Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

Головний лікар Хмельницької обласної психіатричної лікарні № 1 звернувся до суду із заявою про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку [PERSON] посилаючись на те, що вона страждає на тяжке психічне захворювання, внаслідок якого становить загрозу для себе, є некритичною до власного стану, а тому її лікування можливе тільки в умовах стаціонару. Представник ХОПЛ №1 у судовому засіданні заяву підтримав, зазначив, що [PERSON] з 2017 р. лікувалась амбулаторно в ХОПНД, однак, протягом останніх двох тижнів стан погіршився, вона поводила себе не адекватно, блукала навколо озера, відмовлялась від їжі. діагностовано параноїдну шизофренію епізодичний тип перебігу. [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти госпіталізації до психіатричного закладу, покликаючись на відсутність необхідності у цьому. Прокурор не заперечував проти задоволення заяви. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до п. 99 рішення ЄСПЛ від 17.04.2014 р. у справі «Анатолій Руденко проти України» (заява№50264/08), п. 73 рішення ЄСПЛ від 05.06.2014 р. у справі «Акопян проти України» (заява №12317/06), згідно з практикою Суду особа не може бути позбавлена волі як «психічно хвора», якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання (див. вищезазначене рішення у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» (Winterwerp v. the Netherlands), п. 39; рішення у справі «Варбанов проти Болгарії» (Varbanov v. Bulgaria), заява № 31365/96, п. 45, ЄСПЛ 2000-Х, та рішення у справі «Штукатуров проти Росії» (Shtukaturov v. Russia), п. 114). Відповідно до ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Судом встановлено, що у [PERSON] діагностовано параноїдну шизофренію епізодичний тип перебігу. Зазначене захворювання є тяжким, що підтверджується висновком комісії лікарів-психіатрів, поясненнями представника лікарні. Підстави для неприйняття до уваги зазначеного висновку у суду відсутні. Однак, матеріалами справи не підтверджується, що особа становить небезпеку для себе. Суду не надано доказів того, що [PERSON] становить не безпеку для себе, не надано доказів наявності підстав для примусової госпіталізації. Сама по собі неадекватна поведінка, прогулянки навколо озера не свідчать про небезпеку особи для себе. Суїцидальних намірів вона не виявляє. У зв`язку із цим суд приходить до висновку про відутність підстав для госпіталізації у примусовому порядку. Згідно із ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі ст. 14, 17, 22 Закону України "Про психіатричну допомогу",

Outcome: dismissed