Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що з 1 грудня 2010 року по 6 травня 2016 року перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «50 X50». з 01.12.2010р. по 16.04.2015р. працював на посаді менеджера; з 16.04.201р. по 06.05.2016р. -директора. За період вказаної вище роботи він жодного разу не використав щорічної відпустки. 06.05.2016р. згідно наказу № 6к його звільнено на підставі п. 1 ст. 36 Кодексу Законів про працю України (КЗпП України) - за згодою сторін. Проте, при звільненні відповідач не виплатив йому компенсацію за невикористані дні відпустки, чим грубо порушив законодавство про працю України. З дня укладення трудового договору (01.12.2010р.) по день звільнення (06.05.2016р.) він перебував у трудових відносинах з відповідачем 5 (п'ять) років 5 (місяців) 6 (шість) днів. За період з 01.12.2010р. по 30.11.2015р. (п'ять років) кількість днів основної щорічної відпустки становить 120(24 х 5). Щодо визначення кількості днів основної щорічної відпустки за період з 01.12.2015р. по 06.05.2016р., то варто виходити з наступного. Згідно абз. 6 п. 2 Розділу IIПорядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, «час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або. з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.» Статтею 73 КЗпП України визначено святкові дні. За період з 01.12.2015р. по 06.05.2016р. було 158 календарних днів, 5 -святкових (1 січня - Новий рік, 7 січня - Різдво Христове, 8 березня - Міжнародний жіночий день, 1 і 2 травня). Отже, для розрахунку днів щорічної відпустки приймаємо 153 календарних дня: 158-5-153. Звідси, кількість днів відпустки за період з 01.12.2015р. по 06.05.2016р. становить 10 днів: (153 (календарних дня) * 24 (кількість днів основної щорічної відпустки)) /355 (кількість календарних днів у році за винятком стяткових) Відтак, за період з 01.12.2010р. по 06.05.2016р. (п'ять років) кількість днів невикористаної основної щорічної відпустки становить 130. Як зазначено відповідачем у довідці про середню заробітну плату (дохід) від 12.08.2016р. № 195, його середньоденна заробітна плата складає 201, 24 грн. Таким чином, грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки за період моєї роботи у відповідача з 01.12.2015р. по 06.05.2016р. становить 26 161, 20 грн. (130 (кількість днів невикористаної основної щорічної відпустки)* 201, 24 грн. (середньоденна заробітна плата)) Вказану суму (26 161, 20 грн.) відповідач, виходячи з норми ст. 116 КЗпП України, зобов'язаний був виплатити йому у день звільнення - 06.05.2016р. Проте, цього обов'язку відповідач не виконав по сьогоднішній день - 30.08.2016р. Відтак, час затримки розрахунку становить - 78 робочих днів (16-у травні, 19-у червні, 22-у липні, 21-у серпні). У зв'язку з цим, сума заборгованості відповідача з виплати середнього заробітку за час за час розрахунку при звільнені становить 15 696, 72 грн.(201, 24 грн. (середньоденного заробітку) х 78 робочих дня. В судовому засіданні представник позивача [PERSON]М в судове засіданні не зявився, однак подав до суду заяву, про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити. Представник відповідача - ТзОВ " 50Х50" в судове засідання повторно не з'явився, хоч повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи. Суд, дослідивши докази, які мають значення для вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та надав їм правову оцінку. Відповідно до ст. 43 Конституції України «Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується». Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Відповідно до ч.1ст.83 КЗпП Україниу разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Статтею 4 Закону України «Про відпустки» передбачені види відпусток і визначено, які саме відпустки відносяться до щорічних: основна відпустка; додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці; додаткова відпустка за особливий характер праці; інші додаткові відпустки, передбачені законодавством. Згідно із ст.6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Судом встановлено, що [PERSON] з 0112.2010 р. по 06.05.20 р. перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «50 X50». 06.05.2016 року його було звільнено за згодою сторін. За відпрацьований період [PERSON]С не використав 130 днів щорічної відпустки. При звільненні [PERSON] не була виплачена грошова компенсація за всі невикористані ним за відпрацьований період дні щорічних відпусток, як це передбаченоЗаконом України «Про відпустки». Згідно із п.7Постанови КМУ від 8 лютого 1995 р. № 100«Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати»нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість якихрозраховується в календарних днях, провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки (Абзац перший пункту 7 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 185 ( 185-97-п ) від 24.02.97 р.). Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати, у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж працівник у цей день не був на роботі, наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Таким чином, відповідно до роз'яснень Пленума ВСУ на підставі ст. 117 КЗпП стягується на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Суд також враховує позицію Верховного суду України, висловлену у Постанові Верховного суду України № 6-1395цс16 від 26 жовтня 2016 року, згідно якої в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком, а тому позивач [PERSON] міг звернутись до суду у будь-який строк. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно та не надав суду жодних доказів , які б спростовували вимоги позивачки. Як встановлено матеріалами справи, день звільнення позивача з роботи був останнім днем його роботи, а відтак враховуючи, що в цей день з ним не було проведено повного розрахунку, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні слід стягувати, починаючи з 06.05.2016 р. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об'єктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь держави судовий збір.

Outcome: approved