Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, у якій просить стягнути з ПАТ «СК «АХА Страхування» на свою користь 18 404,93 гривень у якості різниці виплаченої страхової суми компенсації позивачу з фактичною сумою витрачених коштів на ремонт автомобіля, стягнути з другого відповідача [PERSON] на користь [PERSON] 15 915,02 гривень суму втрати товарної вартості пошкодженого автомобілю, стягнути солідарно з відповідачів судові витрати у сумі 552,0 гривень, стягнути солідарно з відповідачів витрати з проведення експертизи у сумі 2000, гривень. В обґрунтування своїх вимог позивач посилалась на таке. «09» січня 2013 року о 10 годині 10 хвилин [PERSON], керуючи автомобілем марки «Фіат», державний номер [NUMBER], у м. Одесі по вул. Шевченка, 1-а (територія автостоянки), не обрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожньої обставини, не впорався з керуванням, допустив боковий занос, чим вчинив зіткнення з припаркованим автомобілем марки «Лексус», державний номер [NUMBER], що належить на праві власності позивачці. В результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідачі, на думку [PERSON] ухиляються від відшкодування у повному обсязі позивачу завданої шкоди, у зв'язку з чим остання і звернулася до суду за захистом, ймовірно, порушених прав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином про поважні причини такої неявки суд не повідомив. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Представник ПАТ «СК «АХА Страхування» у судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог позову, вказував на їх безпідставність й необґрунтованість, зокрема, зазначив, що у відповідача - страхової компанії - існувало зобов'язання відшкодувати позивачу належним чином оцінену шкоду згідно зі звітом визначеного експерта. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних причин. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів. Щодо фактичних обставин по справі. «09» січня 2013 року, о 10 годині 10 хвилин, [PERSON], керуючи автомобілем марки «Фіат», державний номер [NUMBER], у м. Одесі по вул. Шевченка, 1-а (територія автостоянки), не обрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожньої обставини, не впорався з керуванням, допустив боковий занос, чим вчинив зіткнення з припаркованим автомобілем марки «Лексус», державний номер [NUMBER], що належить на праві власності позивачці. Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 07 лютого 2013 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,0 гривень. Постанова суду набрала законної сили 18.02.2013 року. Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] як власника транспортного засобу автомобіля Фіат», державний номер [NUMBER], станом на дату вказаної дорожньо-транспортної пригоди застрахована у ПАТ «СК «АХА Страхування» на підставі відповідного договору, що підтверджено представником вказаної організації у судовому засіданні й не заперечене жодним з учасників справи: відповідачем надано страховий поліс АВ № 3547847, договір укладено 18.06.2012 року, строк дії полісу - з 20.06.2012 року. Позивачка як постраждала в день настання страхового випадку - 9.01.2013 року - звернулася до відповідача страхової компанії - ПАТ «СК «АХА Страхування» - з відповідною заявою. За дорученням страхової компанії експертом товарознавцем [PERSON] проведено огляд пошкодженого транспортного засобу, належного позивачу, та складено відповідний висновок №1714 від 19 березня 2013 року. В цьому висновку визначено вартість майнової шкоди (без врахування втрати товарної вартості), завданої володільцю автомобіля в результаті ДТП, станом на 24 січня 2013 року, що дорівнює 12 079,16 гривням. Позивачка 7.11.2013 року звернулася із заявою про страхове відшкодування, яке їй виплачене в розмірі 12 079,16 гривень. Позивачка, не погодившись із отриманим відшкодуванням, звернулася про складання висновку іншою особою. Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу, складеного ТОВ «Агентство з нерухомості «ДИСКОНТ» № 39/14 від 14 квітня 2014 року, вартість майнових збитків, завданих позивачу, складає 31830,04 гривень, з яких вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 15 915,02 гривень, а втрата товарної вартості автомобіля - 15 915,02 гривень. При цьому, як слідує з квитанцій № ПН 1559114 від 22.12.2015 року на суму 14500 гривень, № ПН 1575127 від 06.01.2016 року на суму 13000 гривень та № ПН 1575758 від 08.01.2016 року на суму 2984,09 гривень та актом виконаних робіт по ремонту автомобіля за №3000028967 від 08.01.2016 року, позивачем понесені витрати в розмірі 30 484,09 гривень для поточного ремонту автомобілю марки «Лексус», державний номер [NUMBER], з метою відновлення його належного стану внаслідок отриманих механічних пошкоджень в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Щодо заявлених вимог до відповідача ПАТ «СК «АХА Страхування». Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов'язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Таким чином, страхова компанія має обумовлений законом та відповідною методикою порядок визначення суми страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу. При цьому обов'язок винного у завданій матеріальній шкоді відшкодувати різницю між фактичною вартістю ремонту та страховою виплатою не містить визначених законом застережень ураховувати коефіцієнт фізичного зносу, а відтак у суму такого відшкодування має ураховуватися заміна зношених деталей на нові. Такі висновки сформульовані Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року справи №6-691цс15, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для усіх судів України. Як встановлено судом, згідно зі звітом № 1714 від 19.03.2013 року експертного автотоварознавчого дослідження, складеного ФОП [PERSON], вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Лексус», д/н [NUMBER] з урахуванням зносу, пошкодженого в результаті ДТП, станом на 24.01.2013 року, становить 12 079,16 гривень, розмір страхового відшкодування становить таку саму суму коштів. У відповідача - страхової компанії - перед позивачем існувало зобов'язання з виконання договору страхування від 18.06.2012 року у зв'язку з настанням страхової події. Враховуючи, що огляд пошкодженого транспортного засобу відбувся безпосередньо та невдовзі після його механічного пошкодження водієм [PERSON], а також взявши до уваги, що іншими доказами, наданими позивачем, не доведено помилковості висновків та обрахунку шкоди, завданої позивачу пошкодженням його майна, суд має виходити з того, що суду не надано доказів порушення страховою компанією її договірних обов'язків із договору страхування. Враховуючи, що огляд та оцінка завданого збитку проведено найближче у часі до моменту її завдання, суд має виходити з того, що саме висновок №1714 від 19 березня 2013 року найбільш об'єктивно визначає обсяг обов'язків цього відповідача по сплаті страхового відшкодування. Взявши до уваги, що за правилом п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП майну третьої особи, судом не встановлено та позивачем не доведено факту порушення страховою компанією свого обов'язку з виплати третій особі страхового відшкодування. Вказаний обрахунок позивачем не заперечений, страхові виплати перераховані позивачу у розумні строки після складання експертного висновку № 1714 від 19.03.2013 року, а також надання усіх необхідних документів, зокрема, й встановлення судом по справі про адміністративне правопорушення винної у ДТП особи. Таким чином, вимога позивача й твердження про обов'язок страхової компанії відшкодувати різницю між фактичною вартістю ремонту станом на 14 квітня 2014 року та страховою виплатою, здійсненою компанією-страховиком роком раніше, суперечить вимогам ст.ст. 22, 988, 1194 ЦК України та положенням Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому у задоволенні цієї вимоги суд відмовляє у повному обсязі. При цьому, суд не може поставити у вину страхової компанії знецінення отриманих позивачем грошових коштів страхового відшкодування в результаті їх знецінення, оскільки зволікання з початком здійснення ремонтних робіт відбулося з вини самої позивачки. Також суд зобов'язаний врахувати, що зобов'язання відповідача - страхової компанії - припинилося з моменту виплати позивачу страхового відшкодування в повному обсязі, додатково враховуючи, що судом не встановлено порушень у визначенні та обрахунку його належного розміру. Щодо заявлених вимог до відповідача [PERSON] Іншими за своєю. Правовою природою є зобов'язання відповідача [PERSON]: ці правовідносини є не договірними, а деліктними, з огляду на що інакшим чином визначається спосіб та момент виконання такого зобов'язання, що пов'язується з моментом відновлення пошкодженого майна та за умови відновлення його у стані, що існував до моменту його механічного пошкодження цим відповідачем. Згідно із частинами другою, п'ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з абзацом третім пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно з пунктом 2.4. Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Таким чином, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Пунктом 1.6. Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ. Пунктом 8.6. Методики передбачено два випадки, коли у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості та який виникає у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Таким чином, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу. Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду. Враховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з'єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості. Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків. У пункті 32.7 статті 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції від 18 листопада 2012 року, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що шкоду, пов'язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Враховуючи те, що згідно з пунктом 8.6 Методики величина втрати товарної вартості транспортного засобу враховується втрата товарного вигляду транспортного засобу, можна вважати, що пунктом 32.7 статті 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції від 18 листопада 2012 року, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) також виключено виплату страховиком потерпілій особі і відповідного відшкодування шкоди у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу. Відповідно до пункту 8.6.1 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ. Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики). Тобто величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюється як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ. Пунктом 8.6.2. Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема, згідно з підпунктом "е" цього пункту величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується у разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо). Отже, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, що впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин, тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується. Таким чином, правильне застосування пункту 32.7 статті 32 Закону передбачає аналіз відповідної правової норми в її системному взаємозв'язку з вимогами, передбаченими статтями 22, 1166 і 1187 ЦК України. Системний аналіз указаних положень законодавства, а також абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статті 1194 ЦК України, пункту 32.7 статті 32 Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти таких висновків. Власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована винною особою в загальному порядку. Методикою передбачено можливість і порядок обчислення показника втрати товарної вартості колісного транспортного засобу як складової загального розміру майнової шкоди, яка завдана власнику транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП. Оскільки від сплати відповідного відшкодування законодавством звільнено страховика, то його згідно зі статтями 1166, 1187, 1194 ЦК України може бути стягнуто з особи, яка завдала шкоду. У висновку про оцінку КТЗ може міститись інформація про причину фізичного зносу, який виникає у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту, а також про те, чи внаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду нараховано величину втрати товарної вартості (пункт 8.6 Методики), чи співпадає величина втрати товарного вигляду з величиною втрати товарної вартості, що має значення для вирішення справи про відшкодування шкоди, пов'язаної з втратою товарного вигляду (товарної вартості), і підлягає встановленню судом. Також у цьому випадку підлягають з'ясуванню питання про необхідність фарбування окремих складників КТЗ у разі їх заміни та про те, чи погіршує зовнішній вигляд КТЗ така заміна (підпункт "е" пункту 8.6.2 Методики). Втім, у висновку експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу, складеному ТОВ «Агентство з нерухомості «ДИСКОНТ» № 39/14 від 14 квітня 2014 року, зазначено про наявність втрати товарної вартості транспортного засобу та нараховано вартість робіт із фарбування окремих нових деталей. Таких по суті висновків дійшла колегія суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, ухвалюючи постанову суду від 4 червня 2014 року по справі № 6-49цс14, і суд касаційної інстанції, постановляючи ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 січня 2013 року у справі за позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди (№ 6-47351св12) і від 27 березня 2013 року у справі за позовом про відшкодування шкоди (№ 6-49779св12). Зазначена правова позиція є обов'язковою для суду в цій частині вимог, судом не встановлено підстав відступити від неї. Таким чином, якщо обов'язок компенсувати втрати позивача, пов'язані з втратою її майном товарної вартості, неможливо покласти на страхову компанію, то такий обов'язок не вправі не виконати відповідач [PERSON], оскільки це відповідає принципові повного відновлення пошкодженого майна в результаті винних протиправних дій названої особи. Під час визначення особи належного співвідповідача суд має виходити з того, що безпосереднім заподіючем шкоди є саме [PERSON], який подав до суду заперечення проти пред'явленого до нього позову (а.с. 115-116), який, втім, не посилався та не наводив доказів того, що він має підстави не відповідати за завдану ним шкоди, окрім обов'язку страхової компанії сплатити страхове відшкодування. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги про стягнення з [PERSON] (паспорт серії [NUMBER], виданий 12.02.1998 року Татарбуранським РВ в Одеській області) на користь [PERSON] (ІН [NUMBER]) суми відшкодування завданої майнової шкоди у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу в розмірі 15 915,02 (п'ятнадцять тисяч дев'ятсот п'ятнадцять) гривень 02 копійки й необхідності її задоволення. Щодо оцінки вимоги про стягнення відшкодування за проведення експертного дослідження. Суд відмовляє в задоволенні вимог в частині відшкодування понесених витрат на проведення експертного дослідження в розмірі 2000,0 гривень, у зв'язку з недоведеністю факту їх витрат на вказане. Так, при зверненні до суду, позивач посилається на акт виконаних робіт від 23 квітня 2014 року, втім вказаного акту, в забезпечень своїх тверджень й доводів, позивачем суду не представлено. Втім, допускаючи наявність вказаного акту у позивача, суд, з врахуванням правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 01.10.2002 року у справі №30/63, вважає, що при відшкодуванні витрат на проведення експертного дослідження, доведенню підлягає факт їх понесення виключно до їх компенсації судом. При цьому, суду не надано належних та допустимих доказів фактичної оплати вказаної грошової суми установі, що проводила експертне дослідження. Суд вважає, що належним та допустимим доказом понесення таких витрат є відповідна банківська виписка з рахунку юридичної особи, що надає відповідні послуги, із зазначенням оплати проведених робіт згідно із заявою та надходження суми [PERSON] Також таким документом може бути прибутковий ордер, якщо оплата проводилась у готівковій формі, чи інший розрахунковий документ. Оскільки таких доказів суду не надано, суд відмовляє в задоволенні вимоги про відшкодування завданих витрат у вказаній частині. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. При вирішенні питанні щодо розподілу судових витрат, судом встановлено, що позивач, при зверненні до суду сплатив судовий збір в розмірі 552,0 гривні, що підтверджується відповідною квитанцією. Враховуючи те, що вимоги позивача підлягають задоволенню тільки до відповідача [PERSON], суд вважає за необхідним відшкодувати позивачу, шляхом стягнення цієї суми коштів за сплачений судовий збір з відповідача [PERSON] Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про відшкодування майнової та моральної шкоди. За правилом ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі доказів.

Outcome: partial