Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом до відповідача [PERSON], вказуючи на те, що вона працює на посаді юриста у Новотроїцькому житлово-комунальному підприємстві «НЖКП» і 20 січня 2015 року виконуючи свої професійні обов'язки у Новотроїцькому районному суді Херсонської області, відповідач вчинила неправомірні дії відносно неї, які принижують честь, гідність та ділову репутацію останньої, розповсюджуючи відносно позивача недостовірну інформацію. Позивач просить суд заборонити [PERSON] вчиняти неправомірні дії щодо приниження її честі, гідності та ділової репутації, а саме розповсюджувати будь-яку інформацію, що стосується неї чи її близьких родичів, стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 1218 грн. та судові витрати за оплату судового збору. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, наполягала на їх задоволенні вказуючи на те, що внаслідок розповсюдження неправдивої інформації та погроз відносно неї з боку відповідача [PERSON], позивачка перенесла стрес, у неї погіршилось самопочуття та сон. Відповідачка [PERSON] в судові засідання призначені на 12.03.2015 року, 02.04.2015 року, 07.04.2015 року, 21.04.2015 року, 07.05.2015 року та 27.05.2015 року неодноразово не зявляється, про причини неявки суд не повідомляє, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що вбачається з поштових повідомлень. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає необхідним винести заочне рішення у справі. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд вважає, що у позові слід відмовити у повному обсязі з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 20.05.2015 року позивач [PERSON] надала до суду обґрунтування позовних вимог, в яких зазначає, що відповідач не надала жодних доказів та заперечень щодо факту розповсюдження нею неправдивої інформації відносно позивачки і, отже, факт порушення прав [PERSON] відповідачем [PERSON] є доведеним і не потребує зі сторони позивача будь-якого доказування. Згідно ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав. Відповідно до змісту ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Отже, у випадку посилання позивача на ствердження, що протиправними діями відповідача їй заподіяно моральну шкоду, обов'язок по їх доведенню, згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, покладений на позивача. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та що кожен має право на повагу до його гідності (ст.ст.3, 28). Разом із цим Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до роз'яснень п. 1 та п. 5 ППВС України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами та доповненнями зазначено, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього у її заподіянні. Згідно вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. За правилами ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідачів, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті Конвенції. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі; гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Відповідно до п. 4 ППВС України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Згідно ж абз. 2 п. 19 цієї ж ППВУ та ч. 2 ст. 471 ЗУ "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Оскільки обставини, на які посилається позивач [PERSON] як на підставу для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди, зокрема щодо заподіяння їй моральної шкоди, протиправності дій відповідачки не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, то відповідно не підлягають до задоволення й похідні від них вимоги про стягнення моральної шкоди. Позивач [PERSON] також просила суд заборонити [PERSON] вчиняти неправомірні дії щодо приниження честі, гідності та ділової репутації відносно неї, проте суд при ухваленні рішення не вправі забороняти відповідачу вчиняти будь-які дії відносно позивача та інших фізичних та юридичних осіб. Тому в задоволенні позову в цій частині теж слід відмовити. На підставі ст. ст. 23, 201, 277, 297, 1167 ЦК України, Конституції України, п. 1 та п. 5 ППВС України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», п. 4 ППВС України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», ч. 2 ст. 471 ЗУ "Про інформацію" та

Outcome: dismissed