Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

В червні 2014 року ПАТ «ВТБ Банк» звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, мотивуючи позовні вимоги тим що, між ВАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] 22 травня 2008 року укладено кредитний договір № ЗВ/2008-15, згідно якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 35 000,00 доларів США, строком повернення до 19 травня 2023 року з відсотковою ставкою (плата) за користування кредитом у розмірі -14,5% річних. Погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюється Позичальником щомісячно рівними (ануїтетними) платежами в сумі не менше ніж 484,00 доларів США (чотириста вісімдесят чотири долари США) в період з 21 по 28 число кожного місяця, починаючи з 21 червня 2008 року згідно Додатку № 1 до цього Договору. З метою забезпечення зобов'язань по Кредитному договору, між Позивачем та Відповідачем, 22 травня 2008 року був укладений Іпотечний договір №ЗВз/2008-15 посвідчений Апалько М.Ю., приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу за реєстровим номером 3872, згідно з яким в іпотеку було передано двокімнатну квартиру, розташовану в [ADDRESS], загальною площею - 45,0 кв. м., житловою площею -29,4 кв. м. , яка належить на праві особистої власності відповідачу. Початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації відповідно до п.1.4. Іпотечного договору становить 303 554,00 гривень що за курсом НБУ на день підписання договору становить 62 588,45 доларів США (шістдесят дві тисячі п'ятсот вісімдесят вісім доларів США 45 центів). Відповідач [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 48 955,54 доларів США. Оскільки Банком було повідомлено відповідача [PERSON] про необхідність погашення суми заборгованості але до теперішнього часу сума заборгованості не погашена, Банк просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки а саме на квартиру [ADDRESS] шляхом продажу її на прилюдних торгах. А також позивач просить суд виселити із зазначеної квартири [PERSON] та малолітню [PERSON]. Судові витрати стягнути з відповідача. В судовому засіданні представник позивача Вишневський В.І., який дії на підставі довіреності, на задоволенні позовних вимог наполягав, пояснив, що відповідач [PERSON], не законно зареєстрував в квартирі свою малолітню доньку [PERSON], не поставив до відома банк. При цьому у відповідача перед банком існує заборгованість в розмірі 62 588,45 доларів США, яка на момент розгляду справи не була погашена, а тому просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки, тоб то на квартиру [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що він брав гроші в банку для розвитку свого бізнесу, але у зв'язку з нестабільною обстановкою в Україні, він не зміг погасити суму заборгованості. Підтвердив той факт, що дійсно без дозволу Банку він зареєстрував свою доньку [PERSON] в іпотечній квартирі, але враховуючи той факт, що іншого житла він не має, він не міг зареєструвати доньку в іншому місці. На даний час банк намагається позбавити його останнього житла, а тому проти виселення він заперечує. Просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Представник третьої особи Органа опіки та піклування - Султан Л.В. заперечував проти позовних вимог в частині виселення малолітньої, та просить суд прийняти рішення в інтересах дитини. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вислухав сторони, приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ "ВТБ Банк» підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб серії А01 № 725805 Відкрите акціонерне товариство «ВТБ Банк» було перейменоване на Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк», 29 липня 2010 року. 22 травня 2008 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 3В/2008-15, відповідно до умов якого Банк надав [PERSON] кредит в сумі 35 000 доларів США строком до 19 травня 2013 року. Відповідач [PERSON] зобов'язався повернути кредит та відсотки за користування кредитними коштами згідно п.1.1. кредитного договору у розмірі 14,5 % річних в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. Відповідно до п.п.8.1., 8.2., 8.3. Кредитного договору погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюється Позичальником щомісячно рівними (ануїтетними) платежами в сумі не менше ніж 484,00 доларів США (чотириста вісімдесят чотири долари США) в період з 21 по 28 число кожного місяця, починаючи з 21 червня 2008 року згідно Додатку № 1 до цього Договору (Графік повернення кредиту і сплати процентів та розрахунок вартості супутніх послуг). Відповідно пункту 4.4. Кредитного договору, Позичальник зобов'язаний повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти, незалежно від настання строку виконання зобов'язання у випадку порушення Позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором, в т.ч. несплати процентів за користування кредитом (в т.ч. неналежної сплати процентів). Згідно п.9.1. Кредитного договору, у разі несвоєчасного повернення кредиту Позичальник зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 30 (тридцять) процентів річних від простроченої суми. Пунктом 9.2. Кредитного договору передбачено, що у разі несвоєчасної (неналежної) сплати процентів за користування кредитом, Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів. 22 травня 2008 року в забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір № ЗВ з/2008-15, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Апалько М.Ю. зареєстрованого в реєстрі за № 3872. Згідно п.1.3 іпотечного договору, предметом іпотеки є двокімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 46,0 кв.м., житловою площею 29,4 кв.м. Вказана квартира належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] виданого управління міської ради від 12 жовтня 2004 року, зареєстрованого в БТІ міста Маріуполя 27 жовтня 2004 року, реєстраційний номер 8105284 номер запису 25928 в книзі 33, та на підставі Спадкового договору посвідченого 26 січня 2005 року, державним нотаріусом Четвертої Маріупольської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1-201, зареєстрованого в БТІ міста Маріуполя 3 квітня 2008 року, реєстраційний номер 8105284. (а.с. 26-28). Згідно витягу про реєстрацію в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 22 травня 2008 року № 18707377 накладено заборону на нерухоме майно, а саме на двокімнатну квартиру [ADDRESS], на підставі іпотечного договору від 22 травня 2008 року. (а.с.30). За змістом ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки є порушення зобов'язань з боку боржника. Згідно з рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 16 липня 2010 року позовні вимоги ВАТ «ВТБ БАНК» до [PERSON], [PERSON] було задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] що проживають в [ADDRESS] на користь ВАТ «ВТБ Банк» заборгованість по кредитному договору № 3в/2008-15 від 22 травня 2010 року в сумі 285 082, 61 гривень. 2 квітня 2014 року на адресу відповідача [PERSON] було надіслано Вимогу, про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором № 3В/2008-15 від 22 травня 2008 року, у зв'язку з систематичними порушенням умов договору. ( а.с.41) А також 5 вересня 2013 року було направлено вимогу про звільнення житлового приміщення а саме квартири [ADDRESS] у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки. ( а.с.42) Відповідно до п. 1.4., Предмет іпотеки сторони оцінили в 303 554,00 гривень (триста три тисячі п'ятсот п'ятдесят чотири гривні 00 копійок), що за курсом НБУ на день підписання договору становить 62 588,45 доларів США . Як передбачено ч.4.1 Іпотечного договору за рахунок Предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за кредитними договорами у повному обсязі, включаючи сплату основної суми боргу, неустойки, процентів та інших платежів, витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги і звернення стягнення на Предмет іпотеки, збитків, завданих порушенням основного зобов'язання та/або цього договору іпотеки. Відповідно до п.4.2 Іпотечного договору у разі невиконання зобов'язань за кредитним договором та/або цим договором, Іпотекодержатель має право достроково стягувати наданий кредит незалежно від встановленого строку виконання зобов'язання та задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки. Згідно ч.І ст. 589 Цивільного кодексу України, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання заставодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет застави. Згідно ч.2 ст. 589 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. З урахуванням наведених норм права, виходячи з того, що відповідачем [PERSON] зобов'язання за кредитним договором не виконуються, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог ПАТ "ВТБ Багнк» про звернння стягнення на предмет іпотеки. Позовних вимог ПАТ «ВТБ Банк» до [PERSON] щодо стягнення суми заборгованості за кредитним договором № ЗВ з/2008-15, від 22 травня 2008 року заявлено не було, вартість іпотечного майна визначена договором про іпотеку, а тому суд не розглядає питання щодо правильного нарахування суми заборгованості та відсотків. Також однією з позовних вимог позивача ПАТ «ВТБ Банк» є виселення з квартири яка є предметом іпотеки відповідача [PERSON] та його малолітню доньку [PERSON]. Статтею 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Особи, які проживають у зазначених приміщеннях на умовах договору найму (оренди), не підлягають виселенню, якщо: договір найму (оренди) був укладений до моменту укладення іпотечного договору і про наявність такого договору було доведено до відома іпотекодержателя або такий договір був зареєстрований у встановленому законом порядку; договір найму (оренди) був укладений після укладення іпотечного договору за згодою іпотекодержателя. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в частині 3 статті 109 ЖК України. Згідно довідки виданої ЖКП «Азовжитлокомплекс» 21 травня 2008 року в квартирі [ADDRESS], зареєстровано 1 особу - [PERSON]. ( а.с.39) Згідно заяви [PERSON] від 22 травня 2008 року, вона не заперечувала проти передачі в іпотеку квартири [ADDRESS], яка належала її чоловіку [PERSON] на праві власності - за ціну та на умовах за його розсудом. ( а.с.38) Згідно копії особового рахунку від 2 листопада 2013 року виданого ПП «Ваш двір» в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. ( а.с.46) Згідно п.1.6. Іпотечного договору, передача в іпотеку Предмету іпотеки не порушує законних прав та інтересів дітей та/або інших членів сім'ї Іпотекодавця, Предмет іпотеки не є спільною сумісною власністю. Пунктом 3.2. Іпотечного договору передбачено, що Іпотекодавець має право виключно на підставі письмової згоди Іпотекодержателя реєструвати будь-яких осіб за адресою Предмету іпотеки або вчиняти інші дії. В судовому засіданні відповідачем [PERSON] було визнано той факт, що він не звертався до позивача із заявою про надання дозволу на реєстрацію малолітньої доньки в іпотечній квартирі, а «ВТБ «Банк» не надавав відповідачу згоди на реєстрацію будь-яких осіб за адресою Предмету іпотеки або вчиняти інші дії щодо даного майна. Відповідно до п. 2.6 Іпотечного договору у разі здійснення звернення стягнення на предмет іпотеки Іпотекодавець зобов'язаний виселитися та виселити всіх мешканців з предмету іпотеки. Стаття 17 Закону України «Про охорону дитинства», яка регулює право дитини на майно. Згідно із ч. 3 цієї статті батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Тобто вимоги вказаної статті регулюють правовідносини щодо майна дитини й не можуть бути застосовані до правовідносин із відчуження жилого приміщення, стосовно якого в дитини є право користування. Відповідно до Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», відповідно до статті 12 якого для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування Отже згідно зі статтею 32 Цивільного кодексу України, статтею 177 Сімейного кодексу України, статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства», статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Таким чином суд прийшов до висновку, що під час укладання іпотечного договору права малолітньої [PERSON] порушено не було, її було зареєстровано в іпотечній квартирі після зазначеного договору, права власності на зазначену квартиру вона не має, реєстрація в квартирі малолітньої [PERSON], пройшла з порушенням вимог іпотечного договору, без отримання дозволу Банку про реєстрацію, а тому вирішуючи питання щодо виселення з іпотечного майна ( квартири) як відповідача так і його малолітньої доньки, суд приходить до висновку що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Суд також не приймає до уваги пояснення відповідача [PERSON] в частині не визнання ним позовних вимог у зв'язку з ознайомленням його з вимогами іпотечного договору та договору кредиту, оскільки зазначені договори було укладено ще в 2008 році, в 2010 році розглядалося питання щодо стягнення суми заборгованості за кредитним договором, про яке відповідач був обізнаний, в 2013 році він отримував вимогу про виселення та звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому у відповідача було достатньо часу для підготовки позиції щодо свого захисту. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з [PERSON] на користь ПАТ «ВТБ Банк» судовий збір у розмірі 3 654,00 гривні.

Outcome: approved