Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

До Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до Курилівської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області, третя особа: [PERSON], про скасування рішення селищної ради, в якій позивач просить суд скасувати Рішення 14 сесії 7 скликання Курилівської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської ради від 23.12.2016 року в частині: надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки хтя ведення особистого селянського площею 0.09га [PERSON] по вулиці Польовій в смт. Курилівка. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що 25 листопада 2016 року він звернувся з заявою до Курилівської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0.09 га для ведення особистого селянського господарства по вулиці Польова с.м.т. Курилівка Петриківського району. В січні 2017 року при зверненні позивача до Курилівської селищної ради він отримав відповідь, з тексту якої він дізнався, що в задоволенні його заяви було відмовлено, у зв'язку з тим, що з аналогічним питанням стосовно тієї ж самої земельної ділянки до селищної ради звернулась громадянка [PERSON], яка є співвласницею домогосподарства по вулиці Польова. Отримавши відповідь позивач звернувся до відповідача з заявою про отримання витягу з протоколу 14 сесії 7 скликання Курилівської селищної ради на якій розглядалися його заява та заява [PERSON] , а також протоколу засідання постійної депутатської комісії з питань приватизації, земельних питань, будівництва та благоустрою від 23 грудня 2016 року. Позивач вважає вказане рішення сільської ради незаконним та передчасно винесеним, у звязку з тим, що в порушення вимог ст.8 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", текст отриманого позивачем протоколу засідання постійної депутатської комісії з питань приватизації, земельних питань, будівництва та благоустрою Курилівської селищної ради від 23.12.2017 року не містить посилань, чому комісія розглядаючи два аналогічних звернення громадян, незважаючи на те, що позивач звернувся раніше, не зазначили на підставі чого вони прийшли до висновку про відмову позивачеві в наданні дозволу та задовольнили вимоги [PERSON], адже наявність двох звернень стосовно однієї і тієї ж земельної ділянки свідчило про наявність спірного питання в користуванні нею, яке на його думку мало бути вирішено відповідно до вимог статті 158 Земельного кодексу України, яка регламентує порядок розгляду земельних спорів органами місцевого самоврядування. Позивач позовні вимоги підтримав, обґрунтовуючи їх доводами, що зазначені в позовній заяві. Представник відповідача та третьої особи проти позову заперечували повністю, та вважають його необґрунтованим. В обґрунтування своїх заперечень представник відповідача послалася на доводи, що зазначені в письмових запереченнях. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] 25 листопада 2016 року звернувся з заявою до Курилівської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0.09 га для ведення особистого селянського господарства по вулиці Польова с.м.т. Курилівка Петриківського району. З аналогічною заявою 15.12.2016 року звернулася і третя особа по справі [PERSON], однак з більш конкретизованою адресою знаходження бажаної земельної ділянки, а саме Польова, 33. Рішенням 14 сесії 7 скликання Курилівської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської ради від 23.12.2016 року № 242-14/VІІ було надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського площею 0.09 га [PERSON] по вулиці Польовій, 33 в смт. Курилівка. З витягу з протоколу 14 сесії 7 скликання Курилівської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської ради від 23.12.2016 року, вбачається, що депутатами розглядалися дві заяви [PERSON] та [PERSON] стосовно однієї і тієї ж земельної ділянки по вулиці Польовій, 33 в смт. Курилівка, однак рішення було прийняте на користь [PERSON] Перед голосуванням доповідач Геймур М.Є. повідомив депутатів, що постійною депутатською комісією з питань приватизації, земельних питань, будівництва та благоустрою Курилівської селищної ради, рекомендовано прийняти позитивне рішення стосовно [PERSON], у звязку з тим, що дана земельна ділянка є складовою частиною домогосподарства по вул.. Польова, 33 і була в користуванні її покійного батька [PERSON] З протоколу засідання постійної депутатської комісії з питань приватизації, земельних питань, будівництва та благоустрою Курилівської селищної ради від 23.12.2017 року, вбачається, що при розгляді двох заяв [PERSON] та [PERSON] депутатам селищної ради було рекомендовано прийняти позитивне рішення стосовно [PERSON] Відповідно до п. 7 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року, земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1\~ЦК, статті 2, 5\~Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15\~ЦПК\~розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151\~ЗК\~та інші), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16\~Закону України від 17 листопада 2009 року № 1559-VI\~"Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності", про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК). Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.. Відповідно до ч. 1 ст.. 122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Відповідно до статті 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин (пункт 34 статті 26 цього Закону). Відповідно до статті 47 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету. Постійні комісії, зокрема, розробляють проекти рішень ради та готують висновки з цих питань, виступають на сесіях ради з доповідями і співдоповідями. За результатами вивчення і розгляду питань постійні комісії готують висновки і рекомендації. Рекомендації постійних комісій підлягають обов'язковому розгляду органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами, яким вони адресовані. Як встановлено судом, постійна комісія Курилівської селищної ради, отримавши від [PERSON] та [PERSON] заяви стосовно однієї і тієї ж земельної ділянки, вирішила рекомендувати депутатам селищної ради прийняти позитивне рішення стосовно [PERSON], про що було складено відповідний протокол. З аналізу норм вищезазначеного законодавства вбачається, що рішення постійної комісії ради має не зобовязальний, а рекомендаційних характер для депутатів селищної ради при прийнятті ними рішень, у звязку з чим, суд вважає, що такий недолік протоколу засідання постійної комісії ради, на який посилається позивач, щодо відсутності у ньому мотивування прийнятого рішення, не може само по собі мати наслідком скасування самого рішення селищної ради. Крім того, Положення про постійні комісії Курилівської селищної ради від 04 листопада 2015 року не містять будь-яких вимог до змісту протоколу засідання постійної комісії ради, а вказують лише на необхідність складання даного протоколу. Посилання позивача на те, що його заява подана раніше, ніж заява третьої особи, у звязку з чим вона мала бути розглянута першочергово, не містить під собою обґрунтування, оскільки нормами діючого земельного законодавства передбачений одночасний розгляд всіх заяв на найближчому засіданні постійної депутатської комісії, черговість розгляду вказаних заяв не передбачена. Крім того, суд вважає також не обґрунтованим посилання позивача на передчасність винесення рішення за наявності двох звернень стосовно однієї і тієї ж земельної ділянки, що на його думку свідчило про наявність спірного питання в користуванні нею, та яке мало бути вирішено відповідно до вимог статті 158 Земельного кодексу України. Так згідно статті 158 Земельного кодексу України, органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Разом з тим, судом встановлено, що позивач взагалі не є субєктом, на якого в даному випадку поширюються положення статті 158 Земельного кодексу України, оскільки дана норма законодавства регламентує порядок розгляду земельних спорів органами місцевого самоврядування між власниками землі або землекористувачами щодо меж належних їм земельних ділянок, в той час коли позивач стосовно спірної земельної ділянки такого статусу не має. Таким чином, суд приходить до висновку, що порушення земельного законодавства при прийнятті спірного рішення, на які вказує позивач в своїй позовній заяві як на підставу своїх вимог, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, рішення 14 сесії 7 скликання Курилівської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської ради від 23.12.2016 року прийняте в межах повноважень селищної ради, а тому позовна вимога про скасування вказаного рішення задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed