Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, мотивуючи свої вимоги тим, що 19.06.2019 в офіс компанії СТОВ «Зернова компанія «Хорс», де він працює генеральним директором, прийшли працівники Черкаського відділу поліції і повідомили, що [PERSON] , яка на той час працювала головним агрономом СТОВ компанія «Хорс», зателефонувала на службу 102 і залишила заяву про те, що [PERSON] заволодів її особистими речами, а саме: ноутбук, планшет та сумка з гаманцем та грошовими коштами в розмірі 2000 доларів США. Цього ж дня, працівники поліції допитали позивача та продивились камери спостереження, які встановлені в офісі компанії. Факт, викладений [PERSON] в своїй заяві, не підтвердився, адже на записі з камер відеоспостереження чітко вбачається, що позивач навіть не підходив до відповідачки та не торкався її речей. Вказує, що 26.06.2019 ним було написано заяву до Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області про поширення щодо нього завідомо неправдивих свідчень (наклеп) [PERSON] , що ганьблять його. Зокрема, поширенням вказаної інформації, відповідачка створила негативну соціальну оцінку його особи в очах оточуючих, порушивши його честь, добропорядність, чесність. За таких обставин, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Просить суд визнати недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, поширену [PERSON] 19.06.2019 інформацію про те, що позивач «відкрито заволодів її особистими речами, а саме: ноутбук, планшет та сумка з гаманцем та грошовими коштами в розмірі 2000 дол. США». Зобов`язати відповідачку у строк 10 календарних днів з дня набрання законної сили судовим рішенням спростувати поширену нею 19.06.2019 недостовірну інформацію шляхом озвучення на загальних зборах коллективу СТО «Зернова компанія «Хорс» наступного повідомлення: «19.06.2019 мною, [PERSON] , озвучувались недостовірні та неправдиві відомості відносно [PERSON] , а саме те, що він відкрито заволодів моїми особистими речами, а саме: ноутбук, планшет та сумка з гаманцем та грошовими коштами в розмірі 2000 дол. США». Також, просить суд стягнути з [PERSON] 10000 грн. моральної шкоди та сплачений судовий збір в сумі 1921 грн. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.10.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. До суду представником відповідачки скеровано відзив на позов, яким остання заперечує проти позовних вимог в повному обсязі, вважає їх безпідставними та необгрунтованими, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що дії [PERSON] у контексті поширення інформації призвели до порушення його ділової репутації саме як генерального директора СТОВ «Зернова кмопанія «Хорс». Де саме, яка саме інформація та в який спосіб розміщена, оприлюднена, викладена (зміст інформації) відповідачкою, яка ідентифікує позивача саме як генеральний директор СТОВ «Зернова компанія «Хорс» в позові не вказано та не доведено. [PERSON] не вчиняла та не мала наміру вчиняти дій, в яких наявний юридичний склад правопорушення, а тому, судження позивача є надуманими та безпідставними. Вимоги щодо моральної шкоди (душевні страждання) в розмірі 10000 грн. є безпідставними, надуманими та також не підлягають до задоволення. Відповіддю на відзив, направленого позивачем до суду 17.12.2019, останній вказує, що на його думку, інформація з бази ITC ІПНП та електронний рапорт по [NUMBER] № 32049 від 19.06.2019 є важливим доказом у справі, оскільки підтверджує факт поширення [PERSON] щодо нього завідомо неправдивих свідчень. Також, зазначив, що ні одним законом або ж будь-яким іншим нормативно-правовим актом України не передбачено, що належним доказом заподіяння моральної шкоди є лише висновок експерта. Моральні страждання неможливо «виміряти» так, як це можна зробити з матеріальною шкодою. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Отже, будь-яка компенсація не може бути сумірною стражданням. Відповідно, будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку, розмір відшкодування повинен бути адекватним. Разом з тим, вважає, що сума у 10000 грн. є мінімальною для відшкодування її душевних страждань, відтак, розумною та справедливою. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі. Суду пояснив, що відповідно до Довідки про результати розгляду його звернення до Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області від 26.06.2019, в ході опитування [PERSON] пояснила, що ноутбук і планшет є корпоративними і були забрані у неї начальником служби безпеки СТОВ «Зернова компанія «Хорс», а грошові кошти в розмірі 2000 доларів США вона виявила в сумці, яка лежала у неї в машині. Працівниками поліції інформація щодо нього була озвучена в присутності працівників СТОВ «Зернова компанія «Хорс». Також, дану інформацію чули відвідувачі, які в цей момент знаходились в офісі компанії та чекали на прийом генерального директора. Внаслідок чого, інформація про те, що він начебто відкрито заволодів особистими речами [PERSON] , а саме: ноутбук, планшет та сумка з гаманцем та грошовими коштами в розмірі 2000 доларів США, стала відомо його співробітникам, а також представникам компаній, з якими в своїй господарській діяльності співпрацює СТОВ «Зернова компанія «Хорс». Разом з тим, позивач вважає, що внаслідок окреслених порушень його прав, він має право на відшкодування моральної шкоди, яку він оцінює в 10000 грн., вважаючи її мінімальною для відшкодування його душевних страждань, відтак, розумною та справедливою. Відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат Сененко К.В. в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог, пояснивши суду, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вважають, що позивачем не доведено, що відповідачкою було поширено недостовірну інформацію про нього чи опорочения його честі, гідності та ділової репутації. [PERSON] пояснила, що її звернення до правоохоронних органів є її правом та не має жодного відношення до суті позовних вимог, заявлених позивачем. Просить суд у позові відмовити, зокрема, у стягненні моральної шкоди через відсутність факту поширення нею відомостей про позивача, які принижують його честь, гідність та ділову репутацію. Заслухавши думку учасників процесу, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Право висловлювати судження, оцінки, думки гарантовано ст. 34 Конституції України. Вказане право закріплено також у ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції є складовою частиною національного законодавства. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Судом встановлено, що 19.06.2019 до Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області надійшла заява [PERSON] про те, що цього ж дня близько 13 години під час виходу з приміщення СТОВ «Зернова компанія «Хорс» начальник служби безпеки [PERSON] із застосуванням сили відкрито заволодів корпоративним ноутбуком та планшетом, а, також її особисити речами. Так, з протоколу допиту потерпілої [PERSON] від 19.06.2019 вбачається, що під час перебування на своєму робочому місці 19.06.2019 за адресою: [ADDRESS] їй стало зле у зв`язку із тим, що керівництво СТОВ «Зернова компанія «Хорс» мало наміри сфальсифікувати робочі документи та скомпромитувати її на підписання неправдивих документів. Її підлегла викликала швидку медичну допомогу за місцем роботи. Оскільки у [PERSON] підвищився тиск, їй було запропоновано госпіталізацію. При виході з офісу, її та працівників медичної служби було зупинено начальником служби безпеки [PERSON] та генеральним директором [PERSON] В [PERSON] В. Під час бесіди [PERSON] схопив її сумку із застосуванням фізичної сили, яка перебувала у [PERSON] . Як з`ясувалося, з сумки зникли її особисті речі. Довідкою старшого дільничного офіцеру поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області майором поліції Петренко О. від 25.07.2019 про результати розгляду звернення [PERSON] повідомлено, що 26.06.2019 до Черкаською відділу поліції ГУНП В Черкаській ласті надійшла заява [PERSON] про те, що 19.06.2019 [PERSON] , надала неправдиві свідчення, чим вчинила наклеп на заявника. В ході опитування [PERSON] , останній пояснив що 19.06.2019 близько 14 години 30 хвилин він знаходився на своєму робочому місці в приіщенні СТОВ «Зернова компанія «Хорс», де він працює генеральним директором. Після чого до приміщення СТОВ «Зернова компанія «Хорс», приїхали працівники поліції та повідомили що до них від гр. [PERSON] , надійшла заява про крадіжку ноутбуку, планшету та грошових коштів в сумі 2000 доларів США, які знаходилися в сумці. Той факт що він вчиняв в травні дії відносно гр. [PERSON] , заперечує та вважає, що остання вчинила на нього наклеп та її дії мають негативний плив на його репутацію у СТОВ «Зернова компанія «Хорс». В ході проведення перевірки було проведено спілкування з працівниками та переглянуто відеозапис з камер відео спостереження та встановлено, що начальник охорони гр. [PERSON] , та генеральний директор [PERSON] , відносно гр. [PERSON] , протиправних дій не вчиняли та готівкові кошти не брали. В ході опитування гр. [PERSON] , остання пояснила наступне, що у вказаний час ( [INFO] ) вона знаходилася на своєму робочому місці в приміщенні «Зернова компанія «Хорс», де працює головним агрономом. Під час перебування на робочому місці гр. [PERSON] стало зле, в зв`язку з тим, що керівництво компанії мало намір сфальсифікувати робочі документи, тому для неї була викликана швидка медична допомога. Під час виходу з приміщення СТОВ «Зернова компанія «Хорс», начальник служби безпеки [PERSON] взяв сумку у [PERSON] , в якій знаходилися документи, гаманець, грошові кошти в сумі 2000 доларів США та ноутбук з планшетом. Після чого корпоративний ноутбук забрав, а сумку повернув. В подальшому, сумку поклали до власного автомобіля [PERSON] , а її відправили до лікарні. У ході розгляду справи судом допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які є працівниками СТОВ «Зернова компанія «Хорс» та перебували у приміщенні компанії [INFO] у той час, коли прибули працівники поліції, які і повідомили про звернення до правоохоронних органів [PERSON] з заявою про викрадення у неї особистих речей, гаманця, грошових коштів, а також ноутбука і планшета, які належать СТОВ «Зернова компанія «Хорс». Свідки суду пояснили, що детально повідомили працівникам поліції про обставини госпіталізації [PERSON] з її робочого місця, в ході якої і відбулися події, зазначені нею у зверненні до поліції. А саме: під час слідування [PERSON] з працівниками швидкої медичної допомоги до виходу з офісу компанії, її сумка з особистими речами та робочим планшетом і ноутбуком, які вона відмовилася залишити на робочому місці, перебувала в руках [PERSON] . В зв`язку з чим [PERSON] , який є заступником генерального директора СТОВ «Зернова компанія «Хорс» з безпеки, запропонував [PERSON] залишити речі компаннії в приміщенні офісу, на що остання категорично відмовилася. Оскільки сумка із вказаними речами у той час перебувала в руках [PERSON] , [PERSON] звернувся до неї з проханням відкрити сумку і вилучив звідти робочий планшет і ноутбук. Будь яких інших речей чи предметів не вилучав, після чого [PERSON] продовжила слідувати з медичними працівниками до карети швидкої медичної допомоги і була госпіталізована. Сумку відповідачки з особистими речами поклала до її автомобіля [PERSON] , а ключі передала власниці. Надаючи оцінку зверненню [PERSON] , суд вважає, що його текст не містить у собі жодної недостовірної інформації стосовно позивача з огляду на наступне. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка грунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута собою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. У пункті 15 постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009 детально роз`яснений порядок застосування судами норм чинного законодавства щодо правового захисту честі, гідності та ділової репутації. Зокрема, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Пукнт 18 постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009 закріплює, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. А п.19 цієї постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням, оскільки відповідно до ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів). Статтею 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Таким чином, згідно з ст. 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Згідно з положеннями ст.277 ЦК України, ст. 12, 81 ЦПК України, саме позивач повинен довести факт поширення недостовірної інформації відповідачем і те, що внаслідок цього було порушено саме його особисті немайнові права. Суб`єктивна думка про характер цих відомостей (впевненість у тому, що вони відповідають дійсності) виключає відповідальність за їх поширення. Пункт 18 постанови Пленуму ВСУ №1 закріплює, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої іншими особами порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь і гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб. Такий висновок міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 10.04.2003 року №8-рп/2003. У п.16 постанови Пленуму ВСУ №1 розяснено, що відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст.40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10.04.2003 року №8-рп/2003 (справа про поширення відомостей). Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов`язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України. Оспорювана позивачем інформація, яку відповідач повідомила під час її звернення до правоохоронного органу, який наділений законом повноваженнями перевірити цю інформацію на достовірність, не підлягає доведенню на достовірність у порядку цивільного судочинства на підставі ст.277 ЦК України. Крім того, судом достеменно встановлено, що вироку суду з приводу вчинення відповідачем кримінального правопорушення, передбаченого ст.383 КК України, як завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, не було. Також відповідачці ніколи не оголошувалась підозра з цього приводу. Тому посилання позивача на те, що відповідачкою було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення не є обґрунтованою підставою для задоволення позову та стягнення моральної шкоди, оскільки повідомляти правоохоронні органи про кримінальні правопорушення є обов`язком громадянина України. З урахуванням наведеного, суд доходить висновку про те, що позивачем не доведено, що наміром відповідачки було поширення недостовірної інформації про позивача чи опорочення його честі, гідності та ділової репутації. Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідачки на користь [PERSON] моральної шкоди у розмірі 10000 грн., суд вважає наступне. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені нормами ст. 1167 ЦК України. Так, згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.95 (зі змінами та доповненнями) при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як вбачається з позовної заяви, [PERSON] не обгрунтував та не надав доказів того, яким саме чином звернення [PERSON] до правоохоронних органів, яке він вважає недостовірним, порушується його особисте немайнове право право на повагу честі, гідності та ділової репутації, і що цим йому заподіяна моральна шкода. Ця позовна вимога є похідною від вимог про захист честі, гідності, та ділової репутації. Відповідно до вимог ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Згідно з правилами, встановленими ст.ст.16, 23 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкоди полягає, зокрема, у приниженні честі, гідності та ділової репутації фізичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктами 3, 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", з подальшими змінами та доповненнями, передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку із порушенням наданих прав, порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя. Розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (душевних, психічних), яких зазнав позивач та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як вбачається з матеріалів справи, позивач зазначив, що неправомірними діями відповідачки принижена його честь та гідність, а також заподіяно моральну шкоду, яка виявилася в моральних стражданнях та переживаннях, це призвело до приниження його авторитету як генерального директора серед підлеглих та партнерів. Разом з тим, судом не встановлено фактів поширення недостовірної інформації проти позивача, а тому доходить висновку, що позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди також не підлягають задоволенню. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed