Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

до суду звернувся керівник Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області до [PERSON] , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Нива», Дружелюбівська сільська рада Вільнянського району Запорізької області про визнання права власності на земельну ділянку, де просить визнати за Державою в особі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (ЄДРПОУ: 39820689; 69095, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Українська, буд. 50) право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення за кадастровим номером 2321581400:05:002:0018 площею 24,7996 га, розташованої на території Дружелюбівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області. В обґрунтування позову посилається на те, що заочним рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 29.11.2017 у справі № 314/3084/17 за позовом [PERSON] до Дружелюбівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, за [PERSON] в порядку набувальної давності визнано право власності на земельну ділянку площею 24,7996 га, яка розташована на території Дружелюбівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області. На підставі вказаного рішення суду до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис за № 24607410 про право власності Відповідача на земельну ділянку за кадастровим номером 2321581400:05:002:0018 площею 24,7996 га, яка розташована на території Дружелюбівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області. У подальшому відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки строком на 49 років з ТОВ «Агрофірма «Нива», який зареєстровано 12.02.2018. Разом з тим, ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 09.02.2018 у справі № 314/3084/17 скасовано заочне рішення Вільнянського районного суду від 29.11.2017 по справі, а справу призначено до розгляду. Підстава, за якої [PERSON] зареєстрував за собою земельну ділянку державної форми власності, відпала. Спірна земельна ділянка знаходиться поза межами населеного пункту - с. Дружелюбівка Вільнянського району Запорізької області, в силу підпункту г) пункту 4 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» перебуває у державній власності. Пунктом 1.2.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» зазначається, що за змістом статей 13, 14 Конституції України, статті 11 ЦК України, статей 123, 124, 127, 128 ЗК України рішенням органу місцевого самоврядування або державної адміністрації про надання земельної ділянки господарюючому суб`єкту у власність або в користування здійснюється волевиявлення власника земліі реалізуються відповідні права у цивільних правовідносинах з урахуванням вимог ЗК України, спрямованих на раціональне використання землі як об`єкта нерухомості (власності). Враховуючи, що підставою реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку було рішення суду, фактичний власник землі - держава в особі ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області не здійснила своє волевиявлення, тому відповідно спірна земельна\~ділянка вибула\~з володіння\~держави поза\~волею власника. ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області не могло передати вказане майно, оскільки чинним законодавством обмежена площа земель сільськогосподарського призначення, що може бути передана з державної власності у приватну (не більше 2 га для особистого селянського господарства). Прокурор, представник позивача в судовому засідання позов підтримали, посилалися на обставини визначені в позові. Представник третьої особи проти позову заперечував, просив в задоволенні позову відмовити. Відповідача та представник сільради в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, своїх заперечень не надали. За наявності умов визначених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд постановив про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши учасників, дослідивши матеріали цивільної справи приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Прокурор в інтересах держави посилається на те, що спірна земельна ділянка вибула з володіння держави поза волею власника, одночасно посилаючись на рішення суду, яке скасовано. Так, заочним рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 29.11.2017 у справі № 314/3084/17 за позовом [PERSON] до Дружелюбівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, за [PERSON] в порядку набувальної давності визнано право власності на земельну ділянку площею 24,7996 га, яка розташована на території Дружелюбівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 09.02.2018 у справі № 314/3084/17 скасовано заочне рішення Вільнянського районного суду від 29.11.2017 по справі, а справу призначено до розгляду. З урахуванням приписів положень ст.ст. 265, 273, 288 ЦПК України скасоване судове рішення не встановлює жодних обставин та не породжує жодних цивільних матеріальних прав та обов`язків, а отже суд приходить до висновку про безпідставність посилання прокурора на обставини встановлені скасованим судовим рішенням, як і на саме скасоване судове рішення, та не бере його до уваги. Суд повторює, що скасоване судове рішення не створює жодної преюдиції для розгляду даної цивільної справи. Посилання прокурора про наявність реєстрації права на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (запис за № 24607410 про право власності Відповідача на земельну ділянку за кадастровим номером 2321581400:05:002:0018 площею 24,7996 га, яка розташована на території Дружелюбівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області) суд також вважає необґрунтованим, оскільки наявність тільки запису в реєстрі речових прав на нерухоме майно не доводить наявності цивільного права у відповідача. Водночас позбавлення/скасування титулу права власності (в даному випадку судового рішення, яке скасовано) не продовжує та не підтверджує наявність права власності на підставі виключно запису в реєстрі. Суд наголошує на тому, що відповідно до ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню) у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі\~визнання на\~підставі судового\~рішення недійсними\~чи скасування\~документів,\~на підставі\~яких проведено\~державну реєстрацію\~прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну\~реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових\~прав відповідно до цього Закону. Аналіз зазначеної статті свідчить про те, що законодавцем встановлена позасудова процедура припинення речових прав за обставин скасування правовстановлюючого документа. Отже, позивач/прокурор не обмеженні в позасудовому порядку реалізувати право звернення до державного реєстратора чи посадової особи Міністерства юстиції України, щодо внесення відомостей до Державного реєстру прав за наслідками скасованого судового рішення, на підставі якого було внесений відповідний запис. Вирішуючи питання в межах обраного прокурором способу захисту, суд приходить до наступного: Глава 29 ЦК України (Захист права власності) визначає засади та форми захисту права власності. Так, стаття 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В обґрунтування позову прокурор посилається на те, що спірна земельна ділянка вибула з\~володіння держави поза волею власника. Стаття 387 ЦК України передбачає іншу форму захисту права власності таку, як право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння, де власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (віндикація, віндикаційний позов). Суд зауважує, що в залежності від обраної форми судового захисту в судовому порядку підлягають встановленню обставини фактів та права, які мають належність та підґрунтя обраній формі захисту, тобто обмежується предметом позову. Викладаючи детальніше, суд зазначає, що розглядаючи цивільну справу з обраною формою захисту права «про визнання\~права власності» за ст. 392 ЦК України, де встановленню підлягають обставини оспорювання або не визнання іншою особою такого цивільного права, а також обставини втрати документа, який засвідчує право власності, суд обмежений встановлювати обставини, які мають належність до іншої форми захисту. Наприклад, встановлення обставини незаконного, без відповідної правової підстави, володіння майном особою, яка не є власником майна (що є обставиною, яка підлягає встановленню при віндикаційному позову за ст.387 ЦК України), у цивільній справі за позовом про визнання права власності виходить за межі предмету позову, а отже встановленню не підлягає. Застосування протилежного, створювало б преюдиціювстановлення обставин для іншої цивільної справи з іншим предметом, що є неприпустимим з урахуванням засад цивільного судочинства (ст.3 ЦК України), визначених форм захисту цивільних прав та інтересів (ст.16 ЦК України), свободи здійснення права на захист (ст.20 ЦК України )та меж судового розгляду (ст.13 ЦПК України). Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивачем у такому позові може бути суб`єкт, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку із наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб чи необхідністю одержати правовстановлюючі документи. Відповідачем за цим позовом може бути будь-яка особа, яка не визнає, заперечує або оспорює право позивача здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження спірним майном, або має власний інтерес щодо цього майна. Необхідно зауважити, що вимоги про визнання права власності мають бути супроводжуватися доведенням перед судом наявності такого права. Так, відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного\~права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В обсязі доказів поданих до суду, прокурор, як на обставину наявності цивільного права за Державою в особі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, посилається на лист №0-8-0.26-220/105-18 ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 16.02.2018 адресований на адресу заступника керівника Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області. На переконання суду лист ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області на адресу прокуратури не може доводити обставину належності спірної ділянки до категорій земель за підпунктом г) пункту 4 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності». Ні позивачем, ні прокурором не заявлялись клопотання про проведення експертизи стосовно виключення або підтвердження факту, що спірна земельна ділянка розташована за межами населеного пункту та належить до категорій земель за підпунктом г) пункту 4 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності». Отже, суд приходить до висновку, що доказу належності спірної ділянки до категорій земель за підпунктом г) пункту 4 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» прокурором, позивачем до суду не надано. Одночасно, доказів наявності дій з боку відповідача на оспорювання або не визнання права власності на земельну ділянку за позивачем до суду не надано, а отже суд приходить до висновку про необґрунтованість позову. Рішення суду повинно бути мотивованим і обґрунтованим, і не може ґрунтуватися на припущеннях. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно закону. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з наведених обставин та у відповідності до вище наведених норм права, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати у виді сплаченого судового збору покладаються на позивача. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed