Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

Заявник звернулась до відповідача із вимогами, якими просить суд ухвалити рішення про стягнення майнової та моральної шкоди спричиненої дорожньо-транспортною пригодою. В судовому засіданні позивача та її представник заявлені вимоги підтримали та просили суд їх повністю задовольнити стягнувши з відповідача 18 457 гривень майнової та 10 000 гривень моральної шкоди. Відповідач та його представник заявлені вимоги визнали частково погодившись на виплату 2 719 гривень витрачених на лікування потерпілої, 378 гривень витрачених на лікування коня та 2 000 гривень за компенсацію моральної шкоди. Заслухав пояснення учасників розгляду, проаналізував надані ними матеріали, суд встановив наступні фактичні обставини справи. 31 жовтня 2013 року слідчий СВ Житомирського РВ виніс постанову про закриття кримінального провадження в зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України в діях відповідача. Описово мотивувальна частина даного рішення містить наступну інформацію. 25 серпня 2013 року, близько до 21 години 45 хвилин, на автодорозі між селами Кам'янка та Вишпіль, відповідач, керуючи автомобілем марки "МОСКВИЧ 412" реєстраційний номер "н0305жж", перебуваючи в стані алкогольного спяніння, здійснив зіткнення з гужовим возом керованим позивачем. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач отримала легкі тілесні ушкодження. Порушення вимог ПДР України в діях відповідача, знаходяться в прямому причинному зв'язку із виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди (а.с.4). За поясненнями учасників розгляду дане рішення слідчого, на час розгляду даного позову судом першої, чинне. Після даної пригоди, позивач проходила певне обстеження, лікування та витрачала певні на це кошти (а.с.5 8, 10 12, 29 - 31). 3 жовтня 2013 року експерт Житомирської торгово промислової палати дав висновок про те, що робочий кінь віком біля 10-ти років коштує, станом на день дачі висновку, в межах 6 500 16 000 гривень (а.с.9). Відповідач не працює з 6 лютого 2012 року, проживає разом з дружиною, сином і родичами дружини (а.с.27, 28). Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями норм матеріального права. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 ЦК України (ст. 16 ЦК України). Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. 2. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо) (ст. 22 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 23 ЦК України). Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом (ст. 1166 ЦК України). Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). Крім норм матеріального права, до даних правовідносин суд застосовує і наступні положення процесуального права. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України). Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч. 1 ст. 61 ЦПК України). Проаналізував фактичні обставини справи та норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані дані правовідносини, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено належними та допустимим доказами факт наявності дорожньо-транспортної пригоди за участю сторін і винуватість у її виникненні за відповідачем. За таких фактичних обставин справи та враховуючи положення згадуваних норм матеріального права, права позивача є порушеними і вона має право на відшкодування майнової та моральної шкоди відповідачем, як від винуватця таких подій, обраним способом, а саме шляхом стягнення спричинених збитків в грошовій формі. Разом з тим, обсяг спричиненої як моральної так і майнової шкоди має свій та окремий предмет доказування. В свою чергу та як задекларовано нормами процесуального закону доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Вирішуючи питання про обсяг майнової шкоди, який суд вирішує стягнути з відповідача на користь позивача, суд виходить з наступного. Позивачем заявлено загальний розмір майнової шкоди 18 457 гривень. З яких та як йдеться в позові: 1)2 719 гривень, це кошти витрачені позивачем на власне лікування; 2)378 гривень направлених на лікування коня, постраждалого від дорожньо-транспортної пригоди; 3)360 гривень винагорода експертові за надання висновку про вартість коня; 4)9 000 гривень обсяг коштів які вимагає позивач за придбання нового коня; 5)6 000 гривень кошти за придбання нового возу взамін того, який був знищений від згадуваної пригоди. Досліджені і освітлені вище матеріали справи не містять жодних доказів стосовно підтвердження складових майнової частини позову з 3 по 5 пункти і ґрунтуються виключно на поясненнях позивача та його представника. Так, у справі відсутні матеріали, які б підтверджували понесення позивачем витрат на оплату винагороди експертові. Дійсно, справа містить висновок експерта, однак сам по собі висновок не свідчить про те, що він був оплачений позивачем та ще й в розмірі 360 гривень. Аналогічно позивачем не було підтверджено факт втрати коня та возу саме від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем у якій був відповідач, щоб вимагало стягнення і такої складової майнової частини позову з відповідача. Саме тому, суд вважає, що позивачем не було доведено дані складові позову, що вимагає відмовити у їх задоволенні, адже рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. Матеріали справи, досліджені судом, дають підстави лише припускати про заподіяння майнової шкоди перелічені у пунктах 35 даного рішення та у названих розмірах. Одночасно, враховуючи, що відповідач погодився на відшкодування шкоди в розмірі 3 097 гривень (витрати на лікування позивача та коня), позивач підтвердила такі витрати (а.с.29 31), приймаючи до уваги положення ч. 1 ст. 61 ЦПК України, суд вважає, що позов в даній частині є обґрунтованим та підлягає до задоволення. Суд зауважує, що судом задовольнялось клопотання позивача про поновлення строку для подачі додаткових доказів після початку слухання справи по суті. Однак доказів, які б підтверджували обсяг заподіяної шкоди у більшому розмірі ніж задовольняється судом, не надавалось і предметом судового дослідження не були. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, суд вирішує наступне. В судовому засіданні було беззаперечно встановлено, що відповідач є винуватцем виникнення дорожньо-транспортної пригоди від якої постраждала позивач і має право на відшкодування майнової шкоди від нього. Такі фактичні обставини справи та освітлені раніше норми матеріального права дають достатні підстави вважати, що відповідач має компенсувати спричинену і моральну шкоду позивачеві. Разом з тим заявлена сума компенсації за таку шкоду в розмірі 10 000 гривень, враховуючи обсяг наданих суду і підтверджуючих саме такий обсяг понесених моральних обмежень, суд вважає завеликим та такий, що не може бути задоволений судом. Одночасно, приймаючи до уваги ставлення відповідача до заявлених вимог та наявні у справі матеріали, суд вважає, що компенсації в розмірі 2 500 гривень буде достатньо для відшкодування моральної шкоди спричиненої згадуваною дорожньо-транспортною пригодою. Знову ж таки, суд підкреслює, що розмір такого стягнення на пряму залежить від обсягу наданих суду на підтвердження такої шкоди матеріалів. Вирішуючи позов саме таким способом, на підставі положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь держави судові витрати в розмірі 487,20 гривень, враховуючи обсяг задоволених вимог та час звернення до суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial