Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до суду, який в подальшому збільшила, до відповідачів [PERSON], [PERSON], Куликівської селищної ради Жовківського району Львівської області, відділу Держземагенства у Жовківському районі Львівської області , ОКП ЛОР БТІ та ЕО, третіх осіб: голови Куликівської селищної ради Жовківського району Львівської області [PERSON],приватного нотаріуса Головач О.Р. про визнання недійсним договору дарування, скасування реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання дій Куликівської селищної ради Жовківського району Львівської області та відділ Держземагенства у Жовківському районі Львівської області незаконними. Свої вимоги мотивує тим, що 2 роки тому мати позивачки уклала договір дарування будинку на користь брата позивачки відповідача по справі [PERSON]. Вважає, що даний договір був укладений незаконним шляхом, так як позивачку повинні були завчасно про це повідомити її мати та брат, так як вона проживає у даному будинку разом зі своєю сім'єю. Даний договір слід вважати недійсним, з таких причин: по-перше, в даному будинку за адресою [ADDRESS]. позивачка зі своїми дітьми проживає більше двадцяти років та ведуть спільне господарство, вкладають свої власні кошти на підтримання в належному порядку свого будинку, також вагоме значення має те, що в позивачки росте малолітній син. Хоча сім'я позивачки не прописана в даному будинку. Договір дарування нотаріус уклав на підставі Дубліката свідоцтва про право власності виданого Куликівською селищною радою Жовківського району Львівської області, 16.08.2012 року, на підставі рішення виконкому Куликівської сільської ради, 07.12.2001 року №5, та зареєстрованого Обласним комунальним підприємством ЛОР «Бюро технічноїінвентаризації та експертної оцінки» 20.08.2012 р. Подаючи запити до Куликівської селищної ради, їй була надана офіційна відповідь від 18.1012013 про те, що дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме .майно [PERSON], не було надано головою сільської ради [PERSON] Офіційна відповідь була надана через рік і місяць . Позивачка зробила ще один запит від 30.12.2013 щодо видачі дубліката свідоцтва про право власності на об'єкти нерухомого майна, і вона отримала офіційну відповідь на свою заяву 12.06.2014, 02-21142, що копії та дублікати свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану Куликівська сільська рада не видає. Слід зауважити також, що виконавчий комітет не розглядав заяви ні від [PERSON] ні від [PERSON] про втрату оригіналу свідоцтва на будинок за адресою [ADDRESS]. В Куликівській селищній раді не ведуться книги реєстрації ні на квартири, ні на приватні будинки, також не ведуться книги реєстрації і місця проживання громадян на території Куликівської селищної ради, та книги вибуття та прибуття - Офіційна відповідь від 1.11.2013 р. Про те, що оригінали документів є, знала позивачки мати [PERSON] і брат [PERSON] та голова Куликівської сільської ради [PERSON] так як вона її неодноразово і в усній та письмовій формі повідомляла . Статтею 53 Закону України «Про нотаріат» установлено, що в разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, видається дублікат втраченого документа. Видача дубліката втраченого або зіпсованого документа здійснюється державним нотаріальним архівом. До передачі в архів примірників документів, посвідчених або виданих нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, дублікат втраченого документа видається відповідно нотаріусом чи посадовою особою виконавчого комітету за місцем його зберігання. Згідно ч. І ст. 53 Закону України "Про нотаріат" відносно того, що дублікат документа може бути виданий виключно у випадку його втрати або зіпсування, дії нотаріуса слід вважати незаконними. Позивач стверджує що вона з дітьми проживає в даному батьківському будинку з 1994 року, її брат у 1994 році одружився та пішов проживати і вести спільне господарство у батьків своєї дружини, а до них приїжджав тільки у гості, наведені обставини можуть підтвердити сусіди. Вони живучи поруч бачили не раз як позивачка та її діти допомагали матері та покійному батьку по господарству, проводили ремонти, доглядали за худобою, вкладали свої кошти для цього всього. Пройшло два роки брат почав погрожувати їй та її сім'ї. Я вважаю що він шляхом обману та психічного тиску вплинув на мою матір завчасно, щоб зіпсувати їх стосунки. А вже після цього матір уклала договір дарування. Важає , що дії Куликівської селищної ради в особі голови селищної ради [PERSON] щодо видачі Дублікату Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.08.2012 р. були не законними виходячи із наступного: Відповідно до п. 8.6. "Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно" затвердженого наказом МЮУ № 7/5 від 7.02.2002 р., у разі втрати або зіпсування свідоцтва про право власності органом, який проводив оформлення права власності на нерухоме майно, за заявою власника (власників) або повноваженої ним (ними) особи, до якої додається опубліковане в пресі повідомлення про недійсність втраченого або зіпсованого свідоцтва про право власності, видається дублікат свідоцтва про право власності. Як випливає із наданої до матеріалів справи із позовною заявою копії Свідоцтва про право власності на житловий будинок від 28.12.2001 р. право власності за [PERSON] було видано на підставі рішення Виконавчого комітету Куликівської селищної ради № 5 від 7.12.2001 р. В свою чергу із Рішення виконавчого комітету випливає, що виконавчий комітет доручив ОКП ЛОР БТІ та ЕО видати свідоцтво про право власності на індивідуальний житловий будинок в [ADDRESS]. Натомість із дублікату Свідоцтва про право власності на нерухоме майно випливає, що такий Дублікат виданий вже на будинок [ADDRESS] тобто на будинок по іншій адресі ніж первісний будинок. Відповідно до листа Державної міграційної служби N 12-06-15-13 від 15.01.2013 р. дублікатом є другий примірник документа, що має таку саму юридичну силу, як і оригінал, тобто дублікат документа повинен містити ті ж відомості, що й оригінал документа. Фактично видача дубліката полягає у відтворенні тексту документа, дублікат якого видається, що спрямоване на відновлення такого документа у випадку неможливості використання останнього з певних причин. Відразу слід зазначити, що жодного рішення Куликівської селищної ради про оформлення права власності за [PERSON] на житловий будинок по [ADDRESS] не існує. Як випливає із відповіді Куликівської селищної ради № 02-21/17 від 16.01.2015 р. рішення Куликівською селищною радою про оформлення Дублікату Свідоцтва про право власності на нерухоме майно-житловий будинок [ADDRESS] не видавалось. Крім цього із вказаної відповіді стає відомо що екземпляр опублікованого в пресі повідомлення про втрату оригіналу свідоцтва про право власності у селищну раду не надавався. Таким чином Куликівська селищна рада в особі голови селищної ради всупереч своєму ж рішенню № 5 від 07.12.2001 p., порушуючи саме поняття видачі дублікату видала правовстановлюючий документ по суті на інший об'єкт, право власності на який ніколи не оформлялось і не визнавалось. Відповідно до п. 1.4. Договору дарування житлового будинку та земельної ділянки від 11.2012 р. випливає, що земельна ділянка загальною площею 0,1536 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на праві власності, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 18.10.2012 р. виданим Куликівською селищною радою Жовківського району та Управлінням держкомзему у Жовківському районі. Враховуючи вимоги чинного на момент видачі Акту законодавства України, дії Куликівської селищної ради щодо його видачі були незаконними, а виданий державний акт є недійсним виходячи із наступного: Як випливає із оскаржуваного Державного Акту підставою для визнання права власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] послугувало Рішення Куликівської селищної ради 8 сесії 5 скликання від 19.09.2007 р. Однак відповідно до вказаного рішення Куликівською селищною радою на сесії було прийнято рішення про безоплатну передачу [PERSON] земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] І саме на підставі даного рішення Куликівською селищною радою та управлінням Держкомзему було видано Державний акт на право власності серії [NUMBER] . Інших рішень щодо передачі [PERSON] земельних ділянок Куликівською селищною радою не приймалось. Враховуючи те, що Рішенням Куликівської селищної ради 8 сесії 5 скликання від 19.09.2007 р. не приймалось рішення про передачу [PERSON] земельної ділянки по [ADDRESS] вважаю, що дії Куликівської селищної ради щодо підписання Державного акту на право власності серії [NUMBER] від 18.10.2012 р. були не законні, а Державний акт серії [NUMBER] від 18.10.2012 р. є недійсним. Крім цього як випливає із відповіді Куликівської селищної ради № 02-21/17 від 16.01.2015 р. рішення виконавчого комітету Куликівської селищної ради про оформлення на ім'я [PERSON] Державного акту серії [NUMBER] від 18.10.2012 р. не видавалось. Таким чином видача Державного акту відбулась незаконно оскільки другий примірник державного акту та документація із землеустрою, які зберігаються в Управлінні земельних ресурсів містить інші відомості про місцезнаходження земельної ділянки ніж ті які були зазначені у Державному акті серії [NUMBER] від 18.10.2012 р., тому Державний акт який не відповідає рішенню Куликівської селищної ради 8 сесії 5 скликання від 19.09.2007 р. слід вважати недійсним, а дії Управління земельних ресурсів у Жовківському районі Львівської області правонаступником якого є відділ Держземагенства у Жовківському районі Львівської області щодо видачі Державного акту серії [NUMBER] від 18.10.2012 р. слід вважати незаконними. Враховуючи те, що право власності на нерухоме майно, а саме житловий будинок [ADDRESS] [PERSON] оформила на підставі недійсного (незаконного) Дублікату Свідоцтва про права власності на нерухоме майно від 18.10.2012 р. та на підставі недійсного (незаконного) Державного акту серії [NUMBER] від 18.10.2012р., беручи до уваги те, що майном та майновими правами на нерухоме майно та земельну ділянку по [ADDRESS] [PERSON] ніколи не володіла, а тому не могла розпоряджатись тими правами, які їй не належали слід дійти до висновку про те, що Договір дарування від 16.11.2012 р. укладений між [PERSON] та [PERSON] в силу ст. 203, 215 ЦК України є недійсний. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав наведених у позовній заяві. Додатково повідомив, що позовні вимоги у даній цивільній справі спрямовані на захист майнових прав [PERSON] на частину житлового будинку [ADDRESS], які вона отримала в порядку спадкування після смерті свого батька [PERSON] , про що подав письмові пояснення та виступ в судових дебатах та просив суд на підставі вищевикладеного позов задоволити в повному обсязі. Позивач в судовому засіданні позов підтримала повністю з підстав наведених у позовній заяві. Додатково повідомила, що після смерті батько в їх сім»ї була усна домовленість, про те, що матір після смерті батька одноособово приймає спадщину, проте в подальшому на власний розсуд розпоряджається таким майном. Окрім того, позивачка в судовому засіданні 2015 року, підтвердила факт крадіжки оригіналів правовстановлюючих документів на будинок та земельну ділянку, із метою позбавити матір [PERSON] розпорядитися належним їй майном на власний розсуд . Відповідач [PERSON] в судовому засіданні щодо позову заперечив , додаткових пояснень не надав . Однак в подальшому подав до суду письмову заяву від 23.04.2015 року, в якій просив у задоволенні позову позивачки [PERSON] відмовити та справу розглядати за його відсутності з участю представника [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні щодо позову заперечила та суду пояснила, що вважає договір дарування таким, що укладений згідно чинного законодавства, такий договір-дарування житлового будинку та земельної ділянки вона укладала свідомо, та усвідомлювала всі свої дії, вважає що це є її власність а тому може такою розпоряджатися на власний розсуд . Однак в подальшому подала до суду письмову заяву від 23.04.2015 року, в якій просила у задоволенні позову позивачки [PERSON] відмовити та справу розглядати за її відсутності з участю представника [PERSON] Представник відповідачів в судовому засіданні, щодо позову заперечила та суду пояснила, що позивач вважає себе співвласником житлового будинку , проте позивач не має права оскаржувати вищевказаний договір дарування житлового будинку та земельної ділянки так , як позивачка на момент укладення спірного правочину між відповідачами, не була співвласницею будинку по [ADDRESS]. Як випливає із аналізу досліджених доказів, у момент вчинення правочину, а саме, договору дарування, між відповідачами [PERSON] та [PERSON], позивачка не мала жодних прав на спірне будинковолодіння. Отже, позивачка стверджує, що ніби-то вона прийняла спадщину після смерті її батька, [PERSON], який помер [INFO]. Вважає, що не було необхідності звертатися до нотаріуса про отримання свідоцтва про право на спадщину, оскільки, як стверджує позивачка, вона ніби-то постійно проживала на день його смерті із батьком. Однак, ці доводи спростовуються матеріалами справи, а саме, довідкою Куликівської селищної ради, яка долучена до нотаріальної справи щодо посвідчення договору дарування, з якої вбачається, що серед осіб, які проживали у спірному будинковолодінні позивачка [PERSON] не фігурує, а отже, не проживала зі спадкодавцем на момент його смерті. Більше того, ця обставина підтверджується і поясненнями самої позивачки, яка проживала, дослівно: «То тут, то там», а також фактом реєстрації місця проживання позивачки по [ADDRESS], який підтвердила й сама позивачка і який перевірив суд шляхом огляду оригіналу паспорту позивачки. Про те, що позивачка і не мала наміру оформляти спадщину після смерті батька, свідчать і надані самою ж позивачкою пояснення про те, що вона знала, що її матір, відповідачка за даним позовом, [PERSON], має намір оформляти спадщину, однак, позивачка своїм правом не скористалася з таких міркувань: «Хотіла, щоб мама оформила на себе, а потім справедливо розпорядилася» (із пояснень позивачки, які зафіксовані у файлі звукозапису судового засідання). Більше того, як випливає із пояснень самої позивачки, вона ж, [PERSON], заховала від її матері, відповідачки за цим позовом, правовстановлюючі документи на спірне будинковолодіння, задля того, щоб перешкодити матері розпорядитися належним їй майном на власний розсуд. Таким чином, відповідачка просто вимушена була виготовляти дублікати на власний будинок, щоб реалізувати своє право на розпорядження своїм майном. Знала позивачка й про те, що допущена помилка у правовстановлюючих документах, однак, ніяк не сприяла її виправленню, таким чином, є всі підстави вважати, що позивачка використовує суд у своїх інтересах, маніпулює думкою суду заради власної вигоди (адже насправді позивачка не хотіла, аби матір подарувала будинковолодіння відповідачеві [PERSON] - братові, із яким у позивачки неприязні відносини), а не заради постановлення справедливого судового рішення. Таким чином, позивачка спадщини не прийняла у строк, який визначений п. 1 ст. 1270 ЦК України, право на спадщину не оформила згідно вимог статті 1297 ЦК України, а відтак, будь-якого майнового права на будинковолодіння на момент посвідчення оскаржуваного договору дарування не мала. Просила суд у задоволенні такого відмовити. Представник відповідача Куликівської селищної ради Жовківського району Львівської області в судовому засіданні, щодо позовних вимог позивачки заперечила та просила суд у такому позові відмовити. Представник відповідача відділу Держземагенства у Жовківському районі суду пояснив, що як зазначено в пункті 2 заяви про збільшення позовних вимог державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] містить інші відомості про місцезнаходження земельної ділянки ніж ті, які були зазначені у державному акті на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], а саме відрізняється інформація в рядку « земельна ділянка розташована», так як в примірнику зареєстрованому 25.07.2008 - [ADDRESS], а в примірнику зареєстрованому 19.10.2012 - [ADDRESS]. Щодо позовних вимог заперечув, зважаючи на наступне. У відповідності зі статтею 79 Земельного кодексу України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Під місцем розташування зазвичай розуміють певне розташування об'єкта в просторі. Для земельної ділянки таке місцезнаходження (місце розташування) визначається за її координатами (точніше за координатами вершин багатокутника, який утворює земельну ділянку) в прив'язці до існуючої геодезичної мережі. Основним критерієм, який підтверджує ідентичне (однакове) місцезнаходження (місце розташування) земельної ділянки, на яку виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] та державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] - є відповідність кадастрових номерів, зазначених на зворотній стороні державних актів на право власності на земельні ділянки ([NUMBER]). Згідно Закону України «Про держаний земельний кадастр», кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування. Окрім цього, план меж земельної ділянки та опис меж, а також усі лінійні проміри, які зазначені на зворотній стороні державних актів є незмінними і відповідають один одному, що підтверджує відповідність місця розташування земельної ділянки та те, що зазначені акти видані на ту ж земельну ділянку. Адреси присвоюють не земельним ділянкам, а розташованим на них об'єктам нерухомості (будинкам, будівлям, спорудам, їхнім окремим частинам). Зважаючи на те, що в документації із землеустрою, на підставі якої виготовлявся державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] містилось свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] та витяг про державну реєстрацію прав серії [NUMBER], в яких адреса об'єкта була зазначена - [ADDRESS], зазначені дані були внесені під час заповнення вказаного вище державного акту. Також, слід зауважити, що відповідно до пункту 2.9. наказу Державного комітету України із земельних ресурсів №43 від 04.05.1999 року «Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі», заповнення держаних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою покладається на Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах». Враховуючи наведене, просив суд відмовити в позовних вимогах позивача, які стосуються визнання незаконними дій працівників Відділу Держземагенства у Жовківському районі (Управління Держкомзему у Жовківському районі). Третя особа [PERSON] в судовому засіданні , пояснила, що вказана адреса в [ADDRESS], в Державному акті на право власності на земельну ділянку площею 0,1536 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, виданого на гр.[PERSON] помилково, оскільки згідно даних із погосподарської книги не існує [ADDRESS]. Дана земельна ділянка знаходиться за адресою [ADDRESS], згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого від 16.08.2012 року серії [NUMBER] на гр.[PERSON] В судовому засіданні третя особа Головач О.Р. , щодо позовних вимог позивачки заперечила, та суду повідомила , що договір дарування житлового будинку та земельної ділянки від 16.11.2012 року укладений дарувальником гр.[PERSON] обдарованому гр.[PERSON] вона посвідчила згідно вимог інструкції Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року та Закону України «Про нотаріат». Окрім того повідомила, що нею було витребувано відомості і документи, необхідних для вчинення нотаріальної дії , а саме посвідчення договору дарування , проте нотаріус не зобов»язаний перевіряти достовірність поданих стороною документів , зокрема довідок . Окрім того надала суду, належно засвідчені копії документів для вчинення договору дарування житлового будинку та земельної ділянки. Представник відповідача ОКП ЛОР БТІ та ЕО в судове засідання не прибув, однак на адрес суду надійшла письмова заява , якою просили суд справу розглядати за відсутності їх представника, та направили на адресу суду завірену копію інвентаризаціної справи на будинок, що знаходится за адресою : [ADDRESS] . А тому, судом вирішено розгляд даної справи проводити за відсутності відповідача ОКП ЛОР БТІ та ЕО та на підставі поданих до суду доказів. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Крім того, ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Щодо позовних вимог позивача [PERSON], а саме визнання недійсним договору дарування житлового будинку та земельної ділянки від 16.11.2012 року, слід відмовити із наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору дарування житлового будинку та земельної ділянки від 16.11.2012 року гр.[PERSON] подарувала житловий будинок , позначений в плані під літерою А-1 та земельну ділянку, загальною площею 0,1536 га., яка розташована за адресою : [ADDRESS].До будинку відносяться : сарай-гараж, позначений в плані під літерою «Б»; ворота, позначені в плані під №1; хвіртка, позначена в плані під №2; огорожа, позначена в плані під №3; огорожа, позначена в плані під №4; колодязь, позначений в плані під літерою «К»;вбиральня, позначена в плані під літерою «В». Кадастровий номер земельної ділянки : [NUMBER]. Як вбачається, із витягу про державну реєстрацію прав виданого ОКП ЛОР БТІ та ЕО , що [PERSON] є власником житлового будинку , який знаходиться в [ADDRESS], на підставі договору дарування №1373 від 16.11.2012 року, який посвідчений приватним нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу Головач О.Р. Відповідно до ст.717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Відповідно до ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4.Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5.Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У відповідності до п. 26 Постанови Пленуму Верховного суду № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справі про визнання правочину недійсним», особами, які беруть участь у справі, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса. У разі якщо предметом правочину є майно, яке належить особам на праві спільної часткової власності, суд на підставі статей 358, 361 та 362 ЦК України, відповідно до частини другої статті 35 ЦПК України, залучає до участі у справі про визнання такого правочину недійсним усіх співвласників. Якщо предметом правочину є майно, яке належить особам на праві спільної сумісної власності, інші співвласники відповідно до частини другої статті 369 ЦК України, до участі у справі не залучаються, оскільки правочин щодо розпорядження спільним майном вважається вчиненим за згодою всіх співвласників. За відсутності такої згоди інші співвласники відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України, можуть пред'явити позов про визнання такого правочину недійсним. Недотримання вимог статті 362 ЦК України, у разі продажу учасником спільної часткової власності своєї частки іншій особі не є підставою для визнання правочину недійсним. Інші співвласники у цьому випадку вправі вимагати переведення на них прав і обов'язків покупця. Згідно із статтями 1281 та 1282 ЦК України, вимоги, пов'язані з визнанням правочинів недійсними, можуть пред'являтися також кредиторами спадкодавця до спадкоємців сторони правочину. У цьому разі спадкоємці зобов'язані задовольнити такі вимоги у межах вартості успадкованого майна за умови дотримання норм про пред'явлення вимог (стаття 1281 ЦК України). Щодо позовних вимог позивача [PERSON] а саме , про скасування державної реєстрації права власності на спірний житловий будинок , визнання недійсним та незаконним державний акт на право власності не земельну ділянку серії [NUMBER] від 18.10.2012 року , та скасування дубліката свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.08.2012 року, та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно , окрім того визнання дій Куликівської селищної ради та Управління земельних ресурсів у Жовківському районі незаконними слід відмовити із наступних підстав. Із копії рішення Куликівської селищної ради Жовківського району Львівської області, VIII сесії V демократичного скликання від 19.09.2007 року №13 про передачу у приватну власність земельних ділянок , вбачається що на підставі даного рішення за заявою [PERSON] , передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,1536 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель в [ADDRESS] Із копії свідоцтва про право власності на житловий будинок від 28.12.2001 року, виданого на підставі рішення виконкому Куликівської селищної ради від 07.12.2001 року №5, вбачається , що в цілому житловий будинок в [ADDRESS] дійсно належить [PERSON] Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданого на ім»я [PERSON], яка проживає [ADDRESS], на підставі рішення №13 від 19.09.2007 року Куликівської селищної ради 8 сесії 5 демократичного скликання , є власником земельної ділянки площею 0,1536 га. , земельна ділянка розташована [ADDRESS], цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд . Як вбачається із листа Куликівської селищної ради від 16.01.2015 року, копія рішення виконавчого комітету Куликівської селищної ради №5 від 07.12.2001 року про оформлення права власності на об»єкти нерухомого майна за [PERSON] селищна рада не може надати , оскільки протоколи та рішення засідання виконавчого комітету з 1997 року по 2002 рік в селищній раді відсутні. Акти щодо передачі в архів протоколів виконавчого комітету за 1998-2002 роки в селищній раді відсутні. З»ясувати питання передачі в архів вищезгаданих документів за період з 1998 по 2002 рік не вдалося, оскільки відповідальна особа секретар ради [PERSON] померла. Рішення про оформлення дублікату Свідоцтва про право власності на нерухоме майно - житловий будинок [ADDRESS] не видавалось. Рішення виконавчого комітету Куликівської селищної ради про оформлення на ім»я [PERSON] Державного акту серії [NUMBER] від 18.10.2012 року селищною радою не видавалося. Дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.08.2012 року виданий на житловий будинок [ADDRESS] був підписаний головою Куликівської селищної ради . Акт про право власності серії [NUMBER] від 18.10.2012 року Куликівською селищною радою не видавався . Як вбачається із архівної довідки Жовківської РДА від 09.01.2013 року №945 , що згідно картотеки архіву (фонд Р-42) документи діяльності Куликівської селищної ради за 1998-2001 роки включно на зберігання в архів не поступали. Як вбачається із копії оголошення в пресі , державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], кадастровий [NUMBER] від 25.07.2008 року на ім»я [PERSON] вважати недійсним. Із копії заяви [PERSON] посвідченої нотаріально, від 18.09.2012 року, вбачається що остання зверталася із заявою про видачу дубліката Державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,1536 га. у зв»язку із втратою оригіналу Державного акту . Як вбачається із довідки виданої виконкомом Куликівської селищної ради Жовківського району Львівської області №2882 від 18.09.2012 року , що вказана адреса в [ADDRESS], в Державному акті на право власності на земельну ділянку площею 0,1536 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, виданого на гр.[PERSON] помилково. Дана земельна ділянка знаходиться за адресою [ADDRESS], згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого від 16.08.2012 року серії [NUMBER] на гр.[PERSON] Проте позивач [PERSON] вважає, що даний доказ, а саме вищевказана довідка виданої виконкомом Куликівської селищної ради Жовківського району Львівської області №2882 від 18.09.2012 року є неналежним доказом, оскільки дана довідка підписана не уповноваженою особою, тобто особою, яка не мала права підпису по Закону, а тому така довідка є незаконною і не може бути належним, законним , допустимим доказом у справі. Однак, згідно особистих пояснень наданих в судовому засіданні представником Куликівської селищної ради, встановлено що дублікат свідоцтва на спірне нерухоме майно видавася на підставі даних погосподарських книг даного господарства. На ухвалу суду від 26.02.2015 року приватним нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу Головач О.Р. надано копії документів, які були подані для вчинення договору дарування житлового будинку та земельної ділянки, які знаходяться в [ADDRESS], а саме : дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а саме житловий будинок в [ADDRESS] видане на ім»я [PERSON] від 16.08.2012 року, витяг про державну реєстрацію виданий на ім»я [PERSON] на підставі дублікату свідоцтва про право власності від 16.08.2012 року виданого Куликівською селищною радою на підставі рішення виконкому №5 від 07.12.2001 року , витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно від 21.08.2012 року, копія державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданий на ім»я [PERSON], витяг з Поземельної книги про земельну ділянку , з якого вбачається що власником земельної ділянки площею 0,1536 га., яка знаходиться в [ADDRESS], є [PERSON] , копії витягів із Єдиного реєстру заборон відчуження чи іпотек, житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки - інформація відсутня, копія свідоцтва про смерть [PERSON], який помер [INFO], паспортні дані, копія довідки виданої Куликівської селищною радою, з якої вбачається що [PERSON] за адресою [ADDRESS] проживає одна, довідки видані Куликівською селищною радою , про відсутність заборон та арештів на житловий будинок та земельну ділянку . А тому , суд приходить до висновку, що приватний нотаріус Головач О.Р. правомірно посвідчила правочин згідно із усіма вимогами, які встановлені Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 р. Також, слід зазначити, що нотаріуси України діють згідно принципу безспірності нотаріального процесу. Цей принцип випливає, виходячи з аналізу розділу VIII Конституції України. Так, у відповідності до ст. 124 Конституції України: «Правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються». Отже, на нотаріуса покладається не вирішення спірних правовідносин, а лише посвідчення безспірних прав та обов'язків осіб у правовідносинах. Нотаріус не може і не повинен аналізувати права осіб, оскільки він має отримувати від них безспірні докази про існування юридичних обставин, з якими норма права пов'язує виникнення, зміну або припинення прав у визначених законом правовідносинах. Законом нотаріусу надано право самому в необхідних випадках, але за ініціативи осіб, витребувати від відповідних установ або організацій потрібні для вчинення нотаріального провадження документи. Приватним нотаріусом Головач О.Р. на вимогу суду було подано належним чином посвідчену нотаріальну справу з посвідчення договору дарування житлового будинку та земельної ділянки від 16.11.2012 р. Оглянувши дану справу, можна дійти до висновку, що приватний нотаріус дотримався усіх вимог закону при посвідченні цього договору. Із копії акту складеного комісією від 15.09.2014 року, вбачається, що в [ADDRESS] проживають без реєстрації [PERSON], [INFO], [PERSON],[INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON],[INFO], [PERSON],окрім того в вищевказаному будинку зареєстрована та проживає [PERSON], [INFO]. Зі слів сусідів, [PERSON] проживає в даному будинку з дозволу матері [PERSON] Твердження позивачки про те, що вона постійно проживала із своєю сім»єю в спірному житлому будинку спростовується копією акту обстеження житлово-побутових умов гр.[PERSON] на вимогу голови Жовківської районної ради від 11.03.2011 року , в складі комісії, з якого вбачається, що гр.[PERSON] проживає в [ADDRESS] (будинок залізничної колії) разом із дітьми : сином [PERSON],[INFO], сином [PERSON],[INFO]. В даній квартирі гр.[PERSON] проживає з 07.05.1982 року.В цій квартирі , ще зареєстрований брат гр.[PERSON]- [PERSON],[INFO] з 24.12.1990 року. Окрім того , в особистих поясненнях позивачка [PERSON] ствердила , що вона дослівно: «То тут, то там» проживала. Окрім того, як встановлено в судовому засіданні від 26.03.2015 року, що підтверджується звукозаписом судового засідання в якому позивач [PERSON] пояснила, що вона дійсно у матері відповідачки по справі [PERSON] взяла оригінали документів на спірний житловий будинок, для того , щоб мати не могла розпорядитися майном на власний розсуд. Тобто у відповідача [PERSON] не було оригіналів документів на майно, яке їй належить та вона змушена була звернутися до відповідних органів для виготовлення таких дублікатів . Окрім того такі дії позивачки [PERSON] свідчать про те, що остання знала про наміри матері відповідачки по справі [PERSON] розпорядитися належним їй майном. Згідно з нормою ст.319 ЦК України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: dismissed