Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, та змінивши під час підготовчого провадження позовні вимоги (а.с. 62-67), просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] батька [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 35,4 кв.м., житловою площею 16,8 кв.м., яка належала йому на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого на Товарній біржі «Дніпродзержинська», реєстраційний номер 057. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Факт її родинних відносин з померлим [PERSON] підтверджується свідоцтвом про її народження та свідоцтвом про укладення шлюбу з [PERSON] Протягом встановленого законом шестимісячного строку вона звернулася до Другої кам`янської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Відповідачка [PERSON] , яка є її рідною сестрою та дочкою померлого [PERSON] , відмовилася від прийняття спадщини. Таким чином, вона, позивачка, є єдиною спадкоємицею першої черги за законом після смерті батька. Проте, постановою державного нотаріуса від 08 лютого 2019 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON] у зв`язку з тим, що наданий нею договір купівлі-продажу нерухомого майна від 05 лютого 2001 року на спадкову квартиру, якою за життя володів її батько, не був нотаріально посвідчений, отже є недійсним. Вказану квартиру батько придбав 05 лютого 2001 року у відповідача [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого на Товарній біржі «Дніпродзержинська» за № 057. 08 лютого 2001 року цей договір був зареєстрований в Дніпродзержинському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 130 за реєстраційним написом № 21673, про що був зроблений надпис на оригіналі договору купівлі-продажу. Також батько переоформив технічний паспорт на квартиру на своє ім`я. З 23 лютого 2001 року по час своєї смерті померлий [PERSON] був зареєстрований та мешкав у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Він оплачував житлово-комунальні послуги, що надавалися до квартири, отримував субсидію на відшкодування частини вартості комунальних послуг. Згідно п. 4 договору купівлі-продажу нерухомого майна квартира була придбана батьком за 8000 грн., які в повному обсязі були сплачені ним продавцю [PERSON] . Оскільки батько помер, то в теперішній час неможливо нотаріально посвідчити вказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна. Посилаючись на ст. 9 Житлового кодексу України, ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», ч.1 ст. 328 ЦК України, ч.2 ст. 47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору, ч.1, 2 ст. 4 Закону України «Про власність», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, вважає, що батько [PERSON] повністю виконав умови договору купівлі-продажу від 05 лютого 2001 року, бо сплатив за квартиру обумовлену суму грошей, зареєструвався у придбаній квартирі, з 23 лютого 2001 року до часу смерті постійно проживав у квартирі, оплачував житлово-комунальні послуги, що надавалися до квартири та отримував житлову субсидію. На підставі її заяви, державним нотаріусом була заведена спадкова справа № 538/2018 року після смерті батька [PERSON] , але вона позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого батька, оскільки договір купівлі-продажу спадкової квартири, який був укладений її батьком через товарну біржу «Дніпродзержинська», не був посвідчений нотаріально. Посилаючись на пункти 1, 2, 9 ч.1 ст. 40 Закону України «Про нотаріат», статті 47, 48, 227 ЦК України (1963 р.), статті 16, 392 1216, 1218 ЦК України (2003 р.), п.1 ч.1 ст. 2, п.1 ч.3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на квартиру за адресою: [ADDRESS] , власником якої був її померлий батько [PERSON] . Ухвалою судді від 04 квітня 2019 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Під час підготовчого засідання, за клопотанням позивачки, із Другої кам`янської державної нотаріальної контори була витребувана спадкова справа після померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 30 травня 2019 року закрито підготовче провадження і справа призначена до розгляду по суті. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав та не заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Від завідувача Другої кам`янської державної нотаріальної контори Бурдік С.С. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника нотаріальної контори (а.с. 80). Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 3. ст. 211, п.1 ч.3 ст. 223, ч.2 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу у судовому засіданні за відсутності відповідача [PERSON] та представника Другої кам`янської державної нотаріальної контори. Позивачка [PERSON] у вступному слові стисло виклала зміст та підстави позовних вимог щодо предмету позову, просила позов задовольнити та надала пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Також пояснила суду, що її батько [PERSON] мешкав один у квартирі за адресою: [ADDRESS] , яку він придбав у [PERSON] у 2001 році, уклавши через Товарну біржу «Дніпродзержинська» договір купівлі-продажу нерухомого майна, та зареєструвавши його в Дніпродзержинському БТІ. Батько прописався у цій квартирі, постійно там проживав, оплачував комунальні послуги за квартиру, отримував житлову субсидію за вказаною адресою. Відповідачка є її рідною сестрою. Їх мати померла у 1997 році. Батько помер [INFO] . Після смерті батька вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого батька, а сестра із заявою про відмову від спадщини на її користь. Через шість місяців після смерті батька нотаріус видала їй постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого батька, мотивуючи це тим, що договір купівлі-продажу, на підставі якого батько купив квартиру по [ADDRESS] , не був посвідчений нотаріально, а укладений через товарну біржу. Їй відомо, що продавець квартири [PERSON] в теперішній час мешкає у м. Київ. Відповідачка [PERSON] у вступному слові не заперечувала проти задоволенні позову та пояснила суду, що [PERSON] є її батьком а позивачка [PERSON] є її рідною сестрою. Більше братів та сестер в них немає. Їх мати померла у [INFO] а батько [PERSON] помер [INFO] . З 2001 року по день смерті він один мешкав у придбаній ним квартирі по [ADDRESS] . Після смерті батька вона, відповідачка, подала до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини. Представник Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради - Верезуб П.В. у вступному слові не заперечував проти задоволення позову [PERSON] про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом після померлого батька [PERSON] на квартиру по [ADDRESS] . Вислухавши вступне слово позивачки [PERSON] , відповідачки [PERSON] , представника третьої особи - [PERSON]. , встановивши фактичні обставини, зміст спірних правовідносин та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що 05 лютого 2001 року між [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , як покупцем, до виконання біржової угоди, зареєстрованої на товарній біржі «Дніпродзержинська» 05 лютого 2001 року за № 057, був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив однокімнатну квартиру, жилою площею 16,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Продаж квартири було вчинено за 8000 грн, які одержані продавцем до підписання договору (а.с. 8). У пункті 9 договору було зазначено, що у відповідності до ст. 227 ЦК України, цей договір підлягає реєстрації в Бюро технічної інвентаризації та згідно ст. 15 Закону України від 10 грудня 1991 року «Про товарну біржу» не підлягає нотаріальному посвідченню. 08 лютого 2001 року на оригіналі договору купівлі-продажу нерухомого майна, як на правовстановлюючому документі, Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації виконаний реєстраційний напис на підтвердження реєстрації квартири за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності в цілому за [PERSON] в реєстровій книзі №130 за реєстровим номером 21673. Також були внесені зміни в технічний паспорт на квартиру, в якому [PERSON] вказаний власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 35,4 кв.м., житловою площею 16,8 кв.м. (а.с. 9 -10). Згідно статті 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ договір купівлі-продажу включений в перелік біржових операцій. Згідно ч. 2 ст. 9 Житлового Кодексу України (з доповненнями 1993 року, в редакції, що діяла на час укладення договору) квартира (будинок) може бути придбана громадянами на біржових торгах. Згідно вимог ст. 227 Цивільного кодексу Української РСР, що був чинним на день укладення договору, договір купівлі - продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору ( ч.1 ст. 47 цього Кодексу). Відповідно до ч. 2 ст.47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 220 нині діючого ЦК України. У п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28.04.1978 року зазначено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу (в тому числі при придбанні на біржових торгах), міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. На час укладення договору купівлі-продажу квартири в лютому 2001 року сторони правочину не були обізнані про те, що правочин купівлі-продажу нерухомого майна, у відповідності до ст.47 ЦК України (в ред.1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно ст. 15 якого, правочини, зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягали. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, і сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме, купівлі-продажу вищевказаної квартири, правочин був реальним і вчиненим у формі дозволеній чинним законодавством України в 2001 році. Усі вимоги договору купівлі-продажу, сторонами були виконані, ніяких претензій щодо передачі майна не було, та сторонами правочину один до одного будь-які інші претензії не пред`являлися. Державна реєстрація договору купівлі-продажу проведена Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації. Згідно ст.15 Закону України "Про товарні біржі" не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржовий договір з моменту його реєстрації на біржі є вчиненим правочином. Реєстрація бюро технічної інвентаризації за позивачем права власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на лютий 2001 року не суперечила чинному законодавству. Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі - продажу, міни зареєстрованих біржею. Крім того, Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженою наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 09.06.1998 року № 121, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 року за № 399/2839, також передбачено підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, міни, зареєстрованих біржею. Відповідно до п.5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Вищезазначене не суперечить й вимогами ст. 328 ЦК України (в ред.2003 року), відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, оскільки [PERSON] повністю виконав умови договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , здійснивши оплату за придбане майно грошовими коштами, які [PERSON] одержав до підписання цього договору, що вбачається з п.4 даного правочину та вказаний Договір у відповідності з вимогами ч.2 ст.227 ЦК УРСР був зареєстрований у Дніпродзержинському БТІ, у передбаченому Законом порядку, суд вважає, що [PERSON] на підставі статей 128, 153 ЦК УРСР і ст.49 Закону України "Про власність" набув право власності на вказану квартиру і правомірно володів нею до своєї смерті. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 07 серпня 2018 року Дніпровським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 566 (а.с. 6). Згідно довідки ТОВ «ЄРЦ КП» № 1/4923 від 20 лютого 2019 року (а.с. 18), померлий [PERSON] на день своє смерті один був зареєстрований у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Із наданих позивачкою рахунків - повідомлень за комунальні послуги та особистих рахунків ( а.с. 19-21), вбачається, що на ім`я [PERSON] був відкритий особовий рахунок на вказану квартиру, і для відшкодування частини вартості комунальних послуг по цій квартирі йому призначалася державна субсидія. Вказане свідчить про те, що [PERSON] з часу придбання квартири та по день своєї смерті вважав себе власником квартири, був зареєстрований та постійно проживав в ній, тобто володів та користувався цією квартирою. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що є підстави для визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 05 лютого 2011 року між [PERSON] та [PERSON] через товарну біржу «Дніпродзержинська», так як цей договір був укладений сторонами з їх обопільної згоди, сторони виконали всі умови договору, [PERSON] зареєстрував цей договір в Дніпродзержинському бюро технічної інвентаризації, і в теперішній час, у зв`язку зі смертю [PERSON] , неможливо нотаріально посвідчити укладений договір. Оскільки за життя [PERSON] набув право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , то після його смерті ця квартира є спадковим майном. Спадкоємцями першої черги після померлого [PERSON] є його діти: позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON] , родинні відносини яких з померлим підтверджуються свідоцтвом про народження [PERSON] та свідоцтвом про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 86), та свідоцтвом про народження [PERSON] (а.с.81 оберт). Протягом встановленого законом шестимісячного строку позивачка [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Другої кам`янської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого [INFO] батька [PERSON] та про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідачка [PERSON] подала нотаріусу заяву про відмову від спадщини після померлого батька на користь [PERSON] , що підтверджується спадковою справою № 538/2018, копія якої була витребувана від Другої кам`янської державної нотаріальної контори (а.с. 80-89). Проте, державний нотаріус своєю постановою від 08 лютого 2019 року відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] батька [PERSON] на квартиру по [ADDRESS] , оскільки при укладенні договору купівлі - продажу вказаної квартири від 05 лютого 2001 року не була дотримана нотаріальна форма посвідчення договору (а.с. 89). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкодавцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З урахуванням викладеного вище, суд вважає необхідним визнати за позивачкою [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом, як за спадкоємцем першої черги, на квартиру, що належала [PERSON] , яка розташовану по [ADDRESS] .

Outcome: approved