Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

АТ КБ "ПриватБанк" звернулося 25.07.2013 р. до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. За позовом, посилаючись на ст..ст.526, 527, 530 ЦК України та умови кредитного договору № DNH4КР11581206 від 27.03.2006 р., просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 45027 грн. 96 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 2909,40 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 14000,54 грн.; пеня - 25497,64 грн.; штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процента складова) - 2120,38 грн. Ухвалою від 12.08.2013 р. було відкрито провадження. 03.10.2013 р. у справі ухвалено заочне рішення, яким позов задоволено. Ухвалою від 11.11.2020 р. заочне рішення скасовано, справу призначено до судового розгляду на 19.01.2021 р. 19.01.2021 р. розгляд справи відкладено на 13.04.2021 р. за клопотанням представника відповідача на підставі п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без його участі, позов підтримує, просить задовольнити. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи без його участі, просить відмовити в задоволенні позову з підстав, наведених у відзиві (а.с.81-86), та заяві про застосування строку позовної давності (а.с.87-89). Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію представників сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] не підлягають задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № DNH4КР11581206 від 27.03.2006 р. [PERSON] 27.03.2006 р. отримав кредит у розмірі 2909,40 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.3). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача в заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Щодо доводів відповідача про відсутність доказів на підтвердження укладання договору з позивачем, суд виходив з наступного. [PERSON] в процесі розгляду справи не заперечував факту підписання заяви позичальника № DNH4КР11581206 від 27.03.2006 р., в якій сторони погодили умови надання кредитних коштів. З наведеного вище, суд дійшов висновку, що між стронами було укладеного договір, за умовами якого у відповідача виникли зобов`язання перед позивачем. Разом з тим, суд встановив підстави для задоволення клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, виходячи з наступного. Відповідно до заяви позичальника № DNH4КР11581206 від 27.03.2006 р., сторони договору погодили, що для повного розрахунку за товар і сплати комісії банку та ТОВ «Приват Кредит» за консультативні послуги, банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 2909,40 грн. на строк 24 місяці по 27.03.2008 р. включно, з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 2,09 % у місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, в обумовлених в заяві та умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки, а також сплати 17 числа кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 155,91 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до складу зобов`язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст.253 ЦК України). Відповідно достатті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта ст.267 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята ст.261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 та 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості 25.07.2013 р. (а.с.22), а [PERSON] стверджує, що перестав виконувати зобов`язання за договором з квітня 2006 р., що не спростовується розрахунком заборгованості за договором (а.с.2), наданим суду позивачем. Окрім того, на виконання положень ст.12 ЦПК України, суд сприяв позивачу у наданні доказів на спростування позиції відповідача шляхом постановлення ухвали про витребування доказів (а.с.70), яка стороною була отримана (а.с.74). Враховуючи, що на виконання умов договору платіж було здійснено в квітні 2006 року, що не спростовано ані розрахунком, наданим до позову, ані позивачем в процесі розгляду справи (ст.ст.12, 81 ЦПК України), а позов подано 25.07.2013 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, про застосування якої просив представник відповідача, суд приходить до висновку про відмову в позові в повному обсязі, у зв`язку з пропуском строку позовної давності. На підставі ст.141 ЦПК України, суд не стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору. Повний текст рішення складений 22 квітня 2021 р. через перебування судді у відпустці з 19.04.2021 р. по 21.04.2021 р.

Outcome: dismissed