Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних витрат, три відсотки річних та моральної шкоди за несвоєчасне виконання судового рішення. В обґрунтування позову позивач зазначав, що 20.09.1994 року відповідач [PERSON] взяв у позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 680 доларів США, які зобовязався повернути до 02.10.1994 року, про що надав розписку. Оскільки відповідач свої зобовязання не виконав, рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 21.01.1999 року з нього було стягнуто на користь позивача 2326 грн. Виконавчий лист неодноразово подавався позивачем до виконавчої служби, однак, борг і досі не погашений відповідачем, навіть частково. Таким чином, у відповідача існує прострочене грошове зобовязання, що виражене у національній валюті і визначене станом на 21.01.1999 року рішення суду, яке набуло законної сили. У звязку з чим позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з січня 1999 року по травень 2016 року 16662, 77 грн., 3 % річних за період з 21.01.1999 року по 21.06.2016 року 1145,46 грн., проценти від суми позики за період з 01.01.2004 року по 21.06.2016 року 3063 грн. 79 коп., моральну шкоду у сумі 1662, 77 грн. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити надали суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON], яка діє згідно довіреності, позовні вимоги не визнала у повному обсязі, просила застосувати до позовних вимог строк позовної давності, Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, яг беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 21.01.1999 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 2326 гривень. Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Постановою державного виконавця Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції [PERSON] від 23.01.2014 року виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу у розмірі 2326 грн. повернуто стягувачу у звязку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення. Відповідач, після того, як судове рішення набрало законної сили, в будь-який спосіб ухиляється від його виконання і до теперішнього часу не оплатив жодних коштів на погашення боргу. На момент пред'явлення даного позову, рішення не виконано. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В той же час, стаття 530 ЦК України зазначає, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Зобовязання припиняється на підставах, встановлених договором або законом. Належним є виконання зобовязання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання. Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснено, не припиняє зобовязальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади і галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Позивачем не надано суду даних про розмір інфляції за час прострочення зобовязання, у звязку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Позовні вимоги в частині трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобовязання, проценти за користування підлягають частковому задоволенню, стягненню в межах строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу. Згідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до ст. 261 ч.1 ЦК України, тривалість позовної давності починається з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. Враховуючи, що позивач звернувся до суду з заявою у липні 2016 року, з відповідача підлягають стягнення три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобовязання, починаючи з липня 2013 року, що складає 209 грн. 34 коп., проценти за користування за період з липня 2013 року у розмірі 1109 грн. 57 коп. Позовні вимоги в частині відшкодування заподіяної моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно роз'яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами та доповненнями), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Врахувавши вимоги розумності та справедливості, суд відзначає глибину душевних страждань позивача, який через неповернення належних йому коштів, відчуває постійні душевні страждання і перебуває в стані безперервного стресу, що призводить до погіршення здоровя, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000,00 грн. на користь позивача.\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: partial