Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

В вересні 2013 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому просив звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №32-8AV/07-2006И від 13.07.2006 р., а саме трикімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 109,7 кв.м., житловою площею 73,2 кв.м., та машиномісце [NUMBER], яке знаходиться в підземному автопаркінгу в будинку [ADDRESS], загальною площею 10,2 кв.м., встановити спосіб реалізації майна - шляхом проведення прилюдних торгів, визначити початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) та з вартості реалізації предмета іпотеки задовольнити вимоги ПАТ «УкрСиббанк» за Кредитним договором 32-8AV/07-2006И від 13.07.2006 в розмірі 5 169 602,08 грн. Крім того, просив стягнути з відповідача на свою користь витрати по судовому збору у розмірі 3 441 грн. 07 березня 2014 року позивачем було уточнено позовні вимоги, а саме змінено склад учасників: відповідачем зазначено [PERSON], який наразі є власником предмету іпотеки, третя особа - [PERSON]. Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13 липня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 32-8AV/07-2006И, згідно з яким Банк надав позичальнику кредит в сумі 430 000,00 дол. США, а [PERSON] прийняв вказані кредитні кошти та зобов'язався належним чином їх використовувати та повернути Банку кредит у порядку і на умовах, визначених у Договорі. Однак, вказані зобов'язання позичальником виконані не були, станом на 02.09.2013 року загальна заборгованість по договору кредиту становить 5 169 602,08 грн. В забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за Кредитним договором, між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON].07.2006 р. укладено договір іпотеки № 32-8AV/07-2006И, відповідно до якого [PERSON] передав у іпотеку Банку трикімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 109,7 кв.м., житловою площею 73,2 кв.м., та машиномісце [NUMBER], яке знаходиться в підземному автопаркінгу в будинку [ADDRESS], загальною площею 10,2 кв.м. Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого майна, власником вищевказаної квартири є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 382. Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримав у повному обсязі та позов просив задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 229). Третя особа в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні і це вбачається з матеріалів справи, 13 липня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» (найменування змінено на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 32-8AV/07-2006И, згідно з яким Банк надав позичальнику кредит в сумі 430 000,00 дол. США, а [PERSON] прийняв вказані кредитні кошти та зобов'язався належним чином їх використовувати та повернути Банку кредит у порядку і на умовах, визначених у Договорі. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно графіку погашення кредиту щомісячна сума погашення повинна становити не менше як 1 706,34 дол. США. Відповідно до ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Умовами п. 1.3.1 Кредитного договору визначено, що за користування кредитними коштами процентна ставка встановлюється у розмірі 10,8 % річних. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором. Статтею 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Станом на 02.09.2013 р. [PERSON] порушив терміни повернення кредиту та сплати нарахованих процентів за Кредитним договором, здійснивши останній платіж в погашення заборгованості 10.10.2008 року. Відповідно до п. 4.1 Кредитного договору за порушення термінів погашення своїх зобов'язань, передбачених цим договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, Банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквівалент) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума заборгованості виражена у іноземній валюті. Розміри облікової ставки НБУ в період нарахування пені становили: з 23.03.2012 р. - 7,5 % (Постанова НБУ від 21.03.2012 №102); з 10.06.2013 р. - 7 % (Постанова НБУ від 06.06.2013 р. №209); з 13.08.2013 р. - 6,5 % (Постанова НБУ від 09.08.2012 р. №315). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України за договором позики передбачено повернення боргу (позики) частинами (в розстрочку). В цьому випадку, якщо позичальник порушить строк повернення наступної частини позики, то це дає право позикодавцю вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася і належних йому відсотків. Враховуючи факт та термін порушення Позичальником умов Кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів, Банк вимогою від 20.03.2013 р. № 30-11/1612 визнав строк повернення кредиту у повному обсязі таким, що настав достроково. Таким чином, станом на 02.09.2013 року сума заборгованості за Кредитним договором 32-8AV/07-2006И від 13.07.2006 року становить 646 766,18 дол. США, що станом на 02.09.2013 р. в гривневому еквіваленті становить 5 169 602,08 грн., що складається з: заборгованості по кредиту - 380 094,45 дол. США (гривневий еквівалент - 3 038 094,94 грн.); заборгованості по процентам за користування кредитом - 225 545,39 дол. США (гривневий еквівалент - 1 802 784,30 грн.); пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 12 442,08 дол. США (гривневий еквівалент - 99 449,54 грн.); пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам - 28 684,26 дол. США (гривневий еквівалент - 229 273,30 грн.). В забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за Кредитним договором, між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON].07.2006 р. укладено договір іпотеки № 32-8AV/07-2006И, відповідно до якого [PERSON] передав у іпотеку Банку трикімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 109,7 кв.м., житловою площею 73,2 кв.м., та машиномісце [NUMBER], яке знаходиться в підземному автопаркінгу в будинку [ADDRESS], загальною площею 10,2 кв.м. Згідно ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. 2. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Ч. 1 статті 590 ЦК України встановлено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. За ч. 2 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Умовами п. 2.1.1. Договору іпотеки сторони погодили, що у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником зобов'язань за Кредитним договором Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами. Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого майна, власником трикімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 109,7 кв.м., житловою площею 73,2 кв.м., та машиномісця [NUMBER], яке знаходиться в підземному автопаркінгу в будинку [ADDRESS], загальною площею 10,2 кв.м.,. є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 382, виданий 02.02.2013 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Згідно з ст. 23 ЗУ «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Зокрема, п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, у випадку коли для розпорядження предметом застави була необхідною згода заставодержателя (частина друга статті 586 ЦК), правочин заставодавця щодо розпорядження предметом застави, вчинений без згоди заставодержателя після укладення договору застави, не може бути визнаний недійсним за позовом заставодержателя, оскільки в пункті 2 частини другої статті 592 ЦК установлено інший наслідок порушення заставодавцем правил про розпорядження предметом застави, а саме - пред'явлення вимоги про дострокове виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, а також тому, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна (стаття 23 Закону України «Про іпотеку»). За ст.. 41 ЗУ «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. Згідно ч. 1 ст. 58 ЗУ «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні". Таким чином, суд прийшов до висновку про обґрунтованість та законність позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, понесені останнім.

Outcome: approved