Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

В квітні 2019 року Вишгородське районне комунальне підприємство «Вишгородтепломережа» звернулося до Вишгородського районного суду Київської області із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за опалення, в якій просило стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за опалення місць загального користування у сумі 1804 грн. 96 коп., витрати за проведення експертизи у розмірі 5625 грн. та судовий збір у сумі 1921 (одна тисяча дев`тсот одна) грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» ВРКП «Вишгородтепломережа» надає послуги з централізованого опалення споживачам в оселі іх будинку, що знаходиться у [ADDRESS] , в межах балансової належності. Відповідач [PERSON] мешкає та є власниками квартири [ADDRESS] та була споживачем комунальної послуги з централізованого опалення до березня 2016 року, саме за цей період виникла заборгованість, яка стягується та яку не сплатила відповідач. На сьогоднішній день у зазначеному будинку створено ОСББ «Шолуденка 6-В», яке забезпечує надання послуги з централізованого опалення споживачам будинку. 01.03.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір про надання послуг централізованого опалення № 085098 та відкрито особовий рахунок на сплату за комунальні послуги. Відповідач свої обов`язки по вищевказаному договору не виконала у повному обсязі, у зв`язку із чим у останньої виникла заборгованість за отримані послуги з централізованого опалення у сумі 1 804, 96 грн. Тому позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 17.05.2019 року відкрито провадження по цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 10.12.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву повністю підтримала з викладених у ній підстав та просила її задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала письмові заперечення проти позову в яких просила відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вимоги позивача і обставини на яких вони ґрунтуються, а саме зазначення позивачем лише тарифу на теплову енергію та загальної суми нарахувань, не відповідають дійсності, тому наведений розрахунок суми заборгованості не можна вважати законним і правильним, так як він вчинений без зазначення показань квартирного засобу обліку теплової енергії та кількості не облікованого лічильником тепла, розрахованої та погодженої згідно норм чинного законодавства України у сфері житлово - комунальних послуг. Також, протягом періоду надання послуги з централізованого опалення на підтвердження скарг з приводу її надання або неналежного надання вона з мешканцями будинку [ADDRESS] , неодноразово зверталася до позивача з письмовими скаргами про незгоду з перерахунком кількісних показників не облікованої квартирними лічильниками теплової енергії. Крім того, позивачем не надано письмового підтвердження законності збільшення ним в односторонньому порядку у 2,6 разів кількості необлікованого квартирним лічильником тепла. Також зазначила, що робочий проект на встановлення квартирного лічильника, у якому відображені частка кількості теплоти на місця загального користування погоджений позивачем, тож підлягає застосуванню розрахунок частки, наведений у проекті; позивачем не були внесені зміни до діючого договору про надання послуг, укладеного між сторонами; до розрахунку МЗК позивач безпідставно включив сходи з 2-го по 10 поверхи, горище та підвальне приміщення, що суперечить нормам чинного законодавства, а розрахунок позивача не підтверджено жодним нормативним актом. В свою чергу, представником позивача до суду було подано письмові пояснення, з яких вбачається, що з вимогами та обґрунтуваннями, які зазначені у письмових запереченнях на позовну заяву не погоджується. Вказав, що житловий будинок по [ADDRESS] , у якому проживають відповідачі, обладнаний загальнобудинковим засобом обліку теплової енергії, що підтверджується актом про допуск вузла обліку теплової енергії та об`єму теплоносія на ДТ до експлуатації від 01.12.2011р. У жовтні 2012 року відповідач [PERSON] встановила квартирний вузол обліку теплової енергії, що підтверджується актом прийняття комерційного вузла обліку теплової енергії від 17.10.2012р. Для встановлення відповідачем квартирного лічильника теплової енергії, позивачем були надані технічні умови від 28.09.2012р. № 304, на які посилається відповідач у відзиві на позов, та якими передбачалося погодження з позивачем проектних рішень на стадії розробки на проектування та встановлення вузла обліку та тип встановлення вузла обліку до початку робіт. Також, технічними умовами передбачалося включення до проекту на встановлення засобу обліку розрахунку теплових втрат не облікованих лічильником (місця загального користування). Згідно розрахунку, включеного до проекту, додаткові витрати теплової енергії, які не враховані індивідуальним квартирним лічильникам тепла, складаються з теплових втрат приміщень загального користування - сходова клітина будинку, підвальне приміщення, теплових втрат відкритих транзитних трубопроводів в межах квартири та теплових втрат зовнішніх трубопроводів в межах границі балансової належності, які встановлюється на рівні 0,132 Гкал/місяць. На підставі зазначеного, відповідачем, починаючи з грудня 2015 року до виконавця послуг - позивача, надавалися звіти про споживання теплової енергії квартири з відображенням показників лічильника за звітний період та кількості теплової енергії необлікованої лічильником (МЗК). У грудні 2015 року по вказаній квартирі було проведено коригування коефіцієнту частки абонента, що припадає в загальній кількості тепла на МЗК, спожитого будинком. Згідно із поданим ТОВ «Ел Енд Джи Мітерінг» новим розрахунком, коефіцієнт частки абонента, що припадає в загальній кількості тепла на МЗК, спожитого будинком, складає 0,365 Гкал/місяць. Відповідне коригування коефіцієнту частки теплової енергії на МЗК було викликане наявністю відмінних підходів у застосуванні вимог Методики при розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування у будинку за різними квартирами, а також у зв`язку із зазначеним, наданням балансоутримувачем будинку уточнених даних по будинку. Згідно інформації балансоутримувача будинку загальна площа будинку по [ADDRESS] складає 15 466 кв. м, з яких опалювальна площа приміщень складає 11 287 кв. м, різниця - 4 179 кв. м і є площею місць загального користування, яка застосовується в розрахунках кількості спожитої теплоти на МЗК, до якої не входять горища і підвали. Власники квартир багатоквартирних будинків та жилої площі у гуртожитку є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитку. Типова форма договору про надання послуг з централізованого опалення затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. № 630 (Правилами) не передбачає відображення в тексті договору розміру оплати за МЗК, оскільки такий розмір визначається згідно з Методикою. Сума боргу, яка заявлена до стягнення з відповідачів у розмірі 696,47 грн. є різницею суми нарахувань позивача згідно наданих Звітів про споживання теплової енергії з урахуванням частки МЗК у розмірі 0, 365 Гкал/місяць та нарахувань, розрахованих з урахуванням частки МЗК у розмірі 0,132 Гкал/місяць за період з грудня 2015 року по березень 2016 року (включно). Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» ВРКП «Вишгородтепломережа» надавало послуги з централізованого опалення споживачам в оселі іх будинку, що знаходиться у [ADDRESS] , в межах балансової належності. 01.03.2012 року між ВРКП «Вишгородтепломережа» та [PERSON] був укладений договір про надання послуг з централізованого опалення № 085098 та відкрито особовий рахунок на сплату комунальної послуги. Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , мешкає за вищевказаною адресою та користуються комунальними послугами з централізованого опалення. ВРКП «Вишгородтепломережа» надавало відповідачу комунальну послугу з централізованого опалення по березень 2016 року, що стягується та яку не сплатила відповідач. На сьогоднішній день у вказаному будинку, а саме: [ADDRESS] , створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Шолуденка 6-В», яке і забезпечує надання послуги з централізованого опалення споживачам будинку. Позивач звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за опалення з [PERSON] 02.05.2018 року Вишгородським районним судом Київської області було видано судовий наказ. 23.06.2018 року ухвалою Вишгородського районного суду Київської області вказаний судовий наказ було скасовано. Добровільно [PERSON] свої обов`язки не виконує та не зважаючи на повідомлення про борг, оплату послуг здійснювала частково, у зв`язку із чим у неї залишилася заборгованість за отримані послуги з централізованого опалення у сумі 1 804, 96 грн. Відповідно до ст. 67 ЖК України власник зобов`язаний оплачувати комунальні послуги і несе відповідальність за зобов`язання, що випливають із права користування житлом. Згідно вимог п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24 січня 2006 року, встановлено, що власники та наймачі квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Відповідачі є споживачами комунальних послуг на підставі Закону України «Про житлово-комунальні послуги», як такі, що їх отримують, а тому відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону мають їх своєчасно оплачувати. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Згідно ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач здійснює функції утримання на балансі переданого йому за договором з власником майна та управляти їм чи передавати за договором повністю або частково функції управління управителю; визначати порядок утримання, експлуатації та ремонту майна; укладати договори на надання житлово-комунальних послуг; приймати рішення щодо використання коштів на виконання капітального та поточного ремонтів; здійснювати господарську діяльність у порядку, визначеному законом; звертатися до суду про звернення стягнення на майно осіб, які відмовляються оплачувати рахунки за споживання житлово-комунальних послуг або відшкодовувати завдані збитки майну, що перебуває в нього на балансі. Стаття 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає перелік житлово-комунальних послуг: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Відповідно до норм ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отримані комунальні послуги. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання вищезазначених послуг» розрахунки за користування тепловою енергією, яка відпускається енергопостачальними організаціями, здійснюються споживачами відповідно до діючих тарифів, установлених місцевими органами влади та на підставі показань приладів обліку споживання теплової енергії. Згідно норм ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно із п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 р. № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. У відповідності до ст. 382 ЦК України, Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів від 08.10.1992 року № 572 та рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004р. № 4-рп/2004, власники квартир багатоквартирних будинків та жилої площі у гуртожитку є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитку. Згідно із п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку. У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Відповідно до п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, квартирні засоби обліку теплової енергії, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. 01.12.2011 року житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] , було обладнано та допущено до експлуатації вузлом обліку теплової енергії та об`єму теплоносія, що підтверджується Актом про допуск вузла обліку теплової енергії та об`єму теплоносія на ДТ до експлуатації. 01.03.2012 року між ВРКП «Вишгородтепломережа» та [PERSON] було укладено Договір № 085098 про надання послуг з централізованого опалення, згідно п.1. якого ВРКП «Вишгородтепломережа» зобов`язується своєчасно надавати відповідної якості послуги з централізованого опалення, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуг за встановленими тарифами в строк і на умовах, що передбачені договором. 01.02.2011 року ВРКП «Вишгородтепломережа» були надані технічні умови № 304 на проектування та встановлення вузла обліку теплової енергії в квартирі [ADDRESS] , в яких в п.6, зокрема, передбачено, що: проектні рішення на стадії розробки та тип лічильників підлягають обов`язковому погодженню з ВРКП «Вишгородтепломережа». На виконання зазначених умов, робочий проект обладнання вузлу обліку теплової енергії по квартирі [ADDRESS] був погоджений ВРКП «Вишгородтепломережа», про що міститься відмітка «Погоджено ВРКП «Вишгородтепломережа». 29.02.2012 року ВРКП «Вишгородтепломережа» було прийнято до експлуатації теплолічильник комерційний вузол обліку теплової енергії, який був опломбований 2 пломбами: №87668 та №876688, що підтверджується Актом прийняття комерційного вузла обліку теплової енергії від 29.02.2012 року. В п.7 технічних умов № 304 ВРКП «Вишгородтепломережа» на проектування та встановлення вузла обліку теплової енергії в квартирі [ADDRESS] , крім того, зазначено, що в проект має бути включено Гідравлічний розрахунок вузла обліку теплової енергії та розрахунок теплових втрат не облікованих лічильником (місць загального користування). Відповідач [PERSON] у судовому засіданні наголошувала на тому, що робочий проект на встановлення квартирного лічильника, у якому відображені частка кількості теплоти на місця загального користування погоджений позивачем, тож підлягає застосуванню розрахунок частки, наведений у проекті; позивачем не були внесені зміни до діючого договору про надання послуг, укладеного між сторонами; до розрахунку МЗК позивач безпідставно включив сходи з 2-го по 10 поверхи, горище та підвальне приміщення, що суперечить нормам чинного законодавства, а розрахунок позивача не підтверджено жодним нормативним актом. Разом з тим, будь-яких доказів на підтвердження своїх доводів відповідачем суду не надано, в той же час і не надано належних та допустимих доказів на спростування доводів представника позивача. Відповідачем до суду подано, лише численні колективні звернення мешканців будинку до різних державних органів та депутатів, однак суд зазначає, що дані звернення, містять лише інформаційний характер, щодо непогодження мешканців будинку із перерахованими розрахунками за опалення місць загального користування. 06.02.2020 року позивач звернувся до ТОВ «Київський експертно-дослідний центр» про проведення економічної експертизи підтвердження розмірів заборгованості по оплаті з опалення мешканцями квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] та [ADDRESS] , що містяться в матеріалах цивільних справ № 363/1778/19, 363/1784/19, 363/1774/19, 363/1785/19, що розглядаються Вишгородським районним судом Київської області. Згідно висновку експерта ТОВ «Київський експертно-дослідний центр» Блажинської Т.О. № 14882 від 21.02.2020 року складеного за результатами проведення економічної експертизи, розмір заборгованості по оплаті послуг з опалення в житловому будинку по [ADDRESS] станом на 01.04.2019 року - квартири [ADDRESS] в розмірі 1 804, 96 грн., що містить в матеріалах справи № 363/1785/19, яка розглядається Вишгородським районним судом Київської області підтверджується документально. Відповідачем до суду було подано додаткові письмові пояснення та зауваження до висновку експерта, згідно яких відповідач вказала, що висновок експерта порушує питання, які виходять за межі спеціальних знань експерта, ґрунтується на документі копія якого відрізняється від копії наданій позивачем проектній організації, не стосується предмета спору між позивачем та відповідачем, оскільки заборгованість визначається умовами договору та вимогами закону, а не висновком бухгалтерської експертизи, у зв`язку із чим не може бути використаний судом. Згідно до частин 3-8 статті 102 ЦПК України, висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. Суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Якщо експерт під час підготовки висновку встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право включити до висновку свої міркування про ці обставини. Згідно статті 106 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. За заявою учасника справи про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, такий висновок судом до розгляду не приймається, якщо суд визнає наявність таких підстав. Як вбачається з висновку експерта ТОВ «Київський експертно-дослідний центр» Блажинської Т.О., остання повідомлена про кримінальну відповідальність за ст. 384-385 КК України. Відповідач з висновком експерта не погоджується, однак на спростування висновку не надала суду будь-яких належних та допустимих доказів, а лише надала суду власні зауваження щодо нього та надала заяву про відвід експерта Блажинської Т.О., в той же час, клопотання про призначення по справі експертизи не заявляла. Ухвалою суду від 03.08.2021 року у задоволенні заяви про відвід експерта відмовлено. Відповідно до статті 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Таким чином, висновок експерта № 14882 від 21.02.2020 року, який долучений позивачем до справи, є письмовим доказом у справі, який оцінюється судом разом з іншими доказами, за правилами, встановленими статтею 89 ЦПК України, а тому підстав для його відхилення судом не встановлено. Відповідачем було подано заяву про застосування наслідків пропуску позивачем позовної давності та в задоволенні позову відмовити, оскільки у березні 2018 року Вишгородське районне комунальне підприємство «Вишгородтепломережа» звернулося до Вишгородського районного суду Київської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за опалення. 02.05.2018 року Вишгородським районним судом Київської області було видано судовий наказ. 23.06.2018 року ухвалою Вишгородського районного суду Київської області вказаний судовий наказ було скасовано. У квітні 2019 року Вишгородське районне комунальне підприємство «Вишгородтепломережа» звернулося до Вишгородського районного суду Київської області із вказаним позовом про стягнення заборгованості за опалення з січня по березнь 2016 року в сумі 1 804 грн. 96 грн. Відповідач вважає, що саме з січня 2016 року розпочався перебіг строку позовної давності та який закінчився у січні 2019 року. Однак, позивач звернувся до суду із вказаним позовом лише у квітні 2019 року, тобто після спливу трирічного строку наданого позивачу для звернення до суду з позовом. Позивач звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за опалення з [PERSON] 02.05.2018 року Вишгородським районним судом Київської області було видано судовий наказ. 23.06.2018 року ухвалою Вишгородського районного суду Київської області вказаний судовий наказ було скасовано. 26.04.2019 року Вишгородське районне комунальне підприємство «Вишгородтепломережа» звернулося до Вишгородського районного суду Київської області із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за опалення. Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 13 січня 2016 року у справі N 6-931цс15, згідно з яким "судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна зазаявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи, що судовий захист права кредитора (виконавця послуг) на стягнення грошових коштів можна реалізувати у позовному провадженні та шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором (виконавцем послуг) заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом II ЦПК України, перериває перебіг позовної давності". Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21січня 2015 року у справі N 6-214цс14, згідно з яким, оскільки "судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом II ЦПК України, перериває перебіг позовної давності". Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі N663/2070/15-ц). Верховний Суд України сформулював висновок про те, що оскільки судовий захист права кредитора (виконавця послуг) на стягнення коштів можна реалізувати у позовному провадженні та шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором (виконавцем послуг) заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому ЦПК України, перериває перебіг позовної давності (постанови від 21 січня 2015 року у справі N 6-214цс14 і від 13 січня 2016 року у справі N 6-931цс15). Аналогічно застосував приписи про переривання позовної давності і Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2018 року у справі N 216/5756/15-ц. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви відповідача [PERSON] про застосування наслідків пропуску позивачем позовної давності та відмови в задоволенні позову з викладених підстав. Згідно до частин 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Представником позивача під час розгляду даної справи у суді доведено належними та допустимими доказами заявлені вимоги та проведені розрахунки, у тому числі на підтвердження своїх доводів надано висновок експерта, у відповідності до якого розмір заборгованості по оплаті послуг з опалення підтверджується документально. З наданої представником позивача до суду технічної документації, вбачається, що позивач діяв у відповідності до повноважень покладених на них нормами законодавства та надав послуги з централізованого опалення, у тому числі в місця загального користування. Відповідачем не було спростовано жодними доказами доводи представника позивача, не надано доказів щодо не відповідності проведеного розрахунку заборгованості вимогам законодавства та технічній документації та те, що позивач діяв не у відповідності до покладених на нього повноважень. Аналізуючи викладене, оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням зазначених обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 1921 гривень 00 копійок. За змістом ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно акту № 21022020/1 від 21.02.2020 року приймання-здачі наданих послуг за проведення експертизи позивачем було сплачено 22500, 00 грн. Вказане, також підтверджується платіжним дорученням № 4 від 07.02.2020 року про сплату послуг по проведенню економічної експертизи банківською випискою від 07.02.2020 року на підтвердження здійснення оплати. Таким чином, оскільки висновок був складений за результатами проведеної економічної експертизи підтвердження розмірів заборгованості по оплаті з опалення щодо чотирьох цивільних справ, які розглядаються Вишгородським районним судом Київської області, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача витрат за проведення експертизи у розмірі 5625, 00 грн. є обґрунтованими та доведеними, виходячи з розрахунку (22 500, 00 грн. - вартість проведено експертизи / 4 (чотири) справи = 5 625, 00 грн.

Outcome: approved