Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить суд розірвати шлюб та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , в розмірі ј частини від заробітку (доходу) щомісячно досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що сімейні стосунки у сторін не склались через відсутність взаєморозуміння, різна погляди на сімейні обов`язки, шлюбні відносини припинені. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, у зв`язку з чим, просить стягнути аліменти на утримання дитини. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала через канцелярію суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечував, проти сплати аліментів у розмірі ј частини від заробітку (доходу) щомісячно не заперечував. Відповідно до ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у разі визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 31 серпня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1837 (свідоцтво [NUMBER] ). Від шлюбу сторони мають дитину- [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Сімейні стосунки між сторонами не склались, шлюбні відносини припинені. За змістом положень ч. 1ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст.104, ч. 3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т. ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Таким чином, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, встановивши, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд задовольняє позов та розриває шлюб. У відповідності зі ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини ( аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і ( або) у твердій грошовій сумі. Як передбачено ч. 1 ст. 184 СК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 " Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2019 рік" прожитковий мінімум для дитини у віці від 6 -18 років з грудня 2019 року складає 2218,00 грн. Водночас ч. 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. При цьому в ст. 141 СК України зазначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Аналіз вказаних правових норм приводить до висновку, що батьки з метою належного фізичного, духовного та морального розвитку дитини зобов`язані забезпечити її потреби у розмірі не менше визначеного чинним законодавством прожиткового мінімуму. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3ст. 51 Конституції України). Відповідно дост. 182 СК Українипри визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Факт звернення позивача до суду, підтверджує відсутність домовленості між сторонами по за судовим порядком питання щодо виплати відповідачу аліментів на утримання дитини. Таким чином, визначаючи належний до стягнення з відповідача розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач є працездатною, здоровою особою, відсутні аліменти на інших дітей, непрацездатного батька, враховуючи право дітей на достатній рівень життя, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, суд вважає, що слід стягувати з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 його доходу, що відповідатиме вимогам закону та не порушуватиме прав як позивача так і відповідача. При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved