Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

В жовтні 2018 року [PERSON] звернувся до з позовом до ТОВ «НФ Трейдінг Україна» про визнання запису у трудовій книжці щодо причин звільнення неправильним, зміну формулювання причини звільнення та стягнення заборгованості із заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку. Мотивує свої вимоги тим, що 02 березня 2016 року, позивача було прийнято відповідачем на роботу на посаду водія автотранспортного господарства, про що свідчить наказ № 05-к від 01.03.2016 року. 31.08.2018 року у зв`язку з грубим порушенням TOB «НФ ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА» законодавства про працю в частині оплати праці, позивач звернувся до відповідача з заявою на ім`я Генерального директора - [PERSON] про звільнення на підставі ч. З ст. 38 КЗпП України. Нехтування керівництвом TOB «НФ ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА» законодавства про працю, яке стало підставою для його звільнення, полягає в порушенні статті 24 Закону України «Про оплату праці», згідно положень якої заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і . повноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. TOB «НФ ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА» останній раз нарахувало і виплатило заробітну плату у лютому 2018 року, після чого її нарахування для обліку останньої у податкових органах та органах соціального страхування припинилися у квітні 2018 року, а зарахування на картковий рахунок за березень - вересень 2018 року не проводилися взагалі, що є грубим порушенням законодавства про працю з боку керівництва TOB «НФ ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА» та, власне, і підставою для звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. В заяві про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України від 31.08.2018р. позивач просив звільнити його 17.09.2018р. 17.09.2018р. на підставі заяви позивача Генеральним директором відповідача був підписаний наказ по товариству № 61-к від 17.09.2018 року та видано трудову книжку. При цьому, фактичного розрахунку за період виконання трудових обов`язків (березень - вересень 2018 року), вихідної допомоги згідно ст. 44 КЗпП та компенсації за невикористані 55 днів щорічної відпустки відповідач не перерахував. Окрім цього, всупереч тексту заяви про звільнення від 31.08.2018 року, Генеральним директором TOB «НФ ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА» [PERSON] , було підписано наказ № 61-к від 17.09.2018 року про звільнення, а у трудовій книжці внесено запис про звільнення, які не відповідають заяві [PERSON] про звільнення від 31.08.2018р., а саме: замість підстави звільнення «ч. 3 ст.38 КЗпП України, у зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю» зазначено «ст. 38, за власним бажанням». В графі Наказу № 61-К від 17.09.2018 року «Підстава»: зазначено «заява [PERSON] від 17.09.2018р.» замість «Заява [PERSON] від 31.08.2018р.». При цьому інших заяв, крім заяви від 31.08.2018р. я Відповідачу не подавав. Також, у Наказі № 61-К від 17.09.2018 року жодним чином не зазначено обов`язку Відповідача та не надано відповідного розпорядження здійснити нарахування вихідної допомоги згідно ст.44 Кодексу законів про працю України при звільненні за ч. З т. 38 КЗпП України, в розмірі тримісячного середнього заробітку. На усне прохання [PERSON] внести відповідні виправлення та змінити формулювання причини звільнення на належну, йому було відмовлено, тому, лише залишилося внести на наказі напис про ознайомлення з ним. Не зважаючи на те, що на підставі заяви позивача про звільнення від 31.08.2018 року генеральним директором TOB «НФ ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА» [PERSON] був виданий наказ № 61-к від 17.09.2018 року, [PERSON] до цього часу не виплачені: заборгованість з заробітної плати за період з березня 2018р. по день звільнення в розмірі 302 610 грн., компенсація 55 днів невикористаної щорічної відпустки в розмірі 109 927 грн.95 коп., вихідна допомога у розмірі трьохмісячного середнього заробітку, передбачена статтею 44 КЗпП України, що становить 138 600 грн. Вважає такі дії відповідача незаконними, оскільки відповідно до статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлялася належним чином про день, час та місце судового розгляду, направив до суду відзив, в якому зазначив, що останній не заперечує, що звільнення позивача було на підставі поданої ним заяви, проте відповідачем дотримано вимог чинного законодавства щодо формулювання причин звільнення позивача з посиланням на статтю 38 КЗпП України. Щодо розрахованого розміру середньоденної заробітної плати та загального розміру компенсації за невикористану відпустку позивачем зазначено з порушенням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 N 100, так як на період травень 2017 - квітень 2018 припадає одинадцять пових та неробочих днів, а загальна тривалість періоду - 354 дні. Отже, кількість днів, включаються в розрахунок середньоденної заробітної плати за цей період - 354 днів на 105 днів більше, ніж вказано в розрахунку позивача. Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, зазначив, що при звільненні позивача було невиплачено всі належні йому суми, не з вини відповідача, а через об`єктивні обставини - арешти грошових коштів на рахунках відповідача, які тривають до цього часу, що в свою чергу, виключає наявність вини відповідача в порушенні строків розрахунку із звільненим працівником. Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості із заробітної плати за період березень 2018-17.09.2018 року, зазначив, що на підприємстві відповідача здійснюється з використанням програмного забезпечення, вхід на 22 поверх офісного центру «Парус», в тому числі для працівників вказаних вище юридичних осіб, системи контролю та управління доступом «Золоті ворота 2002».Вказане програмне забезпечення, в поєднанні із спеціальними пристроями на вхідних дверях та персональними перепустками працівників, фіксує точний час приходу працівника на робоче місце та його залишення. З аналізу інформації, отриманої з використанням програмного забезпечення системи контролю та управління доступом «Золоті ворота 2002» щодо відвідування позивачем його робочого місця у період з 01.05.2018 до 14.09.2018 вбачається наступне: на вказаний період припадало 82 робочі дні; протягом 44 днів позивач знаходився на робочому місці менше 7 годин, в тому числі 22 дні - менше 6 годин. В той же час, відповідно до положень статті 50 КЗпП України, для працівників ТОВ «НФ ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА» було встановлено сорокагодинний робочий тиждень з тривалістю робочого дня - 8 годин. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 02 березня 2016 року, позивача було прийнято відповідачем на роботу на посаду водія автотранспортного господарства, про що свідчить наказ № 05-к від 01.03.2016 року (а.с. 7-9). 31.08.2018 року [PERSON] звернувся до TOB «НФ ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА» з заявою на ім'я Генерального директора - [PERSON] про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Нехтування керівництвом TOB «НФ ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА» законодавства про працю, яке стало підставою для його звільнення, полягає в порушенні статті 24 Закону України «Про оплату праці», згідно положень якої заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і . повноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (а.с. 10). 17.09.2018р. на підставі заяви позивача Генеральним директором відповідача був підписаний наказ по товариству № 61-к від 17.09.2018 року та видано трудову книжку. При цьому, фактичного розрахунку за період виконання трудових обов`язків (березень - вересень 2018 року), вихідної допомоги згідно ст. 44 КЗпП та компенсації за невикористані 55 днів щорічної відпустки відповідач не перерахував (а.с. 11). У спірному наказі зазначено, що підстава для його видачі є заява [PERSON] від 17.09.2018 року. З пояснень позивача, він подав єдину вищевказану заяву про звільнення датовану 31.08.2018 року, будь яких інших заяв про звільнення не писав. Суд приймає до уваги ці пояснення позивача, оскільки на їх спростування жодних доказів відповідачем не надано, до того ж на наказі про звільнення [PERSON] розписався 17.09.2018 року про ознайомлення з наказом, зазначивши на ньому про оформлення наказу на підставі його заяви про звільнення відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Згідно положень ч. 3 ст. 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Відповідно змісту спірного наказу про звільнення, у ньому не зазначена частина статті 38 КЗпП України за якою позивача звільнено з роботи. Відповідачем також не спростовано обставин наявності заборгованості перед позивачем по виплаті заробітної плати з березня 2018 року та проведення розрахунку при звільненні [PERSON] , у тому числі виплати останньому відповідно наказу про звільнення компенсації за 55 календарних днів невикористаної щорічної відпустки. За наведених обставин суд вважає формулювання причини звільнення позивача, зазначене в наказі ТОВ «НФ Трейдінг Україна» № 61-к від 17.09.2018 року за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України, незаконним, у зв`язку з чим спірному наказі необхідно змінити формулювання причини звільнення на: «Звільнити [PERSON] , водія автотранспортних засобів відділу транспортного господарства адміністративного Департаменту 17 вересня 2018 р. за власним бажанням згідно ч. З ст. 38 КЗпП України. Згідно ст. ст. 1, 2 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Дана норма закону кореспондується зі ст. 94 КЗпП України. За нормою ст. 21 Закону України "Про оплату праці", працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За вимогами ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. № 100 зі змінами, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Суд бере до уваги розмір заробітної плати [PERSON] , зазначений в індивідуальних відомостях про застраховану особу Пенсійного фонду України по формі ОК-5, відповідно яких розмір заробітної плати позивача за січень та лютий 2018 року становила 46 200 грн. Отже, за період з березня 2018 року по день звільнення - по 17.09.2018 року заборгованість по заробітній платі становить у розмірі 302 610 грн. (46 200 грн. х 6 міс.) + 25 410 грн. - за 11 робочих днів вересня 2018 року). При розрахунку компенсації за невикористану відпустку, з урахуванням положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. № 100 зі змінами, суд враховує наступне. У травні 2017 року заробітна плата позивача становила 26 698, 71 грн., у червні 2017 року - 26 769, 44 грн., у липні 2017 року - 38 506, 47 грн., у серпні 2017 року - 42 100 грн., у вересні 2017 року - 42 100 грн., у жовтні 2017 року - 42 100 грн., у листопаді 2017 року - 42 100 грн., у грудні 2017 року - 42 854, 62 грн., у січні 2018 року - 46 200 грн., у лютому 2018 року - 46 200 грн., у березні 2018 року - 46 200 грн., у квітні 2018 року - 55 845 грн. Сумарний розмір заробітку за 12 місяців ( з травня 2017 року по квітень 2018 року) 497 674, 24 грн. Приписами ст. 44 КЗпП України визначено, що при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Середньомісячна заробітна плата позивача за два останні місяці, що передували звільненню, становить 46 200 грн. (46 200 грн. - за лютий 2018 р. + 46 200 грн. - за березень 2018 року). Не виплачена вихідна допомога у розмірі трьохмісячного середнього заробітку, згідно ст. 44 КЗпП України становить 138 600 грн. (3 місяці х 46 200 грн.) Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. № 100 зі змінами, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Кількість робочих календарних днів з 2017 року по 2018 рік в межах розрахункового періоду (за вирахуванням святкових та неробочих днів) - 249 календарних дні. Розмір заробітку за 1 календарний день з урахуванням пп. 2.1. та пп. 2.2. становить: 497 674 грн.24 коп. / 249 = 1 998 грн.69 коп. Розмір компенсації 55 днів невикористаної щорічної відпустки з урахуванням підпункту 2.3. становить 1 998 грн.69 коп. х 55 = 109 927 грн.95 коп. Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку. Для розрахунку використано розмір середньоденного заробітку - 1 998 грн.69 коп. та кількість робочих днів за весь час затримки розрахунку станом на дату подання позову 17 жовтня 2018р. - 22 робочих дні. На момент подачі позовної заяви (17.10.2018 р.) заявлена до стягнення сума становила 595 109 грн.13 коп. 27.05.2019 року позивачем було збільшено позовні вимоги, а саме: розмір заробітку позивача становить 1998 грн. 69 коп. за 1 календарний день. Станом на 27.05.2019 року розрахунок з позивачем відповідач не здійснив. За період з 18.10.2018 по 27.05.2019 року кількість робочих днів становила 152 дні. Таким чином, позивач скористався своїм правом на збільшення позовних вимог до відповідача на суму 303 800 грн.88 коп. (152 д. х 1998 грн. 69 коп.) Отже, станом на день подання позовної заяви розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку становить: 1 998 грн.69 коп. х 22 = 43 971 грн. 18 коп. З урахуванням калькуляцій, загальна ціна позову становить: 302 610 грн.+138 600 грн.+109 927 грн.95коп.+43 971 грн.18коп. = 595 109 грн. 13 коп. За викладених обставин позов підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Позивач при подачі позову не сплачував судовий збір, оскільки є звільненим у відповідності до Закону України «Про судовий збір» (трудовий спір), у зв`язку з чим, на підставі ст.141 ЦПК України сплата судового збору покладається на відповідача.

Outcome: approved