Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

В мотивуванні обставини позовних вимог позивач вказав, 18.07.2007 року між позивачем та відповідачем 1 - [PERSON] було укладено кредитний договір № 5523846 (надалі - Кредитний договір), згідно з яким Банком було видано кредит у сумі 2600 доларів США на споживчі потреби строком до 13.07.2017 зі сплатою 12,50% річних. В забезпечення виконання умов Кредитного договору в іпотеку Позивачу передано квартиру, реєстраційний номер:6661084, загальна площа: 65.5 кв.м., житлова площа: 45.1 кв.м., місцезнаходження [ADDRESS], яка належить на праві власності Відповідачу 1 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Харківською квартирно- експлуатаційною частиною 29.06.1998, реєстраційний номер 1605, зареєстрованого в Харківському міському бюро технічної інвентаризації 13.07.1998 за № В-37756 та Договору дарування квартири, посвідченого 19.07.2004 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Валкової Л.М., за № 3026. Відповідно до п. 1.1 Іпотечного договору за рахунок предмета іпотеки задовольняються вимоги Позивача до Відповідача у повному обсязі, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу, та/або процентів за Основним зобов'язанням. Однак Відповідач 1 свої обов'язки за Кредитним договором не виконує, вжитими Позивачем досудовими заходами спонукати Відповідача до виконання договірних зобов'язань не вдалося, враховуючи значний розмір кредитної заборгованості Позивачем було прийнято рішення звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів. Позивач належним чином виконав свої обов'язки за Кредитним договором, надавши Відповідачу 1 обумовлені Кредитним договором грошові кошти у повному обсязі. Частиною 3 статті 109 Житлового кодексу УРСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Тому позивач вимагає: - звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки № 5524078 від 18.07.2007 року, а саме: квартиру, реєстраційний номер:6661084, загальна площа: 65.5 кв.м., житлова площа: 45.1 кв.м., місцезнаходження [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] (паспорт серії [NUMBER], виданий Ленінським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 26.09.2000, ідентифікаційний номер: [NUMBER]) на підставі свідоцтва про право власності, виданого Харківською квартирно-експлуатаційною частиною 29.06.1998, реєстраційний номер 1605, зареєстрованого в Харківському міському бюро технічної інвентаризації 13.07.1998 за № В-37756 та Договору дарування квартири, посвідченого 19.07.2004 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Валкової Л.М. за № 3026, в рахунок задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до [PERSON] відповідно до Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк». - встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» зі встановленням початкової ціни для подальшої реалізації предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій відповідно до вимог чинного законодавства або встановлення початкової ціни для продажу встановлену, за домовленістю сторін у сумі 252 051,00 гривень (двісті п'ятдесят дві тисячі п'ятдесят одна гривня), відповідно до п.п. 1.3. Іпотечного договору № 5524078 від 18.07.2007. Виселити з квартири [ADDRESS]: [PERSON] ([INFO] [ADDRESS]) та [PERSON] ([INFO], [ADDRESS]) та зняттям з реєстраційного обліку без надання іншого житла. Відповідачі заперечень суду не надали. Позивач на позові наполягав, що вказав в заяві наданої суду. Дослідивши і оцінивши в сукупності докази матеріалів справи, судом встановлено: Статтями 10, 11 ЦПК України зазначено, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Матеріалами справи дсвідчать, що позивач та відповідач 1 - [PERSON] уклали кредитний договір № 5523846, згідно з яким Банком було видано кредит у сумі 26000.00 доларів США на споживчі потреби строком до 13.07.2017 зі сплатою 12,50% річних. За вимогами ст.ст. 11, 13 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори і інші правочини. Особа здійснює цивільні права і обов'язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Таким чином, між сторонами виникли договірні правовідносини визначені ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов'язується надати кредитні кошти (кредит) - позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до Договору, Позичальник зобов'язаний повертати Кредит щомісяця в строки визначені договором. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, і одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. У відповідності до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідач на підставі умов договору зобов'язується в порядку та на умовах, визначених договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах визначених договором. Порушенням зобов'язання, згідно ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто - неналежне виконання. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язанні якщо він не приступив до його виконання або не виконав його в строк, встановлену договором або Законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно п. 3.2.1. Кредитного договору Позичальник зобов'язувався повертати кредит та сплачувати проценти за користування кредитом згідно Графіку, наведеному у Додатку № 1 до Договору. Однак, Відповідач 1 свої обов'язки за Кредитним договором не виконує, вжитими Позивачем досудовими заходами спонукати Відповідача 1 до виконання договірних зобов'язань не вдалося. Пунктом 3.1.4. Кредитного договору передбачено, що Банк має право вимагати від Позичальника дострокового повернення кредиту та уплати відсотків у разі невиконання ним обов'язків, передбачених Кредитним договором. Таким чином, заборгованість Відповідача 1 перед позивачем за сумою кредиту та відсотками за користування кредитом за станом на 18.05.2016 (включно) склала 223 084,40 гривні, а саме: - заборгованість за сумою кредиту складає 200 558,53 грн.; - заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом складає 22 525,87 грн. В забезпечення виконання умов Кредитного договору в іпотеку Позивачу передано квартиру, реєстраційний номер: 6661084, загальна площа: 65.5 кв.м., житлова площа: 45.1 кв.м., місцезнаходження [ADDRESS], яка належить на праві власності Відповідачу 1 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Харківською квартирно- експлуатаційною частиною 29.06.1998, реєстраційний номер 1605, зареєстрованого в Харківському міському бюро технічної інвентаризації 13.07.1998 за № В-37756 та Договору дарування квартири, посвідченого 19.07.2004 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Валкової Л.М., за № 3026, що підтверджується Витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 19.07.2004, виданим КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації». Відповідно до п. 1.1 Іпотечного договору за рахунок предмета іпотеки задовольняються вимоги Позивача до Відповідача у повному обсязі, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу, та/або процентів за Основним зобов'язанням. Статтею 590 ЦК України визначено - заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 592 ЦК України визначено - заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена - звернути стягнення на предмет застави у випадках, встановлених договором. Статтею 3 Закону України „Про іпотеку" передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» визначено, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині. Відповідно до ст. 33 Закону України „Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до статті 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання іпотекодержатель надсилає письмову вимогу про усунення порушення. Положення цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку . Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Крім того, відповідно до вимог ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. - тобто такий спосіб реалізації предмета іпотеки чітко регламентований діючим законодавством. Пунктом 42 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (далі - Постанова пленуму) передбачено, що резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись в тому числі початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при ньому суд може зазначити, що початкова иіна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні иіни на цей вид майна, на підставі иінки. проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під лс проведення виконавчих дій). Позивач 04.01.2016 направив Відповідачу 1 вимогу про усунення порушення основного зобов'язання (вих. № 1118 від 30.12.2015) яку Відповідачаем 1 не виконано у встановлені строки. Відповідно до умов п. 2.1., 2.2. Іпотечного договору, за рахунок Предмету іпотеки Позивач має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням (щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, пені, штрафи та всі інші суми, передбачені кредитним договором), а також відшкодувати в повному обсязі всі свої витрати, пов'язані із реалізацією прав, що випливають з Іпотечного договору (зокрема, але не виключно, пов'язані із зверненням стягнення на предмет іпотеки та його реалізацією, включаючи витрати на оплату винагороди залученим експертам, організацію торгів, витрати на страхування, утримання та збереження Предмету іпотеки тощо). Пункти 4.1. Іпотечного договору передбачають право Позивача звернути стягнення на Предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог з вартості Предмету іпотеки. Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 39 Закону N 898-1V у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначається початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. На даний час у судовій практиці немає єдності щодо вирішення питання про критерії, які повинен застосовувати суд, визначаючи початкову ціну. Одним зі способів є визначення судом початкової ціни продажу, урахування тієї вартості, яку сторони вже узгодили в договорі іпотеки. За домовленістю сторін предмет іпотеки оцінено у сумі 252 051,00 гривень (двісті п'ятдесят дві тисячі п'ятдесят одна гривня) (п.п. 1.3. Іпотечного договору № 5524078 від 18.07.2007). Частиною 3 статті 109 Житлового кодексу УРСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Відповідно до ст.40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Відповідно до пп.8 п.1.4. Договору іпотеки Відповідач 1 стверджував, що Предмет іпотеки не є для нього та членів його сім'ї тощо єдиним можливим місцем проживання та/або сукупний дохід членів сім'ї достатній для придбання або найму іншого житла у разі звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 1.7.4. Договору іпотеки Відповідач 1 не мав права реєструвати без письмового погодження з Позивачем третіх осіб на житловій площі, що входить до складу Предмета іпотеки. Проте, у супереч цього зобов'язання у квартирі зареєстрований Відповідач 2 - [PERSON]. Згідно з п. 3.2.7. Договору іпотеки після прийняття Позивачем рішення про звернення стягнення на Предмет іпотеки, Відповідачі зобов'язані на письмову вимогу Позивача добровільно звільнити приміщення та максимально сприяти звільненню Предмета іпотеки всіма іншими мешканцями. Позивач 04.01.2016 направив Відповідачу 1 вимогу про усунення порушення основного зобов'язання (вих. № 1118 від 30.12.2015), в якій попереджено про необхідність виселення з квартири, яка є Предметом іпотеки та забезпечення звільнення вказаного нерухомого майна іншими особами. Встановлені обставини відповідають нормам Закону, яки визначає позивач як підставу позовних вимог, а тому вимоги позивача є обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved