Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

ПАТ «Дельта Банк» звернулося в суд з позовом до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність та усунення перешкод у здійсненні права власності, посилаючись на те, що 14.04.2008 р. між АКІБ «УКРСИББАНК» (на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ «УкрСиббанк» змінило назву на ПАТ «УкрСиббанк», яке є правонаступником усіх прав та зобов'язань АКІБ «УкрСиббанк») та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11332566000. Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] отримав кредит у сумі 55 000,00 доларів США, який зобов'язувався повернути у повному обсязі у строк до 13.04.2038 р. або достроково зі сплатою 13,0 % річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором про надання споживчого кредиту іпотекодавець [PERSON] передав у іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; загальна площа: 60,7 м2; житлова площа: 20,4 м2. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продаж №4076 від 14.04.2008р., посвідченого, приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу, та зареєстровано в реєстрі прав власності на об'єкти нерухомого майна за реєстраційним номером 20070503. Обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстровано банком у порядку, передбаченому законом у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек. 08 грудня 2011 року своє право вимоги, що виникло з кредитного договору у ПАТ УкрСиббанк» останнім передано ПАТ «Дельта Банк». У зв'язку із неналежним виконанням умов договору про надання споживчого кредиту у позичальника станом на 12.11.2013 року виникла заборгованість у розмірі 577 119,86 грн., яка складається з наступного: 50 567,90 доларів США, що згідно курсу станом на 13.11.2013р. НБУ складає 404 189,22 грн. - заборгованість за кредитом; 21 635,26 доларів США, що згідно курсу станом на 13.11.2013р. НБУ складає 172 930,64 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Позивач направив письмову вимогу про усунення порушень та виконання зобов'язання, попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, вимогу про заселення усіх мешканців, надання доступу до майна для проведення оцінки та огляду купцем, зняття з реєстраційного обліку та з вимогою передати ключі, правовстановлюючі документи та технічний паспорт. Проте вимоги виконані не були. Позивач просить в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 577 119,86 грн. за договором про надання споживчого кредиту № 11332566000 від 14.04.2008 року, укладеним між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON], звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]: загальною площею 60,7 м.кв.; житловою площею 20.4 м.кв., шляхом передачі іпотекодержателю вказаного предмету іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем ПАТ «Дельта банк» на підставі іпотечного договору № б/н від 14.04.2008 року, укладеного між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON], зобов'язати Державну реєстраційну службу України здійснити державну реєстрацію права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; загальною площею 60,7 м2; житловою площею 20.4 м2 за ПАТ «Дельта банк», припинити право власності іпотекодавця [PERSON] в тому числі право володіння, користування та розпорядження квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; загальною площе 60,7 м.кв.; житловою площею 20.4 м.кв., припинити право користування житловим приміщенням усіх мешканців, які проживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS], виселити з вказаної квартири іпотекодавця [PERSON] та усіх інших мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаною адресою, та стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта банк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 441,00 грн. У подальшому представник позивача уточнив позовні вимоги та просив в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 577 119,86 грн. за договором про надання споживчого кредиту № 11332566000 від 14.04.2008 року, укладеним між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON], звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; загальною площею 60,7 м2; житловою площею 20.4 м , шляхом передачі іпотекодержателю вказаного предмету іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем ПАТ «Дельта банк на підставі іпотечного договору № б/н від 14.04.2008 року, укладеного між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] Припинити право власності іпотекодавця [PERSON] в тому числі право володіння, користування та розпорядження вказаною квартирою, припинити право користування житловим приміщенням усіх мешканців, які проживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS], виселити з даної квартири, іпотекодавця [PERSON] та усіх інших мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаною адресою, та стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта банк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 441,00 грн. Представник позивача у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити. Представник [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що позов є надуманим та необґрунтованим, а тому в його задоволенні слід відмовити. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно зі ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у встановлений строк його виконання. Відповідно до ст.ст. 610, 611, 623 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 575 Цивільного кодексу України, одним із видів застави є іпотека - застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст. 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель. Майновим поручителем є особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника. Згідно із ст. 590 ч. 2 Цивільного кодексу України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї в включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. У відповідності до ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» «договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону». Як видно з тексту закону, для пред'явлення вимоги про передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання відповідне право має бути зазначене в іпотечному застереженні. Однак, в п. 4.2.3. договору іпотеки від 14.04.2008 р. такого права іпотекоджержателя не зазначено. Отже, суд приходить до висновку, що із змісту закону слідує, що право іпотекоджержателя на застосування зазначеного способу захисту може бути реалізовано як в судовому так і в позасудовому порядку тільки за умови включення такого повноваження в текст договору. Ця позиція підтверджується судовою практикою. Постанова Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 № 5 в п. 38 - містить наступні положення : «38. У випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України "Про іпотеку"), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом». Аналогічна позиція підтверджена в узагальненні «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин», яке підготовлене суддею Верховного Суду України Д. Д. Луспеникома головним консультантом відділу узагальнення судової практики управління вивчення та узагальнення: судової практики З. П. Мельник, к.ю.н., затверджене суддями Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України. Письмова вимога, передбачена ст. 35 Закону «Про іпотеку» в якості обов'язкової умови для задоволення вимоги позивача, банком іпотекодавцю (боржнику) не направлялась. У постанові Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 № 5 вказано «37. Невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України "Про іпотеку" про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України». Ця позиція конкретизована в цитованому вище Узагальненні: «Відповідно до положень статей 33, 35 Закону № 898-ІУ, згідно з якими у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк. У такому документі зазначається стислий зміст порушених зобов 'язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Недотримання зазначених правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає зверненню з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов 'язання відповідно до ч. 2 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку». Отже, у випадках, коли з матеріалів справи вбачається, що письмова вимога, передбачена ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» банком іпотекодавцю та/або боржнику не направлялася, то позов про звернення стягнення на предмет іпотеки є передчасним, в його задоволенні може бути відмовлено. Тобто недотримання іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки є однією з підстав для відмови в позові». Тому, суд приходить до висновку, що іпотекодержателем недотримано процедури звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що передача квартири у власність іпотекодержателю суперечить Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а саме статті 1 п. 1 «не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; Тому, враховуючи вищевикладені обставини, та те, що вказана квартира використовується для проживання [PERSON] та його сім'ї, та іншого нерухомого житлового майна в його власності немає, площа квартири не перевищує встановлені обмеження, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки він не ґрунтується на вимогах закону.

Outcome: dismissed