Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

Керівник Коростишівської місцевої прокуратури Житомирської області звернувся до суду в інтересах держави в особі територіальної громади Брусилівського району Житомирської області в особі Брусилівської селищної ради Житомирської області з позовом до [PERSON] про витребування земельної ділянки. В обґрунтування\~позову зазначив,\~що вироком\~Брусилівського районного\~суду Житомирської\~області від\~17.02.2012\~року [PERSON]\~засуджено за\~вчинення злочинів,\~передбачених ч.\~2\~ст.\~364,\~ч.\~1\~ст.\~364,\~ч.\~1\~ст.\~366,\~ч.\~1\~ст.\~366\~КК України. Вказаним вироком суду було встановлено, що [PERSON], перебуваючи в період з 12.04.2006 року по 12.11.2010 року на посаді голови Соловіївської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, будучи службовою особою органу місцевого самоврядування, державним службовцем 7 рангу 4 категорії, використовуючи службове становище всупереч інтересам служби, діючи умисно, в інтересах третіх осіб - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у невстановлений день вересня 2009 року, в приміщенні службового кабінету сільської ради в с. Соловіївка Брусилівського району Житомирської області, по вул. І. Франка, 2-а, порушуючи вимоги ст.ст. 26, 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 116, 118 Земельного кодексу України, відповідно до яких питання щодо безоплатної передачі у власність фізичним особам земельних ділянок приймаються виключно на пленарних засіданнях відповідної сільської, селищної чи міської ради шляхом голосування більшістю присутніх депутатів від загального складу ради, виготовив текст завідомо неправдивого рішення сесії Соловіївської сільської ради від 25 вересня 2009 року про надання дозволу [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на виготовлення технічної документації та виготовлення документів на право власності на земельні ділянки з метою їх подальшої безоплатної передачі у власність вказаним громадянам. [PERSON], завідомо знаючи про те, що в дійсності вказане питання на порядок денний засідання сесії сільської ради не виносилось і рішення з цього приводу депутатами не приймалось, підписав вказані рішення, завірив печаткою Соловіївської сільської ради та приєднав до матеріалів 25 сесії Соловіївської сільської ради Брусилівського району 5 скликання. Після цього [PERSON], використовуючи службове становище всупереч інтересам служби, діючи умисно, в інтересах [PERSON] в приміщенні службового кабінету Соловіївської сільської ради по вул. І. Франка, 2-а, в селі Соловіївка Брусилівського району Житомирської області, у невстановлений день грудня 2009 року виготовив текст завідомо неправдивого рішення 28 сесії Соловіївської сільської ради 5 скликання від 01 грудня 2009 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо виготовлення документів, які посвідчують право власності [PERSON] на земельну ділянку, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1639 га. [PERSON], завідомо знаючи про те, що в дійсності вказане питання на порядок денний засідання сесії сільської ради не виносилось і рішення з цього приводу депутатами не приймалось, підписав вказане рішення, завірив печаткою Соловіївської сільської ради та приєднав до матеріалів 28 сесії Соловіївської сільської ради Брусилівського району 5 скликання. [PERSON] виготовив копію з вказаного підробленого рішення сесії Соловіївської сільської ради, яке теж підписав та завірив печаткою Соловіївської сільської ради, і видав [PERSON] На підставі підробленого рішення сесії Соловіївської сільської ради від 01 грудня 2009 року [PERSON] отримав державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,1639 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Рішенням Брусилівського районного суду від 26.06.2012 у справі № 605/251/2012 задоволено позов прокурора Брусилівського району в інтересах держави, територіальної громади с. Соловіївка Брусилівського району до [PERSON] про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та визнано недійсним державний акт серії ЯК № 619829 на право власності на земельну ділянку площею 0,1639 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, виданий [PERSON], кадастровий номер:1820985601:01:002:0454. При цьому із звернення [PERSON], яке надійшло до Коростишівської місцевої прокуратури 21.08.2017 року, позивачу стало відомо, що земельна ділянка площею 1639 га, кадастровий номер 1820985601:01:002:0454, яка належала [PERSON], за договором дарування від 19.09.2010 року перейшла у власність [PERSON] У відповідності з інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, власником земельної ділянки площею 0,1639 га кадастровий номер: 1820985601:01:002:0454, розташованої за адресою: вул. Центральна, 3б, в с. Соловіївка Брусилівського району Житомирської області, є [PERSON] Державну реєстрацію права власності на земельну ділянку проведено 21.09.2016 року. Враховуючи вищевказане, незважаючи на вирок Брусилівського районного суду Житомирської області, яким встановлено, що земельна ділянка незаконно вибула із комунальної власності, та рішення суду про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, остання перебуває у приватній власності, що унеможливлює її повернення до комунальної власності, у зв'язку з чим керівник Коростишівської місцевої прокуратури Житомирської області вважає, що наявні підстави для предявлення віндикаційного позову до [PERSON] про витребування спірної земельної ділянки на підставі ст. 388 ЦК України. Позивач зазначає, що земля як основне національне багатство, що перебуває під охороною держави, є об'єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності. Таким чином, вважає, що спірні правовідносини, пов'язані з вибуттям земельної ділянки комунальної власності, становлять суспільний, публічний інтерес, а незаконні рішення органу місцевого самоврядування, на підставі яких земельна ділянка вибула з комунальної власності та наразі перебуває у приватній власності [PERSON], суспільному інтересу не відповідають. За таких обставин суспільним, публічним інтересом звернення місцевої прокуратури до суду з вимогою про витребування спірної земельної ділянки з володіння [PERSON] є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - протиправної безоплатної передачі у власність [PERSON] земельної ділянки, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу. Позивач зазначає, що відповідно до рішення 1 сесії 7 скликання Брусилівської селищної ради Житомирської області від 28.12.2016 року «Про припинення діяльності органів місцевого самоврядування, що входять до складу Брусилівської обєднаної територіальної громади» припинено юридичні особи, зокрема Соловіївську сільську раду Житомирської області, правонаступником активів та пасивів, всіх майнових прав та обовязків якої є Брусилівська селищна рада Брусилівського району Житомирської області. В даному випадку, на думку позивача, суспільний, публічний інтерес полягає у відновленні правового порядку та становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю, та захист такого права шляхом повернення до земель запасу Брусилівської селищної ради земель, що незаконно вибули з такої власності. При цьому незаконність набуття у власність земельної ділянки [PERSON] встановлена вироком Брусилівського районного суду від 17.02.2012 року, яким [PERSON] засуджено за вчинення злочинів передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 366 КК України та рішенням Брусилівського районного суду від 26.06.2012 у справі № 605/251/2012 року, які набрали законної сили. Також позивач вважає, що витребування спірної земельної ділянки з володіння [PERSON] на користь Українського народу в особі Брусилівської селищної ради відповідає критерію законності, оскільки, витребування здійснюється на підставі норм статті 153 Земельного кодексу України, ст. 388 Цивільного кодексу України в зв'язку з порушенням органами місцевого самоврядування вимог Земельного кодексу України, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності, офіційні тексти зазначених нормативно-правових актів в актуальному стані є публічними та загальнодоступними. Позивач зазначає, що спірна земельна ділянка вибула з володіння Українського народу не з його власної волі іншим шляхом шляхом грубого порушення вимог Земельного кодексу України, що встановлено вироком Брусилівського районного суду від 17.02.2012 року у справі № 1-62/11 та рішенням Брусилівського районного суду від 26.06.2012 року у справі 605/251/12 року, а тому він має право витребувати це майно у добросовісного набувача. При цьому, витребування здійснюється в інтересах Українського народу на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, при дотриманні справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правом власника. Також позивач вказує, що Коростишівській місцевій прокуратурі стало відомо про продаж спірної земельної ділянки лише із звернення [PERSON], яке надійшло до Коростишівської місцевої прокуратури 21.08.2017року. Крім того, відповідно до п. 6 договору дарування спірної земельної ділянки від 06.05.2010 року право власності на земельну ділянку, яка відчужується, виникає у обдаровуваного після реєстрації права власності на земельну ділянку у відділі Держкомзему Брусилівського району. Державну реєстрацію права власності на земельну ділянку проведено 21.09.2016 року, що підтверджується інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку. За таких обставин позивач вважає, що строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом у позивача не пропущено. Також позивач вказує, що оскільки за правилами ст. 122 Земельного кодексу України органи місцевого самоврядування розпоряджаються земельними ділянками в межах населеного пункту для всіх потреб, позов подано в інтересах Брусилівської селищної ради Житомирської області. При цьому сама Брусилівська селищна рада жодних заходів, спрямованих на повернення земельної ділянки до комунальної власності, не вжила, у звязку з чим з даним позовом до суду звертається місцева прокуратура. Таким чином, керівник Коростишівської місцевої прокуратури Житомирської області просив суд винести рішення, яким витребувати у [PERSON] на користь Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області земельну ділянку площею 0,1639 га, кадастровий номер 1820985601:01:002:0454, розташовану за адресою: вул. Центральна, 3б, в с. Соловіївка Брусилівського району Житомирської області, та стягнути з відповідача на користь прокуратури Житомирської області сплачені судові витрати. На вказану позовну заяву представником відповідача [PERSON] адвокатом [PERSON] до суду подано відзив, згідно якого відповідач вважає вказаний позов необґрунтованим з огляду на наступне. Так, на думку представника відповідача, прокурором порушено вимоги ч. 4 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» щодо порядку звернення до суду та можливості досудового врегулювання спору в разі його наявності, оскільки до подання позову прокурор зобовязаний був попередньо повідомити про намір звернутись до суду відповідний субєкт владних повноважень, в інтересах якого він має намір звернутись до суду. Крім того, вважає, що позивач не надав доказів місця розташування спірної земельної ділянки та доказів, що протиправно передана у приватну власність [PERSON] земельна ділянка та земельна ділянка, що перебуває у власності [PERSON], є одним і тим же обєктом права власності. Крім того, вважає, що позивач пропустив трирічний строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, який сплинув ще у 2013 році, оскільки з відповіді на зроблений представником відповідача запит до Брусилівської селищної ради Житомирської області вбачається, що в підшивці документів Соловіївської сільської ради Брусилівського району Житомирської області за 2010 рік знаходиться договір дарування оспорюваної земельної ділянки. Таким чином, вважає, що позивачу стало відомо про існування даного договору та перебування у власності [PERSON] спірної земельної ділянки ще у 2010 році. При цьому, на думку представника відповідача, не має правового значення та обставина, з якого саме часу про існування спірного договору дарування стало відомо Коростишівській місцевій\~прокуратурі,\~оскільки Брусилівській\~селищній раді\~як власнику\~земельної ділянки\~було відомо\~про порушення\~її прав\~ще у\~2010\~році.\~Прокурор же\~являється лише\~представником Брусилівської\~селищної ради\~в даному\~спорі,\~а не\~стороною спору.\~Просив застосувати\~до даних\~правовідносин позовну\~давність та\~у задоволенні\~позову Коростишівської\~місцевої прокуратури\~Житомирської області\~в інтересах\~держави в\~особі територіальної\~громади Брусилівського\~району Житомирської\~області в\~особі Брусилівської\~селищної ради\~Житомирської області до [PERSON] про витребування земельної ділянки відмовити. Коростишівською місцевою прокуратурою Житомирської області в свою чергу було подано відповідь на відзив представника відповідача [PERSON] адвоката [PERSON], в якому позивач зазначає, що право власності відповідача на спірну земельну ділянку виникло після його реєстрації у встановленому законом порядку 21.09.2016 року, тобто строк позовної давності предявлення до нього як до власника позовних вимог щодо витребування спірної земельної ділянки на момент подання вказаного позову до суду не сплинув. Крім того, на думку позивача, помилковим є твердження представника відповідача, що прокурором не надано доказів місця розташування земельної ділянки, протиправно переданої у власність [PERSON], та земельної ділянки, що є у власності [PERSON], та не доведено, що вказані земельні ділянки являються одним і тим самим обєктом права власності права власності. Так, згідно рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 26.06.2012 у справі № 605/251/2012 задоволено позов прокурора Брусилівського району Житомирської області в інтересах держави, територіальної громади с. Соловіївка Брусилівського району до [PERSON] про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, визнано недійсним державний акт серії ЯК № 619829 на право власності на земельну ділянку площею 0,1639 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, виданий [PERSON], кадастровий номер 1820985601:01:002:0454. При цьому відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку власником земельної ділянки площею 0,1639 га, кадастровий номер 1820985601:01:002:0454, розташованої по вул. Центральна, 36, в с. Соловіївка, Брусилівського району Житомирської області є [PERSON] Вказане свідчить про те, що безпідставно надана [PERSON] земельна ділянка та земельна ділянка, яка перебуває у власності [PERSON] з 21.09.2016 (з дати державної реєстрації права власності відповідно до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України) є одним обєктом права власності. Також позивач вважає безпідставними твердження представника відповідача, що прокурором не обґрунтовано наявність підстав для представництва інтересів Брусилівської селищної ради в суді. Так, статтею 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Статтею 1 зазначеного закону встановлено, що право комунальної власності - це право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 10 вищевказаного Закону органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами, є сільські, селищні та міські ради. Згідно рішення Брусилівського районного суду від 23.06.2017 у справі № 275/481/16-ц за позовом Особа 1 до Особа 4, Особа 5, третя особа Брусилівська селищна рада, про визнання договору дарування земельної ділянки недійсним, Брусилівській селищній раді на час прийняття рішення суду було відомо про реєстрацію 21.09.2016 права власності Особою 4 на земельну ділянку розташовану по вул. Центральна, 36 в с. Соловіївка, Брусилівського району Житомирської області, кадастровий номер земельної ділянки 1820985601:01:002:0454, яка незаконно вибула із володіння Українського народу, однак Брусилівською селищною радою заходи до повернення указаної земельної ділянки, зокрема шляхом звернення до суду з відповідним позовом, не вживались, що вкотре, на думку позивача, підтверджує наявність підстав для представництва прокурором інтересів територіальної громади. Позивач вважає, що невжиття Брусилівською селищною радою протягом тривалого часу заходів до поновлення інтересів громади, які мали місце, свідчить про невиконання обовязку щодо захисту та відновлення порушених майнових інтересів держави та територіальної громади. Відповідно до рішення Конституційного Суду України №3-рп/99 від 08.04.99 прокурор або його заступник подають до господарського суду позови в інтересах держави. Прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави, чи в чому існує загроза інтересам держави, тобто прокуратура набула права визначати наявність інтересів держави у конкретних спірних правовідносинах, які підлягають захисту та вирішенню у судовому порядку. При цьому за змістом статті 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Однією з форм представництва є звернення до суду з позовами або заявами про захист прав і свобод іншої особи, невизначеного кола осіб, праві юридичних осіб, коли порушуються інтереси держави, або про визнання незаконними актів, дій чи рішень органів і посадових осіб. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. При цьому невжиття Брусилівською селищною радою, як органом місцевого самоврядування, який в першу чергу повинен піклуватись про інтереси територіальної громади загалом та кожного громадянина окремо, заходів до повернення земельної ділянки є, на думку позивача, підставою для здійснення в даному випадку представництва прокурором інтересів держави та не порушує принципу рівності сторін. Представником відповідача [PERSON] адвокатом [PERSON] було подано заперечення на відповідь на відзив Коростишівської місцевої прокуратури, аналогічні за змістом з поданим ним відзивом на позов. Додатково представник відповідача зазначив, що оспорювана земельна ділянка не може бути витребувана у відповідача, оскільки територіальній громаді було відомо про вибуття спірної земельної ділянки з її володіння у власність [PERSON] з 11.22.2010 року, прокурору з 2012 року. При цьому з моменту визнання недійним державного акту на право власності на землю територіальна громада не здійснила жодних дій щодо скасування державної реєстрації даної земельної ділянки, що, на думку представника відповідача, свідчить, що воля територіальної громади не була направлена на позбавлення права власності [PERSON] Тобто представник відповідача вважає, що така бездіяльність територіальної громади не свідчить про вибуття земельної ділянки поза її волею, а тому відсутні підстави для застосування до даних правовідносин ст. 388 ЦК України. Також представником відповідача адвокатом [PERSON] було подано заяву про застосування позовної давності, в якій він зазначив, що у відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, відповідач набув право власності на оспорювану земельну ділянку ще 06.05.2010 році на підставі договору дарування. Право власності згідно ст. 125 Земельного кодексу України на вказану земельну ділянку у відповідача виникло з моменту державної реєстрації переходу права на земельну ділянку, тобто з 26.05.2010 року. Перехід права власності було здійснено уповноваженим на той час органом, а саме відділом Держкомзему у Брусилівському районі Житомирської області, та дані про зміну власника прав на земельну ділянку були внесені в Поземельну книгу (про що свідчить відмітка на Державному акті). У відповідності до п. 14 Постанови КМУ від 09.09.2009 року № 1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі» у разі здійснення нотаріусом у встановленому законом порядку відмітки про перехід права власності на земельну ділянку на підставі цивільно-правового договору або свідоцтва про право на спадщину вносяться відомості до розділу 3 Поземельної книги "Земельна ділянка. Права власності, постійного користування". Дата внесення відомостей є датою державної реєстрації переходу права власності на земельну ділянку. Позивачем у вказаних спірних правовідносинах виступає територіальна громада в особі Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області. Із відповіді на його запит, Брусилівський селищний голова повідомив про те, що в підшивці документів Соловіївської сільської ради Брусилівського району Житомирської області за 2010 рік знаходиться договір дарування оспорюваної земельної ділянки. Таким чином, держава в особі Соловіївської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, як суб'єкта владних повноважень, довідалася та їй стало відомо про існування даного договору та перебування у власності [PERSON] оспорюваної земельної ділянки ще в 2010 році. Тому вважає, що доводи прокурора про те, що державна реєстрація права власності була проведена лише 21.09.2016 року, не відповідають дійсності та спростовуються наведеними вище доводами. Представник відповідача наполягає, що 21.09.2016 року було лише здійснено реєстрацію вже належної [PERSON] земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що не заборонено законом. Таким чином, вважає, що позивач пропустив строк позовної давності звернення до суду для витребування земельної ділянки, який становить три роки і який збіг ще в 2013 році. Доводи прокурора про те, що Коростишівській місцевій прокуратурі стало відомо про продаж спірної земельної ділянки лише із звернення [PERSON], яке надійшло до Коростишівської місцевої прокуратури 21.08.2017 року, вважає такими, що не можуть бути взяті судом до уваги, адже дана обставина правового значення не має. В даному випадку правове значення має та обставина, з якої дати Брусилівській селищній раді, як правонаступнику Соловіївської сільської ради та власнику земельної ділянки, стало відомо про порушення її прав. Прокурор являється лише представником Брусилівської селищної ради в даному спорі, а не стороною спору. Просив у випадку визнання судом обґрунтованими позовних вимог керівника Коростишівської місцевої прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі територіальної громади Брусилівського району Житомирської області в особі Брусилівської селищної ради застосувати до даних правовідносин позовну давність та відмовити в задоволенні позову в зв'язку з пропуском строку давності звернення до суду для витребування земельної ділянки. В судовому засіданні представник позивача прокурор Коростишівської місцевої прокуратури [PERSON] доводи позовної заяви підтримав в повному обсязі з мотивів, викладених в позові та відповіді на відзив відповідача. Просив суд позов задовольнити. Представник Брусилівської селищної ради Житомирської області, в інтересах якої подано даний позов до суду, в судове засідання не зявився, надав заяву з проханням розглядати справу в його відсутність та позовні вимоги Коростишівської місцевої прокуратури задовольнити. Представник відповідача адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд в задоволенні позову відмовити, в тому числі й через пропуск позивачем строку позовної давності для предявлення вказаних позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши подані ними письмові докази, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що вироком Брусилівського районного суду Житомирської області від 17 лютого 2012 року [PERSON] визнано виним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2, ч. 1 ст. 364 та ч. 2, ч. 1 ст. 366 КК України. При цьому вказаним вироком суду було встановлено, що [PERSON], перебуваючи в період з 12.04.2006 року по 12.11.2010 року на посаді голови Соловіївської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, будучи службовою особою органу місцевого самоврядування, державним службовцем 7 рангу 4 категорії, використовуючи службове становище всупереч інтересам служби, діючи умисно, в інтересах третіх осіб - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у невстановлений день вересня 2009 року, в приміщенні службового кабінету сільської ради в с. Соловіївка Брусилівського району Житомирської області, по вул. І. Франка, 2-а, порушуючи вимоги ст.ст. 26, 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 116, 118 Земельного кодексу України, відповідно до яких питання щодо безоплатної передачі у власність фізичним особам земельних ділянок приймаються виключно на пленарних засіданнях відповідної сільської, селищної чи міської ради шляхом голосування більшістю присутніх депутатів від загального складу ради, виготовив текст завідомо неправдивого рішення сесії Соловіївської сільської ради від 25 вересня 2009 року про надання дозволу [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на виготовлення технічної документації та виготовлення документів на право власності на земельні ділянки з метою їх подальшої безоплатної передачі у власність вказаним громадянам. [PERSON], завідомо знаючи про те, що в дійсності вказане питання на порядок денний засідання сесії сільської ради не виносилось і рішення з цього приводу депутатами не приймалось, підписав вказані рішення, завірив печаткою Соловіївської сільської ради та приєднав до матеріалів 25 сесії Соловіївської сільської ради Брусилівського району 5 скликання. Після цього [PERSON], використовуючи службове становище всупереч інтересам служби, діючи умисно, в інтересах [PERSON] в приміщенні службового кабінету Соловіївської сільської ради по вул. І. Франка, 2-а, в селі Соловіївка Брусилівського району Житомирської області, у невстановлений день грудня 2009 року виготовив текст завідомо неправдивого рішення 28 сесії Соловіївської сільської ради 5 скликання від 01 грудня 2009 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо виготовлення документів, які посвідчують право власності [PERSON] на земельну ділянку, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1639 га. [PERSON], завідомо знаючи про те, що в дійсності вказане питання на порядок денний засідання сесії сільської ради не виносилось і рішення з цього приводу депутатами не приймалось, підписав вказане рішення, завірив печаткою Соловіївської сільської ради та приєднав до матеріалів 28 сесії Соловіївської сільської ради Брусилівського району 5 скликання. [PERSON] виготовив копію з вказаного підробленого рішення сесії Соловіївської сільської ради, яке теж підписав та завірив печаткою Соловіївської сільської ради, і видав [PERSON] На підставі підробленого рішення сесії Соловіївської сільської ради від 01 грудня 2009 року [PERSON] отримав державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,1639 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 11-22). Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області у цивільній справі № 605/251/2012 від 26 червня 2012 року позов прокурора Брусилівського району в інтересах держави, територіальної громади с. Соловіївка Брусилівського району Житомирської області до [PERSON] про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку задоволено. Державний акт серії ЯК № 619829 на право власності на земельну ділянку площею 0,1639 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, виданий [PERSON], кадастровий номер земельної ділянки 1820985601:01:002:0454, визнано недійсним (а.с. 9-10). Зазначені вище судові рішення набрали чинності. Також судом встановлено, що 06 травня 2010 року нотаріусом Брусилівської державної нотаріальної контори Житомирської області [PERSON] було посвідчено договір дарування земельної ділянки, згідно якого [PERSON] подарував [PERSON], а той прийняв в дарунок земельну ділянку площею 0,1639 гектарів, передану відчужувачеві для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, земельна ділянка розташована за адресою: вул. Центральна, 3 б, в селі Соловіївка Брусилівського району Житомирської області, кадастровий номер земельної ділянки 1820985601:01:002:0454, який було зареєстровано в Державному реєстрі правочинів 06.05.2010 року (а.с. 69, 78). Відомості про вказаний правочин зареєстровані начальником відділу Держкомзему в Брусилівському районі Житомирської області у Поземельній книзі 26.05.2010 року за № 20501002045400, про що свідчить відповідна відмітка на державному акті серії ЯК № 619829 на земельну ділянку з кадастровий номером 1820985601:01:002:0454 ( а.с. 151 зворот). При цьому згідно інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку державна реєстрація права ( в державному реєстрі прав) на земельну ділянку з кадастровий номером 1820985601:01:002:0454 за [PERSON] здійснена 21.09.2016 року (а.с. 26). Згідно відповіді Брусилівської селищної ради Житомирської області від 05.12.2017р. № 1775 в підшивці копій нотаріальних документів, що надавались фізичними і юридичними особами та зберігаються в колишній Соловіївській сільській раді, зберігається і копія договору дарування земельної ділянки, розташованої по вул. Центральна, 3б, кадастровий номер 1820985601:01:002:0454, від 06.05.2010 року. Оскільки наступний договір дарування в підшивці датується 23.10.2010 року, то виконкому колишньої Соловіївської сільської ради на зазначену дату вже було відомо про існування зазначеного договору від 06.05.2010 року (а.с. 61). Згідно ч. 1 ст.\~14\~Конституції України та ч. 1 ст. 1 Земельного кодексу України, ст.\~373\~Цивільного кодексу\~України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Відповідно до ст.\~13\~Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу; від імені Українського народу права власності здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Статтею 387 ЦК передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, а стаття 388 цього Кодексу встановлює правила реалізації власником його права на витребування майна від добросовісного набувача. Правила частини першої статті 388 ЦК України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Частина третя цієї ж статті передбачає самостійне правило: якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках. Враховуючи, що судовими рішеннями, а саме вироком Брусилівського районного суду Житомирської області від 17 лютого 2012 року відносно [PERSON] за ч. 2, ч. 1 ст. 364 та ч. 2, ч. 1 ст. 366 КК України, а також рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 26 червня 2012 року у цивільній справі № 605/251/2012 про визнання державного акту недійсним встановлено, що спірна земельна ділянка, розташована у с. Соловіївка Брусилівського району, по вул. Центральній, 3 б, кадастровий номер 1820985601:01:002:0454, вибула з володіння територіальної громади Соловіївської сільської ради Брусилівського району поза її волею та одержана відповідачем [PERSON] безвідплатно, наявні підстави для застосування ст. 388 ЦК України та витребування вказаної земельної ділянки від добросовісного набувача. Суд вважає необґрунтованими доводи представника відповідача щодо відсутності підстав для представлення інтересів територіальної громади прокурором в даному випадку, оскільки таке право прокурора передбачено ч. 3, 4 ст. 56 ЦПК. При цьому у відповідності до ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» Коростишівською місцевою прокуратурою Житомирської області було повідомлено Брусилівську селищну раду Житомирської області про намір представляти інтереси держави в особі територіальної громади Брусилівського району Житомирської області шляхом звернення до суду з цим позовом (а.с. 89). Крім того, самою Брусилівською селищною радою було підтримано позов прокурора, про що свідчить їх клопотання про задоволення вказаного позову судом (а.с. 153). Разом з тим, згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). За загальним правилом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже, за змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком предявлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими субєктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу). При цьому і в разі предявлення позову особою, право якої порушене, і в разі предявлення позову в інтересах цієї особи іншою, уповноваженою на це, особою, позовна давність починає обчислюватися з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів або інтересів територіальної громади. Згідно ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно ст. 125 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. За змістом ч. 1, 2 ст. 126 ЗК ( у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а на земельну ділянку із земель приватної власності цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки або свідоцтвом про право на спадщину. Частиною 6 вказаної статті передбачено, що при набутті права власності на земельну ділянку на підставі документів, визначених частиною другою цієї статті, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку, в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки. На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про відчуження земельної ділянки із зазначенням документа, на підставі якого відбулося відчуження. Орган, який здійснює реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, робить відмітку про реєстрацію прав на земельну ділянку на підставі документа про її відчуження, складеного та посвідченого в порядку, встановленому законом, протягом 14 календарних днів з дня подання до цього органу зазначеного документа. Забороняється вимагати для здійснення відмітки та державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обмежень документи, не передбачені цією статтею. Відповідно до п. 14 постанови КМУ від 09.09.2009р. № 1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі», що діяла на момент виникненн спірних правовідносин, у разі здійснення нотаріусом у встановленому законом порядку відмітки про перехід права власності на земельну ділянку на підставі цивільно-правового договору або свідоцтва про право на спадщину вносяться відомості до розділу 3 Поземельної книги "Земельна ділянка. Права власності, постійного користування". Дата внесення відомостей є датою державної реєстрації переходу права власності на земельну ділянку. Враховуючи, що відомості про перехід права власності на спірну земельну ділянку до відповідача [PERSON] були внесені до Поземельної книги 26.05.2010 року, саме з цієї дати в нього виникло право власності на спірну земельну ділянку, про що було відомо Соловіївській сільській раді, тобто законному власнику на той час, ще у 2010 році, що випливає з відповіді Брусилівської селищної ради Житомирської області від 05.12.2017р. № 1775. Таким чином, саме у 2010 році у територіальної громади виникло право на звернення з позовом про витребування спірної земельної ділянки від добросовісного набувача в порядку ст. 388 ЦК України. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Тобто на момент звернення прокурором до суду з даним позовом строк позовної давності сплинув, що є з врахуванням заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності підставою для відмови у позові. При цьому суд не приймає до уваги доводи позивача щодо виникнення права власності у відповідача [PERSON] на спірну земельну ділянку з моменту реєстрації свого права останнім в Державному реєстрі прав власності та інших речових прав 21.09.2016 року, оскільки цією датою були лише внесені відомості про відповідача як власника спірної земельної ділянки до Державного реєстру прав власності та інших речових прав, право ж власності було зареєстровано у встановленому на той час порядку за відповідачем та виникло, як зазначалось вище, 26.05.2010 року. Враховуючи викладене, позов Коростишівської місцевої прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі територіальної громади Брусилівського району Житомирської області в особі Брусилівської селищної ради до [PERSON] про витребування земельної ділянки через сплив строку позовної давності задоволенню не підлягає. На підставі викладеного, ст. 13, 14 Конституції України, , ст.ст. 256, 257, 261, 267, 268, 334, 388 Цивільного кодексу України, ст.ст. 125, 126 Земельного Кодексу України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed