Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

В листопаді 2018 року [PERSON] (далі - позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом) звернувся з зазначеним вище первісним позовом до [PERSON] (далі - позивач за зустрічним позовом, відповідач за первісним позовом), яка в свою чергу подала зустрічний позов в січні 2019 року. В обґрунтування первісного позову позивач за первісним позовом - відповідач за зустрічним позовом, зазначив, що в шлюбі сторони прожили з 05 грудня 1986 року до 14 липня 2016 року, який розірвано рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 14 липня 2016 року. В зв`язку з неможливістю спільно проживати та вести домашнє господарство ним подано позов про поділ спільного майна подружжя, а саме: житлового будинку, господарських будівель, земельної ділянки, автомобіля, причепа. В обґрунтування зустрічного позову відповідачем за первісним позовом-позивачем за зустрічним позовом зазначено, що після ознайомлення з первісним позовом про поділ спільного майна подружжя, на думку, сторони в первісному позові не зазначено увесь перелік спільно нажитого рухомого майна, а тому вона вважала за необхідне звернутись з зустрічним позовом про поділ спільного майна подружжя в частині рухомого майна. За таких обставин після зміни позовних вимог сторони обрали, як прийнятний для них обох, варіант поділу житлового будинку та земельної ділянки визначений варіантом №1 висновку комплексної судової будівельно-технічної, оціночно - будівельної, земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за №2222/2225/2226/2227/2228/19-21 від 28.10.2019 року. Щодо поділу автомобіля, причепа та будівельних матеріалів відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним не заперечувала щодо виділення вказаного майна на користь позивача за первісним позовом-відповідача за зустрічним, за умови сплати ним грошової компенсації вартості майна. В частині поділу рухомого майна, сторонами досягнуто часткової згоди, щодо такого поділу. В судовому засіданні сторони підтримали свої позовні вимоги наполягаючи на їх задоволенні. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом - [PERSON] , позивача за зустрічним позовом - відповідача за первісним позовом - [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Так, згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Так, сторонами не оспорюються обставини щодо набуття рухомого та нерухомого майна, а також те, що воно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. На підтвердження цих обставин судом досліджено матеріали справи та письмові докази у ній. Крім цього в судовому засіданні допитано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які в своїй сукупності повідомили суду що майно, яке підлягає поділу є об`єктом спільної сумісної власності. Поряд з цим свідки повідомили про порядок користування сторонами майном, щодо участі в його догляді, поліпшенні, тощо. Зазначили, що позивач за зустрічним позовом - відповідач за первинним, постійно в домоволодінні [ADDRESS] не проживає, з`являється там періодично, натомість позивач за первісним-відповідач за зустрічним позовом проживає у домоволодінні постійно, користується спірним майном. Одночасно, суд при вирішенні цього спору, враховує пояснення [PERSON] , щодо її перебування за місцем роботи у м. Києві та неможливістю постійно знаходитись у спірному домоволодінні, однак суд і бере до уваги відсутність доказів перебування на роботі вказаної сторони. Поряд з цим судом досліджено висновок комплексної судової будівельно-технічної, оціночно - будівельної, земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за №2222/2225/2226/2227/2228/19-21 від 28.10.2019 року, згідно якої сторони обрали як прийнятний для кожного з них варіант №1 поділу житлового будинку та земельної ділянки. Аналіз перевірених і оцінених у судовому засіданні доказів в підтвердження позовних вимог сторін переконує суд, що ними надано належні, достовірні та допустимі докази, в силу вимог ст.ст. 76 - 81 ЦПК України, на підтвердження того що придбане сторонами даного цивільно - правового спору в період шлюбу майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні і підлягає поділу. Отже, виходячи з рівності часток та обраного сторонами способу захисту порушеного права, зважаючи на інтереси сторін, обставини встановлені в судовому засіданні, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги за первісним та зустрічним позовом. Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. На підставі всього вищевказаного,

Outcome: partial