Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

Державний виконавець відділу ДВС Воловецького РУЮ звернувся в суд з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон [PERSON] Подання мотивовано тим, що на виконанні у відділі ДВС знаходиться виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №300/794/14-ц від 04.11.2014 року, виданий Воловецьким районним судом про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості по кредитному договору в розмірі 45312, 92 гривень та 453, 13 грн судових витрат, а всього- 45766, 05 гривень. 14.01.2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання. Станом на 21.04.2015 року боржником не вчинено дій, спрямованих на виконання рішення суду, тому просить подання задоволити. Відповідно до ч.2 ст.377-1 ЦПК України сторони та інші заінтересовані особи про розгляд подання не повідомлялись. Представник відділу ДВС Воловецького РУЮ в судове засідання не з'явився, надав заяву про розглянути справи без його участі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» однією з підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон визначено ухилення від виконання зобов'язань, покладених на особу судовим рішенням. Статтею 377-1 ЦПК України, регулюється питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця. За змістом п.5 ч.1 та ч.2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року за №3857-ХІІ громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань. Судом встановлено, що на виконанні у відділі ДВС Воловецького РУЮ знаходиться виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №300/794/14-ц від 04.11.2014 року, виданий Воловецьким районним судом про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості по кредитному договору в розмірі 45312, 92 гривень та 453, 13 грн судових витрат, а всього- 45766, 05 гривень. 14.01.2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання та надіслано сторонам. Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом. Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері. Пунктом 2 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України. Відповідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону №606-XIV державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням. Згідно з положеннями ч.2, 3 ст.10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання. На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України «ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п.5 ч.1 ст.6 Закону № 3857-XII та у п.18 ч.3 ст.11 Закону № 606-XIV, позначає з об'єктивної сторони такі свідомі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Таким чином, особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Як вбачається з відповіді ГУДМС України в Закарпатській області №2974 від 05.03.2015 року [PERSON], [INFO] паспортом громадянина України для виїзду за кордон не документувався. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про те, що державним виконавцем не надано доказів того, що [PERSON] при наявності можливості ухиляється від виконання боргових зобов'язань, а тому, в задоволенні подання відділу ДВС Воловецького РУЮ слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed