Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Згідно позовної заяви [PERSON], його усних пояснень в судовому засіданні, а також його представника ТОВ Юридична компанія «Закон Права» [PERSON], в газеті "Нетішинські оголошення" прочитав рекламу в якій пропонувалися умови отримання позики під низький відсоток з мінімальним пакетом документів. Так як йому потрібні були кошти в кредит для придбання житла звернувся до офісу ТОВ "ЕкономКомфорт" для отримання більш детальної інформації. Консультант розповіла, що він може отримати кошти в сумі 100000 грн. в кредит від товариства, але для цього потрібно укласти договір та сплатити перший внесок. При наданні квитанції про оплату 7000 грн. першого внеску для консультанта товариства, остання не надала можливості ознайомитись з договором до його підписання, пояснюючи це тим, що робота з договором буде проводитись під час його підписання в тому випадку, якщо керівництво товариства прийме позитивне рішення щодо надання кредиту. Про те, що з підписанням договору про надання товариством позики доведеться підписати і договір про надання інформаційних послуг йому не було роз'яснено. Цей договір був поданий для підписання в комплекті із значною кількістю інших паперів. В подальшому вивчивши підписані ним документи зрозумів, що 17 вересня 2015 року підписав договір про надання послуг № 04953, договір про участь у програмі № 04953/15. Згідно договору про надання послуг № 04953 Товариство зобов'язується забезпечити оформлення Договору про участь у програмі для нього, як Замовника, з дотриманням вимог чинного законодавства та надати інформаційні, консультаційні, роз'яснювальні та довідкові послуги з питань діяльності та подальшої його участі у програмі. Він, як Замовник, за даним договором зобов'язаний прийняти та оплатити надані йому послуги у сумі 7000 грн. Згідно договору № 04953/15 про участь у програмі одна сторона Виконавець за згодою іншої сторони Замовника, зобов'язується за плату вчинити від імені та за рахунок останнього певні юридичні дії, спрямовані на отримання ним позики, визначеної в додатку №1 до Договору. Договір про надання послуг № 04953 та договір про участь у програмі № 04953/15 вважає недійсними з наступних підстав. Договори укладені між ним та TOB «ЕкономКомфорт» передбачали не отримання ним позики, як зазначено в рекламному оголошенні, а участь у програмі, в якій за рахунок коштів групи клієнтів здійснювалась передача права одному з учасників групи права на отримання кредиту. Таким чином реалізація права учасника системи фактично поставлена в залежність від наслідків дій інших учасників системи, з якими, зокрема, він безпосередньо у будь-які правовідносини не вступав і між ними ніяких прав і обов'язків не виникало. Послуги, передбачені договором № 04953/15 TOB «ЕкономКомфорт» за своєю суттю є фінансовою послугою у виді адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (ст. 4 ч. 1 п.111 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»), оскільки здійснюються шляхом створення адміністратором груп учасників та формування фонду групи для придбання на користь та за рахунок учасників бажаних товарів та/або отримання відповідної суми у позику, із проведенням розподілу права на отримання товару чи позики відповідно до визначеної процедури. Така діяльність підпадає під визначення п.1.2 Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Нормою ст. 34 ч. 1 п.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено обов'язковість отримання ліцензії у Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у разі здійснення діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. По договору № 04953/15 передбачено залучення його коштів як фізичної особи. Для здійснення відповідачем діяльності, що стала предметом договору № 04953/15 необхідно мати ліцензію. TOB «ЕкономКомфорт» такої ліцензії не отримувало, що згідно із нормами ч. 2 ст.203 та ч. 1 ст. 227 ЦК України є підставою для визнання недійсним договору № 04953/15 як такого, що вчинений юридичною особою без відповідного дозволу (ліцензії). Відповідач пропонуючи йому надати фінансову послугу, укладає з ним ще групу договорів, і це при тому, що він, як споживач послуги і так має право, без укладення договору № 04953 на отримання повної інформації про послугу та її виконавця, згідно із п.1 ч. 1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів». Самі по собі послуги, що є предметом договору № 04953 йому не потрібні, в разі неможливості досягнення основної мети відносин із відповідачем - отримання позики. З урахуванням того, що представник відповідача не повідомив його про відсутність у TOB «ЕкономКомфорт» ліцензії на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, він був позбавлений можливості свідомого вибору: оформляти чи не оформляти договір про участь у програмі «Економкомфорт», отримувати чи ні консультативно-довідкові послуги з питань діяльності програми. Це значить, що така підприємницька практика вводить споживача в оману і кваліфікується як нечесна (п.4, 5 ч. 2 ст.19 та останній абзац ч.2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів»). Отже, відповідно до ч. 6 ст.19 того ж Закону є підстави для визнання недійсним і договору № 04953 та згідно із ч. 1 ст. 216 ЦК України стягнення на його користь 7000 грн., сплачених на виконання недійсного правочину. В цілому просить визнати недійсними договори, укладені між ним та TOB «ЕкономКомфорт» № 04953/15 та № 04953 від 17 вересня 2015 року; стягнути із TOB «ЕкономКомфорт» на його користь 7000 гривень, сплачених по договору № 04953 від 17.09.2015р. Представник відповідача в судове засідання не зявився, згідно письмових заперечень на позов позовні вимоги не визнає, справу просить розглядати у відсутності представника. Щодо обставин спору зазначає, що позивачеві були роз'ясненні всі умови отримання позики, він добровільно підписав оспорюванні договори, мав можливість ознайомитися зі всіма умовами Договорів протягом 5-ти календарних днів. Після укладення договорів Позивач жодного разу не звернувся до Відповідача з вимогою роз'яснити чи уточнити умови договорів тим самим з ними погодився. Також зазначається, що пропонована ними у договорі № 04953/15 послуга не має ознаки фінансової послуги. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, вивчивши заперечення відповідача, дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що 17.09.2015 року сторонами було укладено договір № 04953 - предметом є зобов'язання відповідача за плату 7000 грн. забезпечити оформлення договору про участь у програмі для замовника з дотриманням вимог чинного законодавства; надавати інформаційні, консультаційні, роз'яснювальні та довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі замовника у програмі (а.с.6) та договір № 04953/15, згідно якого ТОВ «ЕкономКомфорт» зобов'язалось за плату вчинити від імені позивача та за його рахунок певні юридичні дії, спрямовані на отримання позики, визначеної в додатку № 1 до договору, в тому числі: включити замовника до складу програми «Комфорт», присвоїти та повідомити учаснику його номер групи та персональний код у групі; організовувати та проводити розподіли свідоцтв; надавати інші послуги та здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та в строки, передбачені цим договором та додатками до нього (а.с.4). Вивчивши зміст оспорюваного договору № 04953/15 від 17.09.2015 року та умови програми «ЕкономКомфорт» (додаток № 2 до договору) суд приходить до висновку, що послуга, яку за умовами даного договору передбачено надати позивачу [PERSON] за своєю суттю є фінансовою послугою у виді адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (ст.4 ч.1 п. 111 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»), оскільки послуги, які є предметом договору, здійснюються шляхом створення відповідачем груп учасників та формування фонду групи для придбання на користь та за рахунок учасників бажаних товарів та/або отримання відповідної суми у позику, із проведенням розподілу права на отримання товару чи позики відповідно до визначеної процедури. Така діяльність підпадає під визначення п.1.2 Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (затвердж. розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 09.10.2012 № 1676), згідно якого адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи. Нормою ст. 34 ч. 1 п.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено обов'язковість отримання ліцензії у Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у разі здійснення діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. По договору № 04953/15 від 17 вересня 2015 року передбачено залучення коштів фізичної особи. Отже, для здійснення відповідачем діяльності, що стала предметом договору № 04953/15 необхідно мати ліцензію. Судом встановлено, що така ліцензія у відповідача відсутня. Отже, згідно із нормами ст. 203 ч. 2 та ст. 227 ч. 1 ЦК є підстави для визнання недійсним договору № 04953/15 як такого, що вчинений юридичною особою без відповідного дозволу (ліцензії). Крім того, з обставин справи вбачається, що відповідач пропонуючи позивачу надання фінансової послуги, укладає групу договорів, при тому, що позивач, як споживач послуги і так має право, без укладення договору №04953 на отримання повної інформації про послугу та її виконавця, згідно із ст. 4 ч. 1 п.4 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 627 ч. 2 ЦК у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Самі по собі послуги, що є предметом договору №04953 позивачу не потрібні, в разі неможливості досягнення основної мети відносин із відповідачем отримання позики. З урахуванням того, що відповідач не повідомив позивача [PERSON] про відсутність у ТОВ «ЕкономКомфорт» ліцензії на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, позивач був позбавлений можливості свідомого вибору: оформляти чи не оформляти договір про участь у програмі «ЕкономКомфорт» (оформлення якого є предметом оспорюваного договору № 04953), отримувати чи ні консультативно-довідкові послуги з питань діяльності програми. Це значить, що така підприємницька практика вводить споживача в оману і кваліфікується як нечесна (ст. 19 ч. 2 п. 4, 5 та останній абзац ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»). Отже, відповідно до ст. 19 ч. 6 того ж Закону є підстави для визнання недійсним і договору № 04953 та згідно із ст. 216 ч. 1 ЦК України стягнення на користь позивача [PERSON] за означеним договором суми коштів 7000 грн., сплачених на виконання недійсного правочину. Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 487,20 грн., сплачений позивачем 02 листопада 2015 року (а.с.16). Представник ТОВ Юридична компанія «Закон Права» [PERSON], який представляє інтереси позивача, надав суду акт здачі-прийому виконаних робіт від 22 січня 2016 року, квитанцію, згідно якої позивачем сплачено 1200 грн. за надання правової допомоги (а.с.43,44) і означену суму просить стягнути з відповідача. З урахуванням обставин справи, враховуючи характер спірних правовідносин, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості суд вважає необхідним визначити витрати на правову допомогу за розгляд справи, які підлягають стягненню з товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» в розмірі 700 грн.

Outcome: approved