Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

В червні 2018 року позивач звернувся до Світловодського міськрайонного суду із позовною заявою про стягнення з відповідача на його користь вихідної допомоги в розмірі тримісячного заробітку на підставі статті 44 КЗпП України, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 11.04.2018 року по день ухвалення рішення судом, сплачений судовий збір в сумі 704, 80 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 2000 грн. Позовні вимоги аргументовані тим, що 10.04.2018 року позивач, який працював головним інженером СП ТОВ «Світловодськпобут», звернувся до генерального директора підприємства із письмовою заявою про розірвання з ним трудового договору за власним бажанням відповідно до ч.3 ст. 38 КЗпП України через не належне виконання законодавства про працю. На підставі вказаної заяви було винесено наказ № 57/К від 10.04.2018 року звільнення з 11.04.2018 року [PERSON] на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України, не виконання власником законодавства про працю, умов колективного договору. У вказаному наказі про звільнення зазначено про виплату йому вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку на підставі ст. 44 КЗпП України. В останній робочий день 11.04.2018 року його ознайомили із вказаним наказом, видали трудову книжку із відповідними записами про звільнення за ч.3 ст. 38 КЗпПУ та проведено розрахунок, а саме: виплачено заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку. При цьому, вихідна допомога відповідно до ст. 44 КЗпПУ виплачена не була. В зв'язку з чим, просить стягнути з відповідача невиплачену суму вихідної допомоги та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, передбачений ст. 117 КЗпПУ. Враховуючи, що для підготовки позову до суду він користувався правничою допомогою, просить також стягнути вказані витрати в сумі 2000 грн. (а.с. 2-5) Ухвалою судді від 21.06.2018 року відкрито спрощене позовне провадження по даній справі, призначено перше судове засідання на 18.07.2018 року. 18.07.2018 року представником відповідача подано відзив на позов, відповідно до якого позовні вимоги не визнає, просить в їх задоволенні відмовити. Відзив мотивований тим, що 10.04.2018 року на заяві позивача про його звільнення з підприємства на підставі ч.3 ст. 38 КЗпПУ через невиконання СП ТОВ «Світловодськпобут» законодавства про працю та умов колективного договору, генеральним директором підприємства проставлено візу щодо розгляду даної заяви відділом кадрів. Начальник відділу кадрів помилково видала наказ № 57/К від 10.04.2018 року та внесла відповідний запис до трудової книжки позивача. Вважає, що власником не було порушено трудового законодавства та умов колективного договору, тому підстав для звільнення позивача за ч.3 ст. 38 КЗпПУ не було. В зв'язку з чим, 11.04.2018 року було видано наказ № 16/1 про скасування наказу № 57/К від 10.04.2018 року та видано наказ № 59/1 від 11.04.2018 року, яким [PERSON] звільнено за ч.1 ст. 38 КЗпП України. Після чого, позивачу було направлено листи з пропозицією з'явитись до підприємства для ознайомлення позивача із вказаними наказами та внесення відповідних записів до трудової книжки. Вважає, що за відсутності в заяві позивача про його звільнення на підставі ч.3 ст. 38 КЗпПУ, посилання на те, які саме порушення трудового законодавства та умови колективного договору допустив власник, не дають підстави для виплати йому вихідної допомоги, передбаченої ст. 44 КЗпП України. Зазначає, що підприємством не допускалось жодних порушень трудового законодавства. При звільненні позивача з ним було проведено повний розрахунок, тому підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку не вбачає. Просив, в разі стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, врахувати робочі дні підприємства, оскільки на підприємстві з квітня місяця 2018 року введено режим неповного робочого тижня. (а.с. 27-29) 18.07.2018 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач додатково просив скасувати накази № 16/К від 11.04.2018 року та № 59/1 від 11.04.2018 року. (а.с. 43-45) В зв'язку із подання заяви про збільшення позовних вимог в день розгляду справи, за клопотанням представника відповідача судовий розгляд відкладено до 03.08.2018 року. На заяву про збільшення позовних вимог представником відповідача 07.08.2018 року подано відзив, відповідно до якого вважає, що наказ № 57/К від 10.04.2018 року видано помилково, оскільки він не містить підпису генерального директора. В зв'язку з чим, наказ про скасування вищезазначеного наказу та наказ про звільнення позивача за ч.1 ст. 38 КЗпПУ є законними, тобто такими, що дають підставу для внесення виправлень у трудову книжку позивача. В зв'язку з чим, підстав для стягнення з підприємства вихідної допомоги відповідно до ст. 44 КЗпПУ не вбачає, а отже відсутні і підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. (а.с.64-65) В судовому засіданні 26.09.2018 року представником позивача подано відповідь на відзив із розрахунком заявлених позовних вимог, згідно якого просить стягнути вихідну допомогу, відповідно до ст. 44 КЗпП України в сумі 26326, 29 грн. (8775, 43 грн. х 3), середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 11.04.2018 року по 26.09.2018 року включно 48371, 91 грн. (113 днів х 428, 07 грн.). Крім того, збільшено позовні вимоги щодо оплати правничої допомоги загальною сумою 4500 грн. ( консультація - 500 грн., складення позовної заяви - 1500, складення заяви про збільшення позовних вимог - 1500 грн., участь у двох судових засіданнях 1000 грн., а саме по 500 грн. за кожне судове засідання) (а.с.72-76) Ухвалою суду від 26.09.2018 року заяву позивача про збільшення позовних вимог залишено без руху через несплату позивачем судового збору за позовну вимогу немайнового характеру. В судовому засіданні позивач та його представник просили позов задовольнити з підстав викладених в ньому та заяві про збільшення позовних вимог. Додатково позивач пояснив, що 10.04.2018 року особисто повідомив генеральному директору підприємства про бажання розірвати трудовий договір через порушення трудового законодавства, зазначивши, що заробітна плата виплачується із порушенням строків її виплати, лише один раз на місяць та маються затримки при її виплаті, також на порушення умов колективного договору йому не було видано спецодяг. У зв'язку з чим, генеральний директор на його заяві про звільнення поставив резолюцію для опрацювання, тобто на той час заперечень про його звільнення з підстав ч.3 ст. 38 КЗпП України, директор не мав. Після чого, 11.04.2018 року відділ кадрів ознайомив його із наказом про звільнення з підстав ч.3 ст. 38 КЗпПУ та видано трудову книжку із відповідними записами. Також, на картковий рахунок йому було зараховано суму заробітної плати та компенсацію за невикористану відпустку. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов та на заяву про збільшення позовних вимог. Додатково пояснив, що підприємством не порушувалось трудове законодавство, а пояснення позивача про виплату заробітної плати із порушенням строків не мають жодних доказів, також повідомив, що інших заяв про звільнення за власним бажання позивач не подавав. Суд, заслухавши позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Позивач 10.04.2018 року подав письмову заяву генеральному директору СП ТОВ «Світловодськпобут» Московському С.В. про його звільнення з роботи за власним бажанням відповідно до ч.3 ст. 38 КЗпП України (невиконання уповноваженим органом законодавства про працю, умов колективного договору). Заява містить резолюцію «о/к - в наказ» та підпис директора. (а.с. 10) З копії наказу № 57/1 від 10.04.2019 року вбачається, що [PERSON] звільнений з 11.04.2018 року з посади головного інженера по ч.3 ст. 38 КЗпП України, невиконання власником законодавства про працю, умов колективного договору. До виплати: вихідна допомога в розмірі тримісячного середнього заробітку на підставі ст. 44 КЗпП України, компенсація за 15 календарних днів невикористаної щорічної відпустки. З наказом [PERSON] ознайомлений 11.04.2018 року. (а.с. 11) З копії трудової книжки позивача вбачається, що останній 18.10.2017 року був прийнятий до СП ТОВ «Світловодськпобут» на посаду головного інженера на підставі наказу № 157/К від 17.10.2017 року. 11.04.2018 року звільнений по ч.3 ст. 38 КЗпП України на підставі наказу № 57/К від 10.04.2018 року. Записи завірені печаткою підприємства та підписом начальника відділу кадрів. (а.с. 12) Із копії пояснень начальника відділу кадрів СП ТОВ «Світловодськпобут» вбачається, що остання надала генеральному директору на підпис наказ № 57/К від 10.04.2018 року в якому було не вірно зазначено підставу звільнення [PERSON], а саме ч.3 ст. 38 КЗпПУ замість ч.1 ст. 38 КЗпПУ. Про виявлену помилку, начальник відділу кадрів повідомила в телефонному режимі [PERSON] та необхідність ознайомитися із наказом № 59/К від 11.04.2018 року, де підставою звільнення зазначено ч.1 ст. 38 КЗпП України. (а.с. 30) Відповідно до довідки про доходи, середньомісячна заробітна плата позивача складає 8775, 43 грн. (без врахування обов'язкових утримань та платежів), середньоденна заробітна плата складає - 428, 07 грн. (а.с. 31) Згідно копії службової записки радника генерального директора СП ТОВ «Світловодськпобут», останній повідомляє, що відсутні підстави для звільнення [PERSON] за ч.3 ст. 38 КЗпП України, оскільки підприємством не порушувалось трудове законодавство та умови колективного договору, заробітна плата виплачувалась вчасно. В зв'язку з чим, запропоновано звільнити [PERSON] за ч.1 ст. 38 КЗпП України, а наказ № 57/К від 10.04.2018 року скасувати. (а.с. 32) Відповідно до довідки СП ТОВ «Світловодськпобут» встановлено, що в березні місяці 2018 року позивачу нараховано заробітну плату в сумі 8700 грн., індексація заробітної плати в сумі 54, 62 грн., виплачено у березні 2018 року 16149, 52 грн. (заробітна плата за лютий та березень), на квітень 2018 року залишок складає 47, 47 грн., нараховано у квітні 1740 грн., індексація заробітної плати 10, 92 грн., компенсація 14 днів відпустки 5644, 66 грн., виплачено на картковий рахунок 11.04.2018 року 6000, 91 грн. (а.с. 33) З копії наказу № 16/1 від 11.04.2018 року вбачається, що наказ № 57/К від 10.04.2018 року «Про припинення трудового договору (контракту)» скасовано в зв'язку з приведенням кадрової документації до вимог чинного законодавства України та враховуючи службову записку радника генерального директора від 11.04.2018 року. (а.с. 34) Відповідно до наказу № 59/1 (розпорядження) від 11.04.2018 року звільнено з 11.04.2018 року [PERSON] з посади головного інженера за власним бажанням за ч.1 ст. 38 КЗпП України. Із зазначеним наказом позивач не ознайомлений. (а.с. 35) Згідно копій листів від 11.04.2018 року та 24.05.2018 року позивачу направлено повідомлення про скасування наказу про його звільнення на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України та про видання наказу про звільнення на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України. При цьому підтверджень щодо отримання позивачем вказаних листів суду не надано. (а.с. 36, 37) Відповідно до наказів СП ТОВ «Світловодськпобут» № 2 від 22.01.2018 року, № 7 від 26.02.2018 року, № 10 від 19.03.2018 року, № 19 від 18.04.2018 року, № 23 від 14.05.2018 року, № 30 від 30.06.2018 року, № 44/1 від 31.07.2018 року на підприємстві введено режим скороченого робочого тижня. (а.с. 38, 39, 40, 41, 42, 100, 101) Згідно копії виписки по картці/рахунку позивача за період часу з 01.10.2017 року по 01.10.2018 року вбачається зарахування коштів (заробітної плати) в різний період часу, в деяких випадках із перевищенням 15 днів між зарахуванням, а саме: 17.01.2018 року, 19.02.2018 року, 12.03.2018 року, 30.03.2018 року. (.а.с 97, 98) При цьому, будь-яких доказів на спростування обставини щодо порушення відповідачем трудового законодавства в частині недотримання строків виплати заробітної плати позивачу суду не надано. Частиною 3 статті 38 КЗпП України визначено, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. При цьому, статтею 44 КЗпП Українив встановлено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Згідно ч.1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Згідно статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач 10.04.2018 року подав заяву про звільнення з 11.04.2018 року на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України через невиконання уповноваженим органом підприємства законодавства про працю та умов трудового договору. Відповідно до поданої заяви, уповноваженим органом видано наказ про розірвання трудового договору із позивачем з 11.04.2018 року за ч.3 ст. 38 КЗпП України із виплатою вихідної допомоги передбаченої ст. 44 КЗпП України. В день звільнення із позивачем проведено не повний розрахунок, оскільки не виплачено вихідну допомогу. Відповідач посилається на те, що відповідними наказами було скасовано наказ про звільнення позивача на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України та відповідно звільнено останнього на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України, тому підстав для задоволення позивних вимог не має. Разом з тим, за змістом ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і які працівник визначає самостійно. У разі якщо вказані працівником причини звільнення - порушення працедавцем трудового законодавства (ч.3 ст. 38 КЗпП України) - не підтверджують або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч.1 ст. 38 КЗпП України. Тобто, позивач подаючи заяву про звільнення за власним бажання на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України, просив звільнити його з 11.04.2018 року та розраховував на настання низки бажаних для нього наслідків. Отже, звільнення без посилання на ч.3 ст. 38 КЗпП України не тягне виникнення у позивача права на вихідну допомогу, не відповідає його бажанню і не є звільненням за власним бажанням у розумінні ст. 38 КЗпП України. З огляду на викладене, суд приходить до висновків, що накази генерального директора СП ТОВ «Світловодськпобут» № 16/1 від 11.04.2018 року «Про скасування наказу № 57/1 від 10.04.2018 року «Про припинення трудового договору (контракту)» та № 59/1 від 11.04.2018 року «Про припинення трудового договору (контракту), звільнення з 11.04.2018 року [PERSON] за власним бажанням з посади головного інженера на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України, є протиправними, тому підлягають скасуванню. В зв'язку з чим, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача вихідної допомоги, відповідно до ст. 44 КЗпП України в розмірі тримісячного середнього заробітку, а саме в сумі 26326, 29 грн. (3 х 8775, 43 грн.) підлягає також задоволенню. Крім того, відповідачем зазначено, що для визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку суду необхідно враховувати, що підприємство працювало не повний робочий тиждень. Разом з тим, суд не може погодитись із вказаним, виходячи з наступного. У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз'яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" визначено, що суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. З підстав ст. 117 КЗпП України позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці. Правила здійснення відповідного розрахунку середнього заробітку визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого1995 року № 100 (далі - Порядок). Пунктом 8 розділу VІ цього Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Таким чином, нарахування загальної суми середнього заробітку обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на кількість робочих днів у розрахунковому періоді згідно норм тривалості робочого часу. Доводи представника відповідача про необхідність врахування при обрахуванні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не норм тривалості робочого часу, а фактичного робочого часу підприємства, яке працювало за скороченим графіком, не ґрунтуються на нормах матеріального права. Такий порядок у разі припинення роботи підприємства призвів би до позбавлення права працівника на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що є неприпустимим. Статтею 117 КЗпП України чітко визначає, що при відсутності спору про розмір належних звільненому працівникові сум, його середній заробіток виплачується за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Дана норма є однозначною, двоякому трактуванню не підлягає і будь-які правові висновки Верховного Суду про застосування даної норми права у іншому значенні відсутні. Ухвала ВСУ від 15 червня 2016 року у справі № 388/1486/15-ц стосується правильності визначення середньоденного заробітку працівника, який має враховуватись при обчисленні компенсації, передбаченої ст. 117 КЗпП України, і не містить висновків щодо особливостей визначення періоду, за який має стягуватися така компенсація. Довідкою СП ТОВ «Світловодськпобут» від 16.07.2018 року визначено середньомісячну та середньоденну заробітну плату позивача у сумі 8775, 43 грн. та 428, 07 грн. відповідно. Її розмір жодною зі сторін не оспорюється. Відповідно до щорічного розрахунку норм тривалості робочого часу, у розрахунковому періоді з 12.04.2018 року по 23.10.2018 року, тобто по день ухвалення судом рішення, визначено 131 робочий день. Вказана обставина визнається судом загальновідомою, оскільки розміщена на офіційному сайті Міністерства соціальної політики України та є загальнодоступною, тому доказуванню, відповідно ч.3 ст. 82 ЦПК України, не підлягає. Враховуючи, що при звільненні позивача вказана вихідна допомога в сумі 26326, 29 грн. виплачена не була, тобто повний розрахунок в день звільнення проведений не був, чим відповідачем порушено умови ст.ст. 47, 116 КЗпП України, що тягне за собою настання наслідків передбачених ст. 117 КЗпП України. Таким чином, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 56077, 17 грн. (131 х 428, 07 грн.) Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі на професійну правничу допомогу. Згідно ч.2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до договору про надання юридичних послуг від 06.06.2018 року, додаткового договору № 1 від 06.06.2018 року, додаткового договору № 2 від 17.07.2018 року, позивачу надано правничу допомогу, вартість якої складає 4500 грн., яка оплачена позивачем. (а.с. 15-16, 17, 18, 19, 77, 78, 79) Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір загальною сумою 1409, 60 грн. (704, 80 х 2) та понесено витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4500 грн., та те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, вказані витрати також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved