Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить суд виділити йому в натурі частку будинковолодіння, яке знаходиться по [ADDRESS], а саме: 2 маленькі кімнати розмірами 9,3 кв.м та 9,6 кв.м, відповідно, частину загального коридору площею 6 кв. м, ванну кімнату, туалет, котельню та половину надвірної господарської будівлі ( сараю); відповідачу залишити велику кімнату розміром 20,2 кв. м, частину загального коридору площею 6,2 кв. м, комірчину - 5,0 кв. м, кухню площею 16,1 кв. м та половину надвірної господарської будівлі (сараю), виділити йому половину прибудинкової земельної ділянки, а половину залишити відповідачу, та стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 452 грн.50 к. В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що у період з 25 квітня 1997 року по 08.04.2013 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від перебування у якому мають двох доньок: [PERSON] - [INFO], та [PERSON] - [INFO]. За час перебування у шлюбі ними було придбано будинковолодіння, яке розташоване за вказаною вище адресою, право власності на яке зареєстроване за ним (позивачем). За час проживання в даному будинковолодінні житловий будинок значно розбудовано, благоустроєно, облаштовано вигідними комунікаціями, облагороджено подвір'я та прибудинкова територія. Оскільки спільне життя з відповідачем не склалося, просить виділити в натурі частку нерухомого майна. Відповідач [PERSON] надала до суду зустрічну позовну заяву, просила в задоволенні позову [PERSON] до неї про виділення в натурі частки нерухомого майна частково відмовити, поділити майно, набуте за час шлюбу з [PERSON], та визнати за нею право власності на ? будинковолодіння з надвірними будівлями по [ADDRESS] і виділити їй 2 маленькі кімнати розмірами 9,3 кв. м та 9,6 кв.м відповідно; частину загального коридору площею 6 кв. м, ванну кімнату, туалет, котельню та ? господарської будівлі (сараю), а [PERSON] виділити велику кімнату площею 20,2 кв. м, частину загального коридору розміром 6,2 кв. м, комірчину - 5 кв. м, кухню площею 16,1 кв. м, а також ? надвірної господарської будівлі (сараю); просила поділити між ними в рівних долях прибудинкову земельну ділянку; для визначення варіантів поділу призначити будівельно-технічну експертизу, а також просила покласти судові витрати на відповідача, і заявила клопотання про об'єднання її зустрічної позовної заяви із первісним позовом. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду від 23 вересня 2013 року зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя об'єднана в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про виділення в натурі частки нерухомого майна та ? земельної ділянки. Відповідно до ухвали суду від 23 вересня 2013 року по вказаній справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу і провадження по справі зупинено. 28 листопада 2013 року відновлено провадження у справі у зв'язку із проведенням експертизи. Однак у зв'язку із уточненням та виправленням допущених експертом неточностей за заявою самого експерта та згодою сторін суд мав можливість призначити справу до розгляду у січні 2014 року. В січні 2014 року сторони досягли угоди щодо поділу майна у вигляді житлового будинку та земельної ділянки відповідно до одного із варіантів запропонованого висновку експерта і між сторонами була укладена мирова угода, яка ухвалою Шепетівського міськрайонного суду від 27.01.2014 року була затверджена. Однак в червні 2014 року [PERSON] звернувся до апеляційного суду Хмельницької області із апеляцією щодо скасування ухвали Шепетівського міськрайонного суду від 27.02.2014 року з підстав неправильної оцінки та дослідження доказів судом, так як, зазначав, суд послався на висновки експерта, як доказ, не перевіривши його на достовірність та обґрунтованість, а тому суд прийшов до помилкового висновку щодо можливого поділу земельної ділянки без відступу від ідеальних долей та затвердив мирову угоду, яка порушує його майнові права, просив поновити строк для оскарження вищевказаної ухвали Шепетівського міськрайонного суду. 17 липня 2014 року ухвалою апеляційного суду Хмельницької області ухвала Шепетівського міськрайонного суду від 27 січня 2014 року скасована, оскільки через допущені технічні помилки експерта при обмірах земельної ділянки під час виготовлення технічної документації було виявлено неточність в обмірах, при цьому права [PERSON] були порушені і тому реалізувати мирову угоду неможливо; справа направлена до того ж суду для розгляду. В судовому засіданні 12.08.2014 року по справі була призначена будівельно-технічна експертиза. Оскільки висновок експерта з доданими до неї матеріалами був наданий суду 23.12.2014 року, 26 грудня 2014 року відновлено провадження у справі і призначено судове засідання на 14 січня 2015 року. В судовому засіданні 29.01.2015 року позивач [PERSON] просив виділити йому згідно висновку експерта частину будинку, а саме квартиру № 1 , до якої згідно висновку експерта відносяться наступні приміщення: коридор 1-1 площею 8 кв.м; котельня 1-2 площею 2,6 кв.м; вбиральня 1-3 - площею 1,4 кв.м; ванна 1-4 площею 7,4 кв.м; кімната площею 9,6 кв.м; коридор 1 площею 4,5 кв.м; кімната 2-2 площею 8,5 кв.м. Відповідач [PERSON] уточнила свої вимоги, зазначив, що 24.12.2014 року була проведена експертиза експертом [PERSON]., відповідно до якої експерт зазначив варіант поділу будинку на дві квартири - кв. № 1 та кв. № 2. У квартирі № 2 [PERSON] було проведено роботи для облаштування окремої частки, яка виділялась їй у власність за мировою угодою, яка на даний час скасована. Роботи які нею проведено: встановлено вхідні двері вартістю 2 366 грн., прокладено каналізаційні та водовідні труби, встановлено насос загальною вартістю 3 008, 94 грн.,було переобладнано внутрішнє опалення будинку на суму 841,51 грн., куплено та встановлено вхідну калитку вартістю 183,35 грн., покупки бетону, клею, у ванну кімнату з подальшою та заливкою бетону на підлогу і вкладання плитки вартістю 390 грн., встановлення ванної вартістю 1200 грн. у ванній кімнаті, а тому просила виділити їй відповідно до проведеної будівельно-технічної експертизи квартиру № 2, а саме: кімнату 2-1 площею 18,9 кв.м; санвузол 2-5 площею 4,7 кв.м; коридор 2-3 площею 3,1 кв.м; кухню 2-4площею 14,2 кв.м; а всього по квартирі 40,9 кв.м, та поділити між ними земельну частку у відповідності до часток нерухомого майна по варіанту поділу, який зазначений у експертизі; стягнути з позивача компенсацію за сарай за мінусом призначеної йому компенсації за житловий будинок в сумі 2 779 грн. Надалі відповідач за первісним позовом [PERSON] звернулась до суду з заявою про зменшення позовних вимог і просила визнати за нею право спільної сумісної власності на ? частину будинковолодіння по [ADDRESS]; визнати за нею право спільної сумісної власності на ? частини земельної ділянки за адресою: [ADDRESS]; надати у володіння і користування відповідно до проведеної будівельно-технічної експертизи від 24.12.2014 року квартиру № 2, а саме: кімнату 2-1 площею 18,9 кв.м; санвузол 2-5 площею 4,7 кв.м; коридор 2-3 площею 3,1 кв.м; кухню 2-4 площею 14,2 кв.м; а всього по квартирі № 2 - 40,9 кв.м. В подальшому сторони звернулися до суду із заявами про збільшення своїх позовних вимог, при чому відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] відмовилися від своєї заяви щодо зменшення позовних вимог. Позивач за первісним позовом [PERSON] у своїй заяві про збільшення позовних вимог від 18 березня 2015 року зазначив, що під час шлюбу ним було поліпшено житлові умови і здійснено до житлового будинку по [ADDRESS] прибудову і добудову: котельню 1-2 площею 2,6 кв.м; вбиральню 1-3 площею 1,4 кв.м; ванну 1-4 площею 7,4 кв.м; кухню 1-4 площею 14,2 кв.м; коридор 1 (веранда «а») площею 4,5 кв.м., а тому просив визнати дані самочинні добудови об'єктом спільної подружньої власності та його поділу в натурі та виділити йому: коридор 1-1 площею 8 кв.; котельню 1-2 площею 2,6 кв.м; вбиральню 1-3 - площею 1,4 кв.м; ванну 1-4 площею 7,4 кв.м; кімнату1-5 площею 9,6 кв.м; коридор 1 площею 4,5 кв.м; кімнату 2-2 площею 8,5 кв.м. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в своїй заяві про збільшення позовних вимог від 18 березня 2015 року стверджує, що під час шлюбу нею було поліпшено житлові умови і здійснено до житлового будинку по [ADDRESS] прибудову і добудову: котельню 1-2 площею 2,6 кв.м; вбиральню 1-3 площею 1,4 кв.м; ванну 1-4 площею 7,4 кв.м; кухню 1-4 площею 14,2 кв.м; коридор 1 (веранда «а») площею 4,5 кв.м. Зазначає, що будівництво здійснювала власними зусиллями, а тому посилаючись на ст. 376 ЦК України та ст. 60 СК України, просила визнати дані самочинні добудови об'єктом спільної подружньої власності, поділити їх в натурі та виділити їй у приватну власність частину будинку, а саме наступні приміщення: кімнату 2-1 площею 18,9 кв.м; санвузол 2-5 площею 4,7 кв.м; коридор 2-3 площею 3,1 кв.м; кухню 2-4 площею 14,2 кв.м; а всього по квартирі № 2 - 40,9 кв.м; поділити між ними ділянку у відповідності до часток нерухомого майна по варіанту поділу, який зазначений у експертизі, та стягнути компенсацію з [PERSON] за сарай за мінусом призначеної йому компенсації за житловий будинок в сумі 2 779 грн. Обидва заявники в своїх заявах стверджують, що будівництво кожним з них велося власними зусиллями, при цьому використовувалися як особисті кожного з них, так і спільні кошти. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник Сташук М.О. позов підтримали та надали пояснення відповідно до позовної заяви з усіма уточненнями, зустрічний позов не визнавали, в останньому судовому засіданні досягли згоди щодо поділу будинку з прибудовами та земельної ділянки. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому заіданні первісний позов не визнавали, підтримали зустрічний позов; в останньому судовому засіданні, уточнив свої вимоги, практично погодилися на варіант, запропонований позивачем щодо розподілу будинку та земельної ділянки. Представники третьої особи, служби у справах дітей виконавчого комітету Шепетівської міської ради Хмельницької області, [PERSON] та [PERSON] поклалися на розсуд суду, але просили врахувати інтереси дітей. [PERSON] вважає, що такий розподіл порушує інтереси дітей, оскільки відповідач [PERSON] та двоє її неповнолітніх дітей будуть проживати в одній кімнаті, а тому з наведених підстав просить суд збільшити частину майна, що буде відповідачу [PERSON] належати після розподілу. Вислухав сторони, свідків, спеціалістів, оглянув матеріали справи, суд прийшов до висновку, що первісний та зустрічний позови підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін у період з 25 квітня 1997 року по 08.04.2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від перебування у якому мають двох доньок: [PERSON] - [INFO], та [PERSON] - [INFO]. Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 квітня 2013 року шлюб між ними розірвано. За час перебування у шлюбі на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 18.06.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу Хмельницької області Мартиненко А.М., реєстр № 1272, ними було придбано будинковолодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] жилою площею 29,5 кв.м, право приватної власності на яке зареєстроване за позивачем відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 813961 від 19.06.2003 року. Відповідно до рішення ХХХVІІІ сесії Шепетівської міської ради 5 скликання від 14 листопада 2008 року № 19 на ім'я [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,0892 га за адресою: [ADDRESS] із цільовим використанням - для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку. Згідно вищевказаного рішення виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 13 вересня 2012 року, який зареєстрований до земельного кадастру і кадастровий номер [NUMBER]. Статею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Відповідно до ч. 3 вказаної вище статті за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони ордержують недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11,сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. Таким чином, поділ спільного мана подружжя може бути проведений як під час перебування у шлюбі так і після розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Однак домовленості про добровільний розподіл майна, що є їх спільною власністю, набутою у шлюбі, між позивачем за первісним позовом та відповідачем не досягнуто. По даній справі була проведена судова інженерно-технічна експертиза експертом [PERSON], який склав висновок за № 27-09/14 від 24 грудня 2014 року. При проведенні експертизи експерт встановив, що житловий будинок не відповідає даним, викладеним в технічному паспорті на домоволодіння, матеріалам цивільної справи та витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 586782 від 20.05.2003 року. Відповідачем був наданий технічний паспорт на домоволодіння з проведеною поточною інвентаризацією станом на 10.12.2014 року, однак витяг з реєстру реєстрації прав на нерухоме майно не надав. При проведенні обстеження було встановлено, що фактичні внутрішні розміри житлового будинку не відповідають розмірам, вказаним в копії технічного паспорта на домоволодіння (аркуші 8-10 матеріалів інвентарної справи). Також було встановлено, що до житлового будинку здійснена прибудова, яка відсутня в технічному паспорті. Всі виявлені розбіжності не внесені в інвентарну справу на будинковолодіння по [ADDRESS] відповідно до «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна», затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики № 127 від 24.05.2001 року в чинній редакції. Витяг з реєстру нерухомого майна на момент проведення експертизи позивачем не було надано і тому експерт використав дані про нерухоме майно відповідно до витягу № 586782 від 20.05.2003 року, викладеного в матеріалах інвентарної справи на будинковолодіння по [ADDRESS]. Відповідно до даного витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно власником домоволодіння на праві приватної власності за адресою: [ADDRESS], і яке складалося із жилого будинку житловою площею 29,5 кв.м, загальною площею 56,2 кв.м, вартістю 9 596 грн.; хліву загальною площею 18,9 кв.м, вартістю 1 279 грн., був [PERSON]. Разом з тим, позивач [PERSON] в судовому засіданні надав новий технічний паспорт від 18.12.2014 року на спірне будинковолодіння, який виготовлений приватним експертом [PERSON]. Згідно наданого технічного паспорта від 8.12.2014 року досліджуване будинковолодіння складається з одноповерхового житлового будинковолодіння під літерою «А-1» розмірами 7,85 х 5,84 м; прибудови на плані «а» розмірами 7,2 х 2,73; прибудови на плані «а?» розмірами 7,2 х 4,6; прибудови на плані «а''» розмірами 2,57 х 2,46 м; сарая на плані «Б» розмірами 5.0 х3.2 м. Загальна площа житлового будинку становить 82,9 кв.м, в тому числі - житлова - 37 кв.м. В технічному паспорті від 18.12.2014 року зазначено, що прибудови під літерами а' та а'' є самочинно збудованими. Відповідно до копії іншого технічного паспорта на домоволодіння (а.с.8-10 цивільної справи), наданого відповідачкою, загальна площа житлового будинку становить 84,5 кв.м, в тому числі 39,1 кв. житлова. Дата складання цього технічного паспорта не вказана. Відповідно до договору купівлі-продажу жилого будинку від 18.06.2003 року покупцем був куплений жилий будинок А-І жилою площею 29,5 кв.м та дерев'яний хлів Б. Дійсна вартість жилого будинку та хліва згідно витягу, виданого Шепетівським МБТІ № 697540 від 03.06.2003 року складає 10 875 грн. Експерт [PERSON] у своєму висновку вказує, що прибудови під літерами а? та «а''» є самочинно збудованими, а відсутність цих прибудов у витязі № 697540 від 03.06.2003 року свідчить, що вони не були введені в експлуатацію. Вказані висновки експерта [PERSON] були підтверджені в судовому засіданні приватним експертом [PERSON] Відповідно до ст. 331ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Включені до складу досліджуваного будинковолодіння і вказані в технічному паспорті від 18.12.2014 року прибудови під літерами а? та а'' поділу не підлягають, тому що вони не прийняті до експлуатації і на них не виникло право власності. Експерт запропонував поділ частини житлового будинку відповідно до технічного паспорта на будинковолодіння від 18.12.2014 року без самочинних прибудов під літерами а? та а?. Разом з тим, площа будинку, що підлягає поділу, менше від площі, вказаної у витязі №697540, тому що в будинку був проведений ремонт. Внутрішні поверхні стін вирівняні гіпсокартоном, що призвело до зменшення розмірів приміщень будинку та відповідно і площі. Поділу підлягає також і сарай. Вартість частини будинку, що підлягає поділу, відповідно до витягу № 697540 становить 9596 грн. сараю - 1279 грн. станом на 03.06.2003 року. При вирішенні спорів про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, виходячи з змісту ст. 115 ЦК України, це можливо, якщо кожній стороні може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом. Загальна площа частини досліджуваного житлового будинку, що підлягає розподілу відповідно до запропонованого експертом варіанта становить 52,8 кв.м, кожен із співвласників буде мати ідеальну частку в розмірі 26,4 кв.м, що менше нижньої межі площі однокімнатної квартири, тому поділ частини досліджуваного житлового будинку, що підлягає розподілу неможливий. Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Враховуючи вищенаведене, поділ можливо здійснити з добудовою недостаючої площі для створення двох ізольованих квартир. В даному випадку на земельній ділянці вже здійснено самовільне будівництво прибудови а? та веранди «а''». Тому експерт [PERSON] виніс на розсуд суду варіант розподілу досліджуваного житлового будинку з використанням самовільно збудованих, без порушення протипожежних та санітарних норм, прибудови під літерою а? та веранди під літерою «а''», які необхідно узаконити відповідно до діючого законодавства. При цьому визначено ринкову вартість будинковолодіння, яка становить 51 656 грн., в тому числі житловий будинок «А-І» 45 581 грн. та сарай «Б» - 6 075 грн. Разом з тим, щодо висновку № 203-03/15 експертного будівельно - технічного дослідження від 16 березня 2015 року, який складений також експертом [PERSON] на підставі листа з клопотанням адвоката Сташук М.О. провести обстеження прибудов до житлового будинку по [ADDRESS], для вирішення питання: визначити, чи відповідають прибудови до житлового будинку по [ADDRESS] державним будівельним нормам, то суд не приймає даний висновок до уваги, оскільки для проведення експертного дослідження заявником було надано копію технічного паспорта на домоволодіння по [ADDRESS] від 18.12.2014 року. Оригінали документів, необхідних для проведення подібного роду висновків, експертиз експертом не були витребувані. Крім того, обстеження об'єкта проводилося 13.03.2015 року в присутності тільки замовника - [PERSON], інша сторона не була повідомлена. Дослідження проводилося методом візуального обстеження досліджуваного об'єкта, порівнянням результатів обстеження та даних представленої документації, врахуванням ДБН. Вказує на розміри прибудов за новим представленим паспортом, зазначив, що загальна площа житлового будинку становить 82,9 кв.м, в тому числі житлова - 37 кв.м і прийшов до висновку: прибудови до житлового будинку, розташованого по [ADDRESS]: прибудова а? та а'' відповідають державним будівельним нормам. Разом з тим, дослідження проводиться методом співставлення результатів візуального і інструментального обстеження з вимогами нормативних документів, чинних в галузі будівництва на території України; при даному обстеженні не встановлено стан будівель і який їхній фізичний ізнос, крім того, ні в даному висновку, ні в даних експертизи не встановлено, ким, коли, в який період часу були виконані роботи по переобладнанню, та не визначено підрахунки. Крім того, для приведення утворених квартир до норм ДБН необхідно провести відповідні перепланування. Плани квартир після перепланування, як зазначено в експертизі, є предпроектним варіантом. Поділ хліва здійснити неможливо, тому що він залишиться повністю на земельній ділянці виділеній для обслуговування кв. 1. При наданому експертом варіанті виділ приміщень між співвласниками з відступом від ідеальних часток неможливий, оскільки це буде порушенням ДБН. Таким чином, збільшити частку майна з врахуванням інтересів дітей, що буде відповідачу [PERSON] належати після розподілу, не представляється можливим. Суд зазначає, що переобладнання жилого будинку, інженерних комунікацій необхідно виконувати згідно розробленого і погодженого проекту в установленому законодавством порядку, на що звертали увагу сторін свідки та спеціалісти, які брали участь у судових засіданнях; у сторін була можливість узаконити самовільні прибудови та приміщення у законному порядку. З наведеного, суд приходить до висновку, що на даний час визначити реальний розподіл будинку, згідно представленого висновку експерта неможливий, а тому суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. До змісту ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені без зміни її цільового призначення. Згідно ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до п.18-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 (із змінами, внесеними відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 19.03.2010 року за №2) відповідно до положень статей 81,116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі споруди між подружжям та виділу конкретної частини будівлі, споруди до особи, яка мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК України, 377 ЦК України. Суд вважає за можливе визнати за сторонами право власності на ? частину будинку з спорудами за адресою: [ADDRESS], за кожним, залишивши вказане майно у їх спільній частковій власності, поділити земельну ділянку для обслуговування будинку по ? кожному, в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Судові витрати присуджуються сторонам відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 113 грн. 12 коп.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 113 грн. 12 коп. Компенсація витрат позивачу по оплаті експертизи та обстеження об'єкта нерухомого майна на суму 3 800 грн. та 350 грн. задоволенню не підлягають. Стосовно витрат по облаштуванню окремої частини будинку, яка виділялась у власність відповідачу [PERSON] за мировою угодою, і яка скасована на даний час, то суд вважає можливим витрати відповідача розподілити між сторонами порівну, оскільки на даний час спірне майно визнано спільною сумісною власністю. Відповідачем [PERSON] було придбані та встановлені вхідні двері вартістю 2 366 грн., що підтверджуються товарним чеком від 15.04.2014 року; плитка на суму 390 грн. (товарний чек від 25.06.2014 року); придбані каналізаційні та водовідвідні труби, насос на суму 2883,38 грн., що підтверджується товарним чеком № Гус-007666 від 02.05.2014 року; на придбання іншого обладнання: товарним чеком № Гус-011415 від 24.06.2015 року на суму 125,56 грн.; витрати на переобладнання внутрішнього опалення будинку, що підтверджується товарним чеком № Гус-007762 від 03.05.2014 року на суму 723,51 грн.та товарним чеком № Гус-007885 від 05.05.2014 року на суму 118, грн.; за виготовлення вхідної калитки - товарний чек № Гус-008819 від 19 травня 2014 року на суму 183,35 грн., а всього на суму 6 858, 80 грн. Щодо витрат відповідача на 240 грн., то належних доказів по використанню таких коштів відповідачем не надано, тому суд не бере до уваги зазначені витрати. Таким чином, з позивача [PERSON] підлягають стягненню на користь відповідача [PERSON] кошти в сумі 3 394,90 грн.

Outcome: partial