Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

В лютому 2015 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом та в обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що між ним та відповідачем було укладено кредитний договір в забезпечення виконання умов якого 18.07.2008 року між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого відповідач передала в іпотеку позивачу належне їй на праві власності майно, а саме торгівельний комплекс, загальною площею 1178,10 кв.м. з усіма його приналежностями за адресою м.Чернівці, вул. Руська, 205В. У звязку з неналежним ви конанням відповідачем своїх зобовязань за кредитним договором рішенням суду від 02.06.2011 року звернено стягнення на вказаний предмет іпотеки, шляхом продажу вказаного нерухомого майна. У звязку з наведеним, посилаючись на норми матеріального права, просив передати в управління позивача нерухомість щодо якої 02.06.2011 року по справі №2-790 винесено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме торгівельний комплекс загальною площею 1178,10 кв.м., що знаходиться за адресою м.Чернівці, вул. Руська, 205В на період його реалізації або повного виконання умов кредитного договору № Е/V082737 від 18.07.2008 року; зобовязати відповідача на період реалізації предмету іпотеки або повного виконання умов кредитного договору № Е/V082737 від 18.07.2008 року повністю вивільнити від будь-якого майна предмет іпотеки, а саме торгівельний комплекс загальною площею 1178,10 кв.м. за адресою м.Чернівці, вул. Руська, 205В. В судове засідання представник позивача не зявився, направив до суду заяву в якій просив справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Справа слухалась у відсутності відповідача, яка не зявилась в судове засідання незважаючи на те, що належним чином була повідомлена судом про час та місце розгляду, про причини своєї неявки суду не повідомила і не подала заяви про відкладення розгляду справи. Так, згідно положень ч. 5 ст. 76 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Як вбачається з довідка АДБ при УМВС України в Чернівецькій області відповідач зареєстрований за адресою м. Чернівці, вул.Авіаційна, 9А/1, та саме за цією адресою судом неодноразово надсилались судові повістки та матеріали позовної заяви з додатками. У відповідності до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки представник позивача не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов задовленню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Зі змісту ст.ст. 55,124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вбачається, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Так, на підтвердження своїх доводів позивач посилається на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 02.06.2011 року у справі №2-790/2011 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Чернівецької філії «ПриватБанк» до [PERSON], приватного підприємства «Полекс-люкс» про звернення стягнення, разом з тим, матеріали справи не містять доказів щодо набрання законної сили даним рішенням. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Як вбачається зі змісту п. 28.17 Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, апеляційному суді автономної республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 17 грудня 2013 року № 173, копія судового рішення має бути позначена як копія і завірена підписами судді та секретаря з проставленням відбитку гербової печатки суду із зазначенням дати її оформлення або видачі. Також на копії судового рішення робиться відмітка про дату набрання судовим рішенням законної сили чи про не набрання. Крім того, відповідно до положень п. 18.4, п. 23.7 Інструкції з діловодства в місцевому загальному суді, затвердженої наказом ДСА України від 27.06.2006 № 68, в редакції чинній на момент винесення вказаного рішення суду, копії вироків, рішень, ухвал, постанов у справах повинні бути підписані та скріплені гербовою печаткою. Документ має юридичну силу за наявності обов'язкових реквізитів: найменування (або бланк із зазначенням назви) установи чи організації (автора), її місцезнаходження, посади особи, яка підписала документ, дати, підпису та в необхідних випадках - відбитка печатки, реєстраційного номера. Фотокопії з документів, на яких вже є підпис судді, підписуються працівником апарату суду, суддею та завіряються "мокрою" гербовою печаткою, якщо рішення суду набрало законної сили. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, надана позивачем копія рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02.06.2011 року у справі №2-790/2011 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Чернівецької філії «ПриватБанк» до [PERSON], приватного підприємства «Полекс-люкс» про звернення стягнення не містить необхідних реквізитів які б свідчили про набрання законної сили даним рішенням, а тому суд не бере вказаний документ до уваги як належний та допустимий доказ тих обставин на які посилається позивач. Крім того, вирішуючи даний спір по суті позовних вимог, слід зазначити наступне. Так, порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачено Закону України "Про іпотеку". У відповідності до вимог ст. 34 вказаного Закону передбачено, що після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або за рішенням суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства. Продукція, плоди і доходи, отримані в результаті управління предметом іпотеки, спрямовуються на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, якщо інше не встановлено договором або рішенням суду. Разом з тим матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що між позивачем та відповідачем був укладений договір іпотеки, предмет іпотеки належить відповідачу та він не був реалізований в процесі звернення стягнення на нього з метою задоволення вимог кредитора. Крім того, не підлягають задоволенню і вимоги банку про покладення на відповідача обов'язку вивільнення приміщення від будь-якого майна, оскільки такі вимоги позивач не обґрунтував, не надавши доказів існування між ним та відповідачем договірних відносин, які випливають з договору іпотеки, належність позивачу вказаного нерухомого майна, а також наявність у зазначеному приміщенні будь-якого майна. За змістом ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed