Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить визнати відповідача таким, що втратив частиною житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є власником домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Разом з ним був зареєстрований, [PERSON], 1977 року народження. Вже понад чотирьох років відповідач в домоволодінні не проживав, і в 2012 році виїхав до м. Дніпро разом із родиною. На даний час дуже рідко відвідує своїх батьків і вже на протязі довгого періоду часу взагалі не приїздить в м. Красноград. Просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, так як він фактично там не проживає, жодних особистих речей там не має. Від представника позивача - адвоката Пілігрім П.О. надійшла письмова заява про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому порядку у відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України, за місцем реєстрації, тому, згідно ст. 224 ЦПК України, суд вважає необхідним винести заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ст.197 ЦПК України якщо розгляд справи відбувається без участі осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересі. Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS], Харківської області, що підтверджується копією актом про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння ( а.с.7-8), копією будинкової книги (а.с. 9-12), звідки вбачається, що відповідач прописаний в даному домоволодінні, проте не проживає, що підтверджується копіями актів обстеження від 03.04.2017 року ( а.с.18), від 12.09.2017 року ( а.с.19), від 13.11.2017 року ( а.с.20), згідно актів, особистих речей відповідача в домоволодінні не має, фактично за вищевказаною адресою не проживає. Дані обставини ніким по справі не заперечуються, а тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року N 1382-IV громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Згідно ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. На підставі ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: partial