Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Заочним рішенням Гірницького районного суду м.Макіївка Донецької області від 24 січня 2014 року в задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» посилаючись на те, що судом порушені вимоги матеріального та процесуального права. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд помилково застосував встановлену пунктом 5.5. Умов надання споживчого кредиту позовну давність в п'ять років та на підставі цього відмовив у задоволенні позовних вимог, оскільки сторони досягли згоди та уклали кредитний договір, в якому передбачили, що термін його дії припиняється в момент виконання зобов'язань сторонами. Вважає, що правовідносини між позивачем та відповідачем не припинялись, тому що клієнт не виконав зобов'язання перед банком. Отже, строк позовної давності не може бути пропущений, так як правовідносини між сторонами тривають до повного погашення кредиту. Судом першої інстанції не з'ясовано, що відповідач і по сьогоднішній день користується грошовими коштами банку, відповідно, термін дії договору не припиняється. Крім того, посилається на те, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а оскільки відповідач в судове засідання не з'явився, оскаржуване рішення ухвалювалось в заочному порядку, суд першої інстанції застосував норму матеріального права, а саме - ст..11 ЗУ «Про захист прав споживачів», яка не підлягала застосуванню. Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк», звернувшись з позовом до [PERSON], зазначив, що відповідно до укладеного договору № DNH4KP30900713 від 27.05.2006 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2571,40грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця, в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Відповідач зобов'язання за договором належним чином не виконав, в зв'язку з чим станом на 24.10.2013 року утворилась заборгованість у розмірі 40016,35 грн., яка складається з: - заборгованості за кредитом - 2119,11грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 12398,07грн., 23117,44 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, штрафів відповідно до п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг - 500грн. (фіксована частина), 1881,73грн. - штраф (процентна складова). Відповідач [PERSON] та представник позивача в судове засідання апеляційного суду не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином (а.с. 52-54). Згідно ч.2 ст.305 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду. Заслухавши доповідь судді, представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк», який просив задовольнити апеляційну скаргу та рішення суду скасувати, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спірний договір укладений 27.05.2006 року строком до 27.05.2008 року, а позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права 01 листопада 2013 року, тобто із спливом строку позовної давності, а у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув на підставі п.7 ч.11 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Судом встановлено, що 27.05.2006 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" та відповідачем укладено кредитно-заставний договір № DNH4KP30900713, який складається з заяви позичальника, Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, тарифів (а.с.5). Заява позичальника №DNH4KP30900713 підписана 27.05.2006р. відповідачем особисто, і в цій заяві значено, що відповідач ознайомлений з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, які були надані у письмовій формі. Крім того, зазначеною заявою він підтвердив факт про надану йому інформацію про умови кредитування в «ПриватБанку» та виразив свою згоду з тим, що ця заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, та Тарифи складають між ним та банком кредитно-заставний договір (а.с.5). Відповідно до умов кредитного договору банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 2571,40грн. на строк 24 місяці по 27.05.2008 року включно, з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 2,09% у місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, в обумовлених у Заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки, а також сплати комісії, яка зазначена в Умовах. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з « 21» по « 28» число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 137,79 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Згідно п.4.2 Умов, при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 6% на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом (а.с.5зв.). Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 2 ст.6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідач [PERSON] погодилась з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам та тарифами. З розрахунку заборгованості за договором №DNH4KP30900713 від 27.05.2006р. вбачається, що станом на 24.10.2013р. заборгованість [PERSON] складає 40016,35грн., яка складається з наступного: - заборгованість за кредитом - 2119,11грн., заборгованість за відсотками - 12398,07грн., штрафи - 500грн. (фіксована частина), 1881,73грн. - штраф (відсоток від суми) (а.с. 3-4). Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею ст.257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Проте, відповідно до ч.2, 3 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З заочного рішення суду першої інстанції вбачається, що відповідач [PERSON] не з'явилась в судове засідання, заяву про застосування наслідків спливу позовної давності не надавала. Отже, суд першої інстанції не врахував вищевказаних вимог закону, повністю не з'ясував обставини справи та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку із спливом строку позовної давності. Стосовно позовних вимог щодо стягнення неустойки (штрафу та пені), то виходячи з ч. 2 ст. 258 ЦК України до цих вимог застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені підлягає частковому задоволенню в частині позовних вимог за період з 01 листопада 2012 року по 01 листопада 2013 року за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором кредиту. Отже, враховуючи вищевикладене, має бути стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість: за кредитом - 2119,11 грн., за відсотками у сумі - 12398,07 грн.; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором у сумі за період з 01.11.2012 року по 01.11.2013 року - 4541,37 грн. (пеня в розмірі 23117,44грн. /1858 - кількість днів прострочення * 365днів), штраф - 500,00 грн. (фіксована частина) та штраф (5% від суми заборгованості відповідно до п. 5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам) - в розмірі 725,86 грн., а всього - 20284,41 грн. За таких обставин, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо його обґрунтованості. Зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення. Тому рішення суду першої інстанції на підставі ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial