Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

на підставі ухвали Шевченківського районного суду міста Києва матеріали справи за позовом [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат Кобцева Марина Олексіївна до акціонерного товариства «Банк Форвард», треті особи: приватний нотаріус Ірпінського нотаріального округу Київської області Кондратюк Віктор Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяна Леонідівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, 20 січня 2020 року надійшли до Голосіївського районного суду міста Києва, за підсудністю. В обгрунтування заявлених позовних вимог позивачкою зазначено, що 04 грудня 2013 року позивачкою було підписано заяву/оферту № 110953666/ДБО про відкриття карткового рахунку в ПАТ «Банк Русский стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», згідно з яким товариство зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 6000,00 гривень строком до 24 місяців. На момент закінчення строку кредитування зобов`язання за цим договором було виконано. З цього часу жодних листів від ПАТ «Банк Русский стандарт» з повідомленням про наявність заборгованості до неї не надходило. Зазначає, що у серпні 2019 року приватним нотаріусом Ірпінського нотаріального округу Київської області Кондадратюком В.С. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 1902 про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором № 110953666 від 04 грудня 2013 року в розмірі 18711,74 грн на користь АТ «Банк Форвард». На підставі цього виконавчого напису приватним виконавцем Вольф Т.Л. було відкрито виконавче провадження № 59927518, була винесена постанова про звернення стягнення та кошти і рахунки позивачки. Вважає, що вчинений виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки приватним нотаріусом Ірпінського нотаріального округу Київської області Кондадратюком В.С. не було перевірено безспірність заборгованості, не дотримано процедури вчинення виконавчого напису, заборгованість стягнуто поза межами трирічного строку давності, а також за відсутності документів, які підтверджують розмір заборгованості та наявність у АТ «Банк Форвард» права вимоги. Існувала необхідність встановлення нотаріусом та доведенні стягувачем безспірного характеру заборгованості за кредитним договором, а тому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 06 серпня 2019 року, вчинений приватним нотаріусом Ірпінського нотаріального округу Київської області Кондратюком Віктором Станіславовичем зареєстрованим в реєстрі за № 1902, за яким було запропоновано стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 19574,74 грн. на користь АТ «Банк Форвард» та вирішити питання про розподіл судових витрат. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 06.02.2020 року позовну заяву [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат Кобцева Марина Олексіївна до акціонерного товариства «Банк Форвард», треті особи: приватний нотаріус Ірпінського нотаріального округу Київської області Кондратюк Віктор Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяна Леонідівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню залишено без руху. 08.04.2020 року представником позивачки виконано вимоги на виконання зазначеної вище ухвали. Ухвалою суду від 10 квітня 2020 року провадження у справі відкрито та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження. Відповідачу був наданий строк для надання відзиву, третім особам для подання до суду письмових пояснень. На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав. 17 червня 2021 року представником позивачки [PERSON] - адвокатом Кобцевою Мариною Олексіївною подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила зупинити примусове стягнення з виконання виконавчого напису, у зв`язку з тим, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя. Ухвалою від 22 червня 2021 року заяву представника позивачки [PERSON] - адвоката Кобцевої Марини Олексіївни про забезпечення позову у вказаній вище справі задоволено. Забезпечено позов шляхом зупинення примусового стягнення з виконавчого напису вчиненого приватним нотаріусом Кондратюком В.С. від 06 серпня 2019 року № 1902 щодо стягнення з неї на користь АТ «Банк Форвард» в сумі 19561,74 грн. 10 лютого 2021 року ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва підготовче провадження за позовними вимогами позивача закрито, призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання позивачка не з`явилася, її представник - адвокат Кобцевва М.О. надала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності та письмові пояснення, у яких заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, повідомила про відсутність заперечень щодо ухвалення заочного рішення. Представник відповідача АТ «Банк Форвард» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином,. У судове засідання третя особа Приватний нотаріус Ірпінського нотаріального округу Київської області Кондратюк В.С. не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі. У судове засідання третя особа Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи в її відсутності до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, які містять копію нотаріальної справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що 06 серпня 2019 року приватним нотаріусом Ірпінського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1902, яким нотаріусом запропоновано: звернути стягнення з громадянки України, якою є: [PERSON] , [INFO] , місце народження: м. Київ, місце роботи: Національний медичний університет, яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , яка є боржником за кредитним договором № 110953666 від 04.12.2013 року, укладеним з ПАТ «Банк Русский стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», заборгованість за період з 09.11.2016 року по 07.02.2017 року у розмірі 19561,74 грн., з урахуванням витрат на за вчинення виконавчого напису (а.с. 91) Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. постановою від 30.08.2020 року відкрито виконавче провадження ВП № 59927518 про примусове виконання виконавчого напису № 1902 від 06 серпня 2019 року про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості у розмірі грн 19561,74 (а.с. 92). Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. У пункті 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, визначено, що нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язань. Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог заставодержателя. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. Разом з цим, пунктом 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Відповідно до п.п. 1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Як роз`яснено у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 31.01.1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Однак у вчиненому спірному виконавчому написі, і безпосередньо самим приватним нотаріусом Кондратюком В.С. не вказано на підставі яких документів останній було вчинено. Крім того, нотаріусом не надано докази, про те, що при вчиненні оспорюваного виконавчого напису належним чином він переконався у безспірності розміру сум, встановив у якому розмірі виникла заборгованість. При цьому, загальна сума заборгованості у вчиненому спірному виконавчому написі вказана у розмірі 19561,74 грн. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів . Відповідно до підпункту 2.2 пункту 2 глави 16 Порядку у разі , якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати її у стягувача. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Така правова позиція висловлена у численних постановах Верховного Суду, а саме: від 23 січня 2018 року по справі № 310/9293/15, № 369/6415/17 від 26 лютого 2020 року та інших, які мають враховуватися судом у порядку виконання судом вимог ч.4 ст.263 ЦПК України. На думку Верховного суду в постанові № 750/1627/18/ провадження № 61-43895 св 18 від 06 червня 2019 року, розрахунок заборгованості, зроблений стягувачем, з урахуванням положень Переліку документів, не може вважатись доказом на підтвердження безспірності заборгованості боржника. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого. З огляду на викладене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Правову позицію з цього питання з аналогічними висновками висловлено Верховним Судом України у Постанові від 23.01.2018 року у справі № 310/9293/15, яка в силу Закону є обов`язковою до застосування цій справі, оскільки мають місце аналогічні по своїй суті фактичні обставини справи та відповідно правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач, не подавши відзив на позов, не довів свого права стягувати заборгованість з позивача за укладеним з іншою фінансовою установою договором, та саму суму заборгованості. Крім того, відповідачем не доведено дотримання встановленого законом порядку при зверненні за вчиненням виконавчого напису, і твердження позивача в цій частині ним не спростовані. З матеріалів справи вбачається, що будь-яких вимог до позивача про усунення порушень відповідач не пред`являв. Яким чином та виходячи з чого відповідачем нарахована заборгованість, з матеріалів справи не вбачається і таких доказів відповідач суду не надав. Будь-яким чином перевірити безспірність заборгованості по наданому товариством приватному нотаріусу кредитному договору та розрахунку заборгованості суд позбавлений можливості, такий обов`язок на суд не покладається, оскільки довести безспірність такої заборгованості, з точки зору викладеного вище обґрунтування, має саме товариство, як стягувач, при зверненні до нотаріуса. Виходячи з цих обставин, одного з основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності, тверджень позивача, не спростованих відповідачем, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Судові витрати за розгляд справи судом у частині сплати судового збору, сплаченого на користь держави, то такі витрати підлягають стягненню з відповідача за правилами ст. 141 ЦПК України. Що ж стосується вимог позивачки про відшкодування відповідачем понесених судових витрат на правничу допомогу, в розмірі 5 500,00 гривень, то вони підлягають частковому відшкодуванню, а саме в розмірі 2 500, 00 гривень з огляду на наступне. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). В матеріалах справи наявний детальний опис робіт/наданих послуг адвоката, необхідних для надання правничої допомоги , що підлягають виплаті адвокату за надання правової допомоги по справі за позовом відповідно до якого позивачем понесено витрати на правову допомогу у розмірі 5 500, 00 гривень. Зі змісту зазначеного вище опису робіт встановлено, що надання правової допомоги полягало у ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження та огляду законодавства, судової практики по питанню, підготуванню позовної заяви з додатками, поданні заяви до суду, супроводженні в суді першої інстанції Проте, суд вважає необгрунтованим визначення вартості складання проекту позовної заяви та її супроводження у суді в розмірі 4 000 гривень, оскільки не є співмірною зі складністю цієї справи, а ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження - 1 500 гривень, не є наданням правничої допомоги з цих питань у повному обсязі, а тому, на думку суду вартість таких робіт може складати тільки 500 гривень. Отже на думку суду, загальна вартість наданих позивачці послуг, з правничої допомоги за підрахунками суду складає 2 500 гривень до складу якої необхідно включити вартість послуги 500 гривень з приводу виконаних робіт по ознайомленню з документ ами та їх правовим аналізом, а також 2000 гриувень щодо складання проектів позовної заяви та супроводження в суді першої інстанції, що і підлягає відшкодуванню останній за рахунок відповідача. З урахуванням задоволення позову та на підставі статті 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача також підлягає судовий збір та витрати на правничу допомогу.

Outcome: approved