Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» (ПАТ «[PERSON]) в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивувало тим, що 10.08.2011 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір № ВLаЖГ00060968, за яким останній отримав кредит на поточні потреби у вигляді грошових коштів в сумі 37650,00 грн. у формі відкличної не відновлюваної кредитної лінії, зі сплатою 15 % річних\~ на строк до 10.08.2014 року. Кредитні кошти, плату за користування кредитом, комісії та можливі штрафні санкції відповідач зобов»язався погасити не пізніше 10.08.2014 року, шляхом внесення щомісячних платежів, які передбачені графіком погашення заборгованості за кредитом, який є додатком до кредитного договору. Позивач свої зобов»язання виконав в повному обсязі, а відповідач порушив зобов»язання. У зв'язку з неналежним виконанням умов договору у відповідача перед банком виникла заборгованість, яка станом на 16.06.2015 року становить 208203,41 грн, з яких: 35115,21 грн - заборгованість за кредитом; 18942,96 грн - заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом; 21632,79 заборгованість по комісії за управління кредитом; 132512,42 грн плата за пропуск платежів. З огляду на зазначене позивач просив позов задовольнити. В судове засідання представник позивача не з»явився. В матеріалах справи мається заява представника позивача [PERSON] в якій, він просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. З заяви представника позивача також вбачається, що останній не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Суд вважав за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача, що відповідає вимогам\~ст.169 ЦПК України. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи належним чином був повідомлений, шляхом опублікування оголошення про виклик відповідача в газеті «Урядовий кур»єр» № 18 від 29.01.2016 року. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з викладеним, враховуючи заяву представника позивача, який не заперечував проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача по матеріалам, які є в наявності в справі і постановити заочне рішення, направивши за місцем мешкання відповідача копію рішення суду для відома. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. Між сторонами склалися кредитні правовідносини. Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст.509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.1054 ЦК України \~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України). Встановлено, що 10.08.2011 року між Публічним акціонерним товариством [PERSON] Банком і відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № ВLаЖГ00060968. Сума кредиту отриманого відповідачем складає 37650,00 грн. Термін повернення кредиту 10.08.2014 року. Процентна ставка 15,00 % річних. Щомісячна комісія за управління кредитом становить 1,75 %. Відповідно до п.2.4.2 Договору, проценти та комісію за управління кредитом позичальник повинен сплачувати щомісячно в день повернення частини Кредиту відповідно до платежів, передбачених у Графіку погашення заборгованості за кредитом, наведеному у Додатку № 1 цього Договору. При простроченні повернення кредиту проценти за користування простроченими до повернення сумами коштів нараховуються в порядку визначеному п.2.4.1. загальної частини Договору. Відповідно до п.2.5.2 Договору відповідач зобов'язувався не пізніше дати, встановленої в графіку, поповнювати рахунок ПАТ «ВіЕйБіБанк», вказаний в п.6 Спеціальної частини Договору, у валюті Кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за суми платежів,\~ встановлені в графіку, а також в сумах комісії за управління кредитом. Згідно з нормою ст.526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.\~611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.\~610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст.530,631 ЦК України). \~Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.\~1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу \~(ч. 2 ст.\~1050 ЦК України). Відповідно до п.4.2. Договору, у випадку не виконання позичальником обов»язку, передбаченого п.3.3.3 загальної частини договору, при тому, що прострочення виконання боргових зобов»язань за Договором перевищило 60 календарних днів, [PERSON] має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку штраф у розмірі, зазначеному в п.8 Спеціальної частини договору, а саме в розмір 25% від суми кредиту. П.4.3. договору передбачено, що у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за Графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов»язань (а саме, неповерненої чергової частини кредиту та\\або несплачених процентів та/або комісії за управління кредитом), строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання за ставкою 0,50%. Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач належно їх не виконував, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № ВLаЖГ00060968. \~Позивачем станом на 16.06.2015 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором № ВLаЖГ00060968 від 10.08.2011 року, відповідно до якого заборгованість відповідача за кредитним договором становить 208203,41 грн., з яких: 35115,21 грн. - заборгованість за кредитом; 18942,96 грн. - заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом; 21632,79 заборгованість по комісії за управління кредитом; 132512,42 грн. плата за пропуск платежів (неустойка). Що стосується неустойки за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, суд вважає необхідним стягнути її з відповідача на користь позивача, але у розмірі меншому ніж той, що вимагає позивач, з наступних підстав.\~\~ Відповідно до частини 3 ст.551 ЦК України суд має право своїм рішенням зменшити розмір неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто, зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через не співмірність з розміром основного зобов'язання. При розгляді даного судового спору суд також враховую правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 3 вересня 2014 року, справа №6-100цс14, у відповідності до якої, частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. З матеріалів справи вбачається, що позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором, з яких заборгованість відповідача за кредитним договором становить - 35115,21 грн., а плата за пропуск платежів (неустойка) - 132512,42 грн., що у декілька разів перебільшує суму боргу за основним зобов'язанням. За таких обставин розмір пені підлягає зменшенню через не співмірність з розміром основного зобов'язання до 35115,21 грн. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Проаналізувавши зібрані та дослідженні по справі докази, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд, керується ст.88 ЦПК України. Згідно із ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи те, що позивача було звільнено від сплати судового збору та те, що позовні вимоги задоволені частково, судові витрати по справі слід стягнути з відповідача на користь держави пропорційно задоволеній частині позовних вимог в розмірі 1103грн. 47коп.

Outcome: partial