Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 06 грудня 2011 року між громадянкою України [PERSON] та громадянином України [PERSON] було укладено договір позики у формі розписки (заяви), у відповідності до якого Позивач передав Відповідачу грошову позику в розмірі 32 000 (тридцять дві тисячі) гривень зі строком повернення до 30 січня 2012 року. Позика була надана для особистих потреб. Укладення договору позики підтверджується нотаріальною посвідченою заявою (розпискою) Відповідача від 06 грудня 2011 року, що відповідає вимогам ст. 1047 Цивільного кодексу України. Грошові кошти у розмірі 32 000 (тридцять дві тисячі) гривень були передані 06 грудня 2011 року за адресою: вул. Д. Галицького, 62а, смт. Підволочиськ, Тернопільської області, у момент підписання розписки. Оскільки в обумовлений ними термін відповідач не повернув грошові кошти, з метою урегулювання спору у досудовому порядку нею на адресу відповідача було направлено дві претензії з вимогою виконання зобов'язання за договором позики. Однак, ці претензії залишені відповідачем без відповіді та задоволення, а тому вона змушена звернутися з даним позовом до суду. Позивачка зазначає, що заборгованість відповідача перед нею станом на 08 жовтня 2014 року складає 32 000 (тридцять дві тисячі) гривні. У відповідності до вимог ст. 1049 ЦКУ, Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 530 ЦК України: якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Строк повернення у розписці визначений конкретною кінцевою датою, а саме до 30.01.2012 р. Станом на 08 жовтня 2014 р. сума позики відповідачем не повернута. Згідно вимог ст. 1050 ЦКУ, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та сплата неустойки (пені). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. У разі порушення зобов'язання згідно вимог ст. 625 ЦКУ, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідні індекси розраховуються Державним комітетом статистики України (раніше - Міністерство статистики України), починаючи з серпня 1991 року щомісячно і публікуються, з окрема, у газеті "Урядовий кур'єр". Повідомлені друкованими засобами масової інформації з досиланням на Державний комітет статистики України ці показники згідно зі статтями 19, 21 і 22 Закону України "Про інформацію" є офіційними. З врахуванням формул встановлення індексу інфляції за весь час заборгованості (з 01.02.2012 р. по 31.08.2014 р.)від суми боргу, інфляційні нарахування становлять 4 164,48 (чотири тисячі сто шістдесят чотири гривні 48 копійок) гривень. Три проценти річних від простроченої суми заборгованості становить 2 582, 79 (дві тисячі п'ятсот вісімдесят дві гривні 79 копійок) гривні. Таким чином загальна сума боргу з урахуванням санкцій складає: 32 000 грн. + 4 164, 48 грн. + 2 582, 79 = 38 747, 27 (тридцять вісім тисяч сімсот сорок сім гривень 27 копійок) гривень. З огляду на вказане, позивач просить стягнути з [PERSON] суму основного боргу у розмірі 32 000 грн. (тридцять дві тисячі гривень), три проценти річних у розмірі 2 582,79 грн. (дві тисячі п'ятсот вісімдесят дві гривні 79 копійки), інфляційні нарахування у розмірі 4 164,48 грн. (чотири тисячі сто шістдесят чотири гривні 48 копійок), що разом дорівнює 38 747 (тридцять вісім тисяч сімсот сорок сім) гривень 27 коп. на користь [PERSON] та понесені нею судові витрати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, дала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просить задовольнити. Відповідач [PERSON], який про день і час розгляду справи був повідомлений у визначеному законом порядку, що стверджується його особистим підписом, в дане судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, а тому, вислухавши думку позивачки, яка просить приймати рішення у його відсутності, суд приходить до висновку, що справу можна вирішувати в даному судовому засіданні, постановивши заочне рішення, врахувавши при цьому письмове заперечення відповідача, а також його позицію, висловлену в попередньому судовому засіданні. Розглянувши позовну заяву, беручи до уваги позиції сторін, дослідивши обставини справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. Згідно заяви, посвідченої приватним нотаріусом Підволочиського районного нотаріального округу Тернопільської області від 06 грудня 2011 року відповідач [PERSON] ствердив той факт, що він зобов'язався повернути позивачу [PERSON], [INFO], грошову суму у розмірі 32 000 (тридцять дві тисячі) гривень строком до тридцятого січня 2011 року. Заява зареєстрована в реєстрі за № 1709. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Стаття 1049 ЦК України передбачає обов'язок позичальника повернути позику, так, згідно вказаної статті, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Слід також відзначити, що при розгляді справи № 6-63 цс 13 Верховний Суд України 18 вересня 2013 року зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно із ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суди зобов'язані враховувати висновки Верховного Суду України. Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Отже, виходячи з вищенаведеного, відповідач [PERSON] 06 грудня 2011 року уклав з позивачем [PERSON] договір позики на суму 32 000 гривень, які зобов'язався повернути до 30 січня 2012 року. Твердження відповідача те, що укладений договір позики був лише гарантом повернення позивачці коштів за пошкоджений під час ДТП , яке сталося за участю водія [PERSON] 06 грудня 2011 року за участю автомобілів « Mersedes Bens » д. н. з. [NUMBER] та автомобіля « Hyundai Accent » д. н. з. [NUMBER], який належить позивачці у випадку несплати страховою компанією відшкодувань потерпілій і [PERSON] ніяких грошей йому 06 грудня 2011 року не передавала, спростовуються поясненнями самої позивачки, поведінкою відповідача, який двічі заявляв клопотання про відкладення справи і намір вирішити спір в позасудовому порядку, а також довідкою інспектора ВДАІ МГБ Підволочиського РВ УМВСУ в Тернопільській області від 12.01.2012 року, з якої видно, що 06 грудня 2011 року о 16 год. 50 хв. в смт. Підволочиськ по вул.. Д. Галицького на власному подвір'ї в громадянки [PERSON], власника автомобіля « Hyundai Accent » д. н. з. [NUMBER], водій [PERSON], який керував автомобілем « Mersedes Bens » д. н. з. [NUMBER] порушив правила керування і допустив наїзд на автомобіль [PERSON]. В цій же довідці вказано, що власником автомобіля « Mersedes Bens » д. н. з. [NUMBER] яким керував [PERSON] є жителька [ADDRESS] [PERSON]. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. На момент звернення позивача [PERSON] до суду, відповідач [PERSON] не повернув позивачу гроші в сумі 32 000 гривень, тобто не виконав зобов'язання, передбачені умовами договору позики. Крім того,письмові претензії -вимоги від 03 лютого 2012 року та 11 червня 2014 року відповідачем [PERSON] проігноровано. В силу положень ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Індекс інфляції - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничих цілей. Офіційний індекс інфляції розраховується Держаним комітетом статистики України і визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні. З врахуванням формул встановлення індексу інфляції за весь час заборгованості (з 01.02.2012 р. по 31.08.2014 р.)від суми боргу, інфляційні нарахування становлять 4 164,48 (чотири тисячі сто шістдесят чотири гривні 48 копійок) гривень. Три проценти річних від простроченої суми заборгованості становить 2 582, 79 (дві тисячі п'ятсот вісімдесят дві гривні 79 копійок) гривні. Таким чином загальна сума боргу з урахуванням санкцій складає: 32 000 грн. + 4 164, 48 грн. + 2 582, 79 = 38 747, 27 (тридцять вісім тисяч сімсот сорок сім гривень 27 копійок) гривень. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в силу статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] належним чином не виконує зобов'язання, передбачені укладеним в установленому законом порядку договором. Такі дії відповідача є неправомірними, тому позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики та судових витрат по справі підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved