Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 13.11.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідачів, та відповідно до заяви від 21.03.2018 року, позовні вимоги в новій редакції з внесенням змін до предмету позову, просить: - усунути перешкоди в користуванні власністю, а саме земельною ділянкою по [ADDRESS] , яка належить [PERSON] ; - визнати незаконним та скасувати рішення Одеської міської ради від 21.04.2005 року №4128-ІV «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та передачу у приватну власність земельної ділянки в натурі та передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,0271 га., [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд»; - визнати незаконним та скасувати Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, серія та номер: [NUMBER] , виданий 04.05.2017 року Відділом у м. Одесі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, на підставі рішення Одеської міської ради від 21.04.2005 року №4128-ІV «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та передачу у приватну власність земельної ділянки в натурі та передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,0271 га., [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд»; - встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого це рішення суду є підставою для внесення Відділом у м. Одесі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, або його правонаслідувачем після його припинення, запису щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі України на земельну ділянку площею 0,0271 га., кадастровий номер [NUMBER] , цільове призначення землі - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: [ADDRESS] , яка булла передана у власність [PERSON] та для внесення відповідних змін (записів) у Поземельну книгу; - встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого це рішення суду є підставою для внесення Реєстраційною службою Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради запису щодо скасування запису з номером 20768004 про право власності (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна [NUMBER] ): [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,0271 га., і розташовану по [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] , цільове призначення землі - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), внесений державним реєстратором Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» Одеська обл., Шушулковим М.Д. 30.05.2017 року. Ухвалою від 21.11.2017 року провадження у справі відкрито. 15.01.2018 року відповідачем [PERSON] до суду подано відзив на позовну заяву. 22.01.2018 року позивачем [PERSON] до суду подано відповідь на відзив. 30.01.2018 року від [PERSON] до суду надійшли письмові пояснення третьої особи на відзив. 19.02.2018 року від [PERSON] до суду надійшли письмові пояснення третьої особи на відповідь на відзив [PERSON] 21.03.2018 року судом від позивача [PERSON] отримано відповідь на відзив Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 07.03.2018 року. 13.04.2018 року до суду від Головного управління Держгеокадастру в Одеській області надійшов відзив на позов від 07.03.2018 року. 13.04.2018 року до суду надійшли пояснення відповідача [PERSON] на відповідь позивача на відзив. 23.05.2018 року до суду надійшли додаткові пояснення Головного управління Держгеокадастру в Одеській області. Ухвалою суду від 13.11.2018 року підготовче засідання закрито та справу призначено до розгляду по суті. 22.01.2019 року від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про застосування строку позовної давності. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В своїх позовних вимогах позивач [PERSON] посилається на те, що вона є власником земельної ділянки, яка розташована у [ADDRESS] , на підставі Державного акту на право власності на землю. Земельна ділянка позивача є суміжною з земельною ділянкою відповідача [PERSON] , правовстановлюючі документи на яку відповідач оформив в 2017 році. При цьому позивач зазначає, що спірні правовідносини щодо земельної ділянки виникли у відповідача з 01.07.2003 року, оскільки [PERSON] набув право власності на 27/100 частин житлового будинку [ADDRESS] на підставі Договору довічного утримання від 05.06.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Шевиріною А.О. , з пункту 1 якого вбачається, що 27/100 частин житлового будинку розташовані на земельній ділянці площею 605 кв.м. Саме з вказаної площі були зроблені незаконні розрахунки щодо площі земельної ділянки, що знаходилась в користуванні відповідача та могла бути ним приватизована. Позивач зазначає, що під час приватизації земельної ділянки відповідачем в Технічну документацію була внесена нічим не підтверджена інформація для здійснення подальшого захоплення суміжних земельних ділянок та об`єктів нерухомості сусідів. ПП «Місто-Н» при підрахуванні площ земельної ділянки не врахувало факту передачі чоловікові позивача [PERSON] частини земельної ділянки площею 36 кв.м ., в зв`язку з чим відповідачем приватизовано частину земельної ділянки позивача, наслідком чого є вимоги відповідача звільнити нібито належні йому 13 кв .м . з ділянки позивача та 12 кв.м . з ділянки сусідки [PERSON] Таким чином позивач вважає, що рішення Одеської міської ради від 21.04.2005 року №4128-IV є незаконним та таким, що винесено на підставі Технічної документації, яка містить недостовірні відомості щодо розміру площі земельної ділянки, що передається [PERSON] у власність та нібито погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та користувачами. На підставі викладеного позивач звернулась до суду за захистом своїх прав. При цьому щодо вимог про визнання витягу з Державного земельного кадастру незаконним та його скасування позивач [PERSON] зазначає, що вказаний Витяг є складовою частиною Поземельної книги, та містить інформацію про земельну ділянку, необхідну для відкриття розділу, формування реєстраційної справи та державної реєстрації права власності. Також позивач [PERSON] вказує, що Відділ у м. Одесі ГУ Держгеокадастру в Одеській області здійснював державну реєстрацію земельної ділянки, яка оскаржується, та видав на підтвердження проведення цієї реєстрації Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, тобто позовні вимоги заявлені до ГУ Держгеокадастру в Одеській області правомірно. У відзиві на позов відповідач [PERSON] посилається на те, що після одержання у власність частини житлового будинку на підставі договору довічного утримання відповідач також отримав право користування земельною ділянкою в розмірі 285 кв. м . Однак через те, що під час проведення фактичного обміру земельної ділянки, з урахуванням наявних у [PERSON] та сусідів Навроцьких державних актів на земельні ділянки, виявилось, що земельна ділянка дорівнює 271 кв.м ., [PERSON] , а в подальшому і [PERSON] були змушені звернутись із заявою до ОМР про надання у власність земельної ділянки площею саме 271 кв .м . Отже занесення земельної ділянки [PERSON] до бази даних та її наступне перенесення до Національної кадастрової системи з присвоєнням кадастрового [NUMBER] , а також те, що суміжні землекористувачі на той час вже отримали державні акти на право приватної власності на землю, в т.ч. [PERSON] , спадкоємцем частини земельної ділянки якого є позивач, межі їх земельних ділянок чітко визначені, свідчить про те, що земельна ділянка [PERSON] та суміжних землекористувачів не перетинаються, а тому доводи позивача про включення до площі земельної ділянки, належної [PERSON] , частини належної їй ділянки у розмірі 36 кв.м. не відповідають дійсності. В заяві про застосування строків позовної давності представник відповідача [PERSON] зазначає, що про існування рішення Одеської міської ради від 21.04.2005 року №4128-IVпозивач знала, так як під час розгляду Київським районним судом м. Одеси іншої цивільної справи за позовом [PERSON] , оскільки [PERSON] неодноразово знайомилась з матеріалами справи, в яких є посилання на те, що саме ПП "Місто-Н" зверталось до [PERSON] та [PERSON] з проханням підписати Порядок користування земельною ділянкою, який вони не підписали. Також в матеріалах справи №1512/2-761/11 наявне зауваження від 22.06.2005 року №1493 вих Юридичного департаменту Одеської міської ради до рішення Одеської міської ради "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,0271 га [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ...". Таким чином, в ході судового розгляду даної справи, судом встановлено, що [PERSON] неодноразово знайомилась з матеріалами іншої справи, в якій наявна інформація про оспорюване нею рішення, тобто позивач знала про наявність оспорюваного рішення Одеської міської ради. Третя особа [PERSON] в своїх письмових поясненнях посилається на те, що нею була приватизована земельна ділянка площею 328 кв.м ., про що 28.12.1998 року було отримано Державний акт на право приватної власності на землю. [PERSON] за життя не приватизувала частину земельної ділянки та користувалась нею без правовстановлюючих документів. В 2003 році відповідач [PERSON] за Договором довічного утримання отримав право власності лише на 27/100 частин житлового будинку. Інші 73/100 частини житлового будинку належать третій особі [PERSON] Таким чином, з 2003 року несформована земельна ділянка з невстановленими межами знаходилась тільки у фактичному користуванні відповідача [PERSON] При цьому третя особа [PERSON] посилається на те, що вона та [PERSON] користувались тою земельною ділянкою, яка була надана офіційно [PERSON] у користування площею 570 кв.м. Також третя особа [PERSON] стверджує, що [PERSON] у 1998 році частину земельної ділянки площею 36 кв.м . віддала [PERSON]. , яку він приватизував у складі загальної площі земельної ділянки за адресою: [ADDRESS]. З урахуванням вказаного відповідачу [PERSON] Одеською міською радою була надана земельна ділянка неіснуючої фактично конфігурації та площі, значно більшого розміру на 65 кв.м. за рахунок площ власників суміжних земельних ділянок, та землекористувачів без згоди та процедури їх вилучення у власників землі. Також третя особа [PERSON] вказує, що вона отримала право користування земельною ділянкою ще у 1989 році, а оформлення землі у власність відбулося у 1998 році під час дії Земельного кодексу УРСР, коли не існувало Державного земельного кадастру і відповідно належна третій особі земельна ділянка не була занесена до Державного земельного кадастру. На підставі викладеного третя особа [PERSON] підтримує позовні вимоги [PERSON] та заперечує щодо відзиву на позов відповідача [PERSON] Головне управління Держгеокадастру в Одеській області у відзиві на позовну заяву заперечує проти задоволення позовних вимог та посилається на те, що відділом встановлено, що згідно наявних у Відділі Книг реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, других примірників державних актів станом на 31.12.2012 року за [PERSON] зареєстровано державний акт на право приватної власності на землю серія [NUMBER] , реєстр. № [NUMBER] від 12.08.2008 року на земельну ділянку площею 0,0269 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] цільове призначення: для обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Відповідно до книг реєстрації станом на 31.12.2012 року за [PERSON] не зареєстровано державних актів та договорів оренди на земельні ділянки, розташовані на території м. Одеса. Відповідно до даних про зареєстровані речові права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у Відділі наявні відомості щодо реєстрації за [PERSON] права власності на земельну ділянку за кадастровим [NUMBER] . При цьому ГУ Держгеокадастру в Одеській області звертає увагу на те, що Головне управління не було розробником технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, по [ADDRESS] , та не вчиняло будь-яких дій з її погодження та затвердження за відсутністю повноважень, тобто не порушувало прав позивача. Також представник ГУ Держгеокадастру в Одеській області зазначає, що витяг з державного земельного кадастру не є правовстановлюючим документом, а є лише відображенням відомостей, внесених до Державного земельного кадастру про об`єкт землеустрою, тому дії, направлені на скасування витягу не можуть призвести до виключення з Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку. Таким чином, Головне управління вважає, що позивач в частині позовних вимог до Головного управління обрала невірний спосіб захисту своїх прав та інтересів. При цьому в додаткових поясненнях Головне управління Держгеокадастру в Одеській області наголошувало на тому, що належним відповідачем у справі є Одеська міська рада, а не Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, оскільки саме Одеською міською радою вирішувалося питання про погодження та затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель по [ADDRESS]. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ Рішенням Виконавчого Комітету Одеської Міської Ради депутатів трудящих від 15.09.1949 року №1129 «Про відвід земельних ділянок під індивідуальне жиле будівництво» вирішено відвести [PERSON] земельну ділянку площею 580,0 кв.м. на 7 ст. В. Фонтану /а.с.101/. Відповідно до Договору на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 30.12.1949 року, укладеного між Житловим Управлінням Виконавчого Комітету Одеської Міської Ради депутатів трудящих та [PERSON] , на підставі рішення Виконкому Одеської Міської Ради депутатів трудящих від 15.10.1949 року №1129 про відвід земельної ділянки для будівництва житлового будинку Жилуправління відводить забудовнику [PERSON] ділянку комунальної землі площею 594,0 кв.м. під індивідуальне будівництво житлового будинку по [ADDRESS] / т.1 а.с.43-45/. З матеріалів справи вбачається, що на вказаній земельній ділянці був побудований житловий будинок, 27/100 частин якого належали [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на частину житлового будинку, виданого житлово-експлуатаційним об`єднанням Київської районної Ради народних депутатів м. Одеси 19.09.1994 року та зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості в книзі 202 пр на стор. 26 під реєстровим № [NUMBER] . 73/100 частин вказаного будинку належать третій особі [PERSON] , про що суду надано Свідоцтво про право власності на частину житлового будинку від 19.09.1994 року, видане ЖЕО Київського району виконкому Київської районної Ради народних депутатів м. Одеси на підставі рішення виконкому Київської районної Ради народних депутатів м. Одеси №790 від 09.09.1994 року замість договору купівлі-продажу від 03.10.1989 року /т.1 а.с.217/. Судом досліджено нотаріально посвідчену заяву [PERSON] від 07.07.1998 року в компетентні органи м. Одеси, відповідно до якої [PERSON] зазначила, що їй відомо про наступну приватизацію гр. [PERSON] земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В зв`язку з тим, що по ділянці [PERSON] проходять каналізаційні комунікації, проведені [PERSON] , даною заявою [PERSON] дає згоду на видання Державного Акту на землю на частину її земельної ділянки, розміром 1,64х22м., всього - 36 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що примикає до земельної ділянки по [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] / т .1 а.с.53/. Згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданого 28.12.1998 року на підставі рішення виконкому Одеської міської Ради народних депутатів від 07.08.1998 року №771, [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0328 га на території Київського району [ADDRESS] , для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. [PERSON] на праві приватної власності була передана у власність земельна ділянка 0,0630 га, розташована на території Київського району [ADDRESS], що вбачається з Державного акту на право приватної власності на землю, виданого 20.05.1999 року на підставі рішення виконкому Одеської міської Ради народних депутатів від 25.12.1998 року №1122 / т.1 а.с.49/. 05.06.2003 року [PERSON] та [PERSON] уклали Договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шевиріною А.О. /т. 1 а.с.89/. Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] , перебуваючи у здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, передала у власність [PERSON] належні їй 27/100 частин житлового будинку під [ADDRESS] та складається в цілому з одного кам`яного житлового будинку під літерою «А», житловою площею 28,5 кв.м. та надвірних споруд під літерами: «Б» - літня кухня; «В» - вбиральня; «Г, Д, З, И» - сараї; «Е» - гараж-сарай; №1-8 - огорожі; І-ІІІ - мостіння; IV - шахта, розташованих на земельній ділянці площею 605 кв.м. Також за вказаним договором [PERSON] зобов`язався довічно повністю утримувати гр. [PERSON] та забезпечувати її їжею, ліками, необхідною медичною допомогою та доглядом, зберігаючи в її безкоштовному довічному користуванні зазначену в цьому договорі частину житлового будинку. 27.11.2003 року [PERSON] звернулась до Одеської міської ради з заявою про передачу їй безоплатно у приватну власність земельної ділянки, площею 0,0270 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , для обслуговування жилого будинку /т.1 а.с.132/. [PERSON] померла [INFO] , про що 28.10.2004 року зроблено актовий запис №9605 Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, що вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] т.1 а.с.47/. Таким чином, на момент смерті [PERSON] , земельна ділянка, на якій був розташований будинок [ADDRESS], була приватизована лише частково, а саме була приватизована земельна ділянка [PERSON] , площею 0,0328 га. для обслуговування 73/100 частини вказаного будинку. Крім того, також була приватизована суміжним землекористувачем [PERSON] земельна ділянка, площею 0,0630 га на території Київського району [ADDRESS] . При цьому межі земельних ділянок, приватизованих [PERSON] та [PERSON] були визначені в присутності суміжних землекористувачів, про що суду надані відповідні Акти встановлення та погодження меж земельної ділянки в натурі від 24.09.1998 року та 14.01.1998 року. На теперішній час [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії [NUMBER] , виданого 12.08.2008 року, належить земельна ділянка площею 0,0269 га, розташована в [ADDRESS] / т.1 а.с . 52 /. Судом досліджено рішення Одеської міської ради від 21.04.2005 року №4128-IV «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,0271 га, гр. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель» /т.1 а.с.87/, в якому зазначено, що за результатами обстеження площа земельної ділянки складає 0,0271 га, претензій з боку суміжних землекористувачів щодо меж земельної ділянки немає. Вказаним рішенням затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та передано вказану земельну ділянку безоплатно у приватну власність гр. [PERSON] Також Рішенням Одеської міської ради від 24.12.2014 року №6027-VI «Про надання дозволів громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] / т.1 а.с . 55 /. З відповідей на звернення позивача [PERSON] до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради вбачається, що у складі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: [ADDRESS] , гр. [PERSON] погодження меж суміжного землекористувача гр. [PERSON] відсутнє / т.1 а.с.76,83-85/. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України\~власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Частиною 3 ст. 152 ЗК України визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході судового розгляду справи вимоги позивача [PERSON] при наданні усних пояснень зводились до того, щоб відповідач [PERSON] звільнив 36 кв.м. земельної ділянки, на якій розташовані каналізаційні труби, для безперешкодного доступу до них позивача. При цьому будь-яких претензій до оскаржуваного рішення Одеської міської ради позивач [PERSON] не навела. На питання головуючого в судовому засіданні позивач відповіла, що огорожа між земельними ділянками позивача та відповідача стоїть, а територія, по якій проходять труби, знаходиться в її користуванні. Також позивач [PERSON] зазначила, що відповідач [PERSON] не чинить їй перешкод в обслуговуванні каналізації та вона до нього з проханнями не чинити перешкоди в майбутньому не зверталась. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач наполягає лише на виключенні 36 кв.м. земельної ділянки, яку колишній землекористувач [PERSON] нотаріальною заявою віддала сім`ї Навроцьких. Однак, суд відхиляє вказані вимоги як безпідставні, оскільки нотаріальна заява [PERSON] від 07.07.1998 року засвідчена в той час, коли [PERSON] не була власником земельної ділянки, а лише користувалась нею та надавала лише згоду на приватизацію землеьної ділянки [PERSON] В зв`язку з цим суд не приймає до уваги вказану заяву, оскільки дійсно, проаналізувавши історію приватизації земельної ділянки сторін, суд встановив, що першою приватизацію провела [PERSON] 07.08.1998 року, в подальшому спадкодавець позивача [PERSON] 20.05.1999 року, а позивач своє право власності на земельну ділянку зареєструвала 12.08.2008 року. Тобто доводи відповідача [PERSON] , що при проведенні ним приватизації тієї частини земельної ділянки, яка залишилась після приватизації [PERSON] та [PERSON] , не було накладення ділянок та площа фактично виміряна належним спеціалістом та становить 271 кв.м., що й було відображено в технічній документації та ним приватизовано. Вказані доводи [PERSON] також підтверджуються іншими доказами, дослідженими судом. Окремо суд вважає необхідним зазначити, що сама позивач в 2008 році після отримання спадщини та проведення її документальної реєстрації в відповідних органах, на місцевості будь-яких робіт не проводила. Розмір земельної ділянки та межі нею не перевірялись, тому усні заперечення представника Одеської міської ради, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними, загалом це лише її припущення щодо обгрунтованості та законності прийнятоготрішення ОМР. Суд враховує вказані заперечення представника Одеської міської ради, вважає їх правомірно обгрунтованими та погоджується з думкою представника ОМР в повному обсязі. За таких обставин, враховуючи особисто надані пояснення позивача, суд погоджується з думкою представника відповідача [PERSON] , що позивачем [PERSON] не доведено, що відповідач [PERSON] порушує її права власності чи користування належною їй на підставі державного акту земельною ділянкою. При цьому суд також враховує пояснення сторони відповідача [PERSON] щодо того, що ним приватизація земельної ділянки була проведена в останню чергу вже після Навроцьких та [PERSON] , межі земельних ділянок яких були чітко визначені, в зв`язку з чим він не міг приватизувати більшу частину земельної ділянки, ніж була в наявності, оскільки при занесення земельної ділянки [PERSON] до Державного земельного кадастру реєстратором перевірялась структура, формат, об`єм та склад земельно-кадастрових даних, в тому числі щодо відсутності перетинів та розривів між суміжними земельними ділянками та відсутності перетинів та розривів меж угідь земельних ділянок. Також суд погоджується з доводами представника Одеської міської ради, висловленими в усних поясненнях в судовому засіданні, щодо того, що позивачем не зазначено, в чому саме полягає порушення її прав Одеською міською радою при прийнятті оспорюваного рішення від 21.04.2005 року. Крім того, суд приймає до уваги викладені письмово пояснення, що надійшли від Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, щодо того, що оскарження витягу з Державного земельного кадастру є неправильно обраним способом захисту прав. При цьому представники Головного управління Держгеокадастру в Одеській області детально пояснили невірно обраний спосіб захист прав в частині вимог щодо визнання незаконним та скасування Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку [PERSON] , оскільки дійсно, вказаний Витяг це лише інформаційна довідка, яка має певний час дії та не є правовстановлюючим документом, тому вимоги в цій частині як безпідставні не підлягають задоволенню. Позивач [PERSON] не звернула увагу на зміст вказаної довідки, оскільки Витяг містить конкретну інформацію щодо рішення про реєстрацію права власності здійсненого державним реєстратором Шушулковим М.Д. , однак вказане рішення позивачем не оспорюється. Рішення державного реєстратора Шушулкова М .Д. є дією, яка завершує тривалий час приватизації земельної ділянки, що здійснюється на підставі рішення Одеської міської ради від 21.04.2005 року. Доводи сторони позивача [PERSON] щодо того, що [PERSON] не отримав її згоду як суміжного землевласника в 2003-2004 роках до прийняття рішення Одеською міською радою, про що [PERSON] неодноразово повідомлялась Департаментом комунальної власності Одеської міської ради /т.1 а.с.76,83-85/, суд не приймає, оскільки позивач [PERSON] отримала земельну ділянку в спадщину лише в 2008 році, а отже на час розроблення технічної документації та прийняття рішення Одеською міською радою власником земельної ділянки був [PERSON] Окрім того, суд зазначає, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. До вказаного висновку дійшов Верховний Суд при ухваленні постанови від 23.01.2019 року по справі №580/168/16-ц. Дослідивши письмові докази, надані відповідачем [PERSON] щодо застосування строків позовної давності, суд вважає їх обгрунтованими. Так, дійсно, між сторонами існували судові спори з різних питань, зокрема справа №1512/2-761/11 щодо відновлення меж земельної ділянки та встановлення порядку землекористування шляхом визначення меж земельної ділянки, в ході розгляду якої [PERSON] ознайомлювалась з матеріалами справи та не могла не знати про наявність оспорюваного рішення Одеської міської ради та про приватизацію [PERSON] земельної ділянки саме в розмірі 271 кв.м. Таким чином, обставини, викладені в заяві представника [PERSON] про застосування строків позовної давності, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, так як не обґрунтовані та не доведені. При цьому суд вважає, що немає підстав для застосування строків позовної давності, про що заявлено стороною відповідача в заяві від 22.01.2019 року, оскільки захисту підлягає лише порушене право, а в даному випадку позивач [PERSON] не довела належними та допустимими доказами фактів порушення своїх прав. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed