Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності, про зняття арешту з майна. Свої вимоги мотивувала тим, що 10 липня 2003 року позивач зі своїм чоловіком [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., зареєстрованого в реєстрі за № 6085, продали двокімнатну квартиру в Деснянському районі м. Києва. На дані кошти вони мали намір придбати більшу квартиру в новому будинку. Всі питання щодо купівлі нової квартири вирішувала донька позивача відповідач [PERSON] Для оформлення договору купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], з Товариством з обмеженою відповідальністю «Інноваційна компанія «Злагода» позивач передала відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 1 515 000,00 грн., що підтверджується письмовою розпискою. З 2006 року позивач разом в відповідачем проживали у зазначеній квартирі, а лише у 2007 році позивач дізналася, що правовстановлюючі документи на спірну квартиру оформлені на ім»я відповідача [PERSON] 15 липня 2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, за адресою: [ADDRESS], який не був нотаріально посвідчений у зв'язку з погіршенням відносин з відповідачем [PERSON] 01 грудня 2016 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві було винесено постанову про опис та арешт майна боржника, згідно якої накладено арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з чим просить визнати дійсним договір купівлі-продажу від 15 лютого 2007 року, укладений між позивачем та відповідачем [PERSON], визнати за позивачем право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], зобов'язати відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві зняти арешт та виключити з опису квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 28 лютого 2017 року ухвалою суду залучено Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Позивач в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснювала [PERSON] Представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги. Дала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Відповідач визнала позовні вимоги. Пояснила, що батьки продали квартиру та отримані кошти у розмірі 1 515 000,00 грн. передали на придбання нової квартири, що підтверджується письмовою розпискою. Довіреність, якою вони уповноважили її оформити договір купівлі-продажу, було втрачено, тому правоустановчі документи вона оформила на своє ім»я. Пізніше вона з позивачем уклала договір купівлі-продажу спірної квартири в письмовій формі, не оформив нотаріально. Через поважність причин до теперішнього часу договір купівлі-продажу спірної квартири нотаріально не оформлений. У грудні 2007 року укладено кредитний договір, зобов»язання за яким належним чином не виконувалися. Тому у грудні 2016 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві винесено постанову про опис та арешт майна боржника, а саме, спірної квартири. Представник відповідача Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Причини неявки не повідомив. Представник третьої особи Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Причини неявки не повідомив. Дослідив матеріали справи, суд встановив такі обставини справи. Згідно договору купівлі-продажу від 10 липня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою Світланою Володимирівною, зареєстрованого в реєстрі за № 6086, [PERSON], [PERSON] придбали у [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS], загальна вартість квартири становить 17877,56 грн. (а.с. 6). Згідно розписки від 12 вересня 2006 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти у розмірі 1 515 000,00 грн. на придбання квартири [ADDRESS] (а.с.7). Згідно договору купівлі-продажу кватири від 19 вересня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербою Л.О., зареєстрованого в реєстрі за № 459-177, відповідач [PERSON] придбала у Товариства з обмеженою відповідальністю «Інноваційна компанія «Злагода» квартиру [ADDRESS] (а.с. 8). Згідно договору купівлі-продажу кватири, укладеного 15 лютого 2007 року [PERSON] придбала у [PERSON] квартиру [ADDRESS], вартість якої складає у сумі 1 515 000,00 грн. Згідно п. 3.2 договору купівлі-продажу даний договір підлягає нотаріальному посвідченню (а.с. 9,10). [INFO] року помер [PERSON] (а.с. 107). Підставою для визнання дійсним договору купівлі-продажу спірної квартири, укладеного 15 лютого 2007 року та визнання за позивачем право власності на квартиру зазначено ухилення відповідача від нотаріального оформлення договору. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (частина друга статті 16 ЦК України). Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України). Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. Момент вчинення таких правочинів згідно зі статтею 210, частиною третьою статті 640 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними й не створюють прав та обов'язків для сторін. Договір купівлі-продажу житлового будинку (або його частини) підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а тому не може бути визнаний дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України. Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 30 січня 2013 року у справі № 6-162цс12. Отже, вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на спірну квартиру не ґрунтуються на законі. Позивач також просила зобов'язати відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві зняти арешт та виключити з опису квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 17 грудня 2007 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами № 007-2902/840-0718 від 17 грудня 2007 року та № 007-2902/840-0719 від 17 грудня 2007 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанко З.З. та зареєстровано в реєстрі за № 7841, згідно якого відповідач [PERSON] передала в іпотеку квартиру [ADDRESS] (а.с.48-49). 01 грудня 2016 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гавриловим А.В. винесено постанову про опис та арешт майна боржника, а саме, здійснено опис та накладено арешт на квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] (а.с.11-12). Згідно ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Оскільки позивачем не доведено її право власності на спірну квартиру, тому у задоволенні позовних вимоги про зобов'язання відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві зняти арешт та виключити з опису квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], слід відмовити. Тому у задоволенні позовних вимоги [PERSON] до [PERSON], Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві за участю третьої особи Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності, про зняття арешту з майна слід відмовити.

Outcome: dismissed