Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

Позивач 23.01.2014року звернулася до суду із позовом, посилаючись на те, що з 16.08.2004 року вона працювала у Херсонській філії ПАТ АБ «Укргазбанк». Влітку 2005 року, під час переїзду філії банку в інше приміщення, вона, як працівник банку, перебуваючи на робочому місці та здійснюючи перенесення документів, отримала травму спини. В подальшому її стан здоров'я погіршився і вона виїхала на лікування до Німеччини. Коли після лікування вона, за своєю заявою, отримала трудову книжку 11.01.2014року, дізналася, що наказом по особовому складу № 08-11 від 25 березня 2010 року, вона була звільнена за прогул, вчинений 29 лютого 2008 року. З зазначеним наказом вона раніше не була ознайомлена. На підставі викладеного просила: 1) скасувати наказ по особовому складу №08-П від 25 березня 2010 року «Про звільнення [PERSON].»; 2) зобов'язати ХФ ПАТ "Укргазбанк" видати наказ по особовому складу від 11.01.2014 року про звільнення [PERSON] по ст. 38 КЗпП України за власним бажанням; 3) змінити формулювання причин звільнення [PERSON] із «Звільнена за прогул без поважних причин по п.4 ст. 40 КЗпІІ України» - на «Звільнена по ст. 38 КЗпІІ України за власним бажанням». Дату звільнення з «29.02.2008 року» змінити на «11.01.2014 р»; 4) Стягнути з Херсонської філії Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу у сумі 365 007,30 грн., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 3123,00 грн. та моральну шкоду в сумі 100 000.00 грн. До початку розгляду справи по суті в судовому засіданні представники позивача уточнили позовні вимоги в частині періоду, за який просять стягнути заробітну плату (з 29 лютого 2008 року по 11 січня 2014 року, тобто за 2190 днів) та додатково попросили поновити [PERSON] на посаді начальника загального відділу Херсонської філії ПАТ АБ «Укргазбанк» Ухвалою суду від 17.04.2014р. залишені без розгляду за заявою представника позивача позовні вимоги в частині зобов'язання Херсонської філії Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" видати наказ по особовому складу від 11.01.2014 року про звільнення [PERSON] по ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, змінення формулювання причин звільнення із «Звільнена за прогул без поважних причин по п.4 ст. 40 КЗпП України» - на «Звільнена по ст. 38 КЗпП України за власним бажанням», дати звільнення з «29.02.2008 року» на «11.01.2014 р.» та прийнята до провадження нова позовна вимога про поновлення на роботі . В судовому засіданні представники позивача підтримали заявлені вимоги за підставами зазначеними в позовній заяві (в редакції поданій 08.04.2014 року) та пояснили, що після виробничої травми, в 2005 році, позивач постійно знаходилася на лікарняному і, на даний час, також потребує продовження лікування, а відповідач жодного разу за 9 років, не з'ясувавши причини відсутності позивача на робочому місці, звільнив її в 2010 році за «прогул» вчинений 29.02.2008р., чим порушив вимоги закону щодо строків накладення дисциплінарного стягнення, тим паче, в даному випадку, відсутній прогул позивача, оскільки вона тривалий час знаходиться на лікуванні по теперішній час. З зазначених підстав просили скасувати наказ про звільнення позивача та поновити її на раніше займаній посаді. Як підставу для стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, позивачем зазначено порушення ст. 116 КЗпП України та п. 4.2.Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, оскільки їй не надіслано поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Щодо обґрунтування вимог про стягнення моральної шкоди позивачем в позовній заяві зазначається «глибока образа та переживання» у зв'язку з причиною звільнення та неможливістю подальшого працевлаштування. В судовому засіданні представник позивача додатково пояснила, що весь час лікування (з 2005 до 11 січня 2014 року) позивач вважала себе працюючою, та розраховувала на заробітну плату. Також переживання позивача пов'язані з тривалим невизнанням відповідачем факту виробничої травми, перебуванням її чоловіка в місцях позбавлення волі та наявністю двох дітей. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що позивач у серпні 2004р. була прийнята на роботу до Херсонської філії Банку, яку очолював її чоловік [PERSON] При цьому з жовтня 2005р. по лютий 2008р. вона на роботу не виходила, однак за вказівкою чоловіка її табелювали як працюючу, а своїми наказами [PERSON] підвищував її на посадах до головного економіста відділу роздрібного банкінгу та начальника загального відділу філії Банку. Вказаний факт встановлено вироком Дніпровського районного суду м.Херсону від 14.07.2009р., залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 06.10.2009р., яким [PERSON] засуджено до позбавлення волі за службові зловживання, внаслідок чого Банку завдано збитків на 115 460,06 грн. від зайво виплаченої позивачу заробітної плати. Однак і в подальшому позивач на роботі не з'являлась і жодних документальних підтверджень щодо поважності своєї відсутності не надавала. На території України вона зареєстрована не була, а з попереднього місця реєстрації по [ADDRESS] виписана ще 27.07.2005 р. у зв'язку з виїздом до Німеччини. Після того, як стало відомо про набрання вироком суду законної сили, позивача було звільнено за прогул без поважних причин (ст. 40 п. 4 КЗпП України). У день звільнення - 25.03.2010р. , але ще до підписання наказу, було складено акт про відсутність позивача на роботі. Оскільки позивач табелювалась до 29.02.2008р., і за цей період їй була нарахована заробітна плата, вказана у вироку суду, то саме ця дата зазначена останнім днем її роботи. Систематичне нез'явлення позивача на роботі впродовж кількох років є триваючим проступком, тому порушень передбачених ст. 148 КЗпП України строків застосування дисциплінарного стягнення в даному випадку не допущено. Оскільки на час звільнення позивач не була зареєстрована на території України, то не було можливості повідомити її про необхідність отримання трудової книжки, яка зберігалась у філії Банку і видана позивачу на першу її вимогу 11.01.2014р. До цього банк повідомляв представника позивача, про звільнення [PERSON], але на той час представник вже не мав повноважень, про що відповідачу не було відомо. Позивач без будь-якого попередження адміністрації в односторонньому порядку припинила трудові правовідносини з Банком, жодного лікарняного на адресу банку позивачем не надавалося та місцеперебування не повідомлялося. За цих обставин вимоги про виплату заробітної плати та компенсації за невикористані відпустки є безпідставним, оскільки за змістом ст. ст. 74, 94 КЗпП України, ст. 1 Закону «Про відпустки» та ст. 1, 2, 21 Закону «Про оплату праці» у контексті даної справи право на відпустку мають працюючі працівники, а заробітна плата є винагородою працівникові за виконану ним роботу. Між тим позивач не надала жодних підтверджень своїх намірів працевлаштуватись після видачі наказу про її звільнення. Просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін , суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із трудової книжки позивача серії [NUMBER] а також рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 28.05.2009р., яке набрало законної сили, позивач з 16 серпня 2004 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем по справі - ВАТ АБ «Укргазбанг» (Херсонська філія ), працюючи на посаді провідного економіста відділу пластикових карток, з 03.04.2006р. переведена на посаду головного економіста відділу роздрібного банкінгу, а 12.07.2006р. призначена на посаду начальника загального відділу. З вироку Дніпровського районного суду м.Херсона від 14.07.2009р. який залишений в силі ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 06.10.2009р., вбачається, що Херсонську філію ВАТ АБ «Укргазбанк» очолював [PERSON] (чоловік позивача) який протягом жовтня 2005р. - лютого 2008р. зловживаючи службовим становищем всупереч інтересам служби,діючи умисно, з корисливих мотивів, давав вказівки підлеглим працівникам вносити до табелю обліку робочого часу працівників Херсонської філії ВАТ АБ «Укргазбанк» недостовірні дані про присутність на робочому місці, спочатку провідного економіста відділу пластикових карток, потім переведеної на посаду головного економіста відділу роздрібного банкінгу, а потім призначеної на посаду начальника загального відділу [PERSON] , яка протягом зазначеного періоду часу на робочому місці не з'являлася та покладені на неї функціональні обов'язки не виконувала. Вказані недостовірні данні, щодо роботи останньої внесені до табелю обліку робочого часу працівників Херсонської філії ВАТ АБ «Укргазбанк» [PERSON] засвідчував своїм підписом та передавав до бухгалтерії для нарахування та виплати заробітної плати внаслідок чого Банку завдано збитків на 115 460,06 грн. Даним вироком [PERSON] за службові зловживання засуджено до позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права займати посади пов'язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями строком на 2 роки. Оскільки на момент отримання травми позивач офіційно перебувала в трудових стосунках з Херсонською філією ВАТ АБ «Укргазбанк» ( за рішенням правління банку з 03.02.2012р. Херсонська філія ліквідована та створена Херсонська обласна дирекція ПАТ АБ «Укргазбанг» зі статусом правонаступника), рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 15.09.2009р., яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 21.12.2011р., визнано факт нещасного випадку на виробництві, що стався з [PERSON] 24.06.2005р. та зобов'язано Херсонську філію ВАТ АБ «Укргазбанк» скласти акт про нещасний випадок пов'язаний із виробництвом за формою Н-1. Даним рішенням встановлено, що позивач звернулася за медичною допомогою до лікаря невропатолога Абба А.М., де проходила обстеження та лікування 27.06.2005р., в подальшому проходила лікування в спеціалізованій лікувальній установі у бальнеолікарні «Арабатська Стрілка «ТОВ «Гаряче джерело» з 02.08.2005р. по 10.08.2005р., проходила лікування в клініці в м.Дюссельдорф (Німеччина), після її обстеження з використанням магнітної резонансної томографії поясничної області хребта 18.08.2007р., встановлено що три роки тому, вона одержала травму хребта, як наслідок, поставлений діагноз «Небольшое левостороннее медико-латеральное выпадение связки диска в области L 5/S 1» 16.04.2013 року [PERSON] проведено первинний огляд, що підтверджується довідкою серії 10-ААА Херсонської міської медико-соціальної експертної комісії (МСЕК) №2 Міністерства охорони здоров'я України про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги. 23.07.2013 року [PERSON] встановлено «15% (п'ятнадцять) трудове каліцтво» та встановлена потреба у забезпеченні лікарськими засобами. Дата переогляду призначена на 16.04.2014 року, що підтверджується довідкою про ступінь втрати професійної працездатності за підписом голови МСЕК. 14.04.2014 року [PERSON] проведено повторний огляд, що підтверджується довідкою серії 10-ААА Херсонської МСЕК №2 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги. 14.04.2014 року [PERSON] знову встановлено «15% (п'ятнадцять) трудове каліцтво» та встановлена потреба у забезпеченні лікарськими засобами та стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні. Дата переогляду призначена на 14.04.2016 року, що підтверджується довідкою про ступінь втрати професійної працездатності за підписом голови МСЕК З медичного висновку наданого [PERSON] лікарем-спеціалістом з ортопедії клініки Дюссельдорфа (Німеччина) 24.04.2008р. вбачається, що остання в період з 29.08.2007р. по 24.04.2008р. перебувала на лікуванні в даному місті з діагнозом люмбоішиалгія L5 зліва при виявленим пролапсом міжхребетних дисків зліва, стопа з пласким поперечним зводом, артроз фасеточних суглобів, остеохондроз. Інформація стосовно перебування позивача за кордоном в період з 07.10.2007р. по 10.07.2008р. підтверджується довідкою державної прикордонної служби України № к-509 від 23.01.2009р. З епікризу № 13259 виданого позивачу Херсонською обласною клінічною лікарнею вбачається, що [PERSON] була госпіталізована до неврологічного відділення даного закладу в період з 17.07.2008р. по 28.07.2008р. з діагнозом «деструктивно-дистрофический процес позвоночника, протрузии м/позвоночных дисков L3-S1, дисциркуляторная энцефаломиелопатия, с нарушением ф-ции тазовых органов по периферическому типу, корешково-сосудистым с-мом L4-S1 справа, с парезом правой стопы (3 бал.)». З даного епікризу вбачається, що хворій видано лікарняний листок та рекомендовано «к труду 29.07.2008) З епікризу № 18038 виданого позивачу Херсонською обласною клінічною лікарнею вбачається, що [PERSON] була госпіталізована до даного закладу в період з 29.09.2008р. по 07.10.2008р. з діагнозом «осложненный остеохондроз поясничного отдела позвоночника, деформирующий спондилез поясничного отдела, дисциркуляторная миелорадикулоишемия, с переходящим парезом нижних конечностей, корешковым синдромом L4-S1 слева». З даного епікризу вбачається, що хворій видано лікарняний листок та рекомендовано «к труду 08.10.2008) Представниками позивача не спростовувався факт того, що жоден з листків непрацездатності не пред'являвся позивачем роботодавцю, а медичний висновок з лікарського закладу в клініці Дюссельдорфу, який підтверджує перебування позивача на лікуванні станом на день інкримінованого прогулу був пред'явлений перед судовими дебатами в день постановлення рішення, переклад якого було здійснено перекладачем та посвідчено приватним нотаріусом 25 квітня 2014 року. З акту проведення розслідування нещасного випадку форми Н-5, складеного 07.11.2012р. на виконання вищезазначених рішень та затвердженого Начальником територіального управління Держгірпромнагляду у Херсонській області 08.11.2012року вбачається, що 24.06.2005р. близько 15-00год. нещасний випадок з [PERSON] визнано пов'язаним з виробництвом, як такий, що стався поза межами території підприємства під час виконання потерпілою роботи за дорученням роботодавця про що складається акт за формою Н-1. З акту № 1 форми Н-1, складеного 08.11.2012р. та затвердженого Начальником територіального управління Держгірпромнагляду у Херсонській області (керівника який створив комісію з розслідування нещасного випадку) вбачається, що 24.06.2005 року в робочий час близько 15-00 год. [PERSON]., переносячи теки із банківською документацією, оступилася на сходах між третім і другим поверхом будівлі, впала на спину та отримала тілесні ушкодження, а саме травму хребта. Оскільки причини нещасного випадку не встановлено, заходи щодо їх усунення комісією не розроблялися . Комісією Херсонської філії ПАТ АБ «Укразбанк» 25.03.2010р. складено акт про відсутність позивача на робочому місці з 01.03.2008р. по теперішній час без поважних причин. Додатково встановлено, що згідно довідки Адресно- довідкового сектору ВГІРФО УМВС в Херсонській області [PERSON] виписана до федеративної республіки Німеччина. Як пояснив представник відповідача попередня відсутність [PERSON] ( з жовтня 2005р. до лютого 2008р.) на робочому місці встановлена вироком суду, тому акт про її відсутність не складався. Наказом (по особовому складу ) № 08-П від 25.03.2010 року [PERSON] була звільнена з роботи з 29.02.2008р. на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Підставою в наказі вказано: акт про відсутність на робочому місці від 25.03.2010 та вирок Дніпровського районного суду м. Херсона від 14.07.2009 року. Листом в.о. директора Херсонської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» від 11.01.2014р. позивач особисто повідомлена про звільнення з роботи за прогул 29.02.2008р. та про те, що трудова книжка зберігається у філії банку. 11.01.2014р. [PERSON] на адресу відповідача подана заява про видачу копії наказу про звільнення та трудової книжки. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу без поважних причин. Звільнення на цій підставі допускається тільки в тому випадку, якщо працівник здійснив прогул або був відсутній на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважної причини. Оцінка причин як поважних здійснюється судом при розгляді спору про звільнен ня. Поважними причинами варто визнати такі причи ни, що виключають вину працівника. Наявність поважних причин визнається у разі доведе ної непрацездатності працівника, хоча б вона і не була підтвер джена лікарняним листком. Звільнення працівника за прогул не можна вважати обґрунтованим, якщо його невихід на роботу пов'язаний з поганим станом здоров'я, що перешкоджає продовженню працювати. Згідно ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосований тільки один із таких заходів стягнення : 1)догана ;2) звільнення. Порушенням трудової дисципліни (дисциплінарним проступком) є протиправне,винне невиконання або неналежне виконання працівником його трудових обов'язків . Стаття 148 КЗпП України передбачає,що дисциплінарне стягнення застосується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку,але не пізніше місяця з дня його виявлення,не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Відповідно до вимог ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмових пояснень. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосоване лише одне дисциплінарне стягнення. Виходячи з положень ст. 40 п. 4, 43, 147, 148, 149 КЗпП України, наказ про звільнення працівника за ініціативою роботодавця, а саме, через прогул без поважних причин, повинен місити відомості про: дату та період часу, протягом якого працівник був відсутній на робочому місці; відомості про ступінь тяжкості вчиненого проступку, заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок; відомості про попередню роботу працівника. Крім цього, наказ про застосування дисциплінарного стягнення повинен містити розписку працівника про ознайомлення з ним. Згідно п.22 Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів»(зі змінами і доповненнями) у справах про звільнених осіб за порушення трудової дисципліни,судам необхідно з'ясовувати ,в чому конкретно проявилось порушення,що стало приводом до звільнення,чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п.3,4,7,8 ст.40 та п.1 ст.41 КЗпП України,чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст.147-1,148,149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень,зокрема,чи не закінчився встановлений для цього строк,чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення,чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода,обставини,за яких вчинено проступок,і попередня робота працівника. Пункт 24 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України передбачає, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб,звільнених за ст..40 п.4 КЗпП України,суди мають виходити з того,що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня,так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважної причини (наприклад,самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів,чергової відпустки). Зазначеним вище вимогам наказ №08-П від 25 березня 2010 року не відповідає, а саме: в наказі відсутній підпис працівника про ознайомлення з ним; зі змісту наказу не вбачається, коли саме було вчинено позивачем дисциплінарний проступок, тобто не зазначено протягом якого часу остання була відсутня на робочому місці; відсутні відомості про обставини відсутності [PERSON] на робочому місці; не зазначено відомості про те, чи притягалася раніше остання до дисциплінарної відповідальності; не зазначено, які саме наслідки спричинила відсутність позивача на робочому місці. Доводи представника відповідача про те, що накладене на позивача дисциплінарне стягнення у виді звільнення за прогул по спливу майже двох років є триваючим, не відповідає вимогам чинного трудового законодавства,а саме ст.148 , ст.40 п.4 КЗпП України, тому не можуть бути прийняті судом. Крім того, рішення про звільнення працівника має бути законним, обґрунтованим, його прийняттю повинна передувати належна перевірка відповідних фактів. Обов'язок дотримання процедури звільнення лежить на роботодавцеві. Кожен має право на судовий захист від незаконного звільнення (ст.ст. 43, 55 Конституції України, ст.ст. 5-1, Глава XV КЗпП України). відповідно до ч.2 ст.8 Конвенції МОП «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» ( для України чинна з 16.05.1995 року) тягар доведення наявності законної підстави для звільнення лежить на роботодавцеві). Разом з цим , суд не приймає до уваги, зазначену позивачем, як окрему підставу для скасування наказу про звільнення, відсутність згоди виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації на звільнення позивача, оскільки такий орган на час звільнення працівника не був створений на підприємстві, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відповідно до якого Первинна професійна спілка «працівників ПАТ АБ «Укргазбанк» зареєстрована13.10.2011року, тобто після звільнення позивача. Згідно ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 -5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Відповідно ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що звільнення [PERSON] на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України згідно наказу про припинення трудового договору №08-П від 25 березня 2010 року є таким, що проведено з порушенням вимог чинного закону, у зв'язку із чим наказ про звільнення підлягає скасуванню, а позивач підлягає поновленню на роботі з дня зазначеного в наказі як останній робочий день, тобто з 29.02.2008 року. Що стосується позовних вимог про стягнення заробітної плати за вимушений прогул та компенсації за невикористану відпустку, суд вважає їх такими, що задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно ст. 94 КЗпП України Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. За змістом даних норм а також ст. 1 ЗУ «Про відпустки », ст. 1,2,21 ЗУ «Про оплату праці» право на відпустку мають працюючі працівники. Під усіма сумами, що належать працівнику при звільненні від підприємства, установи, організації, у ст. 116 КЗпП України розуміються суми, що є складовими оплати праці (основна заробітна плата, додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати). Пунктом 32 Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що оскільки згідно зі ст.235 КЗпП оплаті підлягає вимушений прогул, вимоги працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню в тому разі і за той період, коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки або неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника. Таким чином, оскільки встановлено, що на дату, якою позивач була звільнена за прогул , вона знаходилася на лікуванні, тому не можна рахувати її відсутність на роботі в зв'язку з хворобою як вимушений прогул. В позовних вимогах позивач просить стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу, а не середній заробіток у зв'язку з незаконним звільненням, але законом не передбачено стягнення заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку за час, коли працівник, за твердженням його представників в судовому засіданні, весь час відсутності на робочому місці лікується від виробничої травми і лікування, ще триває. У зв'язку з поновленням працівника на раніше займаній посаді з дати звільнення, суд приходить до висновку що позовні вимоги про стягнення компенсаційних сум з відповідача є передчасними, оскільки немає вини відповідача в тому що [PERSON] до цього часу офіційно не повідомляла роботодавця про причини своєї відсутності, про своє місце місцезнаходження, не пред'явила на підприємство підтвердження свого перебування на лікуванні. Адже позивач не позбавлена права після закінчення лікування пред'явити свої листки непрацездатності роботодавцю для їх оплати у передбаченому законом порядку. Крім цього, як на підставу вимог про оплату вимушеного прогулу за період 2190 днів, позивач посилається на ч. 4 ст.235 КЗпП України, тобто - не направлення повідомлення про необхідність отримання трудової книжки, тому суд розглядає ці вимоги в межах заявлених та не вирішує питання про стягнення середнього заробітку за 1 рік, як це передбачено ч.2 ст.235 у зв'язку з незаконним звільненням. Отже, відповідно п.4.2 Наказу Міністерства праці, юстиції, соціального захисту населення України № 58 від 29.07.93 р. « Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників « Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою допускається тільки за письмовою згодою працівника. Суд не приймає до уваги доводи представника позивача стосовно не направлення позивачу повідомлення про необхідність отримання трудової книжки (самої трудової книжки), яка зберігалась у філії Банку, оскільки відповідно довідки адресного-довідкового сектору ВГІРФО УМВС України в Херсонській області від 08.10.2008р. [PERSON] з попереднього місця реєстрації по [ADDRESS] виписана ще 27.07.2005 р. На території України вона зареєстрована не була, у зв'язку з виїздом до Німеччини. Письмова згода позивача на направлення трудової книжки поштою відсутня, тому трудова книжка була видана позивачу на першу її вимогу 11.01.2014р. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що з заявлених в позові підстав, вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступного: Ст.237-1 КЗпП України передбачає: відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач дізналася про звільнення лише 11.01.2014р., а 23.01.2014р. звернулася до суду з позовом, при цьому, з єдиною причиною «глибокої образи та переживань» визначилася тільки 08.04.2014 року зазначивши в черговій заяві про уточнення позовних вимог про «неможливість подальшого працевлаштування у зв'язку з причиною звільнення». При цьому представники позивача наполягали в судовому засіданні, що позивач весь час після отриманої виробничої травми лікується і лікування ще триває, тому роботодавцю не були пред'явлені листки непрацездатності, які до того ж видаються не всіма установами, де проходила лікування позивач. Таким чином позивачем жодним чином не обґрунтовано та не доведено передбачених Ст.237-1 КЗпП України підстав для відшкодування власником моральної шкоди, а саме які життєві зв'язки позивач втратила з 11.01.2014року та яких додаткових зусиль вона докладає для організації свого життя. Вимоги про зміну формулювання звільнення за заявою представника позивача залишено без розгляду, а причини моральних страждань, зазначених в судовому засіданні, у зв'язку з тривалим невизнанням відповідачем факту виробничої травми, перебуванням її чоловіка в місцях позбавлення волі та наявністю дітей не пов'язані з предметом спору, що розглядається. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, коли позивач, звільнений від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог. Оскільки судом задоволені заявлені позовні вимоги, які мають немайновий характер то відповідно ЗУ «Про судовий збір » з відповідача підлягає стягненню судовій збір в розмірі 243,60 грн. від сплати якого позивач звільнена при подачі позову до суду на підставі п.1 ч.1 ст. 5 зазначеного закону. На підставі п.4 ч.1 ст. 367 ЦПК України,ч.5 ст. 235 КЗпП України допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі позивача.

Outcome: partial