Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, та просить суд стягнути з відповідача ПАТ «ПІВДГЗК» на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, суму в розмірі 100 000 гривень. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просить в позові відмовити. Представник третьої особи - ВВД ФССНВУ м.Кривого Рогу, в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно у встановленому законом порядку, заперечень не надав. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та за участі його представника [PERSON], позовні вимоги підтримує, просить задовольнити у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] суду пояснив, що позивач [PERSON] працював на підприємстві відповідача на протязі 23 років 9 місяців в умовах повного робочого дня помічником машиніста екскаватора та машиністом екскаватора РУ. 01.08.2012 року звільнився за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію (наказ від 01.08.2012 №667). 23 січня 2015 року, під час проходження стаціонарного лікування, рішенням лікувальної-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини (протокол №133) йому були встановлені діагнози: Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст.), група В. ЛН першого-другого ст. Нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху). Захворювання професійні. Комісією в складі: головного спеціаліста санітарно - гігієнічного відділу ВСП «Криворізьке міськрайонне Управління Головного управління Держсанепідслужби у Дніпропетровській області», представників лікувально-профілактичного відділення Лікувально-діагностичного центру №5 TOB «МЕДИКОМ», відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків і профзахворювань в м. Кривому Розі, відповідача, профспілкової первинної та галузевої організації проведено розслідування, про що було складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 20.02.2015 року за формою П-4. Відповідно до п.16 цього Акту професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи машиністом екскаватора РУ (04.10.1988-01.08.2012) у ВАТ «ПівденГЗК» (з 20.01.2014 ПАТ «ПІВДЕНГЗК»), [PERSON], внаслідок недосконалості робочого місця, виконував роботи, пов'язані з впливом пилу, концентрація якого перевищувала нормативні показники та шуму, рівень якого, перевищував нормативні показники. Згідно з п.17 цього Акту причиною виникнення професійного захворювання явилась: - робоче місце машиніста екскаватора РУ: пил, концентрація в мг/м : 5,2-15,0 при гранично допустимій 2,0. Шум, рівень в дБА: 83-93 при гранично допустимому 80. Умови праці машиніста екскаватора за концентрацією пилу відносяться до III класу 3 ступеня шкідливості, за рівням шуму - до III класу 2 ступені шкідливості; - робоче місце помічника машиніста екскаватора РУ: пил, концентрація в мг/м : 14,3 при гранично допустимій 2,0. Шум, рівень в дБА: 89 при гранично допустимому 80. Умови праці машиніста екскаватора за концентрацією пилу відносяться до III класу 3 ступеня шкідливості, за рівням шуму - до III класу 2 ступені шкідливості. За висновком МСЕК від 27.04.2015 року серія 12 AAA №003992 йому встановлена стійка втрата професійної працездатності 20% (по ХОЗЛ 15%, по туговухості 5%) з наступним переоглядом 01.04.2016 року. На підставі постанови Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в м. Кривому Році від 14.05.2015 року №0407/22805.1/2 [PERSON] призначена одноразова допомога в разі стійкої втрати професійної працездатності в сумі 4141,20 гривень та щомісячна грошова сума в разі часткової втрати професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку. Витрати на медичну та соціальну допомогу, грошова сума за моральну шкоду не призначались. У 2012-2014 роках стан здоров'я позивача погіршився, він неодноразово проходив курс лікування в медичних закладах міста та Українському науково-дослідному інституті промислової медицини. Виписки з медичних карток стаціонарного хворого, епікризи підтверджують факт прогресуючого погіршення стану здоров'я позивача внаслідок професійних захворювань. Крім того, він обмежений в побуті, праці, відпочинку, при незначних фізичних навантаженнях постійно зазнає фізичного болю і морально страждає. Ушкодженням здоров'я, в результаті виникнення професійного захворювання, йому нанесена моральна шкода, оскільки значно погіршився стан його здоров'я, що привело до моральних і психічних переживань, порушенню його нормальних життєвих зв'язків, неможливості продовження активного особистого життя, і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки позивач отримав професійне захворювання під час виконання трудових обов'язків, то заподіяна йому моральна шкода впливає з трудових правовідносин, і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці. Відповідачем моральна шкода, спричинена позивачу, у зв'язку зі стійкою втратою ним здоров'я, добровільно не відшкодовувалася. Достатньою сумою, та такою, що буде відповідати принципу сатисфакції, з урахуванням часу роботи у відповідача, є сума у розмірі 100000 грн., яку позивач і просить стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що встановлення [PERSON] лише відсотків втрати професійної працездатності і (з них лише 15% - ХОЗЛ), при цьому не встановлення інвалідності, свідчить про те, що позивач може у звичайних виробничих умовах виконувати професійну працю з помірним або незначним зниженням складності робіт, або із зменшенням обсягу виконуваної роботи. Також зазначила, що твердження [PERSON]Д, відносно змушеної зміни способу життя необгрунтовані та не підтверджені жодним доказом. Крім того, позивач це лише знав про шкідливі умови без яких неможлива конкретна робота на гірничому підприємстві, але й свідомо продовжував працювати на таких умовах тривалий час, отримуючи за це відповідні пільги, компенсації та більшу оплату. [PERSON] пропрацював у важких та шкідливих умовах праці більше 25 років, незважаючи на те, що для отримання права на пенсію на пільгових умовах, відповідно до п. а) ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» йому було достатньо пропрацювати в таких умовах лише десять років. Для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання, відсутні правові підстави, оскільки вину ПАТ «ПІВДГЗК» у заподіянні такої шкоди позивачу та протиправність діяння ПАТ «ПІВДГЗК» у визначеному законом порядку не встановлено, а позивачем не доведено наявність моральної шкоди, тому є підстави вважати, що причинний зв'язок між шкодою та протиправним діянням підприємства відсутній. До того ж розмір позовних вимог [PERSON] не відповідає засадам розумності та справедливості, що підтверджується наступним. Так, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 100 000 грн. при цьому, позивачем не надано розрахунку суми позовних вимог, а також сума є необґрунтовано завищеною, а тому просить в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що позивач [PERSON] працював на підприємстві відповідача: з 15.06.1987 р. по 04.10.1987 р. у ВАТ "ПівдГЗК" на посаді помічника машиніста екскаватора РУ, з 04.10.1988 року по 01.08.2012 року у ВАТ "ПівдГЗК" на посаді машиніста екскаватора (з 20.01.2014 р. ПАТ «ПІВДГЗК»); /а.с.12-15/. Загальний стаж роботи позивача - 32 роки 5 місяців, за професією - 23 роки 9 місяців, в умовах впливу шкідливого фактору 25 років /а.с.17/. Медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 23 січня 2015 року № 133 встановлено, що виявлено наявність професійного захворювання 09.02.2015 року, дата встановлення остаточного діагнозу 23.01.2015 року, а саме: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст.), група В. ЛН першого-другого ст. Нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху), відносяться до професійних захворювань /а.с. 21/. Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 20.02.2015 року за формою П-4 встановлено, що відповідно до п.16 цього Акту професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи машиністом екскаватора РУ (04.10.1988-01.08.2012) у ВАТ «ПівденГЗК» (з 20.01.2014 ПАТ «ПІВДЕНГЗК»), [PERSON], внаслідок недосконалості робочого місця, виконував роботи, пов'язані з впливом пилу, концентрація якого перевищувала нормативні показники та шуму, рівень якого, перевищував нормативні показники. Згідно з п.17 цього Акту причиною виникнення професійного захворювання явилась: - робоче місце машиніста екскаватора РУ: пил, концентрація в мг/м : 5,2-15,0 при гранично допустимій 2,0. Шум, рівень в дБА: 83-93 при гранично допустимому 80. Умови праці машиніста екскаватора за концентрацією пилу відносяться до III класу 3 ступеня шкідливості, за рівням шуму - до III класу 2 ступені шкідливості; - робоче місце помічника машиніста екскаватора РУ: пил, концентрація в мг/м : 14,3 при гранично допустимій 2,0. Шум, рівень в дБА: 89 при гранично допустимому 80. Умови праці машиніста екскаватора за концентрацією пилу відносяться до III класу 3 ступеня шкідливості, за рівням шуму - до III класу 2 ступені шкідливості. П.п.18-19 зазначеного Акту, підтверджено недотримання роботодавцем вимог ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці» /а.с. 16-19/. За висновком МСЕК від 27.04.2015 року серія 12 AAA №003992 йому встановлена стійка втрата професійної працездатності 20% (по ХОЗЛ 15%, по туговухості 5%) з наступним переоглядом 01.04.2016 року /а.с. 20/. На підставі постанови Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в м. Кривому Році від 14.05.2015 року №0407/22805.1/2 [PERSON] призначена одноразова допомога в разі стійкої втрати професійної працездатності в сумі 4141,20 гривень та щомісячна грошова сума в разі часткової втрати професійної працездатності в сумі 1491,04 грн. з 14 квітня 2015 року по 30 квітня 2016 року включно, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку. Витрати на медичну та соціальну допомогу, грошова сума за моральну шкоду не призначались /а.с. 22-23/. Згідно з виписками з медичних карток, епікризів /а.с. 24-30/,встановлено, що [PERSON] з 2000 року перебуває на «Д» обліку у терапевта з приводу хронічного бронхіту, з 2007 року нейросенсорна приглухуватість, з 29.07.2008 року по 08.08.2008 року та з 28.07.2010 року по 09.08.2010 року стаціонарне лікування у 1ТВ клініки інституту з діагнозом: нейросенсорна приглухуватість першого ступеню (з легким зниженням слуху). З 18.09.2012 року по 28.09.2012 року лікування у КЗ «Криворізька міська лікарня № 5» з діагнозом хронічне обструктивне захворювання легень 2 ст., стадія загострення. З 12.06.2013 року по 27.06.2013 року з діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень першого-другого ступенів, фаза загострення. З 25.09.2013 року лікування у КЗ «Криворізька міська лікарня № 5» з діагнозом ХОЗЛ 2 ст., загострення. З 30.12.2013 року по 13.01.2014 року стаціонарне обстеження у 2ТВ клініці інституту з діагнозом: ХОЗЛ 1-2 ст., фаза загострення. З 15.04.2014 року по 25.04.2014 року з діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень, першого-другого ст. З 16.07.2014 року по 25.07.2014 року амбулаторне лікування у терапевта з приводу загострення ХОЗЛ 1-2 ст. З 13.11.2014 року по 23.11.2014 року амбулаторне лікування у терапевта з приводу загострення ХОЗЛ 1-2 ст. що підтверджує зміну стану здоровія, звичайного способу життя позивача, необхідність постійно лікуватися, обмеження в праці та побуті, що на думку суду впливає на моральний стан позивача, свідчить про наявність моральних страждань, а відтак і моральної шкоди. Вивчивши письмові матеріали, суд вважає доведеним, що саме з вини відповідача, який порушував норми з безпеки праці та не забезпечив безпечні умови праці, позивач частково втратив професійну працездатність, у звязку з чим позивачу спричинено моральну шкоду. Судом також встановлений причинно-наслідковий зв'язок між винними діями відповідача, порушенням вимог ст.153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», визначену Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 20.02.2015 року та настанням у позивача негативних наслідків - стійкої втрати професійної працездатності - 20 відсотків. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача ВАТ «ПівдГЗК», що позивач був ознайомлений зі шкідливими умовами праці, погодився з ними, але від такої роботи не відмовлявся та добровільно тривалий час працював в таких умовах, а тому сам винен у своєму профзахворюванні, оскільки вищезазначене не позбавляє підприємство від законодавчо встановленого обов'язку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку: показники концентрації пилу перевищували гранично допустимий рівень, що привело до профзахворювання позивача, та негативно впливає і на загальний стан його здоровя. Доводи відповідача, щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди спростовується наданими позивачем доказами: актом розслідування, медичним висновком, висновком МСЕК, поясненнями позивач в судовому засіданні. Ст.153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 вказаного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Частина 1 ст.237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок професійного захворювання, позивачеві [PERSON] заподіяні моральні й фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних і професійних можливостей, через стан здоровя, змінився його звичний спосіб життя, він не має можливості працювати, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводить до порушення його звичайного способу життя та вимагає від нього додаткових зусиль для його організації. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004р встановлено, що «громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди». Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення, ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних . позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, розмір втрати професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди. Суд враховує, що погіршення стану здоровя [PERSON] є незворотнім, він обмежений в побуті, праці, відпочинку, навіть при незначних фізичних навантаженнях зазнає фізичного болю і морально страждає. З документів медичних установ встановлено, що він повинен проходити курси відновної терапії, оздоровлення і санаторно-курортне лікування, має потребу в періодичному амбулаторному і стаціонарному лікуванні. Суд також враховує тривалість роботи позивача на підприємстві відповідача, де він пропрацював 25 років. Враховуючи вищезазначені обставини, особу позивача, обсяг наданих суду доказів, суд вважає співмірною моральним стражданням позивача [PERSON] суму, в розмірі 10\~000 грн. При цьому визначаючи розмір моральної шкоди, для попередження питання щодо податків з суми моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити в рішенні, що сума моральної шкоди підлягає виплаті в зазначеному судом розмірі, без урахування утримання податків з фізичних осіб. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача судові витрати у справі. В даному випадку судовий збір в сумі 243,60 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial