Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві вказав, що 12 серпня 2017 року уклав шлюб з [PERSON], який був посвідченний виконавчим комітетом Лозуватської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області за актовим записом №1. Спільно в шлюбі позивач прожив з відповідачкою 8 днів, тобто до 20 серпня 2017 року. Відповідач залишила помешкання в якому проживала з позивачем, забравши власні речі та поїхала проживати до своїх батьків, де перебуває по даний час. Питанння щодо розподілу майна між сторонами вирішено в добровільному порядку. Таким чином, шлюбні відносини припинено, збереження сім"ї не можливо, тому позивач вимушений звернутись до суду з позовом про розірвання шлюбу. Позивач у судове засідання не з"явився, надав до суду заяву, в якій просить слухати справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному розмірі. Відповідач у судове засідання не з"явилася, направила до суду заяву в якій заперечує проти розірвання шлюбу та просить розглядати справу у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 12 серпня 2017 року виконавчим комітетом Лозуватської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області за актовим записом №1 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.7). Подружжя тривалий час спільно не проживають, дітей від шлюбу не мають, сім"я існує формально. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Сім'я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачкою. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Вирішуючи питання відшкодування судових витрат, понесених позивачем при подачі позову, суд, виходячи із норм ч. 1 ст.88 ЦПК України, вважає необхідним стягнути судових збір з відповідача на користь позивача в розмірі 640 грн., оскільки його вимоги судом задоволені. Сплата судового збору підтверджена квитанцією №107 від 14.09.2017 року. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Із угоди про надання правових послуг адвоката (а.с.8), вбачається, що оплата за надані послуги проводиться відповідно до Додатку №1, який є частиною цього договору але даний додаток та розрахунок про надані послуги адвоката відсутні біля матеріалів справи. Витрати на правову допомогу - це витрати сторін та третіх осіб, які вони несуть у зв'язку із оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, котрі беруть участь у справі. Витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату. Сама лише квитанція про внесення плати за оформлення позовної заяви чи договір про надання правової допомоги не може бути підставою для відшкодування цих витрат, якщо адвокат в судових засіданнях участі не брав. З огляду на викладене суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення витрат на правову допомогу.

Outcome: partial