Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

В обґрунтування заявлених вимог позивач у своїй позовній заяві посилається на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Шлюб було розірвано 19.06.2012 року. Від вказаного шлюбу у них [INFO] народився син - [PERSON], який проживає з [PERSON] За рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 28 жовтня 2013 року по цивільній справі № 629/4216/13-ц з Позивача стягнуті аліменти на утримання сина, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, а саме з 03 жовтня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного судового рішення був виданий виконавчий лист, на підставі якого державним виконавцем було відкрито виконавче провадження. Позивач зазначає, що на даний час він не має можливості сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини доходу, оскільки змінився його матеріальний стан, його звільнено з роботи. Знайти нову роботу йому важко через наявність хронічних захворювань. Погіршення здоров`я змушує його значні кошти витрачати на амбулаторне лікування, та на лікуванні на денному стаціонарі. Він також не має у своїй власності рухомого чи нерухомого майна. У зв'язку з викладеним Позивач прохає зменшити розмір стягуємих аліментів з розміру 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, до твердої грошової суми у розмірі 400 грн., але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набранням рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, щомісячно. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Просив суд зменшити розмір стягуємих аліментів. Зазначив, що він не працює, на обліку в центрі зайнятості населення не перебуває, інших дітей, крім сина [PERSON] [INFO], він не має. інвалідом не являється. Інших осіб на своєму утриманні не має. Вказав, що він іноді купляє сину солодощі, одяг та інколи сплачує за дитячий садок. На праві приватної власності майна не має. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. За повідомленням бабусі - не зможе прибути у судове до суду, бо інвалід І групи (а.с. 40). Суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно з якими у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаною в матеріалах справи (зокрема в довідці з адресно-довідкового бюро) вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи - відділу державної виконавчої служби Лозівського міськрайонного управління юстиції у Харківській області у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. У судовому засіданні у якості свідка була допитана [PERSON] - бабуся відповідачки [PERSON], свідок повідомила, що її онука на даний час є інвалідом першої групи категорії «Б» загального захворювання з 22 липня 2014 року, потребує постійного догляду. Колишній чоловік - [PERSON], аліменти на утримання сина [PERSON] не сплачує, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, а коли надає, то робить це дуже рідко і у незначній сумі. [PERSON] на даний час оформила пенсію по інвалідності, але ще пенсію не отримує. Вона - свідок, як бабуся допомагає онуці та її сину. Далі пояснила, що онука не може за станом здоров'я рухатися. Ніякого майна у власності [PERSON] немає. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбу до 16 червня 2012 року. Їх шлюб розірвано згідно рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області 19.06.2012 року по справі № 2025/2605/2012. Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO], батьком якої є [PERSON] Згідно рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 28.10.2013 року по цивільній справі № 692/4216/13- ц за позовом [PERSON] до [PERSON] «Про стягнення аліментів на неповнолітню дитину», з [PERSON] стягнуті аліменти на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня звернення позивача до суду, а саме: з [INFO] і до досягнення дитиною віку повноліття (а.с. 11-12). Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Згідно ч.3 статті 181 СК України, - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України, - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи зміст ст.ст. 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів не дозволяє йому утримувати дитину, він може зменшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім'ї. Під зміною сімейного стану розуміється з'явлення у сім'ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов'язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я одержувача аліментів. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 4 цієї статті, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно п. 27 зазначеної Постанови, враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст. 58, 59 ЦПК України). Позивач в судовому засіданні підтвердив, що суттєво стан його здоров'я не змінився, з часу винесення рішення судом про стягнення аліментів; його дохід не змінився; сімейний стан не змінився; утриманців, окрім сина [PERSON], не має; на день винесення рішення суду про стягнення аліментів так і на день розгляду цієї справи - офіційно не працює, в центрі зайнятості населення не перебував і не перебуває. Судом неодноразово роз'яснювалося позивачеві та було йому запропоновано надати докази у підтвердження своїх вимог. Проте, інших доказів позивачем надано не було. Суд розцінює позовну заяву «Про зменшення розміру аліментів», як фактично перегляд рішення, що не є допустимим. Таким чином, позивач не надав доказів і не довів у суді наявності у нього підстав для зміни розміру присуджених судом аліментів на його неповнолітню дитину. Не довів, що наданий час виникли певні обставини, які є підставою для перегляду розміру аліментів у сторону їх фактичного зменшення і для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, вказаній позивачем. Судом не установлено зміни матеріального стану позивача в сторону погіршення. Він проживає один, утриманців, крім сина [PERSON], 2009 року народження, він не має. Не працює, на обліку в центрі зайнятості населення не перебуває , на обліку у закладах охорони здоров'я не перебуває, не інвалід, не є учасником аварії на ЧАЕС. Інших підстав для зменшення розміру аліментів позивачем не наведено. Установлено, що відповідач [PERSON] після розірвання шлюбу і стягнення аліментів стала інвалідом першої групи категорії «Б» загального захворювання з 22 липня 2014 року, потребує стороннього догляду. Суд вважає, що позивач не навів суду обставини, які б могли бути достатніми та суттєвими для зменшення розміру аліментів, а тому відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed