Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивач та відповідач уклали шлюб 28 квітня 2012 року, який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Синельникове Синельниківського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 34. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Позивач зазначила, що одруження виявилося невдалим. Після народження дитини сім'я розпалась. Відповідач не брав участі у веденні домашнього господарства, не надавав належної матеріальної допомоги сім'ї, не займався вихованням дитини, не піклувався про створення нормальних сімейних стосунків, не дбав про матеріальне забезпечення, взаємоповагу один до одного та виховання доньки. З 07 березня 2015 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися. Відповідач повернувся жити до своїх батьків. Дитина залишилася на утриманні та вихованні позивача. На підставі вищевикладеного позивач просить розірвати шлюб між нею [PERSON] та відповідачем [PERSON]. Залишити доньку [PERSON] на утриманні та вихованні [PERSON]. Покласти на відповідача [PERSON] витрати, пов'язані з реєстрацією розірвання шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану. Покласти на відповідача судові витрати та витрати за надання юридичної допомоги. До початку слухання справи позивач надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач до початку слухання справи також надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечує. Розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд, згідно ч.1 ст.112 Сімейного кодексу України, зясувавши фактичні взаємини подружжя, бере до уваги наявність неповнолітньої дитини, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, а також умови життя подружжя та інші обставини життя подружжя приходить до висновку, що позовні вимоги стосовно розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки вони визнані сторонами та підтверджуються матеріалами справи: копією свідоцтва про шлюб між [PERSON] та [PERSON] від 28.04.2012 року, серії 1-КИ № 222976, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 34. Після укладення шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище «Цоколенко». Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам дітей або одного з подружжя. Позовні вимоги щодо покладення на позивача витрат, пов'язаних з реєстрацію розірвання шлюбу у органах РАЦС не підлягають задоволенню на підставі того, що згідно наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження правил державної реєстрації актів громадянського стану» від 18.10.2000 року № 52/5, відповідно до розділу 3 пункту 3 підпункту 3: «Рішення суду про розірвання шлюбу, постановлене судом після набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", надсилається судом до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставляння відмітки в актовому записі про шлюб. Відділ державної реєстрації актів цивільного стану, який отримав рішення суду про розірвання шлюбу, повинен у день його надходження зробити відмітку про розірвання шлюбу на лицьовому боці актового запису про шлюб, зазначивши дату і номер рішення суду, повне найменування суду, яким ухвалено рішення, а також внести відповідні відомості до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Після цього відділ державної реєстрації актів цивільного стану надсилає повідомлення до архіву органу державної реєстрації актів цивільного стану, у якому зберігається другий примірник актового запису про шлюб, який здійснює у ньому відповідну відмітку. Державна реєстрація розірвання шлюбу на підставі рішення суду, постановленого до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", проводиться за письмовою заявою про державну реєстрацію розірвання шлюбу на підставі рішення суду, яка подається подружжям або одним з них, по пред'явленні копії рішення суду (витягу з рішення суду) про розірвання шлюбу, що набрало законної сили, а також паспорта або паспортного документа, квитанції про сплату встановленої судом суми державного мита.» Також, не підлягають задоволенню вимоги позивача, щодо залишення дитини на її утриманні та вихованні, так згідно п.4 Постанови пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суди згідно зі ст. 119 ЦПК України повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування. Наприклад, у заяві про розірвання шлюбу має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, мотиви його розірвання, чи є від шлюбу неповнолітні діти, при кому з батьків вони перебувають, пропозиції щодо участі подружжя в утриманні та вихованні дітей після розірвання шлюбу, чи заявляються інші вимоги, які може бути вирішено одночасно з позовом про розірвання шлюбу. Так , судом встановлено, що сторонами не було надано спільних пропозицій, щодо врегулювання питання з ким з батьків буде проживати дитина, отже по даному питанню суд вбачає відсутність спору між батьками, тим паче позивач зазначила, що дитина проживає з нею, та не вказала, що відповідач якимось чином перешкоджав чи заперечував проживанню дитини з нею. Згідно ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Проте, згідно ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Отже питання про те з кім буде проживати дитина, повинно бути погоджено батьками, а в разі виникнення спору в іншому судовому порядку. Також, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати згідно ч.1 ст. 79, 88 ЦПК України, а саме судовий збір у сумі 243,60 грн., згідно квитанції 979_149 від 20.05.2015 року. Вимоги позивача про стягнення витрат за надання правової допомоги задоволенню не підлягають, оскільки суду не надані відомості щодо того, що особа, яка надавала правову допомогу є фахівцем у галузі права . На підставі викладеного,

Outcome: partial