Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом і просить стягнути з відповідача [PERSON], [INFO], аліменти на її користь на утримання дітей, а саме: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі по 1000 гривень щомісяця на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму доходів громадян з дня звернення із даною позовною заявою до суду до виповнення дітьми повноліття та на її утримання аліменти в розмірі 1000 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму доходів громадян до виздоровлення сина [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог вказує, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем і у них 10.07.2004 року народився син [PERSON], а 04.07.2012 року народився син [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про народження та рішенням суду про розлучення. На протязі останнього часу, вже тривалий час, відповідач не займається матеріальним забезпеченням дітей, в добровільному порядку не сплачує аліменти на їх утримання. Вона ніде не працює, займається доглядом дитини-інваліда з дитинства сина [PERSON], а тому не має достатніх коштів для свого утримання та їх дітей. Вказала, що відповідач ніде не працює. Позивач в судове засідання не зявилася, проте 09.11.2017 року подала до суду письмову заяву, згідно якої просить справу слухати у її відсутності, позов просила задовольнити. Крім того, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений у встановлений законом порядку, а тому зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що сторони з 29.10.2002 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 31 грудня 2013 року, що підтверджується рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 31 грудня 2013 року, яке набрало законної сили. Від даного шлюбу в сторін народився малолітній син [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії 1-БВ № 172451 від 14 липня 2004 року, виданого Вільховецькою сільською радою Чемеровецького району Хмельницької області та малолітній син [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії 1-БВ № 175099 від 17 липня 2012 року, виданого виконавчим комітетом Вільховецької сільської ради Чемеровецького району Хмельницької області. Діти сторін по справі проживають з позивачкою, що підтверджується довідкою про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за № 1208, виданою виконавчим комітетом Васильковецької сільської ради Гусятинського району Тернопільської області 01.08.2017 року. Позивачка ніде не працює, займається доглядом дитини-інваліда [PERSON], [INFO], який визнаний дитиною інвалідом терміном до 01.08.2018 року з дитинства про що зазначено в позовній заяві останньої та підтверджується довідкою №30, виданою Гусятинською ЦКРЛ. Як зазначила позивач в позовній заяві відповідач [PERSON] проживає окремо, офіційно не працює та у добровільному порядку не виконує свого обовязку щодо утримання дітей [PERSON] та [PERSON] та матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Інших утриманців, крім синів не має. В силу вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Встановлено, що відповідач на даний час ніде не працює, інших утриманців, крім синів не має. Суд, також при визначенні розміру аліментів враховує матеріальне становище та стан здоровя дітей, на які призначаються аліменти, можливість матеріального утримання дітей матір'ю. В силу вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідачем не представлено суду та в судовому засіданні не здобуто жодних доказів, про те, що відповідач за своїм станом здоровя чи матеріальним становищем не може виконувати своїх обовязків по утриманню дітей. Враховуючи вищезазначене, вимоги ЦПК України, виходячи з матеріального становища сторін, та те, що відповідач ніде не працює, інших утриманців, крім синів не має, суд вважає, за необхідне стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітніх синів [PERSON] та [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 гривень, щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму доходів громадян, до досягнення старшою дитиною повноліття. Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання позивачки в розмірі 1000 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму на підставі ст.ст. 75, 76 СК України, суд виходить з наступного. Ст. 75 СК України визначає загальні положення права подружжя на утримання, а ст. 76 - право на утримання після розірвання шлюбу. Так, у ч. 2 ст. 75 СК України визначаються умови виникнення права на утримання:той з подружжя, хто претендує на це право:має бути непрацездатним; він має потребувати матеріальної допомоги; інший з подружжя, який зобов'язаний утримувати, має мати можливість надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Відповідно ч. 2 ст. 76 СК України після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Як встановлено судом, підставою звернення позивача з позовною вимогою в цій частині, остання посилається на встановлену інвалідність її сину [PERSON], [INFO]. Проте, доказів на підтвердження наявності підстав у відповідності до ст. 75, 76 СК України звернення її до суду позивачем суду не надано і під час розгляду справи в суді судом не здобуто. Законодавець у ч. 4 статті 75 СК України встановлює чіткі критерії, за якими можливо визначити коло осіб, які вважаються такими, що потребують матеріальної допомоги. Зокрема, коли заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи таких осіб не забезпечують їм прожиткового мінімуму, встановленого законом. Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум"). Згідно зі ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу для осіб, які втратили працездатність, установлено в розрахунку на місяць: з 1 січня 2017 року - 1247 гривень, з 1 травня - 1312 гривень, з 1 грудня - 1373 гривні. Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць. Вказана обставина в ході судового розгляду має бути підтверджена належними і допустимими засобами доказування, зокрема довідкою про розмір пенсії, довідкою про доходи тощо. Як вбачається з позовної заяви, доданих до неї документів, позивачем суду не надано будь-яких доказів на підтвердження отримання нею доходу, меншого встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць та доказів отримання будь-яких інших видів доходу, що не дає суду можливості встановити який дохід має позивачка і чи він забезпечує їй прожитковий мінімум, встановлений законом. За вказаних обставин, суд вважає, що позивач в силу вимог ч. 3 ст. 75 СК України не вважається такою, що потребує матеріальної допомоги. Відсутність цієї умови як однієї зі складових, наявність яких відповідно до ч. 2 ст. 75, ч. 2 ст. 76 СК України є необхідними для набуття права на утримання другим з подружжя, виключає право позивачки на її утримання колишнім чоловіком - відповідачем [PERSON]. Не є належними доказами у справі медична довідка щодо стану здоров'я та наявності захворювань малолітнього сина сторін [PERSON], оскільки вона не стосуються предмета доказування в даній справі. При цьому суд зазначає, що витрати на дитину, які викликані особливими обставинами, в тому числі хворобою дитини, є додатковими витратами на дитину відповідно до ст. 185 СК України. Позивачу слід роз»яснити, що в разі наявності у її сина [PERSON] захворювань, які потребують лікування і, відповідно, матеріальних затрат, вона має право на звернення до суду з позовом про стягнення додаткових витрат у зв'язку з хворобою дитини відповідно до ст. 185 СК України. Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини, враховуючи вищенаведені вимоги закону, суд приходить до висновку про безпідставність вимог позивача [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання колишньої дружини, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Стягнути з відповідача [PERSON] на користь Держави судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) гривен 00 копійок. На підставі наведеного, ст.ст. 75, 76, 180, 184 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial