Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» пеню за договором банківського вкладу «Стандарт» № SAMDN25000716557694 за період з 06.09.2018 року по 05.09.2019 року в розмірі 584831,60 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 17 травня 2011 року між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір банківського вкладу, умовами якого сторонами передбачено, що позивачем передано, а відповідачем прийнято грошові кошти в сумі 1058,31 доларів США на строк 12 місяців строком до 17 травня 2012 року, зі сплатою процентної ставки по вкладу 8,5 річних з щомісячним нарахуванням відсотків. Дія вказаного договору неодноразово автоматично продовжувалася, в останній раз строком до 26 травня 2016 року. 13 червня 2016 року АТ КБ «ПриватБанк» здійснено списання з депозитного рахунку [PERSON] суму банківського вкладу у розмірі 1686,57 доларів США та нарахованих процентів 433,33 доларів США. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15.03.2017 року здійснено висновок про неправомірність таких дій АТ КБ «ПриватБанк» та стягнуто з відповідача та користь позивача грошові кошти в сумі 2119,90 доларів, при цьому за прострочення обов`язку про повернення вкладу в порядку ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» присуджено пеню в сумі 1589,93 доларів США. Вказане рішення місцевого суду змінено рішенням Апеляційного суду Донецької області в частині розміру стягнутої пені, суму якої визначено в гривневому еквіваленті розміром 42062,96 гривень. До теперішнього часу АТ КБ «ПриватБанк» не повернуто [PERSON] банківський вклад та продовжує користування грошовими коштами в сумі 2119,90 доларів США, присуджені до стягнення в судовому порядку. Умовами договору № SAMDN25000716557694 від 17.05.2011 року (п. 12) передбачено, що дія угоди припиняється з виплатою всієї суми вкладу разом із нарахованими процентами. 05 вересня 2016 року [PERSON] адресовано АТ КБ «ПриватБанк» заяву про розірвання договору банківського вкладу, однак по суті відповідачем такі вимоги позивача не розглянуто. Розірвання договору також не мало місце і за ініціативою банку в спосіб надіслання позивачу відповідного повідомлення, що передбачено пунктом 13 договору. Договір банківського вкладу також не розірвано в судовому порядку (ч. 2 ст. 651 ЦК України). Таким чином, за позицією позивача, договір є чинним, продовжує дію, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» не повернув суму вкладу та продовжує користуватися коштами депозиту, тобто зобов`язання сторін не припинилися. [PERSON] , посилаючись на ст. ст. 1058, 1061, 1066, 1068, 1074 ЦК України, ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», зазначає, що як вкладник за договором банківського вкладу (депозиту) є споживачем фінансових послуг, а АТ КБ «ПриватБанк» є виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання (прострочення виконання) цих послуг, передбачену ч. 5 статі 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплати пені в розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення виконання. За таких обставин, позивач заявляє вимоги стягнення пені в розмірі 3% вартості як споживач фінансової послуги, умови надання якої порушено виконавцем АТ КБ «ПриватБанк» на 355 днів відповідно до спірного періоду (з 06.09.2018 року по 05.09.2019 року), що дорівнює 23149,31 доларів США, що в еквіваленті становить 584831,60 гривень. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 211 ЦПК України, надіслала на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи в її відсутність, при чому позовні вимоги підтримані, інших доказів на обґрунтування заявлених вимог позивач не надає, будь-яких клопотань та заяв не заявляє. \~ \~ \~ \~Відповідач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» на позовну заяву, в порядку ст. 278 ЦПК України, подано відзив, з якого вбачається, що відповідач вважає вимоги [PERSON] безпідставними. Так, за позицією відповідача правові підстави для застосування до спірних відносин сторін положення ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» відсутні, оскільки сума банківського вкладу стягнута в судовому порядку, тому обов`язок АТ КБ «ПриватБанк» нараховувати проценти за договором від 17.05.2011 року припинено. Позиція такиз заперечень АТ КБ «ПриватБанк» базується на висновках Верховного суду, викладених в постановах від 06.06.2018 року у справі № 539/1789/156ц та від 26.06.2018 року у справі № 541/2022/16-ц. За таких обставин, АТ КБ «ПриватБанк» просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] Окремо представником відповідача [PERSON] (уповноважений на участь у розгляді справи на підставі довіреності) заявлено клопотання про розгляд справи в його відсутність, що узгоджується з ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. Матеріалами справи встановлено такі факти та відповідні правовідносини. Згідно договору № SAMDN25000716557694 (Вклад «Стандарт» з щомісячною виплатою) від 17.05.2011 року [PERSON] передано, а АТ КБ «ПриватБанк» прийнято грошові кошти в сумі 1058,31 доларів США на строк 12 місяців по 17 травня 2012 року включно; для внесення суми вклада відкрито рахунок № [NUMBER] ; процентна ставка по вкладу складає 8,5 % річних; у випадку, якщо по закінченню строку договору вкладником (клієнтом) не заявлено банку про відмову від продовження строку, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк, тобто на 12 місяців (а.с. 5). Дія строку вказаного договору неодноразово автоматично продовжувалася, останній раз на новий строк 26.05.2016 року (відомості сторонами не оспорюються). В жовтні 2016 року між сторонами виникли спірні відносини, - [PERSON] пред`явлено позовну заяву до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів (суми вкладу, процентів, пені за порушення зобов`язань за договором). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15 березня 2017 року по справі № 235/6674/16-ц з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] стягнуто грошові кошти суму вкладу 1686,57 доларів США, проценти 433,33 долари США, пеню 1589,93 доларів США (а.с. 6 9). Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 11 травня 2017 року по справі № 235/6674/16-ц рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15.03.2017 року змінено, стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 2119,90 доларів США (вклад, проценти) та пеню у сумі 42\~062,96 гривень (а.с. 10-15). Постановою Верховного Суду від 06 грудня 2018 року по справі № 235/6674/16-ц рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15.03.2017 року та рішення Апеляційного суду Донецької області від 11.05.2017 року залишено без змін (а.с. 48-51). Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Зі змісту вказаних судових рішень вбачається, що 13 червня 2016 року АТ КБ «ПриватБанк» з рахунку, відкритому на ім`я [PERSON] відповідно до договору № SAMDN25000716557694 від 17.05.2011\~року списано\~суму банківського\~вкладу та\~проценти в\~загальній сумі\~2119,90\~доларів США.\~За інформацією\~АТ КБ\~«ПриватБанк» списання\~грошових коштів\~із депозитного\~вкладу [PERSON] \~було здійснено\~із метою\~погашення заборгованості\~ [PERSON] за\~кредитним договором\~№ DO1FAW92390181\~від 10.12.2007\~року,\~що,\~за позицією\~відповідача,\~узгоджувалося з\~п.\~13\~договору № SAMDN25000716557694 від 17.05.2011 року (при наявності у вкладника простроченої заборгованості по кредиту, кредитним лімітам, отриманим в банку, або по кредитам, за якими вкладник виступає поручителем банк має право списати вклад та нараховані відсотки). При розгляді спірних відносин судами визнано недоведеним наявність у [PERSON] кредитної заборгованості, або обов`язків поручителя третіх осіб за кредитами, а також що вклад є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки договір укладено 17.05.2011 року після смерті чоловіка позивача [PERSON] , померлого [INFO] . За таких обставин, в судовому порядку здійснено примусове стягнення спірної суми вкладу та процентів, а також з покладанням на відповідача відповідальності сплатити позивачу пеню за прострочення виконання зобов`язання (неналежне надання фінансових послуг). До теперішнього часу АТ КБ «ПриватБанк» не виконано вказані судові рішення, тому, за позицією [PERSON] , зобов`язання за договором № SAMDN25000716557694 від 17.05.2011 року підлягають подальшому виконанню. Позивач зазначає, що невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує в охоронні, що містять обов`язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом. За таких обставин, [PERSON] , будучи вкладником за договором банківського депозиту як споживач фінансових послуг заявляє вимогу покладання на АТ КБ «ПриватБанк» відповідальності за неналежне надання (прострочення виконання) цих послуг, передбачену ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» (сплата пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23.01.2018 року по справі № 235/4788/17 з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] стягнуто проценти за договором № SAMDN25000716557694 від 17.05.2011 року за період з 08.09.2016 року по 14.09.2017 року в сумі 145,72 доларів США та пеню за період з 04.10.2016 року по 14.09.2017 року в сумі 572212,66 гривень (а.с. 16-18). Постановою Донецького апеляційного суду від 12.12.2018 року (НП 22-ц/804/324/18) рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23.01.2018 року скасовано, в задоволенні позову [PERSON] відмовлено (а.с. 20-21). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18.06.2019 року по справі № 235/5673/18 відмовлено в задоволенні позову [PERSON] про стягнення з КБ «ПриватБанк» за договором банківського вкладу № SAMDN25000716557694 за період з 15.09.2017 року по 05.09.2018 року проценти у розмірі 139,43 доларів США та пеню у розмірі 687503,15 гривень (а.с. 35 38). Постановою Донецького\~апеляційного суду\~від 25.09.2019\~року (НП\~22-ц/804/2093/19)\~вказане рішення\~Красноармійського міськрайонного\~суду Донецької\~області від\~18.06.2019\~року залишено\~без змін\~(а.с.\~39-41).\~ \~ Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом надано оцінку поданих сторонами доказів. Згідно договору № SAMDN25000716557694 (Вклад «Стандарт» з щомісячною виплатою) від 17.05.2011 року [PERSON] передано, а АТ КБ «ПриватБанк» прийнято грошові кошти в сумі 1058,31 доларів, на строк 12 місяців по 17.05.2012 року включно, процентна ставка по вкладу складає 8,5 % річних (п. 1); у разі, якщо до закінчення строку вкладу клієнтом не заявлено банку про відмову в продовженні строку, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк, передбачений п. 1 договору (п. 6); сторони мають право достроково розірвати договір в порядку, визначеному чинним законодавством, сповістив при цьому другу сторону за два банківських дні до дати розірвання договору (п. 7). \~ \~ \~ \~ Банківський вклад позивачу не повернуто. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються параграфом 3 «Банківський вклад» глави 71 ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно зі статтею 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. При цьому, згідно ч. 2 ст. 1070 ЦК України проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором,- у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Укладаючи договір № SAMDN25000716557694 сторонами в п. 6 погоджено, що у разі, якщо по закінченню строку вкладу [PERSON] не заявлено АТ КБ «ПриватБанк» про відмову в продовженні строку, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк, зазначений в п. 1 (тобто на 12 місяців). Отже, єдиною умовою пролонгації договору є відсутність заяви про відмову від договору. З обставин, встановлених судами під час розгляду справи № 235/6674/16-ц вбачається, що 05 вересня 2016 року [PERSON] звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою про розірвання договору банківського вкладу. За правилами ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконувати свої обов`язки відповідно до договору. Згідно виписки по договору № SAMDN25000716557694 остання операцію по рахунку датується 13.06.2016 року. З рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18.06.2019 року по справі № 235/5673/18, з яким погодився Донецький апеляційний суд, вбачається, що під час розгляду спірних відносин, виниклих між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» не було доведено пролонгацію укладеного сторонами договору та чинність укладеної угоди в період з 15.09.2017 року по 05.09.2018 року. Відсутні правові підстави і для визнання факту пролонгації договору № SAMDN25000716557694\~від 17.05.2011\~року в\~спірний період\~(відповідно\~до розглядуваного\~позову)\~з 06.09.2018\~року по\~05.09.2019\~року.\~ Звернення з позовом про дострокове стягнення грошових коштів за вкладом незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії договору банківського вкладу. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення грошових коштів за договором вкладу засвідчує такі зміни. Право вкладника вимагати передбачені договором проценти припиняється у разі пред`явлення до банку вимог. З моменту проголошення, в силу ст. 384 ЦПК України, набуло чинності рішення Апеляційного суду Донецької області від 11 травня 2017 року по справі 235/6674/16-ц, яким з АТ КБ «ПриватБанк» стягнуто суму заборгованості за договором № SAMDN25000716557694 від 17.05.2011 року (тіло вкладу та проценти). Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог вкладника щодо всієї суми заборгованості, яке банк не виконав, не є підставою для подальшого нарахування процентів за договором депозиту. За таких обставин дію договору банківського вкладу припинено. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 02.03.2016 року у справі №6-2861цс15, постанові №6-302цс16 від 27.04.2016 року, №6-338цс16 від 11.05.2016 року, №6-956цс16 від 29.06.2016 року (підлягає обов`язковому врахуванню в розумінні ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Позивач [PERSON] , посилаючись на ст. ст. 509, 526, 610 ЦК України, обґрунтовує заявлені вимоги про відшкодування пені у відповідності до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» ухиленням АТ КБ «ПриватБанк» від виконання рішення Апеляційного суду Донецької області від 11.05.2017 року по справі № 235/6674/16-ц в спірний період з 06.09.2018 року по 05.09.2019 року. До позовної заяви додано розрахунок пені за період з 06.09.2018 року по 05.09.2019 року: 2119,90 доларів США (сума простроченого зобов`язання) х 3 % / 100 х 364 дні (період прострочення) = 23149,31 доларів США (а.с. 22). За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з частиною першою статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Суд зазначає, що виходячи із системного аналізу зазначених норм матеріального права та змісту договору банківського вкладу можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог вкладника, яке не виконане банком, не припиняє правовідносин сторін такого договору, не звільняє банк від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє вкладника права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. В свою чергу, аналіз ч. 3 ст. 549 ЦК України, ст. Закону України «Про захист прав споживачів» свідчить про те, що вкладник за договором банківського вкладу (депозиту) є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем і несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені в розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення. Разом з тим, ч. 5 ст. 10 Закону України № 1023-XII від 12.05.1991 року не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки факт пролонгації укладеного сторонами договору та чинність укладеної угоди в спірних період (06.09.2018 року по 05.09.2019 року), а відповідно існування зобов`язань відповідача за цим договором, - під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження. Після ухвалення рішення Апеляційного суду Донецької області від 11.05.2017 року по справі № 235/6674/16-ц у АТ КБ «ПриватБанк» перед [PERSON] виникли зобов`язання щодо сплати заборгованості, відсотків не з договору, а з рішення суду. Преамбула Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначає метою цього Закону створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що рішення суду про стягнення коштів за договором вкладу (депозиту) не є фінансовою послугою банку, а тому до спірних правовідносин не може бути застосовано частину п`яту статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме стягнення пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення (між сторонами виникли правовідносини щодо невиконання рішення суду). Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 06.06.2018 року по справі № 539/1789/16-ц. Приймаючи таке рішення, суд звертає увагу позивача [PERSON] на положення ст. 625 ЦК України, якою передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки судом встановлено, що між сторонами виникли відносини на підставі рішення суду, за яким АТ КБ «ПриватБанк» повинен сплатити [PERSON] грошові кошти, - таке правовідношення слід вважати грошовим зобов`язанням з розповсюдженням дії ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша компенсується за рахунок держав. Згідно ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Таким чином, судові витрати по справі, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановлену Кабінетом Міністрів України. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 631, 1058, 1060, 1070 ЦК України, ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг",

Outcome: dismissed