Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - відділу державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції, про звільнення з-під арешту житловий будинок в [ADDRESS], який належить на праві власності [PERSON], накладеного: 24.09.2010 року головним державним виконавцем відділу ДВС Вінницького РУЮ Стуком А.С. при примусовому виконанні виконавчого провадження №21539368; 06.10.2010 року державним виконавцем відділу ДВС Вінницького РУЮ Сичуком В.Є. при примусовому виконанні виконавчого провадження №21770340; посилаючись на те, що 30.11.2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № VIW3GA05471710, згідно з яким позивач надав [PERSON] кредит в розмірі 78515 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позивач та [PERSON] уклали договір іпотеки від 30.11.2007 року. Згідно п.33.3 договору іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок в [ADDRESS], який належить на праві власності [PERSON] 24.09.2010 року головним державним виконавцем відділу ДВС Вінницького РУЮ Стуком А.С. при примусовому виконанні виконавчого провадження №21539368 щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» коштів, накладено арешт на вищевказаний будинок, належний на праві власності [PERSON], який являється предметом іпотеки. 06.10.2010 року державним виконавцем відділу ДВС Вінницького РУЮ Сичуком В.Є. при примусовому виконанні виконавчого провадження №21770340 щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу в розмірі 617866 грн. 11 коп. накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] Згідно інструкції «Про проведення виконавчих дій» №74/5, на майно щодо якого встановлено іпотеку чи накладено заборону на відчуження, не може бути звернено стягнення для задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями згідно із Законом України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». Договір іпотеки був укладений 30.11.2007 року, а арешт було накладено постановами державного виконавця 24.09.2010 року та 06.10.2010 року,тобто пізніше ніж було укладено договір іпотеки. Державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки на користь стягувачів, які не є іпотекодержателями. Згідно ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту. Статтею 54 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майна з-під арешту. Відповідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.76 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним і відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно. Тому, за таких обставин позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задоволити, розглянути справу у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнає повністю, не заперечує щодо їх задоволення та просить розглянути справу у її відсутності. Представник третьої особи ВДВС Вінницького РУЮ в судове засідання не з'явилися, суду надано заяву, згідно якої ВДВС просить розглянути дану цивільну справу у відсутності їх представника, не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Оглянувши заяви учасників процесу, вивчивши матеріали справи, а саме: кредитний договір, договір іпотеки, постанови державного виконавця, витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, та інші, що також стверджують позов, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення. Так, судом встановлено, що 30.11.2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № VIW3GA05471710, згідно з яким позивач надав [PERSON] кредит в розмірі 78515 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позивач та [PERSON] того ж дня уклали договір іпотеки, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] надала в іпотеку житловий будинок в [ADDRESS]. 24.09.2010 року головним державним виконавцем відділу ДВС Вінницького РУЮ Стуком А.С. при примусовому виконанні виконавчого провадження №21539368 щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» коштів, накладено арешт на вищевказаний будинок, належний на праві власності [PERSON], який являється предметом іпотеки. 06.10.2010 року державним виконавцем відділу ДВС Вінницького РУЮ Сичуком В.Є. при примусовому виконанні виконавчого листа виданого Вінницьким районним судом Вінницької області про стягнення на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з [PERSON] боргу в розмірі 617866 грн. 11 коп. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] Відповідно до ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Згідно ст. 52 вказаного Закону стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Згідно інструкції «Про проведення виконавчих дій» №74/5, на майно щодо якого встановлено іпотеку чи накладено заборону на відчуження, не може бути звернено стягнення для задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями згідно із Законом України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». Відповідно до ст.3. ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотеко держатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Договір іпотеки був укладений 30.11.2007 року, а арешт було накладено постановами державного виконавця від 24.09.2010 року та від 06.10.2010 року, тобто пізніше ніж було укладено договір іпотеки. Відповідно до ст. 60 ЗУ "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Статтею 54 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майна з-під арешту. Згідно ст.14 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Тому підлягають до задоволення позовні вимоги позивача, щодо звільнення з-під арешту житловий будинок в [ADDRESS], накладеного: - 24.09.2010 року головним державним виконавцем відділу ДВС Вінницького РУЮ Стуком А.С. при примусовому виконанні виконавчого провадження №21539368; - 06.10.2010 року державним виконавцем відділу ДВС Вінницького РУЮ Сичуком В.Є. при примусовому виконанні виконавчого провадження №21770340. Також суд вважає, що понесені позивачем судові витрати по сплаті за судовий збір в розмірі 243,60 грн. підлягають до стягнення на користь позивача з відповідача [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved