Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

В липні 2015 р. позивач звернувся до районного суду з позовною заявою, в якій просить зняти арешт з автомобілю марки «Мерседес», 1980 року випуску, д.р.н. [NUMBER], що належить йому на праві власності, накладений постановою ВДВС Подільського РУЮ у м.Києві від 29.12.2010 р. в межах виконавчого провадження про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.1 КУпАП у вигляді штрафу. Позов мотивний тим, що постановою у справі про адміністративне правопорушення серії АВ2 № 019317 від 29.09.2010 року позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП із застосуванням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. Постановою відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві від 29.09.2010 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] Виконавчий лист 21.04.2011 року було повернуто стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст. 47, ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження». Штраф у розмірі 255 грн. заявником сплачений на розрахунок №0311 1714970000, згідно квитанції від 24.07.2015 року. Оскільки штраф, який був застосований до нього, був сплачений, тому відпали підстави для накладення арешту на все рухоме майно, що накладено відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. При зверненні до відділу ДАІ з обслуговування Подільського району ГУМВС України в м. Києві, позивач був повідомлений, про те, що арешт з транспортного засобу «Mersedes» номерний знак [NUMBER], що належить йому на праві власності, не знятий. При зверненні до відділу державної виконавчої служби Подільського РУЮ у м. Києві про зняття арешту з всього майна, що був накладений відповідно до постанови ВДВС Подільського МУЮ у м. Києві від 22.12.2014 року, заявнику було запропоновано звернутися до суду з заявою про зняття арешту з майна, оскільки виконавчий документ повернутий органу у зв'язку з тим, що у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження, місце проживання, перебування боржника-фізичної особи. Згідно Витягу з державного реєстру обтяжень рухомого майна, виданого Державним підприємством «інформаційний центр» Міністерства юстиції України на запит органу державної влади, від 24.07.2015 року за 15069420 накладено арешт на все рухоме майно, що належить [PERSON] відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22.12.2014 року, виданого ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві. Наявний арешт на все майно порушує право позивача як власника, оскільки він позбавлений можливості у повному обсязі користуватися своїм правом власності. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та дав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставини. Відповідачі у судове засідання повторно не з'явилися, своє право на участь у судовому засіданні не використали, про день, час та місце розгляду справи були повідомлений належним чином. Повідомлення про причини неявки до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв'язку з цим, суд на підставі ст.ст.169 ч.4, 224 ч.1 ЦПК України постановляє заочне рішення. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, суд приходить до висновку. Позивач є власником автомобілю марки «Мерседес», 1980 року випуску, д.р.н. [NUMBER], що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 09.02.1999 р. В судовому засіданні встановлено, що в провадженні ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві перебувало виконавче провадження ВП №23980848 про стягнення з [PERSON] штрафу в розмірі 255,00 грн. на користь держави, яке було відкрито на підставі постанови № 201516 від 29.09.2010 р. 19.04.2011 року головним державним виконавцем ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві Слободчиком Д.Г. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. За правилами ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Як вбачається з матеріалів справи, 24.11.2011 р. ВДВС Подільського РУЮ було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Судом встановлено, що позивач штраф у розмірі 255 грн. сплатив в повному розмірі, що підтверджується квитанцією від 24.07.2015 р. (арк.спр.10). Згідно наданого позивачем витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 18.07.2015 р. в державномуреєстрі є запис про обтяження майна позивача на підставі постанови ВДВС Подільського РУЮ у м.Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 29.09.2010 р. ВП № 23980848 Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України та ч.1 ст. 321 ЦК України , право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні . Відповідно до вимог ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження", у разі закінчення виконавчого провадження арешт,накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішень, а також провадяться інші дії , необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу ( посадовій особі ), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту на майно боржника . Відповідно до положеньст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень ч.2 ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Отже, накладення арешту на майно позивача, при відсутності заборгованості перед позивачем та закінченим виконавчим провадженням, обмежує його законні права, як власника, щодо вільного користування та розпорядження своїм майном. І в судовому засіданні достовірно встановлено, що в зв'язку з наявністю накладеного арешту на все майно позивача, порушуються його право власності. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у раз його порушення, невизнання або оспорювання. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що правові підстави арешту майна позивача на теперішній час відсутні, в зв'язку з чим порушені його права як власника майна, а тому ці права підлагають судовому захисту шляхом звільнення майна позивача з-під арешту. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" від 27.08.1976 р. № 6 (зі змінами та доповненнями) передбачено, що правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що грунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Право суду на зняття арешту, накладеного в межах виконавчого провадження, передбачено ст.60 Закону України «Про виконавче провадження». Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є заснованими на законі, обґрунтованими, доведені в судовому засіданні, тому і підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст.41 ч.4 Конституції України, ст.ст.317, 319, 321, ЦК України, ст.60 Закону України «Про виконавче провадження,

Outcome: approved