Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа без самостійних вимог ЗОД ПРАТ «УПСК» про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивує тим, що 24 липня 2017 року відповідач [PERSON] керуючи транспортним засобом марки «Chevrolet LUMI», д/н [NUMBER], при виїзді з двору по вул. Масарика у місті Мукачево не надав перевагу в русі транспортному засобу позивача марки «SKODA SUPERB 1.8Т», д/н [NUMBER], який перебував під його керуванням і рухався по головній дорозі по вул. Масарика, в результаті чого допустив зіткнення. Внаслідок ДТП, автомобілі частково пошкоджені. [PERSON] Мукачівського міськрайонного суду від 09 серпня 2017 року, відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення. Після цього, позивач звернувся до ЗОД ПРАТ «УПСК», який є страховиком відповідача згідно полісу №АМ/0322626 від 19 липня 2017 року з вимогою про відшкодування шкоди. За наслідками розгляду заяви та оцінки збитків, яку здійснювала страхова компанія, позивачу було відшкодовано 11 511 гривень, які було перераховано на його рахунок в АТ «ОТП Банк» 05 вересня 2017 року. Для здійснення ремонтних робіт по відновленню автомобіля, позивач звернувся до Фізичної особи-підприємця [PERSON] та згідно акту виконаних робіт №19 від 30 серпня 2017 року, вартість виконаних робіт та запасних частин і матеріалів склала 40\~000 гривень, які було повністю перераховано на рахунок виконавця. Таким чином, внаслідок винних дій, вчинених відповідачем, позивачу було заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 40000 гривень, з яких страховиком було відшкодовано лише 11511 гривень, розмір невідшкодованої шкоди становить 28 489 гривень. Крім того, протягом тривалого часу, у звязку з пошкодженням автомобіля, позивачу довелося самостійно шукати гроші для ремонту автомобіля, через що, позивач тривалий час не міг вночі спокійно спати, а суворий сімейних бюджет довелося спрямувати на ремонт автомобіля. Це все спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого позивач почав до всього нервово відноситися. Від такого стану та нецільового використання сімейних коштів постраждали і члени сімї, що призвело до розладу стосунків у родині. Раніше дуже часто позивач разом з сімєю виїжджав з міста на відпочинок після тяжкого робочого тижня, однак, після ДТП така можливість зникла, оскільки донька позивача є інвалідом І групи і пересуватися без транспортного засобу їй дуже важко. Позивач через втрату автомобіля не міг виконувати деякі доручення керівництва, що були повязані з переїздом, що спричинило зменшення заробітної плати. Розмір душевних страждань його та його родини позивач оцінює у 10000 гривень. Позивач [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задоволити в повному обсязі. Відповідач - [PERSON] подав до суду відзив на позов з вбачається, що відповідач вважає позов необґрунтованим та безпідставний. Вказує також на те, що стягнення з нього збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за обставин, що виникли з даних правовідносин, є зловживанням позивачем своїми правами з метою отримання безпідставної вигоди та збагачення за його рахунок. Крім того, позивачем не предявляються вимоги до страхової компанії ЗОД ПрАТ «УПСК» -2- (яка є страхувальником відповідача [PERSON]Ф.). Відповідно до оцінки збитків, завданих позивачу в результаті ДТП, які здійснювала страхова компанія та сплатила позивачу 11\~511 гривень, то й різницю у межах заявлених позивачем вимог повинна бути сплачена також ЗОД ПрАТ «УПСК», у звязку з тим, що цивільно-правова відповідальність на момент настання ДТП була застрахована відповідачем та страхової суми (100000 гривень) цілком достатньо для відшкодування СК збитків позивачу. Таким чином, позивач вважає, що сума 28489 гривень, недоплачена позивачу в результаті ДТП, покривається лімітом страхового відшкодування, а відповідно вона повинна бути покладена саме на страхову компанію, яка взяла на себе зобовязання по відшкодуванню шкоди, заподіяної позивачу діями відповідача. Третя особа без самостійних вимог - представник [PERSON] «УПСК» в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу. Згідно частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] Мукачівського міськрайонного суду від 09 серпня 2017 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 340 грн. [PERSON] встановлено, що 24 липня 2017 року біля 17.10 години, в м.Мукачеві по вул. Масарика, [PERSON] керуючи транспортним засобом марки «Chevrolet LUMI», д/н [NUMBER], та при виїзді з двору будинку №13, не надав перевагу в русі транспортному засобу марки «SKODA SUPERB 1.8Т», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON],який рухався по головній дорозі по вул. Масарика, в результаті чого допустив зіткнення з ним. Внаслідок ДТП автомобілі частково пошкоджені, потерпілих немає (а.с.7). Відповідно до частини 6 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Цивільно-правову відповідальність транспортного засобу відповідача [PERSON] застраховано у ЗОД ПРАТ «УПСК», згідно полісу №АМ/0322626 від 19 липня 2017 року (а.с.8). Для здійснення ремонтних робіт по відновленню автомобіля позивач [PERSON] звернувся до Фізичної особи-підприємця [PERSON], що підтверджується копією Договору №25/7 підряду з технічного обслуговування автомобіля від 25 липня 2017 року (а.с. 10-12), копією Додаткової угоди №1 до договору №25/7 підряду з технічного обслуговування автомобіля від 31 серпня 2017 року (а.с.13), Актами приймання-передачі від 25 липня 2017 року та від 30 серпня 2017 року (а.с. 14,15). Згідно статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», проведення оцінки майна є обовязковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених Законом. Відповідно до копії Акту виконаних робіт №19 від 30 серпня 2017 року, вартість виконаних робіт та запасних частин і матеріалів склала 40 000 гривень (а.с.16). Згідно платіжного доручення №2 від 31 серпня 2017 року, [PERSON] перерахував ФОП [PERSON] 40 000 гривень (а.с.17). Однак, як вбачається із копії Заяви на видачу готівки від 05 вересня 2017 року, позивачу [PERSON] було відшкодовано 11 511 гривень, які було перераховано на його рахунок в АТ «ОТП Банк» (а.с.9). Відповідно до частини 1 статті 386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності, а частиною 3 статті 386 цього Кодексу встановлено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано -3- не з її вини. Так, загальними умовами відповідальності за завдану шкоду є: наявність шкоди. За відсутності цього не виникають і самі деліктні зобовязання. Наявність шкоди і її розміри доводить потерпілий; протиправність дій того, хто завдав шкоду. За загальним правилом, шкода, заподіяна правомірними діями, відшкодуванню не підлягає, якщо інше не встановлене законом (до таких винятків відноситься, наприклад, відшкодування шкоди, заподіяної в стані крайньої необхідності); причинний зв'язок між протиправними діями правопорушника і шкодою, яка виникла. Для виникнення деліктних зобовязань необхідний безпосередній причинний зв'язок між цими явищами, тобто протиправні дії повинні породжувати шкідливий результат; вина, того, хто завдав шкоду. При цьому закон виходить із презумпції вини того, хто завдав шкоди. Якщо потерпілий довів наявність шкоди, то той, хто завдав її, повинен довести відсутність своєї вини. Частинами 1 та 2 статті 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до пункту 2 [PERSON] Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суд бере до уваги, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до статті 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до висновку Верховного Суду України, який міститься в [PERSON] від 20.01.2016 року у справі №6-2808цс15, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] постановою Мукачівського міськрайонного суду від 09 серпня 2017 року, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнутий до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 340 грн. Тому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, про стягнення матеріальної шкоди з відповідача підлягають до задоволення, оскільки такі є прямими збитками в розумінні статті 22 Цивільного кодексу України. При вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до частин 3, 4 та 5 статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. Відповідно до пункту 3 [PERSON] Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 р. - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно пункту 9 [PERSON] Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з врахуванням інших обставин. -4- Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено спричинення моральної шкоди, в чому полягали психічні та фізичні страждання, та необгрунтовано розмір моральної шкоди. Тому суд відмовляє в цій частині позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, надані суду письмові докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав до часткового задоволення даного позову. Згідно статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 640 гривень сплаченого судового збору.

Outcome: approved