Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до відповідача - [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно, мотивуючи свої вимоги тим, що між ним та Донецькою міською Радою в особі заступника міського голови Тарабановського Володимира Івановича, діючого на підставі рішення від 19.09.2008 року було укладено договір користування земельною ділянкою за № 6/5905 від 20.06.2013 року. Відповідно до пункту 1 «Предмет договору» йому було надано дозвіл на користування земельною ділянку загальною площею 0,0030 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Згідно з пунктом 5 «Умови використання земельної ділянки» земельна ділянка використовується для експлуатації гаражу. Строк дії договору встановлений не більше двох років, пункт 3 договору. Протягом вересня - жовтня 2013 року ним на вказаній вище земельній ділянці було побудовано капітальний гараж розміром 17,0 кв.м., розміщення якого було здійснено у відповідності з паспортом виданим КП «Управління Генерального плану міста Донецька». Після завершення будівництва 18.10.2013 року ним був виготовлений технічний паспорт на гараж. 31.10.2013 року він надав декларацію про готовність об'єкта до експлуатації до Інспекції Державного архітектурно - будівельного контролю у Донецькій області, яка була зареєстрована за номером ДЦ 142133040199. Для будівництва даного гаражу він позичив у [PERSON] грошові кошти в розмірі 20 000 гривень, про що свідчить розписка, яка була надана останньому. У зв'язку, з чим до нього звернувся [PERSON] з проханням зареєструвати право власності на даний гараж на нього, мотивуючи свої вимоги тим, що він теж вкладав грошові кошти в будівництво, а отже має такі самі права на дане нерухоме майно. Однак, зазначені грошові кошти він віддав [PERSON], про що свідчить його підпис на розписці. Самовільно побудований гараж під літ. "А" з підвалом вартістю 32 830 гривень прав інших громадян не порушує, зведений з дотриманням будівельних норм. Просив суд визнати за ним право власності на вищевказаний гараж. Ухвалою Київського районного суду м. Донецька від 22 квітня 2014 року прийнято судом відмову від позову позивача за первісним позовом [PERSON] в цивільній справі за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно. Провадження в справі за вказаним первісним позовом закрито. У судове засідання Позивач та його представник не з»явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, звернувшись на адресу суду з письмовою заявою, у якій представник Позивача просив справу розглянути під час їх відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, клопотань про відкладення справи від нього до суду не надходило, тому враховуючи, суд відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення. Дослідив матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України /надалі ЦК України/ кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пункт 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, вказує, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що між Позивачем та Донецькою міською Радою в особі заступника міського голови Тарабановського Володимира Івановича, діючого на підставі рішення від 19.09.2008 року було укладено договір користування земельною ділянкою за № 6/5905 від 20.06.2013 року. /а.с. 20/ Відповідно до пункту 1 «Предмет договору» вказаного договору Позивачу було надано дозвіл на користування земельною ділянку загальною площею 0,0030 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Згідно з пунктом 5 «Умови використання земельної ділянки» земельна ділянка використовується для експлуатації гаражу. Строк дії договору встановлений не більше двох років, пункт 3 договору. Протягом вересня - жовтня 2013 року Позивачем на вказаній вище земельній ділянці було побудовано капітальний гараж розміром 17,0 кв.м., розміщення якого було здійснено у відповідності з паспортом виданим КП «Управління Генерального плану міста Донецька». /а.с. 27-30/ 31.10.2013 року Позивач надав декларацію про готовність об'єкта до експлуатації до Інспекції Державного архітектурно - будівельного контролю у Донецькій області, яка була зареєстрована за номером ДЦ 142133040199. /а.с. 22-26/ Для будівництва даного гаражу Позивач позичив у [PERSON] грошові кошти в розмірі 20 000 гривень, про що свідчить розписка, яка була надана останньому. Зазначені грошові кошти він віддав [PERSON], про що свідчить його підпис на розписці. Судом, також, встановлено, що зазначений гараж пов'язаний фундаментом із земельною ділянкою, встановленні не тимчасово та має площу 17,00 кв.м., тож їх не можна відвести до тимчасових споруд (малих архітектурних форм) без ознак капітального будівництва, що підтверджується декларацією про готовність об'єкту до експлуатації від 31.10.2013 року видано Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Донецькій області, оскільки в зазначеній декларації (пункт 12) визначено, що гараж складається з фундаменту з/б плита, перекриття - з/б плита, стін - з/б плита, перекриття з/б плита, фасад, декоративна штукатурка. Також, зазначено (пункт 15), що на об'єкті виконано всі передбачені проектною документацією згідно з державними будівельними нормами стандартами і правилами роботи. Обладнання встановлено згідно з актами про його прийняття після випробування у визначеному порядку. Виходячи з вище викладеного, самовільно побудований гараж під літ. "А" з підвалом вартістю 32 830 гривень прав інших громадян не порушує, зведений з дотриманням будівельних норм. Таким чином, позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно, є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Інших обставин, які б мали суттєве значення у справі судом встановлено не було. Крім того, за правилами ст. 88 ЦПК України з Відповідача на користь Позивача належить стягнути сплачений судовий збір при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved