Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

В січні 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить усунути перешкоди у здійсненні права користування майном, розташованим за адресою: [ADDRESS], шляхом надання постійного безперешкодного доступу ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» до цього майна, та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача в позивній заяви посилається на те, що відповідач уклав з банком кредитний договір. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між Банком та відповідачем було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку було передане нерухоме майно, а саме: [ADDRESS] В 2011 році банк відступив позивачу відповідно до договору факторингу та договору про встановлення прав за договором іпотеки свої права вимоги до відповідача за зобов'язаннями по кредитному і іпотечному договорах. Посилається на ст. 514 ЦК України в якій вказано, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено законом. В листопаді 2016 року позивачем, як законним власником, була здійснена спроба потрапити до вказаної квартири, однак було виявлено що в ній незаконно проживає відповідач. Відповідно до цього було складено акти обстеження майна, які містяться в матеріалах справи. Позивач зазначає, що внаслідок незаконних дій відповідача, він фактично позбавлений користуватися своїм майном, що є порушенням його законних прав. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав та просив його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач, його представник та треті особи в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового розгляду повідомлені. Третя особа - Орган опіки та піклування Печерської районної в м. Києві державної адміністрації направила до суду свої пояснення, в яких проти позову заперечував, з підстав, наведених в них та просив розглянути справу у відсутність їхнього представника. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Крім цього, ст. 60 ЦПК України встановлено, що сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно даних Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS], загальною площею 67,3 кв. м, житловою площею 41,3 кв. м 22.03.2016 року зареєстроване за ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ" на підставі договору іпотеки від 22.06.2005 року. Як встановлено в ч. 4 ст. 41 Конституції України, право приватної власності є непорушним. Статтею 3 ЦК України встановлено загальні засади цивільного законодавства, серед яких утверджена неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Відповідно до ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст.ст. 317, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК). Обґрунтованою є і інша вимога позивача про усунення перешкод у здійсненні права користування майном, оскільки за змістом ст.383 ЦК України, ст.150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 88 ч.1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 445 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved