Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду з даною заявою, якою просить встановити факт місцезнаходження земельної ділянки. В обґрунтування заяви зазначила, що 05 липня 2010 року на підставі рішення Жовтневої сільської ради Болградського району Одеської області від 30.04.2009 року №269-V вона отримала у приватну власність земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Це підтверджується державним актом серії ЯИ №789332 на право власності на земельну ділянку, площею 0.1990 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. В державному акті помилково була вказана вулиця "Христо-Ботева" замість вірної назви - вулиця " Христо Ботєва ". Зазначене стало приводом для звернення до суду. Заявник в судове засідання не з`явилася, про час та місце проведення судового розгляду повідомлена належним чином, на адресу суду надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с.21). Представник заявника також до суду не прибула, подала заяву, якою підтримала вимоги заявника, та судовий розгляд просила здійснити у її відсутність (а.с.22). Заінтересована особа Каракуртська сільська рада Болградського району Одеської області в судове засідання не прибула, повідомлена належним чином. Подала заяву про розгляд справи у відсутність представника згідно з вимогами чинного законодавства (а.с.20). Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою і підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно з частиною першою та пунктом п`ятим частини другої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пункт 6 частини першої ст.315 ЦПК України визначає, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Крім цього, згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Зі змісту зазначеної норми права, а також роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» випливає, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. 05 липня 2010 року, [PERSON] , отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №789332, розташовану за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення Жовтневої сільської ради Болградського району Одеської області від 30 квітня 2009 року за №269-V, загальною площею 0.1990 га у межах згідно з планом, цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011051801875, за кадастровим номером земельної ділянки: 5121483600:02:001:0052 (а.с.4). Згідно з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за №НВ-5104548722017 від 31.05.2017 року, [PERSON] належить земельна ділянка розміром 0.1990 га, розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за кадастровим номером земельної ділянки: 5121483600:02:001:0052 (а.с.5). На підставі рішення виконавчого комітету Каракуртської сільської ради Болградського району Одеської області за №45 від 30.11.2016 року «Про присвоєння поштової адреси» домоволодіння, належне [PERSON] , розташоване за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). На підставі протоколу виправлення помилки Відділу у Болградському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області за №6707676 від 26.12.2019 року слідує, що на підставі повідомлення [PERSON] за наслідками виявленої технічної помилки в адресі місця розташування земельної ділянки, належної [PERSON] , відділ у Болградському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області вніс зміни у відомості про адресу (а.с.9), та видав у подальшому 16.12.2019 року Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку належну [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.10-12). Каракуртська сільська рада Болградського району Одеської області надала довідку від 31.01.2020 року за № 71/02-17, що дійсно заявниці [PERSON] належить земельна ділянка площею 0.1990 га розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.20). Зазначені обставини свідчать, що заявниця дійсно є власником земельної ділянки площею 0.1990 га згідно державного акту серії ЯИ № 789332, виданий 05.07.2010 року в якому допущено помилку в написанні назви вулиці. Таким чином, вбачається факт допущення помилки при оформленні на ім`я заявниці вказаного правовстановлюючого документа. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч. 4 ст. 182 ЦК України). Відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, із змінами і доповненнями. Згідно з листом Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 Цивільно-процесуального кодексу України (в попередній редакції) громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Встановлення факту місця розташування земельної ділянки необхідно заявниці для підтвердження свого права власності на цю земельну ділянку та можливості розпорядження цим майном. При таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги заявниці є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved