Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

Заявник звернулась до суду із заявою, в якій просить встановити факт смерті громадянина України [PERSON], який помер [INFO] у місті Донецьку. В обґрунтування вимог в заяві зазначено, що заявниця є дружиною померлого. [PERSON], [INFO], помер [INFO] року в м. Донецьку. На підтвердження його смерті відділом ДРАЦС Пролетарського районного управління юстиції у м. Донецьку видано свідоцтво про смерть на бланку державного українського зразка з необхідними реквізитами, але воно не було зареєстровано у встановленому порядку, оскільки тоді м. Донецьк вже було тимчасово окупованим. Приазовським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області відмовлено у поновленні актового запису про смерть, так як свідоцтво видано на тимчасово окупованій території України і тому відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсним. [PERSON]. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала. Представник заінтересованої особи Приазовського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з'явився, надіслав заяву про розгляд за його відсутності. Вислухавши пояснення [PERSON], дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. На підставі ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно свідоцтва про шлюб від 23.10.2010 року [NUMBER], [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], [INFO], уродженцем с. Ганнівка Приазовського району Запорізької області, що зареєстровано відділом РАЦС Будьоннівського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис 562. 12 травня 2015 року у місті Донецьку відділом ДРАЦС Пролетарського районного управління юстиції у місті Донецьку видано свідоцтво про смерть [NUMBER] [PERSON] у віці 68 років, який помер [INFO]. Вказане свідоцтво видано на бланку українського державного зразка з необхідними реквізитами. Даючи оцінку д опустимості доказів - документа, виданого на тимчасово окупованій території України, суд керується частиною 2 статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також статтею 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСЛП), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Тому, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, Молдови та Росії де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. А відтак, суд як виняток приймає до уваги дані про смерть (дату, місце) які зазначені у вищенаведеному документі, виданому на окупованій території, так як наведені обставини смерті особи також підтверджуються показаннями свідка. Показаннями [PERSON], яка була допитана в судовому засіданні в якості свідка підтверджено, що її чоловік [PERSON] помер в місті Донецьку [INFO] у квартирі, де вони разом мешкали за адресою: [ADDRESS]. Вона викликала йому швидку, але коли лікарі приїхали, він вже був мертвий, сказали, що смерть настала через кисневу недостатність сосудів. 09 травня 2015 року заявник поховала свого чоловіка на кладовищі 6 Капітальна. Листом від 15.08.2017 року № 404/17.27-06-106 Відділ ДРАЦС Приазовського районного управління юстиції Запорізької області відмовив [PERSON] у реєстрації смерті чоловіка через недійсність свідоцтва про смерть, виданого на тимчасово окупованій території України. На підставі п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд має право встановити факт смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Суд керується також положеннями ст. 257-1 ЦПК України, якою визначено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню та може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Враховуючи те, що Верховною Радою України не визначений чіткий та вичерпний перелік назв населених пунктів Донецької області, які визнаються тимчасово окупованою територією України та те, що норми статті 257-1 ЦПК України спрямовані на забезпечення прав осіб, які проживають на території, де не здійснюють діяльність органи державної реєстрації актів цивільного стану, суд керується тим, що тимчасово окуповані населені пункти визначені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення", серед яких є м. Донецьк. Таким чином, на переконання суду, дослідженими у справі доказами доведено факт смерті [PERSON] [INFO] у м. Донецьку. підтверджено неможливість реєстрації такого факту в органах реєстрації актів цивільного стану України, у зв'язку з чим заява підлягає задоволенню. Встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території має юридичне значення для заявника, оскільки необхідне їй для оформлення спадщини.

Outcome: approved