Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

Позивач 22.08.2017 року звернувся до суду з позовом до Територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради та просила визнати за нею право власності у порядку спадкування на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначено, що 01.12.2015 року дід позивачки [PERSON] склав і нотаріально посвідчив заповіт, яким усе своє майно заповів позивачу, [PERSON] [INFO] року дід [PERSON] помер. Серед спадкового майна квартира [ADDRESS], на яку не зберіглися правовстановлюючі документи. Нерухомість зареєстрована за [PERSON] У зв'язку з втратою правовстановлюючого документу виникла необхідність у зверненні до суду. Ухвалою суду від 23.08.2017 року позов залишено без руху, позивачу надано п'ятиденний термін для усунення недоліків. Після усунення недоліків позову ухвалою суду від 27.11.2017 року провадження у справі відкрите. На підставі Рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя №3943/1дп/15-17 від 07.12.2017 року по справі проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями. Справа надійшла до провадження судді Бондаря В.Я. та ухвалою суду від 24.01.2018 року прийнята до провадження, розгляд справи призначений за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Протокольною ухвалою суду від 15.03.2018 року підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до судового розгляду по суті. Ухвалою суду (протокольною) від 15.03.2018 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. У судове засідання 27.09.2018 року сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її та представника участі. Фіксування судового процесу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх взаємозв'язку приходить до висновку про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] року, про що Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області зроблено актовий запис №12243 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось заповів [PERSON], що підтверджується заповітом від 01.12.2015 року посвідчений державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Пенчевим К.Л. Згідно витягу про реєстрації в Спадковому реєстрі №42291092 номер вищевказаного заповіту в реєстрі 58289238. Листом КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради №4841443617 від 26.05.2017 року підтверджується твердження позивача, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва [NUMBER] про право власності на житло, видане Одеським відділом Одеської залізної дороги 26.05.1993 року на основі розпорядження №226 від 25.05.1993 року. [PERSON] було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS], що встановлено з Постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 02.02.2018 року державного нотаріуса Шостої одеської державної нотаріальної контори Пенчева К.Л. Відмова мотивована тим, що спадкоємець не має можливості надати правовстановлюючі документи на квартиру померлого [PERSON] У видачі дубліката правовстановлюючого документа на квартиру [PERSON] було відмовлено, що підтверджується листом КП «Міське агентство з приватизації житла» №821-2/01-07 від 17.08.2017 року. На ухвалу про витребування документів КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради направило до суду копію свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 26.05.1993 року, з якого вбачається, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON]. Також надали копію технічного паспорту на квартиру. У відповідності до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою ст. 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як передбачено ст.1217 ЦК України. Частина перша статті 1223 ЦК України передбачає право на спадкування осіб, визначених у заповіті. Згідно ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. В силу ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Відповідно до п. 4.15 розділу 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року "видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, нотаріусом проводиться після подання до нотаріальної контори правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві". Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, між сторонами виникли спадкові правовідносини, які неможливо вирішити в позасудовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зважаючи на встановлені з досліджених доказів обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом [PERSON], який в свою чергу є власником квартири [ADDRESS], тому даний позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved