Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-23 00:00:00

До Крюківського районного суду м.Кременчука звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третьої особи [PERSON] та прохала ухвалити рішення, яким визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог повідомила, що вона є співвласником 3/5 частини будинку [ADDRESS] . Право власності на вказаний будинок набуто нею на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.03.2014р.нотаріусом Першої кременчуцької державної нотаріальної контори Власенко Н.В. (серія та номер - ВТР № 641615; спадкова справа 323/2013; зареєстровано в реєстрі за № 5-107), що додатково підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.03.2014 року (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 321010153104; індексний номер витягу 19436133). Іншим співвласником 2/5 частини будинку [ADDRESS] є [PERSON] , що підтверджується договором дарування від 02.08.1996 року, посвідчений державним нотаріусом першої Кременчуцької державної нотаріальної контори Харитоновою А.В. (серія та номер - ВЕЕ № 654567 ; зареєстровано в реєстрі за № 2-4041) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.03.2007 року №13811405, виданого КП "Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації. Із поштової кореспонденції, яка надходить на адресу: [ADDRESS] , у вказаному будинку зареєстровані [PERSON] та [PERSON] ,особи які невідомі та які не є членами сім`ї позивачки. Згідно інформації з домової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у будинку [ADDRESS] немає жодних записів про реєстрацію місця проживання за вказаною адресою- [PERSON] та [PERSON] . Після звернення позивачки до Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про надання інформації щодо реєстрації місця проживання [PERSON] та [PERSON] .,10.05.2019 року їй надали усну відповідь, що орган реєстрації не може задовольнити звернення щодо надання інформації про реєстрацію місця проживання [PERSON] та [PERSON] на підставі ст. 11-3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ч. 2 ст. 14, ст. 16 Закону України «Про захист персональних даних», п. 4 ст. 10 «Про доступ до публічної інформації» та, зокрема, у вказаній відповіді було зазначено, що право на ознайомлення з інформацією про інших осіб можливе за рішенням суду, якщо це необхідно для реалізації та захисту прав та законних інтересів. У зв`язку із тим, що [PERSON] та [PERSON] фактично не проживають за вищевказаною адресою, вказані громадяни позивачу невідомі, вони не є та ніколи не були членами її сім`ї, не вносять плату за житлово-комунальні послуги, їх речей в будинку не має,позивачка вимушена нести додаткові витрати на утримання будинку. Тому звернулася до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач на позовних вимогах наполягає , позов підтримує в повному обсязі, прохає суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися по невідомій суду причині, про час слухання справи були належним чином повідомлені. Суд вважає можливим слухати справу за відсутності вказаних відповідачів згідно ст. 223 ЦПК України. Суд, вивчивши та проаналізувавши надані суду докази встановив наступне. Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи. Судом встановлено, що позивач є співвласником 3/5 частини будинку [ADDRESS] . Право власності на вказаний будинок набуто нею на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.03.2014р.нотаріусом Першої кременчуцької державної нотаріальної контори Власенко Н.В. (серія та номер - ВТР № 641615; спадкова справа 323/2013; зареєстровано в реєстрі за № 5-107), що додатково підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.03.2014 року (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 321010153104; індексний номер витягу 19436133). Іншим співвласником 2/5 частини будинку [ADDRESS] є [PERSON] , що підтверджується договором дарування від 02.08.1996 року, посвідчений державним нотаріусом першої Кременчуцької державної нотаріальної контори Харитоновою А.В. (серія та номер - ВЕЕ № 654567 ; зареєстровано в реєстрі за № 2-4041) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.03.2007 року №13811405, виданого КП "Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації. Окрім позивача в зазначеному будинку зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] , які не є членами сім`ї позивачки та між собою незнайомі. Комунальні платежі не сплачують, участі в утриманні житла не приймають і взагалі житловим приміщенням не користуються . Конституція України у статті 3 декларує положення про те, що "Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави". Дане положення - одна з фундаментальних основ конституційного ладу України. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до ч. І ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч,2 ст.29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин; а також \\ старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 177 ЖК України передбачено, громадяни зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку а під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування. Відповідно до п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення, або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідач не вчиняє дій, щодо самостійного зняття з реєстрації проживання , а тому позивач вимушена звернутися до суду. Пункт 7 ст. 92 Конституції України встановлює, що правовий режим власності визначається виключно законами України. Стаття 321 ЦК України встановлює непорушність права власності. Зокрема, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В контексті ст.15 ЦК України право на захист порушеного права виникає у особи в разі його порушення, а способи захисту порушеного права прямо передбачені ст.16 ЦК України. Доводячи суду обґрунтованість заявлених вимог, позивач просить винести рішення про захист порушеного права шляхом прийняття рішення про зняття відповідачів з реєстрації місця проживання. Здійснюючи судочинство на засадах змагальності сторін, суд, провівши аналіз представлених у справі доказів, з врахуванням рівності прав сторін щодо їх подання та доведення перед судом їх переконливості, дійшов висновку про те, що в суді знайшов підтвердження факт, що відповідачі не проживають в приміщенні та ніколи там не проживали, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі, а спосіб захисту порушеного права цілком відповідає вимозі ст. 16 ЦК України. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , що втратили право користування житловим приміщенням - підлягають задоволенню.

Outcome: approved