Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

Акціонерне товариство «Кредобанк» 13 липня 2021 року звернулося з вказаним позовом до суду, мотивуючи його тим, що 26 квітня 2018 року [PERSON] відповідно до укладеного договору № CL-108189, отримав кредит (грошові кошти) у розмірі 177 700 грн. У порушення статей 509, 526, 1054 ЦК України та умов договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує та станом на 27 травня 2021 року допустив заборгованість у сумі 195 899 грн 07 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 138 306 грн 53 коп.; заборгованості за відсотками - 57 592 грн 54 коп. Крім того, відповідно до анкети-заяви № CL-108189 дружина [PERSON] шляхом підписанні цієї заяви не заперечувала проти отримання її чоловіком кредиту, що не суперечить приписам статті 65 частини 4 СК України. Просили стягнути з відповідачів у солідарному порядку на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором № CL-108189 від 26 квітня 2018 року в сумі 195 899 грн 07 коп., витрати на професійну правову допомогу у розмірі 19 589 грн 90 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 938 грн 49 коп. Представник позивача в судове засідання не прибув, надав до суду клопотання, в якому просив розгляд справи проводити без його участі, не заперечував проти ухвалення рішення в заочному порядку. Відповідачі в судове засідання не прибули, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень; про причини неявки суд не повідомили; відзив на позовну заяву або заперечення на позов до суду не надавали. За таких обставин, враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку положень сттаті 280 ЦПК України. 28 липня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 26 квітня 2018 року [PERSON] відповідно до укладеного договору № CL-108189 отримав від Акціонерного товариства «Кредобанк» кредит в розмірі 177 700 грн, що підтверджується меморіальним ордером № 22417308 від 26 квітня 2018 року, з терміном повернення кредиту до 25 квітня 2023 року, відповідно до п. 2.1, 2.2 кредитного договору. Відповідно до п. 2.8 кредитного договору повернення кредиту здійснюється щомісячно. Згідно з п. 4.1 кредитного договору, відповідач зобов`язується сплачувати позивачу за процентною ставкою 33,99 % річних за користування кредитом. Пунктом 6.1 передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку та у строки, передбачені цим Договором та додатками до нього. Відповідно до п. 7.1 кредитного договору за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором боржник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки, за кожний день прострочення від дати виникнення прострочення до дати, що передує даті погашення заборгованості. Розмір пені не може перевищувати 15 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання. 22 квітня 2021 року позивачем на адресу відповідача [PERSON] направлено досудову вимогу щодо дострокового погашення заборгованості, яка відповідачем проігнорована та станом на день звернення до суду заборгованість не погашена. Згідно розрахунку заборгованості, наданої Акціонерним товариством «Кредобанк», заборгованість відповідача [PERSON] станом на 27 травня 2021 року становить 195 899 грн 07 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 138 306 грн 53 коп.; заборгованості за відсотками - 57 592 грн 54 коп. Відповідно до статті 634 частини 1 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (частина 2 статті 615 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статтей 526, 612 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання, настають наслідки, встановлені Договором або Законом. Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Вирішуючи заявлену банком вимогу щодо солідарного стягнення заборгованості із подружжя, суд приходить до наступного. У Анкеті-заяві № CL-108189 фізичної особи на отримання готівкового кредиту від 26 квітня 2018 року у відомостях про клієнта [PERSON] зазначено, що клієнт перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (вказані її анкетні дані) та ця анкета-заява містить застереження [PERSON] про те, що вона не заперечує проти отримання її чоловіком ( [PERSON] ) кредиту та її підпис. Перебування відповідачів у шлюбі з 8 грудня 2007 року підтверджується і відміткою у їх паспортах. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина 2 статті 65 СК України). За таких обставин, за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї. Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц та підтверджений. Крім того, належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. При вирішенні спору про порядок виконання подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї,суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном. Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 7 жовтня 2020 року у справі № 205/5882/18. Суд вважає, що оскільки відповідачі на час укладення договору кредиту перебували в зареєстрованому шлюбі, договір укладений за їхньої спільної згоди в інтересах сім`ї та має високу вартість, подружжя повинно нести солідарну відповідальність за невиконання зобов`язань за кредитним договором Враховуючи викладене, а також те, що відповідачі в судове засідання не з`явилися та не подали відзив на позовну заяву, суд вважає, що вимога АТ «Кредобанк» про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню. Дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив, що позовні вимоги, заявлені позивачем, обґрунтовані, позов підлягає задоволенню, так як відповідачем [PERSON] умови кредитного договору виконуються неналежним чином, в результаті чого виникла заборгованість, яка і підлягає стягненню в солідарному порядку з відповідачів, на користь позивача. В частині вимог про стягнення понесених позивачем судових витрат на професійну правову допомогу в розмірі 19 589 грн 90 коп., що становить 10% від ціни позову, суд відмовляє за необгрунтованістю та безпідставністю таких вимог. Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно частини 1 статті 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Згідно частин 2, 3, 4 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивачем не надано належних та допустимих доказів понесення таких витрат, зокрема при подачі позову позивачем не подано відповідного попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс чи очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Позивач в позовній заяві зазначив, що витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з аналізом справи, побудови стратегії дій по справі та написання позовної заяви та супровід представника в судових засіданнях складають 10 % від ціни позову, а саме 19 589 грн 90 коп. При цьому позивач надав на підтвердження оплати судового збору в сумі 2 938 грн 49 коп. платіжне доручення № 30761339 від 4 червня 2021 року, однак, на підтвердження понесення інших витрат, позивачем надано договір про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року, у якому вказано про винагороду виконавця АО "Бізнес і право", і яку сплачує АТ "Кредобанк", інших доказів, які передбачені статтею 137 ЦПК України, щодо понесення судових витрат позивачем не надано. Суд також враховує, що представник позивача не з`являвся в судові засідання, окрім того, будь-яких доказів понесення витрат, пов`язаних з явкою представника позивача до суду не надано. Таким чином, на підтвердження здійснення витрат на правову допомогу позивачем не надано до суду жодного доказу понесення вказаних витрат, зокрема, акту виконаних робіт та доказів сплати вказаних витрат. Відтак суд вважає необґрунтованою вимогу позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 19 589 грн 90 коп., а тому відмовляє у стягненні цієї суми.

Outcome: approved