Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: вул. Котляревського,б. 119, в м.Краснограді Харківської області, власником якого вона є, та зняти [PERSON] з реєстрації за вказаною адресою. В обгрунтування своїх вимог позивач зазначила, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.10.2004 року їй належить будинок, який розташований за адресою: м.Красноград, вул. Котляревського, 119, Харківської області. [PERSON] був зареєстрований в будинку з 2009 року, на правах члена сім'ї і проживав до 2012 року. Після чого [PERSON] забрав всі свої особисті речі і більше за місцем реєстрації не з'являється, добровільно знятися з реєстрації відмовляється. Тому вона просить суд визнати [PERSON] особою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: вул. Котляревського,б. 119, в м.Краснограді Харківської області та зняти його з реєстрації. Позивач в судове засідання не прибула, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення, про що повідомив суд заявою. Справу просить розглядати без його участі. Третя особа - Красноградський РС ГУДМС України в Харківській області, направила до суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини: позивач є власником будинку за адресою: м.Красноград, вул.Котляревського, б. 119, Харківської області на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.10.2004 року. Згідно довідки складеної депутатом Красноградської міської рад , за вищевказаною адресою зареєстрований [PERSON], але фактично по вул.Котляревського, буд.119, в м.Краснограді не проживає понад чотири роки. Відповідно до положень ч. 1 ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як зазначено в ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В правових позиціях, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від.12.04.1985 року з наступними змінами "Про деякі питання,що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або членів його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно зясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, тощо) суд може продовжити пропущений строк. Таким чином, обовязковою умовою\~ \~ для визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є її відсутність в житловому приміщенні\~ \~ протягом року без поважних причин . Із змісту позову вбачається, що [PERSON] не проживає в спірному будинку з 2012 року з власної волі, його речі за місцем проживання відсутні, а позов пред'явлено до суду у січні 2016 року. Відповідач не проживає у будинку позивача більше року з власної волі, а своєю реєстрацією у будинку порушує право позивачки як власниці на користування та розпорядження майном, захист, якого передбачений ст. 391 ЦК України. Згідно до\~ ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Щодо вимог позивача про зобовязання зняти відповідача з реєстраційного обліку, то суд вважає ці вимоги передчасними, оскільки за вимогами ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року N 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється органами реєстрації, зокрема, на підставі остаточного рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, а тому в даному випадку вирішення цього питання взагалі не потребує судового втручання і в цій частині позов задоволенню не підлягає. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання [PERSON] особою, яка втратила право користування житловим приміщенням, є обгрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial