Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

Позивач 30.05.2016 року звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС», [PERSON] міської ради, по якому просив стягнути суму матеріальної шкоди у розмірі467\~167,46 гривень та витрати по сплаті судового збору. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 11.12.2015 року об 18 годин 40 хвилин [PERSON] рухаючись на автомобілі [NUMBER] по вул. Балківська м. Одеси у напрямку центрального автовокзалу у третій смузі руху, напроти АЗС «ОККО» (м. Одеса, вул. Балківська,115) зіштовхнувся з кришкою каналізаційного люку, яка знаходилася не у стаціонарному положенні в результаті чого автомобіль отримав пошкодження та перекинувся на бік, внаслідок чого автомобіль отримав механічні ушкодження. Що стало підставою для звернення із вказаним позовом. У судовому засіданні 18.11.2016 року позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] міської ради у судовому засіданні 18.11.2016 року проти вимог заперечував та просив відмовити у їх задоволенні. Представник відповідача ТОВ «Інфокс» заперечував проти задоволення позовних вимог. При цьому зазначає про відсутність протиправності поведінки ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», відсутність причинного звязку між протиправною поведінкою та збитками, а також відсутність вини ТОВ «Інфокс» , зазначає що належним відповідачем по вказаній справі є КП «Міські дороги» Одеської міської ради. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, суд доходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.12.2015 року сталась ДТП внаслідок наїзду автомобілю [NUMBER] на кришку люка кустарного виробництва встановлену на колодязі, який розташований у третій смузі руху по вул. Балківській , напроти АЗС ОККО ( м. Одеса, вул. Балківська, 115.). За цим фактом представниками ДАІ було складено схему місця події та позивачем здійснено фото фіксацію, фотокартки якої наявні у матеріалах справи. З метою визначення розміру збитку, завданого автомобілю Mazda СХ-5, реєстраційний номер [NUMBER], СПД судовим експертом [PERSON] було здійснено експертне автотоварознавче дослідження. Згідно висновку експерта №364/15 від 14.01.2016 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу складає 467\~167,46 коп. Відповідач про час та місце огляду експертом транспортного засобу позивача був сповіщений. 17.12.2003 року між [PERSON] міською радою та ТОВ «Інфокс» було укладено договір оренди цілісного майнового комплексу комунального підприємства «Одесводоканал». Даний договір було затверджено рішенням [PERSON] міської ради № 2038-XXIV від 17.12.2003 року. За даним договором ТОВ «Інфокс» було прийнято у користування інженерні водопровідні, каналізаційні мережі, що були прийняті до комунальній власності території громади м. Одеси. Відповідно до напрямків діяльності ТОВ «Інфокс» у тому числі за КВЕД 36.00 здійснює забір, очищення та постачання води, за КВЕД 37.00 здійснює обслуговування каналізації, відведення й очищення стічних вод з використанням мереж, передані відповідно до договору від 17.12.2003 року. ТОВ «Інфокс» отримало ліцензію на централізоване водопостачання та водовідведення АГ №500070 від 22.06.2012 року. Відповідно до ч.1 ст. 759 ІДК України за договором найму (оренди) наймодав передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до ч.1 ст. 776 ЦК України поточний ремонт речі переданої у нг провадиться наймачем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором законом. Відповідно до ч.1 ст. 780 шкода завдана третім особам у зв'язку з користувач річчю, переданої у найм, відшкодовується наймачем на загальних підставах. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про особливості передачі в оренду чи концесію обєктів у сферах теплопостачання, водопостачання та водовідведення, що перебувають у комунальній власності», істотними умовами договору оренди чи концесії обєктів у сферах теплопостачання, водопостачання та водовідведення, крім визначених законами України «Про концесії» і «Про оренду державного та комунального майна» є у тому числі: обов'язки щодо утримання об'єкта концесії згідно з вимогами державних стандартів, норм та правил, що діють у відповідній сфері діяльності; порядок здійснення орендодавцем, концесієдавцем контролю за станом орендованого об'єкта централізованого тепло водопостачання і водовідведення; відповідальність сторін, у тому числі відповідальність орендаря, концесіонера за безпеку експлуатації об'єкта. Таким чином, ТОВ «Інфокс» повинен відповідати за шкоду завдану третім особам в результаті неналежного використання орендованого майна. Також суд зазначає, що відповідно до ст. ст. 16, 17 Закону України "Про автомобільні дороги" вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю. Управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться. Статтею 19 Закону визначені основні обов'язки органів місцевого самоврядування щодо управління функціонування і розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, серед яких: забезпечення безперервних, безпечних, економічних та зручних умов руху транспортних засобів і пішоходів вулицями і дорогами міст та інших населених пунктів; організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів за встановленими для них будівельними нормами, державними стандартами. Відповідно до ст. 21 Закону органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідають за стан вулиць і доріг та інших населених пунктів відповідно до діючих норм, у тому числі щодо безпеки руху транспортних засобів і пішоходів; якість робіт з проектування, будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів; тощо. У відповідності до ч. 1 ст. 6 Закону України Про дорожній рух до компетенції міських рад та їх виконавчих органів, районних рад та районних державних адміністрацій у сфері дорожнього руху належить, зокрема, організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів. У статті 9 Закону України Про дорожній рух зазначено, що до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить, у тому числі: забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов; визначення нормативів та виділення необхідних коштів на будівництво, реконструкцію, ремонт та утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів; термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах. Також зазначеної статтею визначено, що саме до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішеннями судових органів. Власники доріг, вулиць або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях, що знаходяться у їх віданні (ч. 1 ст. 24 Закону України Про дорожній рух). Статею 49 Закону України "Про автомобільні дороги"також передбачено, що Власники і користувачі автомобільних доріг, винні у порушенні цього Закону, несуть відповідальність згідно із законом. З наведеного вбачається, що на відповідача [PERSON] міську раду законодавчими нормами покладений обов'язок організації та контролю за будівництвом, реконструкцією чи ремонтом доріг і вулиць, в той час як безпосередньо будівництво, реконструкцію чи ремонт здійснюють уповноважені відповідачем організації. Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до\~ст. 3 ЦПК України, статей\~11,\~15,\~16,\~22,\~23 ЦК України\~потерпіла особа, якій завдано збитків або завдано моральної шкоди внаслідок порушення її прав, має право на звернення до суду за захистом своїх прав. Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належить, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; Застосування цього способу захисту визначається положенням ст. 22 ЦК і проводиться як у договірних зобовязаннях (ст. 611 ЦК), так і в позадоговірних зобовязаннях (гл. 82 ЦК), якщо порушенням цивільного права особи їй завдано майнову шкоду, призведено до збитків. Спір між сторонами виник з приводу відшкодування шкоди, завданої пошкодженням майна позивача, та за відсутності договірних зобов'язань між позивачем та відповідачами. Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об'єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду в межах позадоговірних (деліктних) зобов'язань визначені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір Відповідно до ст. ст. 22, 1166 ЦК України, завдані збитки та інша майнова шкода завдані фізичній особі відшкодовуються у повному обсязі особою, яка їх завдала. Згідно з ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» коли відшкодування шкоди в натурі не можливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ,усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювана шкоди. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля),були використані нові вузли, деталі,комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів,особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Згідно ч.2 ст.22 ЦК України збитками є; 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача підлягає завдана позивачу матеріальна шкода складає 467\~167,46 гривень. З огляду на викладене, суд доходить до висновку про обґрунтованість вимоги позивача про стягнення суми збитку, завданого пошкодженням вказаного автомобілю, з ТОВ «Інфокс», проте зауважує, що вимога щодо солідарного стягнення цієї суми з інших відповідачів задоволенню не підлягає, оскільки вини цих осіб у заподіянні шкоди позивачеві з обставин справи не вбачається. Однак, позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів у солідарному порядку судових витрат підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З викладеного суд погоджується з вимогою позивача щодо стягнення з відповідачів на його користь судових витрат. Однак, суд не погоджується з солідарним порядком стягнення судових витрат з відповідачів, оскільки процесуальним законодавством не передбачено стягнення судових витрат в солідарному порядку.

Outcome: partial