Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Сітігруп ЛТД» про захист прав споживача та визнання договору недійсним та стягнення коштів, посилаючись на те, що він з засобів масової інформації дізнався про можливість отримати кредит у ТОВ «Сітігруп ЛТД» для придбання нерухомості та техніки на вигідних для клієнта умовах. У м. Чернівцях в офісному приміщенні по вул. Ентузіастів, він, вважаючи, що уклав договір № 10006 від 14.05.2015 р. на оформлення позики та включення до фінансового проекту «Кредит всім», здійснив обов'язковий внесок для фінансового забезпечення в сумі 3000,00 грн. Крім того позивач 20.05.2015 року, за поради представника відповідача [PERSON], з метою пришвидшення отримання кредиту знову уклав договір з відповідачем та здійснив обов'язковий внесок для фінансового забезпечення в сумі 1500,00 грн. Відповідно, позивач розраховував на певні дії по оформленню договору позики з Відповідачем та видачі йому кредиту. Проте за весь цей період з моменту підписання договору по даний час він не отримав жодних коштів. Вказує на те, що він неодноразово відвідував офіс відповідача та намагався з'ясувати причини ненадання йому зазначених в Договорі коштів, поки не зрозумів, що дана компанія вводить його в оману, не має на меті виконувати свої зобов'язання щодо надання йому позики. Пізніше йому стало відомо, що додаткові договори, які були укладені з ТОВ відповідачем є договорипро надання йому інформаційно - консультативних, довідкових послуг з питань діяльності та подальшої участі в фінансовому проекті «Кредит всім» та забезпечення оформлення договору про участь клієнта в фінансовому проекті «Кредит всім», однак жодних із перелічених послуг йому фактично не було надано. Вважає, що відповідач ввів його в оману, договори суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», тому просить визнати його недійсним та стягнути з відповідача на його користь кошти в сумі 4500,00 грн. Позивач в судове засідання не з'явився та подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності підтвердили обставини. Позов підтримує повністю, не заперечує проти постановлення заочного рішення по справі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причини його неявки та не подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Суд вважає можливим слухати справу у відсутності вищевказаних осіб відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 14.05.2015 р. позивач уклав договір за № 10006 з відповідачем на оформлення позики та включення до фінансового проекту «Кредит всім», з метою отримання безвідсоткового кредиту. Також встановлено, що того ж дня позивач уклав договір за № 10006 з відповідачем про надання йому інформаційно-консультативних, довідкових послуг з питань діяльності та подальшої участі в фінансовому проекті «Кредит Всім» та забезпечення оформлення договору про участь клієнта в фінансовому проекті «Кредит всім». Крім того позивач 20.05.2015 року, за поради представника відповідача [PERSON], з метою пришвидшення отримання кредиту знову уклав договір з відповідачем та здійснив обов'язковий внесок для фінансового забезпечення в сумі 1500,00 грн. Згідно вказаних договорів позивач виступив стороною при укладенні з відповідачем Договору № 10006 про надання їй інформаційно-консультативних, довідкових послуг з питань діяльності та подальшої участі в фінансовому проекті «кредит всім» та забезпечення оформлення договору про участь клієнта в фінансовому проекті «кредит всім» між Відповідачем та нею, предметом якого є зобов'язання доручені позивачкою компанії здійснити певні дії, спрямовані на отримання позики, на умовах Фінансового проекту «кредит всім». Згідно умов договору Відповідач зобов'язується вчинити певні дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики: забезпечити оформлення договору про участь в Фінансовому проекті «кредит всім» між Компанією та клієнтом; надавати інформаційно-консультативні, довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі клієнта в фінансовому проекті «кредит всім». [PERSON] здійснив внесок для оплати інформаційно-консультативних послуг в сумі 3000,00 грн., а 20.05.2015 року ще 1500,00 грн.. Оскільки позивач при укладені Договору являлась фізичною особою і мала намір придбати продукцію (роботу) для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю, то, відповідно до п.22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року № 1023-ХІІ, вона є споживачем, при цьому, відповідно до п. 2 ст.627 Цивільного кодексу України, до правовідносин за Договором з участю фізичної особи - споживача застосовується законодавство про захист прав споживачів. Згідно з ч.1, п.7 ч.3, ч.6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність ( дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Таким чином, вказаний Закон встановив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності. До нечесної підприємницької діяльності відноситься і діяльність у межах договорів від 14.05. та 20.05. 2015 року, укладеного між відповідачем, як виконавцем послуг, та позивачкою, як замовником, оскільки надана позивачу інформація у рамках інформаційно-консультаційних послуг щодо умов придбання товару (позики) на умовах Програми «Кредит всім», мала не тільки нечіткий, а й неправдивий характер, який вплинув на свідомий вибір позивача та призвів до укладення ним договору на невигідних для нього умовах. Наведене вище, підтверджує доводи позивача про те, що відповідачі при укладенні спірного Договору діяли недобросовісно так як позивачу була надана недостовірна, неправдива інформація щодо умов цього Договору та його правових наслідків. Згідно з ч.1, 2 п.3 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" виконавець послуг не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише розсудом виконавця. Відповідно до ч. ч. 1,3 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька діяльність включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Згідно ч. 6 ст. 19 3акону України «Про захист прав споживачів»: правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, указаний Закон установив недійсність правочинів, здійснених з використанням нечесної підприємницької діяльності. Згідно з ст. 15 зазначеного Закону України, під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває. Відповідно до ч. ч. 5, 6, 8 ст. 18 цього Закону, якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути визнано недійсним. У разі коли визнання положення недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачиться на користь споживача. Згідно з ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Згідно з ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною». Відповідно до приписів ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами, відповідно до ст.57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Обставини справи, згідно до положень ч. 2 ст. 59 ЦПК України, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до приписів ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Крім того рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд, розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. Враховуючи вище наведені норми цивільного законодавства України, суд приходить до наступних висновків. Укладені договори слід визнати недійсними, оскільки вони укладені із використанням нечесної підприємницької діяльності. Крім того слід стягнути з ТОВ «Сітігруп ЛТД» на користь позивача 4500,00 грн. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач при подачі позову до суду, звільнений від сплати судового збору, рішення прийнято на його користь, тому судовий збір відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідачів на користь держави в сумі 1653,60 грн. відповідно до кількості задоволених судом позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved