Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

В провадженні Рівненського районного суду перебувала вказана цивільна справа, по якій було відкрито провадження і вона слухалась судом. Рішенням Рівненського районного суду від 07 грудня 2016 року позов [PERSON] задоволено повністю, шлюб між сторонами розірвано, неповнолітнього сина залишено проживати з матір'ю. Серед позовних вимог була і вимога (п.2 прохальної частини позову) про стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, так як в добровільному порядку відповідач не надає допомоги на утримання дитини. Оскільки суть позову була вказана лише "про розірвання шлюбу", саме позов "про розірвання шлюбу" було внесено до системи документообігу суду, тому помилково під час ухвалення рішення судом не було вирішено питання стосовно стягнення аліментів. Це було виявлено після ухвалення рішення про розірвання шлюбу і передачі справи до канцелярії суду. Тому суд вважає за потрібне ухвалити додаткове рішення у справі. Відповідно до ст.220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу. Сторони в судове засідання для вирішення даного питання не викликалися, оскільки вимога про стягнення аліментів розглядається в день винесення рішення судом і присутність сторін при розгляді такої заяви не є обов'язковою. Крім того, позивачка подала заяву про слухання справи у її відсутності, позов підтримує, а відповідач в судове засідання взагалі не з'явився. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 лютого 2014 року, який розірвано рішенням Рівненського районного суду від 07 грудня 2016 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. В позовній заяві про розірвання шлюбу, позивачка також просить суд стягнути з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина, мотивуючи цю вимогу тим, що відповідач не піклується про дитину, добровільно не надає постійної матеріальної допомоги на утримання сина, хоча є здоровий, працездатний, інших утриманців немає. На даний час позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, отримує незначну суму допомоги, тому вони з дитиною перебувають у скрутному матеріальному становищі. Відповідач може надавати допомогу на утримання дитини, так як має відповідний дохід. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 183 Сімейного кодексу України передбачає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оскільки відповідач є здоровий, працездатний, має певний дохід, інших осіб на утриманні не має, то на думку суду, він може надавати допомогу на утримання своєї неповнолітньої дитини, сина [PERSON]. Отже, виходячи із позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає до задоволення і стягненню підлягають аліменти на утримання неповнолітньої дитини, сина [PERSON], в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше встановленого законом мінімального розміру на дитину відповідного віку. При визначенні розміру аліментів враховується як матеріальний стан відповідача, так і матеріальний стан позивачки та дитини, стан її здоров'я, а також те, що ст.182 СК України встановлено мінімальний розмір аліментів на утримання однієї дитини. На думку суду, таке рішення буде законним і справедливим, відповідатиме інтересам дитини і її належному утриманню, цей розмір аліментів є реальним для стягнення у даному регіоні і при умові, що відповідач є працездатним, здоровим, може працювати, отримувати заробітну плату і надавати допомогу на утримання дитини. Неявка відповідача до суду, розцінюється як самоусунення від вирішення даного спору. Відповідач не надав жодних заперечень проти розміру аліментів, отже він здатен сплачувати аліменти на дитину, яка проживає з матір'ю, у розмірі, запропонованому позивачкою. Відповідно до п.1 ч.1 і ч.2 ст.367 ЦПК України суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину. В зв'язку з задоволенням позову з відповідача належить стягнути судовий збір по вимозі про стягнення аліментів, як це передбачено ст.88 ЦПК України, від сплати якого була звільнена позивачка при подачі позову до суду, в розмірі, який був встановлений на момент подачі позову до суду.

Outcome: approved