Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

В лютому 2019 року позивач звернулась до суду з цим позовом, в якому просила постановити рішення, яким визнати за нею право в порядку спадкування на земельну ділянку [NUMBER], площею 2,4150 га на території Рівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Стислий виклад позицій позивача та заперечень відповідача. Підставами звернення до суду стало те, що [INFO] в с. Рів Жмеринського району Вінницької області помер батько позивача [PERSON], а [INFO] в с. Рів Жмеринського району Вінницької області померла матір батька позивача, бабуся позивача [PERSON], яка постійно до дня своєї смерті проживала та була зареєстрована в [ADDRESS]. Згідно запису в погосподарській книзі № 1 на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем ніхто не проживав та не був зареєстрований. Спадщину після смерті [PERSON] в порядку ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.), прийняла мати позивача в її на той час неповнолітньої дочки інтересах, а онуки спадкодавця прийняли спадщину шляхом вступу в фактичне володіння та управління спадковим майном померлої, в листопаді 2001 року розпорядившись домашніми та особистими речами померлої [PERSON] Позивач зазначила, що інші спадкоємці за законом, заповітом, за правом представлення після смерті [PERSON] відсутні. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, що складається з земельної ділянки площею 3,49 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Рівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, яка рахується за померлою [PERSON] на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії [NUMBER], який у позивача відсутній, адже був втрачений нею, з приводу чого вона зверталась з оголошенням в газету. Позивач зазначила, що при зверненні до Жмеринської районної державної нотаріальної контори з приводу отримання свідоцтв про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку після смерті [PERSON], їй було відмовлено у видачі свідоцтва у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. 01.04.2019 представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, зазначених вище. Представник Рівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області в судове засідання не з'явився, в наданій до суду 20.03.2019 заяві сільський голова Садовнік А.С. зазначив, що Рівська сільська рада Жмеринського району Вінницької області позов [PERSON] про визнання права на земельну частку (пай) визнає повністю. Просив розгляд справи проводити у його відсутність. Відзиву на позовну заяву не подав. Представник відповідача Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, клопотання про відкладення розгляду справи, заперечення проти позову та відзив на позовну заяву до суду не подав. Відповідності до частини 3 ст. 211 та пункту 1 частини 3 ст. 223 ЦПК України, за погодження з позивачем судовий розгляд справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів у відсутність відповідачів. Процесуальні дії, заяви та клопотання. 15.02.2019 ухвалою судді відкрито провадження в справі, з Державного нотаріального архіву у Вінницькій області витребувано спадкову справу після померлої [INFO] [PERSON] справа призначена до підготовчого судового засідання на 05.03.2019. 05.03.2019 ухвалою суду підготовче судове засідання закрито, справа призначена до судового розгляду на 01.04.2019. 06.03.2019 з Державного нотаріального архіву у Вінницькій області надійшла інформація про те, що спадкової справи на майно померлої [INFO] [PERSON] по фонду Жмеринської районної державної нотаріальної контори не виявлено. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, посилання на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON], [INFO], зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Згідно копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER], 21.10.2001 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], яка прізвище після одруження змінила на «[PERSON]» (а.с.9). [PERSON] помер [INFO] року в с. Рів Жмеринського району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.10). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] року в с. Рів Жмеринського району Вінницької області (а.с.11). Згідно довідки виконавчого комітету Рівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області від 29.01.2019 № 98 [PERSON], яка померла [INFO] року, постійно до дня своєї смерті проживала та була зареєстрована в [ADDRESS]. Згідно запису в погосподарській книзі на час відкриття спадщини із спадкодавцем ніхто не проживав та не був зареєстрований. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла [PERSON] в інтересах своєї неповнолітньої дочки [PERSON], а онуки спадкодавця шляхом вступу в фактичне володіння та управління спадковим майном (а.с.12). Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Відділ у Жмеринському районі сертифікат на земельну частку (пай) серії [NUMBER] площею - 3,49 умовних кадастрових га, вартістю 9954 грн., зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 158 від 17.07.1997 року с. Рів КСП «Маяк» виданий розпорядженням Жмеринської райдержадміністрації № 131 від 28.05.1997 на ім'я [PERSON]. Вартість земельної ділянки становить 64166 грн. (а.с.13). Відповідно до розпорядження Жмеринської районної державної адміністрації від 24.01.2005 № 17 Про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачу державних актів на право власності на землю власникам земельних часток (паїв) на території Рівської сільської ради та списку померлих громадян, власників земельних часток (паїв), яким виділяються земельні ділянки, але державні акти на землю будуть видаватись їм спадкоємцям після оформлення спадщини по Рівській сільській раді за [PERSON] рахується номер рядка 12, номер земельної ділянки [NUMBER], площа земельної ділянки 2,415 га (а.с.14-15). Як вбачається з копії Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину)/ Витягу зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за вказаними параметрами [PERSON] спадкова справа не заводилась, заповіт відсутній (а.с.16-17). Постановою Жмеринської районної державної нотаріальної контори від 17.01.2019 № 32/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку (пай), розташовану на території Рівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, яка належала померлій [INFO] року [PERSON] у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів (а.с.18). Як вбачається з копії газети «Наша газета», 05.09.2018 р. № 36 (1190) було опубліковано оголошення в розділі «Знахідки. Втрати», а саме «втрачено сертифікат на зем. частку (пай) серії [NUMBER] на ім'я [PERSON], вважати недійсним». (а.с.19). Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом і ніким не оспорюються. До вищевказаних цивільних правовідносин, слід застосовувати нормативно-правові акти на час їх виникнення. Згідно з ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як достовірно встановлено в судовому засіданні, позив прийняв спадщину у відповідності до ст. 549 ЦК УРСР, шляхом вступу в фактичне володіння та управління спадковим майном. Згідно з п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року ( 561-12) , Указу Президента України від 08.08.1995 N 720/95 (720/95) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР (1540-06). У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 (2768-14) сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно з положеннями ст. 5 ЗК України ( в редакції 1990 р.), який діяв на час виникнення правовідносин, земля може належати громадянам на праві колективної власності. Кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. За відсутності спадкоємців переважне право на земельну частку мають члени цих підприємств, кооперативів і товариств. Згідно з положеннями ст. 6 цього Кодексу, однією із підстав набуття права власності на земельні ділянки - одержання їх у спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 22 цього Кодексу, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Відповідно до ст. 23 цього Кодексу, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Відповідно до Указу Президента України від 08.08.1995 N 720/95 (720/95) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", зокрема: п. 2. Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю; п.5. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією; п.6. У разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. Згідно з ч. 2 ст. 9 ЦК УРСР, правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю. Згідно з ст. 560 ЦК УРСР, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу). Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 561 ЦК УРСР, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає. Згідно абзацу 2 п. 8 Перехідних положень ЗК України від 25.10.2001, члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу. В сільськогосподарських акціонерних товариствах право на земельну частку (пай) мають лише їх члени, які працюють у товаристві, а також пенсіонери з їх числа. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. У разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Такої позиції притримується Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в узагальненні судової практики розгляду цивільних справ про спадкування № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» 30.05.2008 № 7 роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Зазначається, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають (абзац 2, 3 п. 23). Отже, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, то у цьому випадку виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Відповідно до висновків Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в узагальненні судової практики розгляду цивільних справ про спадкування від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (п. 3.1.). У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 цієї Статті, перелік яких є необмежений. На аналогічні норми законодавства посилалась і позивач у своєму позові. Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд вважає, що позивачем обрано правильний спосіб захисту про визнання права на земельну частку (пай) після смерті баби, яка за життя набула права на земельну частку (пай), отримала сертифікат, який був втрачений, і законом не передбачено способу видачі його дубліката на померлу. Позивачем в підтвердження заявлених вимог надано належні та допустимі докази, яких достатньо суду, що б дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмету доказування і, відповідно, щодо задоволення позову. Судові витрати слід залишити за позивачкою, як вона того просила. На підставі викладеного,

Outcome: approved