Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-30 00:00:00

До Тульчинського районного суду Вінницької області звернувся Ладижинський дитячий будинок-інтернат з заявою про визнання фізичної особи недієздатною, мотивуючи свої вимоги тим, що у даному закладі, що розташований за адресою: [ADDRESS], з 15.05.2002 на повному державному утриманні перебуває [PERSON], [INFO], який є особою з інвалідністю першої "А" групи з дитинства безтерміново. Опікунство над [PERSON] здійснюється адміністрацією вказаного закладу. Самостійно здійснювати свої права та виконувати обов'язки [PERSON] за станом здоров'я не має можливості, в зв'язку з чим, адміністрація даного закладу звертається до суду з заявою про визнання його недієздатним. Представник заявника - Ладижинського дитячого будинку-інтернату у судове засідання не з'явився, на адресу суду надійшла заява, у якій адміністрація даного закладу розгляд справи просить здійснювати без участі представника, заяву про визнання [PERSON] недієздатним підтримує. Представник заінтересованої особи - Управління соціального захисту населення Тульчинської райдержадміністрації Вінницької області у судове засідання не з'явився, до суду подав клопотання про розгляд справи без участі представника, заяву підтримує. Представник заінтересованої особи - опікунської ради Заозерненської сільської ради у судове засідання не з'явився, до суду подав клопотання про розгляд справи без участі представника, заяву підтримує. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність заінтересованої особи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є громадянином України, що підтверджується копією його паспорту, виданого 01.07.2016 органом 0534 (а.с. 2). Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 3). Згідно довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії № 924246 від 26.12.2017, [PERSON] має першу "А" групу інвалідності з дитинства безтерміново (а.с. 6). Наказом Ладижинського будинку-інтернату для розумово-відсталих дітей № 11-К від 15.05.2002, [PERSON] зарахований до даного закладу з 15.05.2002 (а.с. 7). Згідно довідки Ладижинського дитячого будинку-інтернату № 1-71 від 28.02.2018, [PERSON] дійсно перебуває в даному закладі на повному державному утриманні з 15.05.2002 по даний час з діагнозом: глибока розумова відсталість внаслідок вроджених вад розвитку (а.с. 5). Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 191 від 14.06.2018, [PERSON] страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді глибокої розумової відсталості, внаслідок свого захворювання не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує опіки (а.с. 30-31). Згідно ч. 1, 2 ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до ч. 1 ст. 40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Частиною 6 ст. 300 ЦПК України, визначено, що строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. На підставі викладеного, враховуючи, що у судовому засіданні доведено, що [PERSON] не здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання його недієздатним. Відповідно до ч. 2 ст. 299 ЦПК України, судові витрати компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved