Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Покровського районного суду Дніпропетровської області із позовом до Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області про визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку в порядку спадкування за законом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 02 серпня 2009 року померла [PERSON], яка була матірю позивача. Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді ? частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: с. Олександрівка Покровського району Дніпропетровської області, вул. Зарічна, 3. 1\\2 частка цього будинку належала їй на підставі свідоцтва про право власності від 11.09.1984 року, яке було їй видане державни нотаріусом в смт. Покроське. Позивач у заяві зазначив, що є спадкоємцем першої черги за законом на майно померлої матері, що він прийняв спадщину після померлої [PERSON], однак на правовстановлюючому документі на ? частку житлового будинку відсутня відмітка про реєстрацію права власності спадкодавця, [PERSON], що посвідчує її право власності на ? частку житлового будинку, а тому державний нотаріус Покровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області [PERSON] 29.09.2015 року відмовила йому у вчиненні нотаріальної дії, а саме, видачі на його імя свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказану ? частку житлового будинку. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач, Покровська селищна рада Покровського району Дніпропетровської області, який був залучений ухвалою суду у якості належного відповідача, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, рішення просив винести на розсуд суду. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що згідно свідоцтва про смерть серії № 1-КИ № 287854, виданого відділом реєстрації смерті [PERSON] міського управління юстиції, [PERSON] померла 02 серпня 2009 року у віці 94 років, про що зроблено відповідний актовий запис за № 5596, в м. Дніпро Дніпропетровської області (копія свідоцтва про смерть, а с. 8). Відповідно до свідоцтва про народження серії ЯИ № 157198, виданого Покровським районним відділом ЗАГС Дніпропетровської області 20.08.1952 року, батьками [PERSON] є: батько [PERSON], мати [PERSON] (копія свідоцтва, а. с. 7). Таким чином, судом встановлені родинні звязки між померлою та позивачем і встановлено, що позивач, [PERSON], є сином померлої [PERSON]. Відповідно до копії свідоцтва про право власності, виданого державним нотаріусом 11.09.1984 року, [PERSON] отримала в спадщину ? частку житлового будинку за адресою: с. Олександрівка Покровського району Дніпропетровської області, після свого померлого чоловіка, [PERSON] (а. с. 11). Згідно копії рішення виконавчого комітету Олександрівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області від 30.07.2015 року № 58 домоволодінню, яке належало померлій [PERSON] було присвоєно поштову адресу: с. олександрівка, вул. Зарічна, 3 (копія рішення, а. с. 6 на звороті). 29.09.2017 року постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що складається з ? частки житлового будинку та знаходиться за адресою: вул. Зарічна, буд. 3, с. Олександрівка Покровського району Дніпропетровської області, після смерті матері [PERSON], померлої 02.08.2009 року, у звязку з відсутністю реєстрації права власності на вказану ? частку житлового будинку на імя спадкодавця (копія постанови, а. с. 15). З копії спадкової справи № 27/2010 до майна померлої 02.08.2009 року [PERSON] вбачається, що позивач прийняв спадщину за законом і що окрім нього є інші спадкоємці за законом [PERSON] та [PERSON] (копія, а с. 36). Згідно наданих суду нотаріально посвідчених заяв, ці особи, сестри позивача та доньки померлої, 09.11.2017 року повідомили суд, що спадок після смерті своєї матері не прийняли, на частку в спадковому майні не претендують, звертатися до суду для продовження строку для прийняття спадщини не будуть, моральних та матеріальних претензій до інших спадкоємців не мають (копії заяв, а. с. 54-55). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) також вбачається, що заповіти/спадкові договори, укладені [PERSON], відсутні. Відповідно до статті 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом, згідно ст.16 ЦК України є визнання права. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд встановив, що причиною відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом є те, що право власності на ? частку вказаного житлового будинку не зареєстровано у встановленому законом порядку, а саме, на вказаному правовостановлюючому документі відсутня відмітка про реєстрацію права власності спадкодавця на будинок. Частиною 3 статті 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з ч. 4 ст. 3 означеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На час отримання померлою свідоцтва про право власності 11.09.1984 року державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Як вбачається з матеріалів справи, право власності на житловий будинок було набуте померлою на підставі свідоцтва про право власності, виданого державним нотаріусом державної нотаріальної контори [PERSON], і цей факт ніким не оспорюється. Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» з позовом про визнання права власності на спадщину в судовому порядку, може звернутись особа лише в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Аналізуючи досліджені докази, суд вважає доведеним, що позивач є спадкоємцем за законом і інші спадкодавці спадщину не прийняли і не претендують на неї; заповіти та спадкові договори померла не складала, обовязкових правонаступників немає; померла є власником ? будинку, який набула у 1984 році в порядку і на підставах, передбачених чинним на той час законодавством; визнання за позивачем права власності на спадкове майно не порушить прав інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved