Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

АТ КБ\~"ПриватБанк"\~звернулося до\~суду з\~позовом,\~в якому\~просить стягнути\~солідарно з\~відповідачівна\~ користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість у розмірі 264574,18 грн. за кредитним договором № DZHCAK12037129 від 23 лютого 2006 року та\~ судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначив, що 23 лютого 2006 року з відповідачем було укладено кредитний договір № DZHCAK12037129, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 43474,50 грн. терміном до 22 лютого 2013 року. В забезпечення виконання кредитного договору, було укладено договір поруки з [PERSON] . Відповідачі, в порушення умов кредитного договору, свої зобов`язання не виконали у зв`язку з чим, станом на 14 листопада 2019 року, заборгованість за кредитним договором становить 264574,18 грн., яка складається з: 19438,21 грн. заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 34360,71 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1762,29 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 209012,97 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. 27 січня 2020 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 03 червня 2020 року відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності. На обґрунтування відзиву зазначила, що 23 лютого 2006 року вона уклала з позивачем кредитний договір, річною ставкою 14,76% зі строком повернення до 22 лютого 2013 року з метою придбання автомобілю Деу Ланос. Вона виконувала умови договору, сплачуючи щомісячно по 664,20 грн. У січні 2009 року позивач, не повідомивши її, безпідставно збільшив ставку за кредитним договором з 14,76% до 25,44% річних. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2012 року було звернено стягнення на її автомобіль шляхом опису та передачі його з правом продажу позивачу. Вважає, що позивач пропустив строк позовної давності у зв`язку з закінченням строку дії кредитного договору 22 лютого 2013 року, а до суду звернувся з позовом у грудні 2019 року. 03 червня 2020 року відповідачем [PERSON] було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності. На обґрунтування відзиву зазначив, що 23 лютого 2006 року [PERSON] з метою придбання автомобілю Деу Ланос уклала з позивачем кредитний договір, річною ставкою 14,76% зі строком повернення до 22 лютого 2013 року. Вона виконувала умови договору, сплачуючи щомісячно по 664,20 грн., поки позивач у січні 2009 року безпідставно не збільшив ставку за кредитним договором з 14,76% до 25,44% річних. Зазначає, що таким чином позивач, без його відома, збільшив обсяг його відповідальності, як поручителя. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2012 року було звернуто стягнення на автомобіль шляхом опису та передачі його з правом продажу позивачу. Вважає, що позивач пропустив строк позовної давності у зв`язку з закінченням строку дії кредитного договору 22 лютого 2013 року, а до суду звернувся з позовом у грудні 2019 року. \~ \~ \~ \~06 липня 2020 року представник позивача надав відповідь на відзив, у якій просив позовні вимоги задовольнити. На обґрунтування відповіді на відзив зазначив, що з [PERSON] 23 лютого 2006 року було укладено кредитний договір терміном до 22 лютого 2013 року, відповідно до якого відповідач отримала грошові кошти у розмірі 43474,50 грн. В забезпечення виконання умов кредитного договору з [PERSON] було укладено договір поруки. Щодо підвищення процентної ставки зазначає, що її підвищення було передбачене у п. 2.3.1 кредитного договору, тому відповідає умовам кредитного договору та є обґрунтованим, а, отже, поручитель дав свою згоду на зміну розміру процентної ставки. Щодо наявності рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська зазначає, що банком вживаються заходи для реалізації майна, але через те, що відповідач ухиляється від виконання умов кредитного договору, заборгованість лише зростає. Зазначає, що всі нарахування по процентам та пені за кредитним договором відповідають пунктам кредитного договору та чинному законодавству, а строк позовної давності не було пропущено, оскільки п. 5.1 кредитного договору передбачено, що договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у поданій відповіді на відзив, просив задовольнити позов. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, надали суду відзиви на позовну заяву, в якому просили відмовити у задоволення позову. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 23 лютого 2006 року позивач з відповідачем [PERSON] уклали кредитний договір № DZHCAK12037129, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 43474,50 грн. на термін до 22 лютого 2013 року. В забезпечення виконання кредитного договору, було укладено договір поруки з відповідачем, що підтверджується копіями кредитного договору (а.с. 13-14) та копією договору поруки (а.с. 15). Відповідно до договору застави рухомого майна № DZHCAK12037129 від 23 лютого 2006 року (а.с. 73-74), укладеного в забезпечення виконання кредитного договору, позивач отримав право на задоволення своїх вимог за рахунок автомобілю Деу Сенс, 2005 року випуску. [PERSON] здійснювала погашення за кредитним договором, що підтверджується виписками з рахунку (а.с. 114-137). 20 листопада 2012 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська було винесене заочне рішення (а.с. 72), відповідно до якого в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором було звернуто стягнення на предмет застави автомобіль Деу Сенс шляхом опису та передачі його позивачу з правом продажу. Згідно з наданим банком розрахунком (а.с. 6-8), заборгованість відповідачки за вказаним кредитним договором, станом на 14 листопада 2019 року, заборгованість становить 264574,18 грн., яка складається з: 19438,21 грн. заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 34360,71 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1762,29 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 209012,97 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст.\~526,\~530 ЦК України,\~зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк. У ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Згідно зі ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, коли кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. У Постанові Верховного суду від 26 серпня 2020 року у справі № 635/6749/16-ц зазначено, що «… з огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку». Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18) та 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц (провадження № 14-70цс19).. Пунктом 12 договору поруки сторони погодили, що порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років\~з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Оскільки\~кредитний договір між сторонами укладався строком до 22 лютого 2013 року, термін повернення кредиту є саме 22.02.2013 року, і саме з цієї дати повинен відраховуватись строк позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність ? це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною 5\~ст.\~261\~ЦК України\~визначено,\~що за\~зобов`язаннями\~з визначеним\~строком виконання\~перебіг позовної\~давності починається\~зі спливом\~строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Оскільки з вимогою про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором до поручителя банк звернувся 20 грудня 2019 року, тобто після спливу передбаченого законом тритрічного терміну строку позовної давності за кредитним договором та договором поруки. Частиною 4 ст. 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Ґрунтуючись на засадах верховенства права, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог і заперечень та які були досліджені у судовому засіданні, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку зі спливом позовної давності. \~ \~ \~ \~З огляду на вимоги\~п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України,\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови у позові, покладаються на позивача. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed