Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеною позовною заявою, в якій просить поновити його у батьківських правах відносно його дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 2 - 3). В обґрунтування позову зазначає, що від часу ухвалення рішення про позбавлення його батьківських прав та до теперішнього часу позивач кардинально змінив своє відношення до виконання батьківських обов`язків, тому для забезпечення інтересів неповнолітньої дитини вважає, що його необхідно поновити у батьківських правах. Наданий час позивач не вживає алкогольних напоїв, має постійне місце проживання та працює, має самостійний та стабільний дохід. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст. ст. 128, 130, 131 ЦПК України. Ухвалою суду від 28.11.2019 року провадження у справі відкрито (а.с. 25). В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити. Зазначив, що дуже жалкує з приводу того, що його було позбавлено батьківських прав, зараз він змінився, спиртні напої не вживає, створив всі необхідні умови для забезпечення фізичного та духовного розвитку сина, бажає його виховувати, дуже любить свою дитину. В судове засідання представник відповідача - Веселокутської сільської ради Арцизького району Одеської області, як органу опіки і піклування, не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, згідно якій позов визнав та не заперечував проти його задоволення. В судовому засіданні представник третьої особи - Арцизької районної державної адміністрації Одеської області, в особі органу опіки і піклування позов не визнав та заперечував проти задоволення позову. Вважає, що відсутні підстави для поновлення позивача у батьківських правах, оскільки останній має ще двох дітей, які притягувалися до кримінальної відповідальності та зможуть негативно впливати на неповнолітню дитину. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, свідків, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 12.03.2009 року, позбавлено батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] (а.с. 4). У своєму висновку орган опіки та піклування Веселокутської сільської ради Арцизького району Одеської області від 14 листопада 2019 року № 02-14/347 вважає можливим та доцільним, таким, що відповідає інтересам дитини, поновлення батьківських прав позивача, та доцільним повернення дитини з державних закладів до батька (а.с. 5). Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.12.2005 року, позивач по наявній справі [PERSON] значиться батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а його матір`ю значиться [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 159 (а.с. 6, 9). У ході судового розгляду встановлено, що з часу позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини змінилися обставини, які стали підставою для позбавлення останнього батьківських прав, оскільки, у його будинку чисто та охайно, облаштована окрема кімната для сина та окреме місця для сну, навчання, одягу та відпочинку сина, що підтверджується актом обстеження умов проживання позивача [PERSON] від 24.10.2019 року за адресою: [ADDRESS] . Батько бажає повернути дитину та створює всі необхідні умови для його перебування у сім`ї (а.с. 10, 11). [PERSON] фізично здоровий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, що підтверджується висновком про стан його здоров`я, виданим КНП «Арцизька ЦРЛ» Арцизької районної ради Одеської області від 30.10.2019 року № 01-10/997 (а.с. 19). Як вбачається з довідки-характеристики, виданої Веселокутською сільською радою Арцизького району Одеської області від 16 червня 2019 року № 725, [PERSON] дійсно проживає один за адресою: [ADDRESS] . Документи на будинок знаходяться на стадії оформлення. Працює в ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Салаг Агро» різноробочим, за місцем проживання характеризується позитивно (а.с. 13, 20, 21). Розпорядженням Овідіопольської районної державної адміністрації від 05.08.2015 року № 470/А-2015, влаштовано на виховання та спільне проживання з 05 серпня 2015 року малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 14). Розпорядженням Овідіопольської районної державної адміністрації від 23.09.2019 року № 392/А-2019, припинено перебування [PERSON] , [INFO] , в дитячому будинку сімейного типу на базі родини Назарових з 30 вересня 2019 року (а.с. 15). [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в дитячому відділенні Арцизької ЦРЛ з 30.09.2019 року по 31.10.2019 року з діагнозом: затримка фізичного розвитку. За час перебування дитини в закладі батько дитини [PERSON] , який позбавлений батьківських прав, відвідував дитину [PERSON] , [INFO] , спілкувався з ним, приносив йому багато гостинців у наступні дні: 04.10.2019 року, 11.10.2019 року, 18.10.2019 року, 25.10.2019 року, що підтверджується довідками, виданими КНП «Арцизька ЦРЛ» Арцизької районної ради Одеської області від 31.10.2019 року, від 12.11.2019 року № 01-10/1069 (а.с. 16, 17). Як вбачається з довідки, виданої Центром соціально - психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області від 07.11.2019 року № 48, дитина [PERSON] , [INFO] дійсно перебуває у закладі з 31.10.2019 року по теперішній час на повному державному забезпеченні (а.с. 18). У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому, як правильно вважала колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Ухвалюючи рішення у справі "М. С. проти України" від 11 липня 2017 року (заява N 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України", заява N 10383/09). В судовому засіданні свідки [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] змінив своє відношення до життя та до дитини, має у власності житло, яке утримується в належному стані, має постійне місце роботи, стабільні доходи, не вживає спиртні напої, цікавиться життям дитини, тому, може бути поновлений в батьківських правах. Крім того, у судовому засіданні представник Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області - Кіселар О.П. пояснила суду, що [PERSON] за час перебування дитини в закладі батько відвідував дитину, спілкувався з ним, приносив йому багато гостинців. Неповнолітній [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що [PERSON] є його батьком. З часу позбавлення батьківських прав його батько змінив ставлення до виконання батьківських обов`язків, проявляє батьківську турботу. Син хоче жити з батьком, любить його, в них склалися дуже добрі стосунки з батьком, тому його необхідно поновити в батьківських правах. Дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами встановлено, що позивач [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] . У судовому засіданні судом встановлено, що позивач [PERSON] офіційно працевлаштований, має стабільний заробіток (дохід) та має можливість утримувати свою неповнолітню дитину. Нормами Сімейного Кодексу України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так частина 4 статті 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Участь органів опіки та піклування обумовлена в першу чергу інтересами дитини, та необхідністю проведення актів обстеження умов проживання як батька, так і матері, та дачі свого висновку щодо рекомендацій та доцільності визначення місця проживання дитини з одним з батьків. Висновок органів опіки долучається до матеріалів справи та не має для суду наперед встановленого значення. Стаття 19 СК України визначає, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд, при винесенні рішення, в більшості випадків керується висновком органу опіки та піклування, проте може відступити від нього, адже суд оцінює усю сукупність доказів, та звертає увагу про прихильність дитини. Відповідно до висновку про доцільність поновлення [PERSON] батьківських прав відносно його сина від 14.11.2019 року за № 02-14/347 орган опіки та піклування Веселокутської сільської ради Арцизького району Одеської області вважає за доцільне поновлення батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно ст. 169 СК України суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Із ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» слідує, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що особам, позбавленим батьківських прав, надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення. Розглядаючи такі справи, суди зобов`язані перевіряти, наскільки змінилися поведінка особи та обставини, що були підставою для позбавлення її батьківських прав. При вирішенні питання про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з них та інших осіб, із якими проживає дитина, враховує її інтереси, а також думку дитини, якщо вона її може висловити. З доказів наявних в матеріалах справи вбачається, що на час розгляду справи неповнолітній [PERSON] усиновлений не був, на даний момент перебуває у Центрі соціально - психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області. При поновленні батьківських прав перш за все суд дотримується принципу охорони інтересів дітей, оскільки позбавлення батьківських прав проводилося в інтересах дитини, які заслуговують на увагу. Сам факт звернення [PERSON] до суду з позовом суд розцінює, як критичне ставлення позивача до своєї поведінки в минулому стосовно дитини, наявні зміни обставин та ставлення до сина, фактичне поновлення сім`ї та досягнення порозуміння з сином, зміну матеріально-побутових умов життя. Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю. В ході судового розгляду встановлено, що позивач [PERSON] змінив своє ставлення до батьківських обов`язків та бажає належно їх виконувати. Позивач працює, має заробіток, за місцем проживання позивачем створені належні житлово-побутові умови для проживання та виховання сина, є необхідні предмети побуту та речі повсякденного вжитку, запаси продуктів харчування, вугілля. Поновлення батьківських прав відповідає інтересам дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою та відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Ратифікована Україною 28.08.1991 року Конвенція про права дитини передбачає, що держава має дбати про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини. В судовому засіданні достеменно встановлено, що поведінка позивача істотно змінилася після позбавлення його батьківських прав, оскільки він проявляє інтерес та піклування до своєї дитини [PERSON] , [INFO] , має змогу та бажає проживати разом з сином та піклуватися про нього, має стабільний дохід, характеризується позитивно, покращив умови проживання та створив необхідні для проживання дитини умови, що вказує на те, що на даний час відпали обставини, що були підставою для позбавлення позивача батьківських прав. За таких обставин суд вважає, що поновлення батьківських прав позивача відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , буде відповідати інтересам останнього, та його проживання разом з батьком [PERSON] забезпечить його розвиток та виховання в атмосфері любові і морального та матеріального благополуччя. Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. ст. 12, 76, 77, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів;показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову [PERSON] в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до Веселокутської сільської ради Арцизького району Одеської області, як органу опіки і піклування, третя особа - Арцизька районна державна адміністрації Одеської області, в особі органу опіки і піклування про поновлення батьківських прав.

Outcome: approved