року становитиме 1320 грн. Також, для навчання дитини позивач придбала фортепіано за 9000,00 грн. Тому просила стягнутиз відповідача на її користь додаткові витрати на дитину в загальній сумі 19158,77 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, надала пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Суду пояснила, що відповідач є забезпеченим та платоспроможним чоловіком, який веде розкішний спосіб життя, зокрема, багато подорожує по Україні та закордоном: лише у 2017 році відвідав Іспанію, Єгипет, Румунію, полюбляє стрибки з парашутом (один стрибок коштує від 1500 грн.), володіє дороговартісними спортивними автомобілями КіаSportage, Hyundai, FordMustang (технічне обслуговування такого авто обходиться тисячі гривень, а заправка одного бака такого авто вартує приблизно 1500-2000 грн.), відвідує лижні курорти, а тому має можливість сплачувати аліменти в заявленому розмірі та компенсувати додаткові витрати на дитину. Представник відповідача - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково. Не заперечив щодо зміни розміру аліментів у заявленому позивачкою розмірі та щодо стягнення з відповідача на користь позивача половини понесених додаткових витрат на лікування дитини, одяг, навчання в музичній школі, витрат на канцелярські товари. Позовні вимоги щодо стягнення витрат на купівлю фортепіано не визнав, оскільки відповідач за попередньою усною домовленістю із позивачкою перерахував на її картковий рахунок 4500 грн. для придбання фортепіано, тобто половину коштів. Також не визнав витрати на шкільну форму, оскільки наданий позивачкою чек не містить печатки та дати. Подав відзив на позов (а.с. 76-78). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10.04.2013 року розірвано шлюб між сторонами та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 550,00 грн. щомісячно, починаючи з 04.02.2013 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 2). Виконавчі листи на підставі вказаного рішення суду про стягнення аліментів не видавались, що підтверджується листом Вінницького міського суду Вінницького суду від 22.01.2017 року (а.с. 96). Крім того, на запитання суду позивач [PERSON] суду пояснила, що виконавчий лист про стягнення аліментів вона не отримувала та до примусового виконання не пред'являла. У них з відповідачем була усна домовленість про добровільну сплату аліментів щомісячно у встановленому в рішенні суду розмірі, тобто по 550,00 грн. щомісячно. З пояснень сторін суд також встановив, що інших утриманців кожен з них не має. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України за період з 01.01.2017 року по 30.09.2017 року позивач [PERSON] отримала дохід в розмірі 43905,07 грн. (а.с. 114-115). Згідно відповіді Теплицького відділення Гайсинської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області з січня 2017 року по квітень 2017 року відповідач [PERSON] отримав дохід в розмірі 53080,63 грн. (а.с. 145). З пояснень позивачки [PERSON] суд встановив, що дитина [PERSON] проживає разом із позивачкою, відповідач сплачує аліменти на утримання сина [PERSON] відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10.04.2013 року, однак вони є недостатніми коштами для нормального матеріального забезпечення дитини. За таких обставин суд прийшов до висновку, що між сторонами виникли правовідносини врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов'язку батьків утримувати дитину і його виконання. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, якінеобхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для їїфізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення ліментів» 17.05.2017 року №2037-VIII внесено ряд змін та доповнень до Сімейного кодексу України, так зокрема внесено зміни в ч. 2 ст. 182 СК України і згідно даних змін передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожиткові мінімуми для piзних категорій населення на 2018 рік в Україні втановлюються Законом "ПpoДержавнийбюджeт на 2018 рік". Відповідно прожитковий мінімум для дітей віком від 6 років до 18 років на період з 01.01.2018 року по 30.06.2018 року складає 1860,00 грн. Аналізуючи вказані вище норми права та встановлені в судовому фактичні обставини справи, а саме вік дитини, на утримання якоїс тягуються аліменти (станом на день розгляду справи дитина має повних 7 років), суд вважає, щопозивачка при даномурозмірі аліментів (550 грн. на місяць), не може забезпечити необхідне утримання сина, його фізичний, інтелектуальний, моральний, культурний, духовний і соціальний розвиток. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їхсукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів суд, визначаючись щодо зміни розміру аліментів, враховує те, що відповідач [PERSON] є здоровою, працездатною особою, працює та отримує стабільний дохід, інших утриманців не має, тобто може надавати матеріальну допомогу на утримання сина [PERSON], а тому зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні неповнолітнього сина, взаємнийобов'язок батьків по його утриманню, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає справедливим та обґрунтованим визначити аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, з дня набрання даним рішенням суду законної сили. Разом з тим, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення додаткових витрат на дитину, з таких мотивів. Відповідно ст. 185 ч. 1 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливимиобставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). У п. п. 18, 19 Пленуму Верховного Суду Українивід 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", роз'яснено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенніокремо. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, якіотримуються одним з батьків на утримання дитини. Окрім цього, слід зауважити, що звичайні регулярні витрати становлять основу аліментів, а будь-які додаткові витрати, обумовленіособливими обставинами та спрямовані на розвиток здібностей, лікування тощо, є додатковими витратами на дитину і не можуть враховуватися при визначенні розміру аліментів. Згідно довідки «Вінницька дитяча школа мистецтв «Вишенька» вбачається, що дитина [PERSON] навчається у даному закладі. Розмір плати за навчання щомісячно становить 220,00 грн.(а.с. 51). Як вбачається з позовної заяви, позивачем заявлено вимоги про стягнення витрат за навчання у музичній школі за період з вересня 2017 року по травень 2018 року у розмірі 1980,00 грн. При цьому суду надані квитанції щодо оплати за навчання (а.с. 21, 53, 137) у розмірі 1320,00 грн. за період з вересня 2017 року по лютий 2018 рік, тому позовні вимоги підлягають до часткового задоволення у розмірі 660,00 грн., зокрема, стягнення половини фактично понесених витрат. Крім того, позивач надала суду належні докази сплати нею коштів для придбання ліків для сина у зв'язку з його хворобою восени 2017 року на загальну суму 3250,30 грн., що підтверджується копіями чеків, виписками з лікарні (а.с. 14-18, 52, 56), а також належні докази сплати нею коштів на придбання одягу і взуття для сина (черевики осінні - 1590,00 грн., чоботи зимові - 1190,00 грн, куртка - 420,00 грн., штани спортивні - 231,00 грн., штани спортивні утеплені - 350,00 грн.) на загальну суму 3781,00 грн., що підтверджується товарним чеком та квитанцією (а.с. 22). Позивач понесла витрати на канцелярські товари та приналежності до школи у розмірі 697,47 грн., щопідтверджується наданими чеками (а.с. 19-20). Також позивачем було придбано шкільну форму для дитини за 450,00 грн. (а.с. 20) і наданий позивачем доказ про її придбання суд вважає належним, оскільки на ньому вказана дата 28.08.2016 року. Крім того, представник відповідача не заперечував, що дитина [PERSON] є школярем. Суд приймає до уваги поза розумним сумнівом загальновідомий факт щодо необхідності кожному школяреві шкільної форми. При цьому суд враховує, що позовні вимоги про компенсацію половини витрат на придбання канцелярських товарів дитині для школи представник відповідача визнав, однак заперечував позовні вимоги щодо компенсації витрат на купівлю шкільної форми дитині. Проте доказів придбання відповідачем для дитини шкільної форми суду не надано. Отже, враховуючи надані позивачем докази щодо фактично понесених нею додаткових витрат на дитину [PERSON] (плата за навчання дитини в музичній школі, витрачені кошти на купівлю одягу і взуття, шкільної форми, канцелярських товарів для дитини) суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача половину фактично понесених витрат і підтверджених доказами, в сумі 4749,39 грн. Проте суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на придбання фортепіано з таких підстав. Заперечуючи позовні вимоги щодо компенсації витрат на придбання фортепіано, представник відповідача вказував на те, що відповідач за попередньою усною домовленістю із позивачкою перерахував на її картковий рахунок 4500 грн. для придбання фортепіано, тобто половину коштів, що підтверджується копією дубліката квитанції ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 85). Разом з тим, позивач [PERSON] пояснила, що дійсно, відповідач перерахував на її картковий рахунок 4500 грн., проте вказану суму коштів вона вважає заборгованістю відповідача по сплаті аліментів на утримання дитини відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10.04.2013 року. Вказані твердження позивачки суд вважає необґрунтованими, оскільки рішення суду від 10.04.2013 року не пред'являлося позивачкою до примусового виконання, а також між сторонами не укладався договір про порядок сплати аліментів на утримання дитини, а тому у суду відсутні підстави вважати сплачені відповідачем позивачці 4500 грн. як заборгованість по аліментах. Також с уд вважає, що позивач не підтвердила належними доказами (чеки, квитанції, тощо) придбання нею фортепіано за 9000 грн., а надані копії фото скріншотівз соціальних мереж щодо пропозиції продажу фортепіано за певну ціну (а.с. 24-31, 54) суд не вважає належними доказами придбання позивачкою фортепіано за 9000 грн. Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду, тому згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави в сумі 704,80 грн.

Outcome: approved