Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звільнення майна з-під арешту, в якому просить звільнити з-під арешту 1/6 частину квартири [ADDRESS] , який накладено ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23.07.2001, зареєстрований 26.12.2008 13:46:01 за № 8336032 реєстратором: Перша одеська державна нотаріальна контора, 65026, Одеська обл., м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 26; встановити порядок виконання рішення суду відповідно до якого, це рішення є підставою для виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомостей про обтяження 1/6 частини квартири [ADDRESS] . В обґрунтування вимог посилалася на те, в провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 2-91/2003р. за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23 липня 2001 року в забезпечення позову було накладено арешт на майно, яке належало [PERSON] на праві приватної власності, а саме: на 1/5 частину будинку, якій знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також на 1/6 частину квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13 квітня 1995 року. Про те, що судом було помилково заарештовано майно позивача, про що вона дізналася випадково, із архівної довідки № 2412/01-18 від 05.07.2019 Одеського державного нотаріального архіву на ім`я її сина [PERSON] в зв`язку із прийняттям ним спадщини після померлої бабусі [PERSON] . 29 липня 2019 року позивач ознайомилася в архіві суду з матеріалами вищезазначеної справи, з яких їй стало відомо, що ще 18.04.2011 ухвалою суду було скасовано арешт з 1/5 частини домоволодіння [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] у зв`язку з тим, що нею було виконано рішення Суворовського районного суду м. Одеси в повному обсязі. Однак, до теперішнього часу існує арешт на частину у квартирі [ADDRESS] , чим порушуються права позивача як власника цього нерухомого майна. З огляду на вищезазначене, вважає, що судом було безпідставно накладено арешт на її нерухоме майно, оскільки ніяких правових підстав для обтяження її нерухомого майна, а саме: 1/6 частини квартири [ADDRESS] ні було. Позивач [PERSON] ніколи не заявляв своїх вимог до неї стосовно стягнення боргу. В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, позивач надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Відповідач [PERSON] надала до суду заяву відповідно до якої позов визнала та пояснила, що однофамілиця позивачки, та арешт на майно позивачки був випадково накладений судом. Суд вважає можливим, розглянути справу у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст.ст. 280-281 ЦПК України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, про те, що в провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 2-91/2003р. за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23 липня 2001 року в забезпечення позову було накладено арешт на майно, яке належало [PERSON] на праві приватної власності, а саме: на 1/5 частину будинку, якій знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також на 1/6 частину квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13 квітня 1995 року. 29 липня 2019 року позивач ознайомилася в архіві суду з матеріалами вищезазначеної справи, з яких їй стало відомо, що ще 18.04.2011 ухвалою суду було скасовано арешт з 1/5 частини домоволодіння [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] у зв`язку з тим, що нею було виконано рішення Суворовського районного суду м. Одеси в повному обсязі. Однак, до теперішнього часу існує арешт на частину у квартирі [ADDRESS] , чим порушуються права позивача як власника цього нерухомого майна. [PERSON] вважає, що судом було безпідставно накладено арешт на її нерухоме майно, оскільки ніяких правових підстав для обтяження її нерухомого майна, а саме: 1/6 частини квартири [ADDRESS] ні було. Позивач [PERSON] ніколи не заявляв своїх вимог до неї стосовно стягнення боргу. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 03.06.2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно дотримуватись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів. Відповідно до ч.4 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження", визначено випадки зняття арешту з майна боржника державним виконавцем, а у всіх інших випадках відповідно до ч.5 ст.59 цього ж Закону арешт може бути знятий з усього майна боржника або його частини за рішенням суду. На підставі викладеного, та

Outcome: approved