Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси звернувся з заявою [PERSON], заінтересовані особи: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON], [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Зазначена заява обґрунтована тим, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 28 липня 1994 року №44206, зареєстрованого у КП «ОМБТІ та РОН» 22 серпня 1994 року під №618 стр.151, книга 28 пр, [PERSON] є співвласником двокімнатної квартири загальною площею 59,0 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], на праві сумісної власності з [PERSON], [PERSON], [PERSON]. У вказаному правовстановлюючому документі (свідоцтві про право власності на житло), прізвище та ім'я заявника вказано як «[PERSON]», замість вірного «[PERSON]», що і стало приводом для звернення до суду, оскільки заявник не має можливості реалізувати своє право на розпорядження своєю часткою квартири та отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті його матері [PERSON] [INFO] року. Заявник подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності. Заінтересовані особи подали до суду заяви, в якій просили розглянути справу за їх відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе задовольнити заяву [PERSON] з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], уродженець м. Одеси, є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER], виданим Приморським РВ УМВС України в Одеській області 04 липня 1997 року. 17.12.2001 року [PERSON] отримав картку платника податків, в якій його прізвище також зазначено як «[PERSON]». Згідно свідоцтва про право власності на житло від 28 липня 1994 року №44206, зареєстрованого у КП, зареєстрованого у КП «ОМБТІ та РОН» 22 серпня 1994 року під №618 стр.151, книга 28 пр, [PERSON] є співвласником двокімнатної квартири загальною площею 59,0 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], на праві сумісної власності з [PERSON], [PERSON], [PERSON]. У вказаному правовстановлюючому документі (свідоцтві про право власності на житло), прізвище та ім'я заявника вказано як «[PERSON]», замість вірного «[PERSON]». Таке написання його прізвища є наслідком довільного перекладу з російської мови, якою було складено усі правовстановлюючі документи за часів СРСР, на українську мову, з боку осіб, які після закінчення існування держави СРСР заповнювали та видавали документи українською мовою. Суд враховує, що помилка у прізвищі заявника у правовстановлюючому документі перешкоджає йому використовувати власність на свій розсуд та позбавляє можливості вільно розпоряджатися належною часткою квартири і отримати свідоцтва про право на спадщину після смерті його матері [PERSON] [INFO] року. Згідно з положеннями п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ст. 259 ч.1 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995, № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. З'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що вимоги заявника ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування та вказують на наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту належності йому правовстановлюючого документу. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved