Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] [PERSON] Ісмо Мікаель звернувся в суд із позовом до [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння, стягнення моральної шкоди та судових витрат. Позовні вимоги мотивує тим, що 17.01.2014 року уклав шлюб з відповідачкою у Фінляндії. Приблизно через три місяці після укладення шлюбу відповідачка повернулася в Україну і з цього часу вони проживають окремо. Він придбав за власні кошти ноутбук Acer V5-572, 31.01.2014 року випуску, що підтверджується актом передачі, але на даний час даний ноутбук знаходиться у незаконному володінні відповідачки. [PERSON] позивач придбав за власні кошти мотоцикл Honda Yksityinen, 19.08.1999 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію мотоцикла від 16.07.2014 року, на даний час мотоцикл також знаходиться у незаконному володінні відповідачки. В добровільному порядку вирішити цей спір не вдається і тому він звертається до суду за захистом свого права власності, оскільки на підставі ст.. 387 ЦК України він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно заволоділа ним. Крім того, внаслідок втрати свого майна йому завдано моральну шкоду, яку відповідач повинна відшкодувати у розмірі 25000 грн., оскільки він перебуває у знервованому стані та в психологічній тривозі. Крім того, стягненню з відповідачки підлягає також відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 10000 грн. та на судовий збір в сумі 1301,50 грн. Представник позивача у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала повністю мотивуючи тим, що позивач є власником ноутбука і мотоцикла, якими незаконно заволоділа відповідачка, а тому дане майно підлягає витребуванню з незаконного володіння відповідачки. Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з тих підстав, що позивач не являється власником спірного майна, що підтверджується матеріалами справи, а тому в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Суд, вислухавши позиції учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до\~ст.387 ЦК України\~ власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до п.5 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Відповідно до пункту 21 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню за правилами статтей\~387,388 ЦК України. Пунктом 19 вказаної постанови передбачено, ще застосовуючи положення\~ст.387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Майно може бути повернуте за позовом власника про його витребування на підставі\~ст. 387 ЦК України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених в цій статті, а саме підтвердження право власності позивача на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. За змістом вказаної статті право на витребування майна належить лише власнику та лише у особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, і може мати місце лише за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза його волею. Наявність у діях власника майна волі на передачу майна виключає можливість його витребування і незаконність володіння майном відповідачем повинна бути доведена позивачем у суді, оскільки законодавство презумує добросовісне (правомірне) володіння чужим майном, якщо інше не випливає з закону або не встановлене рішенням суду ( ч.Зст.397\~ЦК України). Відповідно до п. 23 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" судам роз'яснено, що відповідно до\~ст. 387 ЦК України\~особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. Відповідно до п.27\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 17 січня 2014 року [PERSON] Ісмо Мікаель [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб у місцевому відділі ЗАЦС Західної Фінляндії, після одруження дружині присвоєно прізвище «Такі» (т. 1, а.с. 66-68). На даний час сторони проживають окремо. В якості доказу своїх позовних вимог позивач надав Акт передачі, відповідно до якого ТОВ «ТеліаСонера Фінланд», [PERSON] Сеійя передали 31.01.2014 року ноутбук Acer V5-572, з терміном гарантії 2 роки (т. 1. а.с. 15). Однак, на підставі вказаного Акту, суд не може зробити висновок про те, що 31.01.2014 року [PERSON] Ісмо Мікаель [PERSON] купив ноутбук Acer V5-572, оскільки Акт не містить таких відомостей, також акт не містить відомостей про вартість ноутбука, до акту не додано копії чеку, квитанції про оплату тощо. Крім того, в позові позивач стверджує, що ноутбук 31.01.2014 року випуску, що спростовується вказаним актом, де зазначено, що 31.01.2014 року це дата передачі ноутбука. За таких обставин зазначений письмовий доказ позивача являється неналежним та недопустимим доказом, а тому суд не бере його до уваги. Надана позивачем роздруківка з інтернету інформації про ринкову вартість ноутбука також не являється належним та допустимим доказом обставин, що обґрунтовують позовні вимоги позивача стосовно того, що він за власні кошти придбав ноутбук. [PERSON] Свідоцтва про реєстрацію № [NUMBER] від 16.07.2014 року (т. 1, а.с. 13), позивач [PERSON] Ісмо Мікаель [PERSON] являється власником та утримувачем мотоциклу Хонда, реєстраційний номер ВН-771, що введений в експлуатацію 19.08.1999 року. [PERSON] Свідоцтва про реєстрацію № [NUMBER] від 16.07.2014 року (т. 1, а.с. 110), позивач [PERSON] Ісмо Мікаель [PERSON] являється утримувачем мотоциклу Хонда, реєстраційний номер ВН-771, що введений в експлуатацію 19.08.1999 року, власником являється Кіннарі [PERSON] Йуха Олаві. [PERSON] свідоцтва про реєстрацію № [NUMBER] від 13.08.2015 року, власником мотоциклу Хонда, реєстраційний номер ВН-771, що введений в експлуатацію 19.08.1999 року, являється Кіннарі [PERSON] Йуха Олаві, утримувачем являється [PERSON] Ісмо Мікаель [PERSON]. [PERSON] позивачем надано Довіреність, а підставі якої [PERSON] Кіннарі уповноважує пан [PERSON] [PERSON] користуватися транспортним засобом, реєстраційний номер ВН-771, марка Хонда CBR 1100, та підписувати документи, які можуть бути необхідні для користування транспортним засобом під час поїздки за кордон, та користуватися транспортним засобом за кордоном. Вищезазначені документи щодо мотоциклу «Хонда» позивач надав до суду на підтвердження обставин, що обґрунтовують позовні вимоги про витребування майна мотоцикла - з незаконного володіння позивачки. Однак, аналіз вказаних письмових доказів вказує на те, що позивач не являється власником спірного мотоциклу, оскільки свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 16.07.2014 року містять суперечливі відомості щодо власника мотоциклу, а тому являються неналежним та недопустимим доказом, а тому суд не бере їх до уваги. В ході виконання доручення суду про проведення окремих процесуальних дій на території Фінляндії, шляхом витребування відомостей відносно [PERSON] [PERSON], судом отримано наступну інформацію. [PERSON] з реєстру транспортних засобів Національної служби безпеки транспорту Фінляндії, сформованого 13.06.2017 року, власником мотоциклу «Хонда», що введений в експлуатацію 19.08.1999 року, в Фінляндії 19.04.2000 року, номерний знак ВН-771, являється Кіннарі [PERSON] Юха Олаві, власність діє з 06.07.2014 року. Користувачем даного транспортного засобу з 06.07.2014 року являється [PERSON] Ісмо Мікаель [PERSON]. Таким чином, жодний доказ, наданий позивачем, не підтверджує наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги позивача щодо підтвердження права власності на витребуване майно, щодо факту вибуття майна з його володіння поза його волею, щодо наявності майна у незаконному володінні відповідачки, відсутність у відповідачки правових підстав для володіння майном. Враховуючи, що будь яких переконливих доказів на підтвердження своїх вимог позивачем не надано, на підставі об'єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі матеріалів, з'ясування фактичних обставин, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, оцінивши подані сторонами докази, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про витребування спірного рухомого майна з чужого незаконного володіння задоволенню не підлягають, через їх необґрунтованість та недоведеність. В звязку з цим не підлягають до задоволення і позовні вимоги про стягнення моральної шкоди та судових витрат.

Outcome: dismissed