Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Барського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої злочином мотивуючи тим, що відповідач заподіяла їй середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження за які останню було притягнуто до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.122 КК України. Постановою Барського районного суду від 11.12.2012 року справу по обвинуваченню [PERSON] за ч.1 ст.122 КК України було закрито, оскільки остання підпадала під дію Закону України «Про амністію» від 08.07.2011 року. Внаслідок злочинних дій [PERSON], що виявились у нанесенні їй середньої тяжкості тілесних ушкоджень, позивач зазнала матеріальної шкоди в розмірі 825 гривень в зв'язку з тимчасовою втратою працездатності в період з 04.06.2010 року по 01.07.2010 року; додаткових витрат, а саме на придбання ліків на суму 1479 гривень 38 коп. в період з 04.06.2010 року по 01.07.2010 року. Крім того, позивач вважає, що винними умисними діями відповідача їй було завдано сильного фізичного болю та значних моральних страждань, приниження гідності тощо. Крім того, через вимушене лікування її діти, а саме [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON], [INFO], протягом усього часу перебування її на лікуванні, були позбавленні материнського догляду, самостійно без будь-чиєї допомоги вели господарство, тощо, що також призводило до моральних страждань як дітей, так і позивача. А тому, моральну шкоду, завдану їй злочинними діями відповідачем оцінює в розмірі 15000 гривень. Просить стягнути з відповідача на її користь 2304 гривень 38 коп. матеріальної шкоди та 15000 гривень моральної шкоди. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON], який діє згідно договору про надання правової допомоги від 10.09.2013 року (а.с.20), позов підтримали повністю та наполягали на його задоволенні. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON], яка діє згідно ордера від 30.08.2013 року (а.с.29), позов визнала частково, а саме визнала матеріальну шкоду в розмірі 825 гривень та моральну шкоду в розмірі 3000 гривень. В частині позовних вимог щодо понесених витрат на придбання ліків представник заперечила, посилаючись на їх недоведеність та просила в їх задоволенні відмовити. Суд, вислухавши думку позивача та її представника, представника відповідача та дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Згідно постанови Барського районного суду Вінницької області від 11.12.2012 року кримінальну справу по обвинуваченню [PERSON] за ч.1 ст.122 КК України закрито у зв'язку із її звільненням від кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про амністію» від 08.07.2011 року, що підтверджується копією вказаної постанови (а.с.5). Так, згідно ст.1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від кримінальної відповідальності і покарання певної категорії осіб, винних у вчиненні злочинів. Відповідно до ч.2 ст.14 Закону України «Про амністію у 2011 році» амністія не звільняє від обов'язку відшкодувати заподіяну злочином шкоду, покладеного на винну особу вироком чи рішенням суду. Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка визначає підстави звільнення від доказування. Такими обставинами, зокрема, є обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини; вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до статей 1166,1167 ЦК України та п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (із змінами і доповненнями) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Як встановлено ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Барської ЦРЛ з 04.06.2010 року по 15.06.2010 року та в Міській клінічній лікарні №1 м.Вінниці з 18.06.2010 року по 01.07.2010 року, що підтверджується випискою з історії хвороби №458 від 15.06.2010 року, виданою Барською ЦРЛ та випискою з історії хвороби стаціонарного хворого №5351 від 02.07.2010 року, виданою МКЛ №1 м.Вінниці (а.с.6,7). За таких підстав суд вважає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача заробітку (доходу) втраченого внаслідок зменшення загальної працездатності позивача за період з 04.06.2010 року по 01.07.2010 року, що становить 28 днів у розмірі 825 гривень, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої ст.53 Закону України «Про державний бюджет України на 2010 рік» станом з 01.06.2010 року в розмірі 884 гривень, є обгрунтованою та доведеною, а тому підлягає до повного задоволення. Щодо вимоги про відшкодування додаткових витрат, понесених позивачем на придбання ліків, суд вважає її безпідставною через не доведеність з наступних підстав. Позивач та її представник, як на доказ понесених додаткових витрат, посилаються на копії фіскальних чеків з аптек. Однак частина копії взагалі не придатна для читання, оскільки їх ксерокопії виконані не якісно (а.с.8,9). На пропозицію суду позивач та її представник не надали належних доказів для обгрунтування вимоги щодо відшкодування додаткових витрат, понесених на придбання ліків, а тому суд в цій частині позовних вимог відмовляє. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди суд вважає, що дана вимога підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, гідно ч.2 ст.23 ЦК України та п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, інших цивільних прав. Судом встановлено наявність моральної шкоди завданої позивачу внаслідок протиправності діяння відповідача, причинний зв'язок між шкодою і протиправним діянням відповідача та вину останньої в її заподіянні. Суд вважає доводи позивача обгрунтованими, однак розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначений позивачем є завищеним. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує глибину та тривалість моральних страждань позивача, які остання зазнала внаслідок заподіяння шкоди здоров'ю, тяжкість вимушених змін, які настали внаслідок цього, а саме необхідність перебування позивача на стаціонарному лікуванні, що призвело до зміни звичайного порядку життя, та з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд вважає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди слід визначити у розмірі 7000 гривень. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу, витрати пов'язані з проведенням експертиз та інші. Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України витрати, пов`язанні з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. За надання правової допомоги позивачем сплачено кошти в розмірі 2000 гривень , що підтверджується квитанцією (а.с.33), які підлягають стягненню на користь позивача з відповідача. Крім того, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 229 гривень 40 коп. На підставі ст.ст.15,16,22,23,1166,1167,1193,1195 ЦК України, Закону України «Про застосування амністії в Україні»,

Outcome: partial