Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] 13 серпня 2014 р. звернулась до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона знаходилась у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 23 листопаду 1991 року по 27 жовтня 2010 рік. Під час даного шлюбу у них народилась дитина син [PERSON], [INFO]. Після розлучення дитина залишилась мешкати разом з матір'ю. На протязі певного часу після розлучення вона намагається отримати від відповідача нотаріально засвідчений дозвіл для можливості виїзду дитини разом з нею за кордон України. Відповідач відмовив у її прохані без обгрунтовуваня причин відмови. Позивач просить надати дозвіл на виїзд [PERSON], [INFO] без згоди батька . Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи її було повідомлено належним чином, надала заяву з клопотанням розглядати справу у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, про що в справі є розписка. Представник третьої особи служби по справам дітей Дружківської виконавчої ради не з'явилася в судове засідання, про час та місце розгляду справи їх було повідомлено належним чином. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 листопаду 1991 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис № 62 Олексііво-Дружківської селищною радою міста Дружківка Донецької області (а.с.8) Як вбачається з актового запису № П-11 від 15 червня 2000 року про народження дитини, її батьком є відповідач, а позивачка - матір'ю (а.с. 10 ). Частинами 2, 3 статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі й рішення суду. Пунктами 2, 4, 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231, передбачено оформлення проїзного документа дитини на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Закон передбачає надання дозволу на конкретний виїзд (одноразовий), з визначенням його початку й закінчення. Проте обґрунтовуючи свої вимоги, позивач не зазначала, строку виїзду дитини, країну відпочинку (ас. 1). У судовому засіданні судом не має можливості встановити ці питання, оскільки позивачка у судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності. За таких обставин суд, вважає що позовні вимоги про надання дозволу на виїзд дитини за кордон не може бути задоволено.

Outcome: dismissed