Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою та просить суд винести рішення, яким зобов'язати відповідача не чинити йому перешкоди брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою, [PERSON], [INFO]. Крім того встановити час та місце для його зустрічей з донькою: - [ADDRESS], першого та третього тижня кожного місяця з 15 год. 00 хв. п'ятниці до 14 год. 00 хв. годин неділі; - під час літніх канікул, за домовленістю між батьками, але не менше 30 календарних днів; - під час зимових канікул, за домовленістю між батьками, але не менше 7 календарних днів; - на його день народження, 9 березня. В судовому засіданні [PERSON] подав до суду заяву про уточнення позовних вимог в частині встановлення часу та місця його зустрічей з донькою, а саме просить встановити час та місце для його зустрічей з донькою: - [ADDRESS], першого та третього тижня кожного місяця з 16 год. 00 хв. п'ятниці до 15 год. 00 хв. годин неділі та просив суд задовольнити його позовні вимоги мотивувавши їх тим що він проживає окремо від дитини а відповідачка постійно чинить перешкоди у спілкуванні з дочкою та ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування яким було встановлено спосіб та часи спілкування з дитиною. Відповідачка по справі [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнали мотивуючи це тим, що ніяких перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні батька з донькою не чинить. Їхній дочці виповнилося всього лише 6 років і вона сама не хоче їхати в Суми та проживати разом з батьком у його квартирі без матері. Коли батько приїзжав до доньки в с. Вільшана де вона проживає разом з матір"ю, то завжди мав нагоду спілкуватися з дитиною і ніяких перешкод ніхто йому в цьому не чинить. Вона як мати не може примусити доньку їхати з батьком в м. Суми для спілкування. Представник органу опіки та піклування Недригайлівської РДА Сумської області Іщенко Т.В. просила при прийнятті рішення в частині способу спілкування позивача з дитиною, взяти за основу розпорядження голови Недригайлівської РДА від 31.07.2014 р. за №211-ОД. Суд, заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 23 лютого 2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.6). Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.5). Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 23 травня 2014 року, шлюб - розірвано. Неповнолітня дочка - [PERSON], [INFO], залишена на вихованні з матір'ю [PERSON] (а.с.7). Рішенням Недригайлівський районного суду Сумської області від 27 серпня 2014 року з [PERSON] було стягнено аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05 серпня 2014 року. Позивач по справі [PERSON], в зв'язку з конфліктними стосунками що виникли між батьками щодо спілкування з їх донькою, звернувся до органу опіки та піклування Недригайлівської РДА з заявою щодо визначення способу участі його у вихованні та спілкуванні з дитиною. Розпорядження голови Недригайлівської РДА від 31.07.2014 р. за №211-ОД (а.с.7а), було визначено спосіб участі у вихованні за наступним графіком: першого та третього тижня кожного місяця, з 15 години п'ятниці до 14 години неділі та під час літніх канікул, за домовленістю між батьками, але не менше 30 календарних днів, за місцем проживання батька [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS]. Під час судового слідства, суд, враховуючи що даний висновок був зроблений без відповідної перевірки, з чим погодився і сам представник, зобов'язав орган опіки та піклування провести повторне засідання комісії та надати свій висновок. Згідно висновку від 02 червня 2015 р., орган опіки та піклування вважає, що дії обох батьків є неправомірними і шкодять відповідним інтересам та психологічному здоров'ю малолітньої дитини [PERSON], характеризує дану ситуацію як таку, що суперечить інтересам дитини. Вважає що необхідно визначити спосіб участі у вихованні та спілкуванні батька з дитиною відповідно до розпорядження голови Недригайлівської РДА від 31.07.2014 р. Суд до даного висновку ставиться критично і не може взяти його за основу при винесенні рішення за наступних підстав: Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Принципом 6 Декларації прав дитини передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Приймаючи своє рішення щодо спілкування батька з дочкою першого та третього тижня кожного місяця, з 15 години п'ятниці до 14 години неділі та під час літніх канікул, за домовленістю між батьками, але не менше 30 календарних днів, за місцем проживання батька [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS]., орган опіки та піклування Недригайлівської РДА не врахував те що дитині всього лише 6 років, що це дівчинка а тому не враховано її психологічний та духовний стан, фізіологічні особливості, фізичний розвиток, стан здоров"я а саме основне бажання самої дитини. Не може дитина у свої 6 років безбоязно, без матері, з якою вона прожила нерозлучно все своє життя , вільно їхати з батьком проживати в іншу місцевість. В зв'язку з тим, що висновок органу опіки та піклування Недригайлівської РДА був зроблений, як уже зазначалося вище без відповідної перевірки, комісія не взяла до уваги і той факт що батько дитини, позивач по справі, проживає у квартирі один, має постійну роботу, специфіка якої не включає роботу у вихідні дні та у дні під час шкільних канікул. Як вбачається з пояснювальної записки та протоколу опитування малолітньої дитини, вона спілкується зі своїм батьком і бажає спілкуватися з ним, але місце постійного проживання її є з матір"ю. Свого батька вона відвідувала і в подальшому буде його відвідувати, але обов'язково за участю матері. Частково задовольняючи позов суд виходить з наступного: Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 159 Сімейного кодексу України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2401-ІІІ (далі - Закон № 2401-ІІІ), передбачено, що батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Таким чином, оскільки сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, то з урахуванням встановлених обставин, щодо віку дитини, місця проживання дитини і батька, що побачення батька з дитиною мають бути систематичними і тривалими, суд вважає, що позовні вимоги частково знайшли своє підтвердження в частині визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, та підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу відповідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № N 16 від 12.06.98р. „Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України \ Із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 3 від 15.05.2006 \, у частині яка не суперечить Сімейному Кодексу України, при вирішенні таких спорів суди повинні виходити не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей та розумів їх нормального виховання. Відмовляючи частково у вимогах позивача щодо встановлення часу та місця для його зустрічей з донькою та визначаючи інший порядок зустрічей суд, насамперед враховує інтереси дитини, її психологічний та духовний стан, фізіологічні особливості, фізичний розвиток, вік, стан здоров"я, та бажання самої дитини. В той же час, суд вважає, що спілкування з матір'ю та батьком - це право, а не обов'язок дитини, а тому її зустрічі з батьком, необхідно проводити лише за бажанням дитини з урахуванням вищевикладених обставин та у присутності матері дитини [PERSON] Суд вважає, що встановлення таким чином порядку участі позивача у вихованні своєї малолітньої дитини буде сприяти її нормальному розвитку, вихованню та забезпечить рівні права батьків у вихованні дитини. Разом з цим позивач в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надав суду доказів на підтвердження того, що відповідачка чинить перешкоди позивачу у вихованні та спілкуванні з донькою, а відтак суд не знаходить підстав для задоволення позову в цій частині.

Outcome: partial