Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

із позовною заявою про визнання за законом права власності на спадкове майно, а саме: на земельну ділянку загальною площею 1,3665 га, з яких: рілля 0,3844 га, сіножать 0,6728 га, пасовище 0,3093 га, у межах згідно з планом, призначену для ведення особистого селянського господарства, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 837909, розташовану на території Карпилівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, у суд звернувся [PERSON] до Карпилівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області. Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області до участі в справі в якості співвідповідача залучено [PERSON]. В матеріалах справи міститься: - заява позивача про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог; - заява за підписом сільського голови Карпилівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області про розгляд справи за відсутності представника ради та визнання позовних вимог; - заява [PERSON] про розгляд справи за його відсутності та визнання ним позовних вимог; - заява Відділу Держгеокадастру у Козелецькому районі Чернігівській області за відсутності представника та не заперечення щодо задоволення вимог позивача. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання позовних вимог відповідачем суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України з причин неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи, що визнання відповідачами позову не суперечить закону, суд дійшов наступних висновків. При судовому розгляді цивільної справи встановлено, що [PERSON] помер 02 вересня 2008 року, згідно копії свідоцтва про смерть 1-ЕЛ № 152463. Після смерті [PERSON] Остерською районною державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа, з якої вбачається, що: -04 лютого 2009 року [PERSON] подав заяву про прийняття спадкового майна за законом після смерті [PERSON]; -20 лютого 2009 року [PERSON] подав заяву про прийняття спадкового майна за законом, а саме частину житлового будинку з надвірними будівлями що знаходиться за адресою: вул. Шевченка, 3, с. Карпилівка, Козелецького району Чернігівської області, після смерті [PERSON]; -11 березня 2008 року [PERSON] залишив заповіт, за змістом якого земельну ділянку площею 1,36 га заповідав [PERSON]. Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Карпилівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області від 06.01.2016 року [PERSON] на день смерті 02.09.2008 року проживав за адресою: [INFO], з сином [PERSON]. Таким чином, [PERSON] прийняв спадщину за зповітом (вищевказану земельну ділянку) в установленому законом порядку після смерті [PERSON], що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування розяснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. 12.06.2007 року на імя [PERSON] на підставі розпорядження № 490 Козелецької районної державної адміністрації від 26 грудня 2006 року було виготовлено та видано державний акт на право власності на земельну ділянку загальною площею 1,36 га, з яких: рілля 0,38 га, сіножать 0,67 га, пай 0,31 га, для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 837909. Згідно зі ст. ст. 81, 126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. У відповідності до ст. 152 ч.3 п. "а" ЗК України - "захист прав громадян та юридичних осіб здійснюється шляхом визнання прав". При розробленні технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки та внесенні до автоматизованої системи відомостей про земельні ділянки, належні [PERSON] на підставі: - Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 837909, було встановлено, що фактична площа земельних ділянок становить: рілля 0,3844 га (кадастровий номер 7422083000:06:000:0880), сіножать 0,6728 га (кадастровий номер: 7422083000:06:000:2575) та пасовище - 0,3093 га (7422083000:06:000:4683). Відповідно до п. 2 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17 жовтня 2012 року, відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об'єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом, тому суд вважає, що саме в витягах з Державного земельного кадастру більш повно та достовірно визначено площі земельних ділянок. Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 04 лютого 2016 року за земельними ділянками (кадастрові номери: 7422083000:06:000:4683, 7422083000:06:000:2575, 7422083000:06:000:0880) відомості про обмеження у користуванні не зареєстровані. Таким чином, суд дійшов висновку, що за позивачем в порядку спадкування підлягає визнанню право власності на згадані вище земельні ділянки, так як оригінал правовстановлюючого документу було втарчено, на підтвердження чого в пресі розміщене відповідне оголошення.

Outcome: approved