Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог В грудні 2020 [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок номер [ADDRESS] , житловою площею 46,5 кв.м., загальною площею 84,3 кв.м., та господарські споруди, а саме прибудова - а, сарай - Б, літня кухня - В, вбиральня - Г, погріб - Д, колодязь №1, в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] . Обгрунтовуючи позовні вимоги, зазначає, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на вищевказаний житловий будинок. Позивач звернулася до Бердичівської державної нотаріальної контори з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказаний будинок, проте, у видачі свідоцтва було відмовлено у зв`язку з відсутністю у спадкодавця документів, що посвідчують право власності на зазначений будинок. Вказані обставини стали підставою звернення до суду з цим позовом. ІІ. Процедура та позиції сторін Ухвалою суду від 30.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] (ухвала суду від 23.03.2021). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, наведених у позові. Швайківська сільська рада у клопотанні від 12.02.2021 просить справу розглядати без участі її представника, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Одночасно звертає увагу суду на те, що є ще один спадкоємець за законом [PERSON] , рідний брат [PERSON] . Третя особа [PERSON] у письмових поясненнях позовні вимоги визнав частково, зокрема, щодо права позивача на 1/2 частину житлового будинку номер [ADDRESS] . ІІІ. Обставини встановлені судом та докази на їх підтвердження Так, судом встановлено, що [INFO] в с.Швайківка Бердичівського району Житомирської області померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 14 (а.с.10). Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок номер [ADDRESS] , житловою площею 46,5 кв.м., загальною площею 84,3 кв.м., з господарськими спорудами, а саме прибудова - а, сарай - Б, літня кухня - В, вбиральня - Г, погріб - Д, колодязь №1. [PERSON] була матір`ю позивача, про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.11). Позивач після одруження змінила прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] " (свідоцтво про шлюб, а.с.12). Відповідно до довідки Швайківської сільської ради №574 від 16.12.2020 [PERSON] , який помер [INFO] , був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , та згідно записів погосподарської книги до дня смерті являвся головою даного господарства (а.с.14). Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 13.05.2014 встановлено факт реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с.16). Право власності на житловий будинок номер [ADDRESS] не зареєстроване (довідка Бердичівського міжміського бюро технічної інвентаризації №1863 від 18.12.2020, а.с.18). Позивач звернулася до державного нотаріуса Бердичівської державної нотаріальної контори Єрьомінської-Бойкової І.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок номер [ADDRESS] , житловою площею 46,5 кв.м., загальною площею 84,3 кв.м., з господарськими спорудами, а саме прибудова - а, сарай - Б, літня кухня - В, вбиральня - Г, погріб - Д, колодязь №1, після смерті матері. Постановою державного нотаріуса Бердичівської державної нотаріальної контори Єрьомінською-Бойковою І.В. №2448/02-31 від 24.12.2020 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю документа, що посвідчує право власності спадкодавця на вищевказаний будинок (а.с.13). ІV. Національне законодавство, що підлягає застосуванню та мотиви суду Кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частиниа перша статті 4 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1220, 1222 ЦК). За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування у разі відсутності заповіту одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу, тобто спадкування здійснюється за законом почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. (ст. 1261 ЦК) Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні ; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Цивільно-процесуальне законодавство відокремлює два види процесуальної категорії відповідач, вказуючи, що відповідач може бути належним і неналежним. Зі змісту ст. 4 і ч. 2 ст. 51 ЦПК судом виводиться поняття неналежного відповідача, яким є особа, яка не повинна відповідати за позовом, тому що вона не порушувала, не не визнавала або не оспорювала прав, свобод чи законних інтересів позивача. Частиною 4 ст.263 ЦПК встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.07.2020 р. у справі № 759/3515/19 викладені наступні висновки щодо застосування норм права стосовно категорій належного і неналежного відповідача. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Предметом позовних вимог [PERSON] до Швайківської сільської ради є визнання права власності в порядку спадкування за законом. Задоволення позову, як і відмова в його задоволенні, не буде вирішенням питання про права, та (або) обов`язки Швайківської сільської ради, оскільки наявний спадкоємець, який претендує на спірну спадщину. Відтак, Швайківська сільська рада визнається судом неналежним відповідачем у справі, зазначаючи, що належним відповідачем є [PERSON] . Позивач у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача в порядку передбаченому ч.ч. 1 і 2 ст. 51 ЦПК не заявляла. [PERSON] залучений до у часті у справі у якості третьої особи. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц та постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.07.2020 р. у справі № 759/3515/19). Зазначені норми права національного законодавства, на переконання суду, не суперечать і відповідають Конституції України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, в тому числі Європейській Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до першого речення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Частиною 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. На переконання суду, виходячи з цих вимог, вирішення питання щодо права на майно особи, позбавлення такої особи майна можливо в судовому порядку лише за участі такої особи у судовому процесі в якості відповідача. На підставі зазначеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] до Швайківської сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом. V. Розподіл судових витрат Відповідно до положень статей 141 ЦПК України, оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, питання про розподіл судових витрат суд не вирішує.

Outcome: dismissed