Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

В квітні 2018 року позивач Департамент патрульної поліції через свого представника звернувся в суд із позовом до працівника [PERSON], про відшкодування шкоди, в якому просить стягнути з відповідача на користь Департаменту патрульної поліції майнову шкоду у розмірі 98581,60 грн., що заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та судовий бір в розмірі 1762,00 грн. В обґрунтування позову покликається на те, що відповідач працює у позивача на посаді інспектора роти №2 батальйону тактико-оперативного реагування Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, має спеціальне звання лейтенант поліції. 13.01.2017 року близько 19 год. 10 хв. у м. Києві, за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю службового автомобіля Департаменту патрульної поліції «Renault Dokker» д.н.з. [NUMBER] під керуванням інспектора роти № 9 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції [PERSON] В результаті ДТП службовий автомобіль Департаменту патрульної поліції «Renault Dokker» д.н.з. [NUMBER] отримав механічні пошкодження. При розгляді справи №754/1204/17 про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 124 КУпАП, суддею Деснянського районного суду м. Києва було встановлено, що 13.01.2017 року о 19.10 годин [PERSON], керуючи автомобілем «Renault Dokker» д.н.з. [NUMBER] по вул. Братиславська в м. Києві, порушив пункт 3.1 Правил дорожнього руху України, під час виконання невідкладного службового завдання, відступаючи від вимог розділу 8, з увімкненими проблисковим маяком синього та червоного кольору та спецзвукового сигналу, не забезпечив безпеку дорожнього руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Ауді» д.н.з. [NUMBER] (водій [PERSON]), що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача отримав технічні пошкодження. Відповідно до висновку експертного дослідження визначено розмір матеріального збитку, що становить суму 98581,60 грн. У зв'язку з вищевикладеним та на підставі вимог ст.ст. 22, 1166, 1187, 1192 ЦК України позивач просить позов задовольнити в повному обсязі. Вирішити питання розподілу судових витрат. 31.05.2018 року відповідачем подано письмові заперечення, відповідно до яких останній позовні вимоги не визнає в повному обсязі та вказує на те, що на момент дорожньо-транспортної пригоди знаходився у трудових відносинах з позивачем та виконував трудові обов'язки, керував службовим автомобілем. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Renault Dokker» д.н.з. [NUMBER], він належить Департаменту патрульної поліції. Договору про матеріальну відповідальність не укладав, отже він не є особою, яка відповідальна за завдану матеріальну шкоду. Крім того, 06.06.2018 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, наступного змісту. Позивачем умисно не надано до позовної заяви ряд документів, які мають суттєве значення для вирішення справи по суті, а саме: не надано копії наказу щодо перебування відповідача 13.01.2017 року на добовому чергуванні в складі патруля Управління патрульної поліції, а також розстановки сил та засобів станом на 13.01.2017 року за яким рухався відповідач в складі екіпажу патруля на службовому автомобілі марки «Renault Dokker» д.н.з. [NUMBER]; не надано копії висновку інспекції по особовому складу Управління патрульної поліції у Києві щодо проведеного службового розслідування по факту ДТП, яка мала місце 13.01.2017 року за участю службового автомобіля марки «Renault Dokker» д.н.з. [NUMBER], під керуванням відповідача; не надано копію наказу Департаменту патрульної поліції про покарання відповідача за вчинення ним дисциплінарного проступку; не надано довідки про доходи відповідача за січень 2017 року. Відповідач під час ДТП виконував трудові (службові) обов'язки, а саме невідкладне службове завдання, внаслідок чого було пошкоджено транспортні засоби, а отже відповідальність за завдану шкоду має наставати за нормами трудового права. Відповідно до ст. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Таким чином, навіть якщо, з відповідача і підлягала б стягненню певна сума за завдану майнову шкоду, то вона складала в розмірі середньомісячного заробітку відповідача. Згідно доданої до позовної заяви копії висновку експертного дослідження № 19/13-1/33- ЕД/17 від 14.08.2017 року вартість матеріального збитку, завданого Позивачу внаслідок пошкодження автомобіля марки «Renault Dokker» д.н.з. [NUMBER], складає 98581,60 грн. Однак, в копії даного висновку міститься копія лише частини Акту огляду транспортного засобу від 02.06.2017 року. При цьому, згідно заповненої частини наявної копії акту видно, що огляд автомобіля марки «Renault Dokker» д.н.з. [NUMBER], проводився без участі відповідача, більш того відсутнє підтвердження щодо повідомлення останнього про таких огляд. Наявність повного тексту вказаного акту має суттєве значення, так як без його повного тексту не можливо з'ясувати чи мають ті чи інші пошкодження відношення до ДТП, яка мала місце 13.01.2017 року та чи правомірно віднесено ті чи інші запасні частини до списку тих що потрібно замінювати, що в свою чергу, безпідставно збільшує вартість ремонтних робіт та як наслідок загальну вартість завданих збитків. Як видно з фотографії, яка була зроблена на місці ДТП, зсувні задні праві двері автомобіля марки «Renault Dokker» д.н.з. [NUMBER], не мають пошкоджень, які б давали підстави включати їх до переліку запасних частин, що підлягають заміні, без можливості ремонту. Однак, відповідно до висновку в розділі "запасні частини" експертом з незрозумілих причин зазначена як запасна частина, що підлягає заміні "двері зсувні пр", вартість яких складає ні багато, ні мало 18533,86 грн. Зазначене питання має суттєве значення, так як прямо впливає на розмір завданої позивачу майнової шкоди. Не з'ясування цього питання може призвести до ухвалення необґрунтованого та незаконного рішення. 24 квітня 2018 року ухвалою судді відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача надав пояснення аналогічні змісту викладених у позовній заяві. Просив позов задовольнити повністю. У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти позову з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Просив постановити рішення, яким позов задовольнити частково, стягнувши з [PERSON] відшкодування завданої шкоди в розмірі середньомісячного заробітку відповідача. Вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного висновку. З матеріалів справи убачається, що постановою Деснянського районного суду м. Києва від 08.02.2017 року звільнено [PERSON] від адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП в зв'язку з малозначністю, обмежившись усним зауваженням. Вказане судове рішення набрало законної сили 23.11.2017 року. З тексту постанови вбачається, що 13.01.2017 року в 19.10 годин [PERSON], керуючи автомобілем марки «Рено» д.н.з. [NUMBER] по вул. Братиславська в м. Києві, порушив п.3.1 Правила дорожнього руху України, під час виконання невідкладного службового завдання, відступаючи від вимог розділу 8, з увімкненими проблисковим маяком синього та червоного кольору та спецзвукового сигналу, не забезпечив безпеку дорожнього руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Ауді» д.н.з. [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Крім того, відповідно до вказаної постанови в суді [PERSON] свою винність у вчиненні правопорушення визнав та пояснив, що він, керуючи службовим автомобілем «Рено» д.н.з. [NUMBER], рухався по вул. Братиславській на невідкладний виклик з проблисковими маячками та спецзвуковим сигналом, на перехресті з вул. Крайньою для його руху загорівся червоний сигнал світлофора, він знизив швидкість та продовжив рух через перехрестя на червоний сигнал світлофора, приблизно на середині перехрестя автомобіль «Ауді» д.н.з. [NUMBER] здійснив зіткнення з автомобілем під його керуванням. Він не оспорює, що виїжджаючи на перехрестя на червоний сигнал світлофора, він не впевнився в безпеці такого руху та не забезпечив безпеку дорожнього руху. У вчиненому щиро розкаявся. Таким чином, оскільки ДТП відбулась з вини водія [PERSON], що підтверджено постановою Деснянського районного суду м. Києва від 08.02.2017 року, відтак, така обставина у відповідності до ч.6 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Відповідно до довідки відділу кадрів Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції від 05.01.2018 року вбачається, що відповідач проходить службу в Управлінні патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції з 07.1 1.2015 року по теперішній час, на сьогоднішній день перебуває на посаді інспектора роти № 2 батальйону тактико-оперативного реагування Управління патрульної поліції у м. Києві, має спеціальне звання лейтенант поліції, а на момент вчинення ДТП перебував на посаді інспектора роти № 9 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції. Дана обставина визнана представниками сторін у судовому засіданні, а відтак приймається судом до уваги, як така, що не підлягає доказуванню у відповідності до ч.1 ст. 82 ЦПК України. Згідно копії свідоцтва про реєстрації транспортного засобу СХО№511416, автомобіль марки «Renault Dokker» д.н.з. [NUMBER], знаходиться у власності Департаменту патрульної поліції. За наведених обставин суд визнає, що відповідач перебуває з позивачем у трудових правовідносинах, як робітник (працівник) з роботодавцем. Таким чином, між сторонами склались спірні правовідносини щодо відшкодування майнової шкоди, завданої пошкодженням службового автомобіля. Відповідно до висновку експертного дослідження від 14.08.2017 року №19/13-1/33-ЕД/17 вартість матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу «Renault Dokker» д.н.з. [NUMBER], номер кузова [NUMBER], 2015 року виготовлення, реєстраційний номер [NUMBER], який належить Департаменту патрульної поліції у м. Києві у результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 13.01.2017 року станом на момент проведення експертного дослідження, а саме: 14.08.2017 року складає 98581,60 грн. Основним нормативно-правовим актом, який регулює діяльність національної поліції є Закону України «Про національну поліцію». Однак, у такому Законі відсутня норма щодо матеріальної відповідальності поліцейських, відшкодування матеріальної відповідальності заподіяної поліцейським, а тому суд приходить висновку, що на відповідача поширюється трудове право, а відтак, необхідно керуватися Кодексом законів про працю України. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 130 Кодексу законів про працю України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. З аналізу вказаної норми, суб'єктом матеріальної відповідальності може бути лише працівник, який знаходиться в трудових правовідносинах з підприємством, установою, організацією і заподіяв матеріальну шкоду внаслідок невиконання чи неналежного виконання трудових обов'язків, покладених на нього трудовими договором. Згідно з ч.1 ст. 132 цього Кодексу за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 134 Кодексу законів про працю України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами. Матеріальна відповідальність понад середньомісячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених законодавством. Зокрема, відповідно до ст. 134 Кодексу законів про працю України працівники несуть повну матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їхньої вини роботодавцю тоді, коли: - між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 1351 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; - майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; - шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; - шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; - шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; - відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків; - шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків. - службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; - керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством. Суд враховує те, що шкода майну позивача була завдана відповідачем під час виконання ним своїх службових обов'язків, а саме під час безпосереднього керування транспортним засобом. Разом із тим, суд встановив, що відповідачем пошкоджений транспортний засіб не був отриманий під будь-який звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами, між відповідачем та позивачем не було укладено письмового договору про покладення на відповідача як працівника повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Щодо застосування позивачем загальної підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, що визначені ст. ст. 22, 1166 ЦК України, суд вважає помилковим, оскільки шкоду, яка була завдана позивачу, було спричинено фізичною особою, яка перебуває з ним у трудових правовідносинах (тобто її працівником) під час виконання останнім своїх службових завдань, внаслідок використання цим працівником джерела підвищеної небезпеки, яким у даному конкретному випадку є службовий автомобіль марки «Renault Dokker» д.н.з. [NUMBER], що знаходиться у власності Департаменту патрульної поліції, якому і було заподіяно пошкодження. Разом із тим, суд застосовує спеціальні норми, які містяться у статтях 130, 132, 134 Кодексу законів про працю України на які вірно посилався представник відповідача у відзиві на позов та не застосовує ст.ст. 22, 1166 ЦК України на які покликався позивач у позовній заяві. Відповідно до довідки Департаменту патрульної поліції від 02.08.2018 року за №1342 вбачається, що середньомісячний заробіток [PERSON] становить 12400,00 грн., у зв'язку з чим саме така сума і підлягає стягненню з нього на користь позивача в рахунок відшкодування завданої ним матеріальної шкоди. Таким чином, позовні вимоги Департаменту патрульної поліції до [PERSON], про відшкодування шкоди, підлягають задоволенню частково. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial