Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

В грудні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом і просить зобов»язати відповідачку не чинити йому перешкод у спілкуванні з дітьми: доньками [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Крім того, просить визначити способи його участі в спілкуванні з дітьми шляхом встановлення зустрічей з ними: - кожного вівторка та п»ятниці з 12.00 год. до 20.00 год.; - кожної суботи та неділі з 09.00 год. до 20.00 год.; - святкові дні та три тижні влітку для сумісного відпочинку з дітьми за попередньою домовленістю з матір»ю дітей. Посилається в позові на те, що з 27.09.2008 року перебував у шлюбі з відповідачкою, який був розірваний рішенням Солом»янського районного суду м. Києва від 24.10.2014 року. Після розірвання шлюбу відповідачка стала чинити йому перешкоди в спілкуванні з дітьми, не допускає його до дітей, не дозволяє приїздити до будинку, де вони проживають, хоч він бажає приймати участь у вихованні своїх дітей, проводити з ними час, дарувати їм свою любов, піклуватися про них, реалізовувати свої батьківські права у повному обсязі. Кожного разу, коли він звертався до відповідачки з метою визначитися з датою та часом, коли він зможе зустрітися з дітьми, вона постійно вигадувала будь-які причини, аби такої зустрічі не відбулося. Вважає, що своїми діями відповідачка порушує його законні права на спілкування з дітьми та право брати участь у їх вихованні. Він неодноразово намагався знайти контакт з цього приводу з відповідачкою, проте всі його спроби були марними. Невдовзі відповідачка взагалі перестала відповідати на його телефонні дзвінки і він втратив будь-який зв»язок з дітьми. Виходячи з цих обставин, просить задовольнити позов, зобов»язати відповідачку не чинити йому перешкод у спілкуванні з дітьми та визначити способи його участі в спілкуванні з дітьми та їх вихованні шляхом встановлення зустрічей з ними кожного вівторка та п»ятниці з 12.00 год. до 20.00 год., кожної суботи та неділі з 09.00 год. до 20.00 год., святкові дні та три тижні влітку для сумісного відпочинку за попередньою домовленістю з матір»ю дітей. Представник позивача вимоги останнього в судовому засіданні підтримав. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала частково. Пред»явила зустрічний позов, яким просить визначити місце проживання дітей з нею та встановити позивачу регламент зустрічей з дітьми один раз на тиждень другої та четвертої неділі кожного місяця з 11.30 год. до 12.30 год., один раз на тиждень першої та третьої суботи кожного місяця з 15.00 год. до 17.00 год., один раз на тиждень в робочі дні терміном не менше двох годин в її присутності та за попередньою домовленістю з нею, а також з врахуванням режиму дітей. Представник 3-ї особи - Органу опіки та піклування Солом»янської районної в м. Києві державної адміністрації підтримала висновок № 108-3541/01 від 19.03.2015 року,згідно з яким Орган опіки вважає за доцільне визначити місце проживання дітей з матір'ю та встановити регламент зустрічей батька з дітьми щомісяця кожного вівторка з 17.00 год. до 19.00 год., та кожної неділі з 15.00 год. до 17.00 год. у присутності матері дітей. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог сторін, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 157 СК України питання вихання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Такі ж гарантії для батьків, що проживають окремо від дітей, та для самих дітей, встановлені ст.15 Закону України "Про охорону дитинства". Судом встановлено, що сторони з 27.09.2008 року перебували у шлюбі, від якого мають двох малолітніх дітей, доньок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 24.10.2014 року шлюб сторін був розірваний. / а.с. 11; 37 - 40 / Згідно зі ст.141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. Судом встановлено і не спростовується сторонами, після розірвання шлюбу сторони проживають окремо. Як роз'яснено в ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування Солом»янської районної в м. Києві державної адміністрації своїм висновком вважає за доцільне визначити місце проживання дітей сторін з матір'ю. Представник позивача в судовому засіданні з цього приводу своїх заперечень не висловлювала, довівши до суду інформацію, що це є позицією позивача щодо вимог позивачки за зустрічним позовом з цього спору. Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З точки зору закону одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст.1). Конвенція про права дитини, виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Виходячи з цього, вище приведеного законодавства, яке при вирішенні даних спорів направлене, насамперед, на захист інтересів дитини, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки за зустрічним позовом у частині визначення місця проживання дітей з нею. Так, з висновку Органу опіки та піклування Солом»янської районної в м. Києві державної адміністрації № 108-3541/01 від 19.03.2015 року вбачається, що Орган опіки вважає за доцільне встановити порядок сумісного проведення часу батька з дітьми щомісяця кожного вівторка з 17.00 год. до 19.00 год. та кожної неділі з 15.00 год. до 17.00 год. у присутності матері дітей. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Судом встановлено, що діти сторін народилися відповідно: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Позивачка суду пояснила, що старша донька відвідує дитячу дошкільну установу, а з молодшою вона перебуває в відпустці по її догляду. Діти мають певний режим, час прогулянок та відпочинку, домашній побут, який у них склався в сім»ї. З врахування цього вважає, що зустрічі батька з дітьми мають відбуватися з врахування цих обставин, а також у її присутності, так як діти ходять на прогулянку лише з нею. З цим погодився і Органі опіки та піклування, виклавши своє рішення у Висновку від 19.03.2015 року. Враховуючи ці обставини та інтереси дітей, їх вік, суд приходить до висновку про визначення способів участі позивача, як батька дітей, у порядку, визначеному Органом опіки та піклування. Що стосується вимог позивача в частині зобов»язання відповідачки не чинити йому перешкод к спілкуванні з дітьми, суд враховує наступне. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Порушення права пов»язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково і є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з ч.1 ст.57, ч.1 ст.58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Ч.1 ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень Звертаючись до суду та обґрунтовуючи свою позицію в частині перешкод з боку відповідачки в спілкуванні з дітьми, позивач на будь-які докази цьому при зверненні до суду не послався і таких не надала в судовому засіданні представник позивача. При цьому в судовому засіданні послалася на те, що такі докази в неї відсутні. Посилаючись на перешкоди з боку відповідачки, позивач суду не довів, яким чином ці перешкоди нею чиняться та в який спосіб. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України на сторони покладається обов'язок доведення обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов»язковими, і обов»язком позивача, відповідно до даної норми закону, є доведення/підтвердження/ в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів. Суд враховує, що згідно п.27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції " виходячи з принципу процесуального рівноправ»я сторін та враховуючи обов»язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Враховуючи встановлені законом обставини, надані сторонами докази та заперечення щодо предмету позову, суд приходить до висновку про безпідставність вимог позивача в цій частині. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві-пропорційно до тієї частки позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно зі ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Враховуючи дану норму закону та часткове задоволення вимог сторін,встановлений законом розмір судового збору в такій категорії справ, сплачену сторонами при зверненні до суду мінімальну суму судового збору, визнаену законом, суд приходить до висновку про стягнення з кожної із сторін на користь одне другого по 243, 60гр. судового збору.

Outcome: partial