Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

Позивач [PERSON] у квітні 2015 року пред'явив до суду позов до товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальне Агентство «ПРО-ФАРМА» про стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 03 липня 2014 року, яким його поновлено на роботі за сумісництвом на посаді фахівця з маркетингу відділу з продажу Департаменту рецептурних препаратів кардіологічного напряму в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Універсальне агентство «ПРО-ФАРМА». Обгрунтовує позов тим, що зазначене рішення виконано відповідачем лише 16 лютого 2015 року, тобто через 156 робочих дні після його ухвалення, хоч рішення про поновлення на роботі підлягає до негайного виконання. Оскільки рішенням суду від 03 липня 2014 року встановлено, що середньоденний заробіток позивача становив 349,52 гривень, то за 156 робочих днів затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі відповідач повинен сплатити йому 54525 гривень 12 копійок. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з викладених у позовній заяві мотивів та просив його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позову не визнав, пояснивши, що рішення виконане після набрання ним законної сили, оскільки відповідачем подавалася апеляційна скарга, яка була відхилена апеляційним судом, після чого було подано касаційну скаргу. У відкритті касаційного провадження відмовлено. Крім цього зазначив, що в позивача був нормований робочий день, а з цього приводу рішення Тернопільського міськрайонного суду від 03 липня 2014 року та ухвала Апеляційного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2014 року містять суперечності, тому при визначенні середнього заробітку за затримку виконання рішення судом не повинен братися до уваги розмір середнього заробітку позивача, про який зазначено в рішенні від 03 липня 2014 року. З цього приводу відповідачем подано до Верховного Суду України заяву про перегляд судових рішень. Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив такі обставини: Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 03 липня 2014 року [PERSON] поновлено на роботі за сумісництвом на посаді фахівця з маркетингу відділу з продажу Департаменту рецептурних препаратів кардіологічного напряму Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальне агентство «ПРО-ФАРМА», зобов'язано відповідача виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 50680 гривень за вирахуванням із цієї суми податків та інших обов'язкових платежів. Рішення від 03 липня 2014 року в частині поновлення на роботі та виплати середньомісячного заробітку в сумі 7689,38 гривень підлягає до негайного виконання. Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2014 року рішення Тернопільського міськрайоного суду від 03 липня 2014 року залишено без змін. 16 лютого 2015 року відповідно до наказу № 86-К директора TOB «Універсальне агентство «ПРО-ФАРМА» [PERSON] поновлено на посаді фахівця з маркетингу відділу з продажу Департаменту рецептурних препаратів кардіологічного напряму, за сумісництвом, на умовах передбачених, трудовим договором. Відповідно до ст. 367 ЦПК України у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника суд допускає негайне виконання рішень. Негайне виконання рішення передбачає його обов'язкове виконання, незалежно від набрання ним законної сили. Як слідує з рішення Тернопільського міськрайонного суду від 03 липня 2014 року, суд допустив його негайне виконання в частині поновлення на роботі та виплати середньомісячного заробітку в сумі 7689,38 гривень. За таких обставин суд вважає безпідставними посилання представника відповідача на те, що рішення відповідачем не виконувалось у зв'язку з тим, що не набрало законної сили. Крім цього, ухвала апеляційного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2014 року набрала законної сили з моменту її проголошення, тобто 16 жовтня 2014 року. Подача касаційної скарги на набрання законної сили ухвалою апеляційного суду не впливає. З цих підстав суд приходить до переконання про наявність вини відповідача у затримці виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі, починаючи з 03 липня 2014 року, до 16 лютого 2015 року. Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, а якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Згідно з п. 8 цієї Постанови нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Як слідує з рішення Тернопільського міськрайонного суду від 03 липня 2014 року, виходячи з розміру заробітку [PERSON] за останні два місяці роботи відповідно до довідки про доходи від 15 квітня 2014 року, його середньоденний заробіток становить 349,52 гривень. Представник відповідача, заперечуючи в судовому засіданні проти такого розміру середньоденного заробітку позивача, жодних інших доказів його розміру не надав. При цьому суд не бере до уваги його доводів про те, що рішення Тернопільського міськрайонного суду від 03 липня 2014 року та ухвала Апеляційного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2014 року містять суперечності щодо ненормованості робочого дня [PERSON] Надані відповідачем на обгрунтування таких тверджень докази, зокрема, колективний договір між адміністрацією та трудовим колективом товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальне Агентство «ПРО-ФАРМА» на 2011 - 2015 роки з додатком № 1 «Перелік посад з ненормованим робочим днем та тривалістю додаткової відпустки за ненормований робочий день», відповідно до якого, посада, яку займав [PERSON], до переліку цих посад не входить, наказ № 334/1-к від 03 вересня 2012 року про прийняття [PERSON] на роботу, відповідно до якого тривалість його робочого дня (тижня) становить 40 годин, а також контрольний листок проведення інструктажів та ознайомлень з відміткою про ознайомлення [PERSON] з умовами праці на робочому місці 30 серпня 2012 року, розміру середньоденного заробітку позивача не спростовують, жодних даних щодо визначення його розміру не містять. Також, як слідує зі змісту ухвали апеляційного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2014 року, оскаржуючи рішення Тернопільського міськрайоного суду від 03 липня 2014 року, товариством з обмеженою відповідальністю «Універсальне Агентство «ПРО-ФАРМА» будь-які заперечення з приводу визначення розміру середньоденного заробітку [PERSON] не надавались. За вказаних обставин, беручи до уваги, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду встановлено, що середньоденний заробіток [PERSON] за останні два місяці роботи становив 349,52 гривень, а жодних інших доказів на підтвердження його розміру суду не надано, суд приходить до переконання, що середній заробіток за затримку виконання рішення про поновлення на роботі слід обчислювати виходячи саме з зазначеного середньоденного заробітку позивача. З виконаного позивачем розрахунку слідує, що середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 54525 гривень 12 копійок (349,52 гривень х 156 робочих днів). Беручи до уваги, що, виходячи з розрахунку норм тривалості робочого часу на 2014 рік та на 2015 рік, за період з 03 липня 2014 року до 16 лютого 2015 року кількість робочих днів становила не менше 156, а жодних заперечень та доказів із цього приводу представником відповідача не надано, суд приходить до переконання про обгрунтованість розрахунку позивача. Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, суд приходить до переконання про порушення прав позивача, які підлягають до захисту шляхом стягнення з відповідача в його користь середнього заробітку за затримку виконання рішення про поновлення на роботі в розмірі 54525 гривень 12 копійок, за вирахуванням із цієї суми податків та інших обов'язкових платежів. На підставі викладеного, відповідно до ст. 236 Кодексу законів про працю України, п. п. 2, 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати",

Outcome: approved