Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Люботинського міського суду Харківської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Ухвалою Люботинського міського суду Харківської області від 20 лютого 2020 року дану цивільну справу направлено до Київського апеляційного суду для визначення підсудності та подальшої передачі на розгляд до місцевого загального суду м.Києва. Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 квітня 2020 року підсудність цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав визначено Дніпровському районному суду м.Києва. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 серпня 2020 року відкрито провадження цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області, про позбавлення батьківських прав, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання та залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Люботинської міської ради Харківської області. Згідно вимог позовної заяви, позивач просить суд позбавити [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Вимоги позову обґрунтовані тим, що сторони перебували в цивільному шлюбі з листопада 2009 року по січень 2018 року. [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] . Починаючи з 2018 року стосунки між сторонами припинені, дитина залишилась з позивачем. Позивач зазначає, що з січня 2018 року відповідач ухиляється від виховання малолітньої дитини, не сплачує аліменти, фінансової допомоги не надає, не спілкується з дитиною, не приїжджає в гості. Позивач самостійно займається вихованням та утриманням доньки [PERSON] . На думку позивача, наявні всі підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . (а.с.44-48) Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, направила на адресу суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти винесення заочного рішення в даній справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, був повідомлений про день, час та місце розгляду справи належним чином - через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву, зав чи клопотань до суду не подав. Представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області - Сльота А.М. в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без участі представника за наявними у справі документами, відповідно до чинного законодавства, позивні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Люботинської міської ради Харківської області - В.Рубан в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без участі представника за наявними у справі документами, відповідно до чинного законодавства, позивні вимоги підтримав в повному обсязі. Як визначено ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За викладених обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі в судовому засіданні учасників справи та, за згодою позивача, ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. За даними свідоцтва про народження, виданого 09 лютого 2011 року, матір`ю [PERSON] , [INFO] , записана позивач [PERSON] , батьком - відповідач [PERSON] (а.с.52). Як убачається зі змісту Акту ОСН №59 від 07 січня 2020 року та довідки виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області №03-10/333 від 23 січня 2020 року [PERSON] зареєстрована та фактично поживає за адресою: [ADDRESS] , до складу сім`ї входить [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем (а.с.5, 11). 13 грудня 2019 року комісією Служби у справах дітей виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області було проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , за результатами якого складено Акт обстеження умов проживання, згідно якого за вказаною адресою проживають: [PERSON] - мати; [PERSON] , [INFO] , - донька. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: [PERSON] проживає в окремій кімнаті, яку відремонтовано та обладнано необхідними меблями: ліжко, стіл, шафа. Дитина забезпечена одягом згідно сезону. У вихованні [PERSON] допомагають батьки, які часто навідуються до родини. За результатами бесіди зазначено, що [PERSON] дуже прихильна до матері, довіряє їй. З батьком контактів не підтримує (зі слів дитини). (а.с.53) Згідно повідомлення директора КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Люботинської міської ради Харківської області №01-34/617 від 18 червня 2020 року, [PERSON] , [INFO] , знаходиться на обліку, задекларована у лікаря педіатра. Дівчинка щорічно проходить профілактичний огляд, щеплена за календарем щеплень. Мати [PERSON] кожного разу при захворюванні дитини звертається за допомогою до лікаря педіатра. (а.с.54) В аналітичній довідці щодо результатів діагностичних досліджень учениці 3-А класу Люботинської гімназії №1 [PERSON] №01-30/2261 від 18 листопада 2019 року зазначено, що [PERSON] малює свою сім`ю неповно - без батька, пояснюючи це тим, що забула про нього тому, що він їх з матір`ю покинув, тому свідомо не малює батька. [PERSON] не хоче, щоб батько повернувся у сім`ю, оскільки боїться, що той знову буде бити матір, як це було, коли сім`я була повною. Коли батька немає поруч, дитина відчуває спокій. Останній раз [PERSON] спілкувалась з батьком по телефону в свій день народження ( [INFO] ). (а.с.55) В характеристиці, наданій директором Люботинської гімназії №1 Люботинської міської ради Харківської області та класним керівником, [PERSON] , 2011 року народження, учениці 3-А класу, відображено, що мати [PERSON] - [PERSON] , піклується про її здоров`я, психічний стан, фізичний і духовний розвиток, забезпечує її догляд і піклування, створює належні побутові умови та умови для здобуття дитиною освіти. Вона завжди присутня на батьківських зборах. Постійно цікавиться навчальними досягненнями, шкільним життям доньки, проводить з нею свій вільний час. Мати тримає під контролем стан навчання дитини, цікавиться усіма її шкільними та позакласними справами, співпрацює з учителем, цікавиться результатами навчальних досягнень, відгукується на прохання класного керівника, відвідує батьківські збори. (а.с.56). Жодна інформація про батька [PERSON] , [INFO] , в даній характеристиці не наведена. Згідно висновку Органу опіки та піклування Люботинської міської ради Харківської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої [PERSON] , [INFO] , від 18 жовтня 2020 року №03-36/3754, комісією з питань захисту прав дітей, серед іншого, встановлено, що мати, [PERSON] пояснила, що сімейні відносини з [PERSON] не склалися. Починаючи з 2018 року стосунки були розірвані. Батько покинув [PERSON] разом з малолітньою донькою. Зазначені обставини підтверджуються поясненнями сусідки [PERSON] . З того часу і станом на сьогодні батько участі у житті дитини, її утриманні та вихованні не приймає, аліментів не сплачує, фінансової допомоги не надає. Оскільки [PERSON] фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, участі у вихованні не приймає, не спілкується з дитиною, не телефонує, не навідує, не забезпечує її матеріально, не дбає про здоров`я дівчинки, Орган опіки та піклування Люботинської міської ради Харківської області вважає за доцільне позбавити його батьківських прав по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . (а.с.81-83) Предметом судового розгляду у цій справі є обставини щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його малолітньої доньки. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. В силу статті 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно частин 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. За приписами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167). За правилами, визначеними статтею 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно позовної заяви, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав з підстав, визначених п.2 ч.1 ст. 164 СК України, а саме, - ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно із ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини. Згідно роз`яснень, викладених у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року (далі - Постанова), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Системний аналіз зазначених вище норм сімейного права дає підстави вважати, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При цьому, врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008р. по справі "Савіни проти України" зазначається: "хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини." У даній ситуації судом враховано, що держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»). Частинами 2 та 4 ст. 155 СК України визначено, щобатьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтями 12-15 Конвенції про права дитини визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою). В даному аспекті суд враховує наведені вище в аналітичній довідці надані дитиною [PERSON] особисті пояснення (а.с.55). Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи наявні у матеріалах справи письмові докази, приймаючи до уваги викладені в позовній заяві доводи,

Outcome: approved