Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

Позивач 03.09.2015 року звернувся до суду з позовом [PERSON] та просив стягнути з нього суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 14\~774, 31 грн. та судовий збір у сумі 243,60 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 16.11.2013 року між ПАТ «Страхова компанія «Країна» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №АС/8898256, за яким застраховано автомобіль [NUMBER]. 10.01.2014 року о 10.10. у м. Одеса на перехресті вул.. Бабеля та вулю Балківської відбулося ДТП за участю автомобіля [NUMBER], яким керував водій [PERSON], та автомобіля [NUMBER], яким керував водій [PERSON]. Згідно відомості №9332878 про ДТП та постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 12.02.2014 року ДТП сталося внаслідок порушення [PERSON] ПДР України, та останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП. Потерпіла особа [PERSON] звернулась до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до страхового акту 06/31609/3.2.29 від 16.02.2015 року та умов договору страхування №АС/8898256 від 16.11.2013 року, розмір страхового відшкодування склав 14\~774, 31 грн. та був виплачений потерпілій особі. Відповідач у строки встановлені законодавством не повідомив страхову компанію про ДТП. З метою досудового врегулювання спору позивачем 23.03.2015 року було направлено на адресу відповідача претензію вих.. № 1927, яка у свою чергу залишена без задоволення. У звязку з чим, ПрАТ «СК «Країна» звернулось до суду з відповідним позовом про стягнення виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу. У судове засідання представник позивача [PERSON] (діє на підставі довіреності від 16.03.2015 року) не зявився, надав заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач у судове засідання 19.01.2016 року не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, поважних причин неявки суду не представив. У минулому судовому засіданні заперечував проти вимог страхової компанії та просив відмовити у задоволенні позову. Додатково пояснив, що позов необґрунтований, оскільки надав заяву про ДТП ще 11.01.2014 року, однак оскільки у нього не було протоколу про адміністративне правопорушення, він приїхав до страхової компанії, отримавши протокол вже 29.01.2014 року. Згідно ст.197 ЦПК України у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.01.2014 року о 10.10. у м. Одеса на перехресті вул.. Бабеля та вулю Балківської відбулося ДТП за участю автомобіля [NUMBER], яким керував водій [PERSON], та автомобіля [NUMBER], яким керував водій [PERSON]. Згідно відомості №9332878 про ДТП та постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 12.02.2014 року (справа №521/1521/14-п) ДТП сталося внаслідок порушення [PERSON] ПДР України, та останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП (а.с.8-9). Відповідно до\~ст. 61 ЦПК України\~постанова по справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією з особою. Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню. Пунктом 7 Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі», суд, розглядаючи позов, який випливає зі справи про адміністративне правопорушення, не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Судом встановлено, що власником транспортного засобу «Renault Kangoo», д.н. [NUMBER], є [PERSON]. 16.11.2013 року між ПАТ «Страхова компанія «Країна» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №АС/8898256, за яким застраховано автомобіль [NUMBER] (а.с.19). На момент ДТП застрахованим транспортним засобом керував [PERSON] на підставі тимчасового дозволу серії АБ №017787 (а.с.22). Оскільки унаслідок ДТП 10.01.2014 року автомобіль [PERSON] отримав механічні пошкодження. Останній року звернувся до страхової компанією із заявою-повідомленням про ДТП (а.с. 23). Вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER], склала 15\~774, 31 грн. На підставі страхового акту №06/31609/3.2.29 та заяви [PERSON] від 15.05.2014 року про виплату страхового відшкодування, страховою компанією було виплачено [PERSON] страхове відшкодування на суму 14\~774, 31 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 276, наявним у матеріалах справи (а.с.7 на звороті). Виходячи з вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно частини другої ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з ч.1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). За п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Матеріалів справи вбачається, що страхова компанія виконала свої зобовязання та відшкодувала [PERSON] у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до\~статті 27 Закону України "Про страхування"\~та\~статті 993 Цивільного кодексу України\~, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Частиною першою статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов. Таким чином, після виплати страхового відшкодування у позивача виникає право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Зокрема, з п.п. ґ п. 38.1.1. ст. 38 вказаного Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. У відповідності до п. 33.1. ст.. 33 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом під час розгляду справи після ДТП 10.09.2014 року та станом на сьогоднішній день, відповідач не надав інформації до страхової компанії та не повідомляв про дорожньо-транспортну пригоду у строки, передбачені ст.. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно\~ст. 10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього Кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про набуття позивачем права регресної вимоги після виплати страхового відшкодування та задоволення вимог позивача в повному обсязі. Ухвалюючи рішення, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» виплачену суму страхового відшкодування порядку регресу в розмірі 14\~774 (чотирнадцять тисяч сімсот сімдесят чотири) гривень 31 коп. Відповідно до ст..88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 243, 60 грн.

Outcome: approved