Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся до суду з позовом, який під час розгляду справи уточнив, до Територіальної громади м. Кривого Рогу в особі Виконавчого комітету Криворізької міської ради, третя особа Виконавчий комітет Центрально-Місткої районної у місті ради м. Кривого Рогу, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, на нерухоме майно, а саме: житловий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Кабардинська, будинок 44, загальною площею 33.9 кв.м; житлова площа 26.4 кв.м.; В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 31 серпня 2013 року, померла мати Позивача [PERSON]. Померлій [PERSON], на підставі договору купівлі продажу та свідоцтва про право власності (додаються), належав житловий будинок, який розташований за адресою: м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, вул. Кабардинська, 44. Позивач, як син померлої є єдиним спадкоємцем за законом усього майна яке належало [PERSON] З метою реалізації свого права на спадкування за законом після померлої матері, він звернувся у встановлений законом строк з заявою про прийняття спадщини, однак 25 квітня 2014 року, нотаріусом Першої криворізької нотаріальної контори [PERSON], було складено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у звязку з тим, що при обстеженні техніком Криворізького бюро технічної інвентаризації названого житлового будинку виявлено, що власник без дозволу на реконструкцію, самочинно провів переобладнання будинку, збудувавши прибудову, що призвело до зміни загальної площі, яка збільшилась з 33,9 кв.м., до 60,00 кв.м. У судове засідання представник позивача підтримали позовні вимоги викладені в уточненому позові у повному обсязі, надали суду пояснення аналогічні викладеним у уточненій позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні визнали уточнений позов у повному обсязі, проти задоволення уточненого позову не заперечував, зазначив, що іншої можливості захистити право позивача на спадкування за законом не можливо. Вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає за необхідне задовольнити уточнені позовні вимоги з наступних підстав. Так, 31 серпня 2013 року, померла мати Позивача [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть, свідоцтвом про народження Позивача. Померлій [PERSON], на підставі договору купівлі продажу та свідоцтва про право власності (додаються), належав житловий будинок, який розташований за адресою: м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, вул. Кабардинська, 44. Позивач, як син померлої є єдиним спадкоємцем за законом усього майна яке належало [PERSON] В силу ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за Законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У передбачений законом шестимісячний термін Позивач звернувся до державного нотаріусу Першої криворізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, для одержання свідоцтва про право на спадщину за Законом. Заведено спадкову справу за №72-2014. 25 квітня 2014 року, нотаріусом Першої криворізької нотаріальної контори [PERSON], було складено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у звязку з тим, що при обстеженні техніком Криворізького бюро технічної інвентаризації названого житлового будинку виявлено, що власник без дозволу на реконструкцію, самочинно провів переобладнання будинку, збудувавши прибудову, що призвело до зміни загальної площі, яка збільшилась з 33,9 кв.м., до 60,00 кв.м., за життя [PERSON], не встигла узаконити самовільно збудовані прибудови. Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом якщо вони збудовані без належного дозволу, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Виходячи з норм ст. 4 ст. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване майно якщо може бути визнане рішенням суду за особою, яка здійснила самочинне будівництво, якщо власник (користувач) земельної ділянки не заперечує проти цього, та якщо це не порушує права інших осіб. Згідно з вимогами цивільного законодавства та положеннями статей 212-214 Цивільного процесуального кодексу України, вирішуючи питання щодо самочинного будівництва, суд перевіряє загальні умови, дотримання яких вимагається при будівництві будь-якого об'єкта нерухомості, а також наявність права на земельну ділянку, на якому проведене будівництво; наявність затвердженої в установленому порядку проектної документації; дотримання містобудівних регламентів, будівельних, екологічних, санітарно-гігієнічних, протипожежних та інших правил і нормативів. Отже, діюче законодавство передбачає можливість визнання права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила таке будівництво лише у разі наявності у особи у власності або користуванні земельної ділянки. Тобто, оформлення дозволів та ввід в експлуатацію самочинного будівництва є неможливим через відсутність правових підстав а саме документально підтвердженого права власності на нерухоме майно. Окрім того, виявилось що земельна ділянка, на якій розташоване домоволодіння не відведена у власність або користування, та на неї відсутні будь-які документи. З наведеного вбачається, що відведення Позивачу земельної ділянки під уже збудоване нерухоме майно є неможливим саме з причини відсутності документального підтвердження належності Позивачеві цього нерухомого майна. З питання оформлення правовстановлюючих документів та введення в експлуатацію спірного домоволодіння Позивач не звертався і не міг звертатися до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю на підставі наступного. Відповідно до п. 3.2. «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», затверджений Наказом Мінрегіонбуду України № 95 від 19.03.2013р., (зареєстрований у Міністерстві юстиції України 15 квітня 2013 р. за N 612/23144.) для подання заяви про прийняття в експлуатацію об'єкта будівництва, Заявнику необхідно подати до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю документ, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, на якій розміщено об'єкт. Таким чином, замовником за цим Порядком є особа, що має у користуванні або власності земельну ділянку, на якій розміщено обєкт самочинного будівництва. Однак, у спадкодавця відсутній документ на право власності або користування земельною ділянкою Зокрема, відповідно до п. 3 розділу VII. Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про державний земельний кадастр», кадастровий номер на земельну ділянку присвоюється за заявою власника будинку на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі за умови, що на земельній ділянці, право власності на яку не зареєстровано, розташований житловий будинок, право власності на який зареєстровано. Відповідно до п. 6 постанови пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень ст. 1218 ЦК та з урахуванням роз'яснень, наданих у п. 7 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування". Якщо право звернутися з вимогою про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва відповідно до чинного законодавства (частини 3, 5 ст. 376 ЦК) належало спадкодавцеві, воно також належить спадкоємцеві, який прийняв спадщину. Право вимагати визнання права власності на самочинно збудоване майно відповідно до частин 3, 5 ст. 376 ЦК є суб'єктивним цивільним правом, яке переходить у порядку спадкування відповідно до норм статей 1216, 1218 ЦК. Враховуючи вищевикладене, до Позивача, як спадкоємця своєї матері, перейшло право власності на житловий будинок з тими показниками площі, з якими він фактично належав спадкодавцеві до перебудови. За нормами чинного цивільного законодавства (пункту 11 частини 1 статті 346, частини 4 статті 25 ЦК України) факт належності права власності чи право власності на самочинне збудоване нерухоме майно за померлими особами не визнається, оскільки зі смертю особи припиняється її правоздатність. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved