Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивувало тим, що відповідно до умов кредитного договору б/н від 11.11.2008 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі, 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв`язку із неналежним виконанням позичальником умов договору станом на 30.10.2019 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі 48046.74 грн., з яких:247.30 грн. - заборгованість за кредитом;45073.40 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 200.00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, також штрафи відповідго до умов кредитного договору 250.00 грн штраф (фіксована частина). 2276.04 грн-штраф( процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь , а також судовий збір у розмірі 1 921,00 грн. Позивачем АТ КБ «ПриватБанк» разом з позовною заявою було подано клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб. Ухвалою Піщанського районного суду Вінницької області від 20 січня 2020 року було відкрито провадження у справі, а справу вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У визначений ухвалою суду строк відповідач реалізував своє право на відзив та направив на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому позов не визнає та просить в його задоволенні відмовити. Посилаючись на позицію Великої Палати Верховного суду, що викладена у Постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, відповідач вказує, що надані позивачем Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, а анкета - заява не може розцінюватись, як стандартна типова форма договору. Також відповідач вказує про наявність підстав для застосування строку позовної давності, оскільки позовна заява подана з порушенням строку, встановленого ст. 257 ЦК України, з огляду на встановлений позивачем строк дії картки. За таких обставин, відповідач просив відмовити в задоволенні позову. Позивач реалізував своє право на надання відповіді на відзив, в якій зазначив, що, підписавши заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, ознайомившись з Тарифами банку, що розташовані на офіційному сайті банку, відповідач з позивачем уклали Договір про надання банківських послуг. В даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах банку. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству не суперечить. На підставі наведених документів відповідачу було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] , з видачею пластикової картки, яка є ключем до карткового рахунку. Факт укладення кредитного договору підтверджується копією кредитного договору, розрахунком заборгованості, копією паспорта відповідача, за якою було оформлено кредитний договір, випискою по рахунку, з якої видно, що відповідач користувався кредитними коштами (знімав готівкові кошти з банкомату, поповнював рахунок, розраховувався за товари та послуги, тощо), а також фотографією відповідача з отриманою карткою. З огляду на викладене позивач вважає, що кредитний договір його сторонами укладено відповідно до вимог чинного законодавства, з досягненням сторонами домовленості, щодо всіх його істотних умов. Щодо проведення відповідачем власного розрахунку заборгованості позивач вважає, що вказаний розрахунок є неналежним доказом, оскільки відповідач не має відповідних спеціальних знань для проведення відповідного розрахунку. При проведенні вказаного розрахунку стороною відповідача не враховано ряд положень Умов та Правил надання банківських послуг, які діяли станом на час виникнення кредитних правовідносин між позивачем та відповідачем. Стосовно строку позовної давності позивач посилається на погоджену сторонами збільшену позовну давність у 50 років, про що наведено у п. 1.1.7.31 Умов. Вказує, що дійсно, останнім днем строку дії картки відповідача є останній день грудня 2011 року, разом з тим, враховуючи погоджену сторонами збільшену позовну давність у 50 років, позивач вважає, що до суду він звернувся у передбачений Умовами та Правилами надання банківських послуг строк. З огляду на викладене позивач просив задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі. Сторони в судове засідання не з`явились, повідомлялись судом про день, час та місце розгляду справи завчасно та належним чином. В матеріалах справи наявне клопотання представника позивача про розгляд справи без його участі . Представник відповідача адвокат Близнюк В.В. надав суду клопотання, в якому просив розгляд справи провести за відсутності відповідача та його представника та відмовити в позові. Ознайомившись та дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як було встановлено під час розгляду справи, [PERSON] з метою отримання банківських послуг, підписав заяву № б.н. від 11.11.2008 р., згідно якої отримав від позивача кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Представник позивача у позові посилається на те, що [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, але при цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року (справа № 342/180/17) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Суд вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 11.11.2008р. шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. В той же час, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до розрахунку заборгованості за договором №б/н від 11.11.2008 року зняття готівки в сумі 247.30 грн відбулося 18.11.2008 року. [PERSON] не повернув кредитні кошти на рахунок, поточну заборгованість позивач почав рахувати з 26.12.2008 року. Із розрахунку заборгованості , що наявна заборгованість , однак жодних доказів щодо укладення додаткових угод, щодо продовження строку дії картки позивачем не надано. За вищевказаних обставин брати до уваги положення Умов та правил надання банківських послуг не можна. Статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, як строку, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України) Також, ч. 3 ст. 267 ЦК України наголошує на тому, що позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що відповідачем заявлено клопотання про застосування позовної давності, а доказів на те, що строк пропущено позивачем з поважних причин суду не надано, є всі правові підстави для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed