Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

Позивач 29.05.2014 року звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про виселення.26.08.2014 року винесено заочне рішення, яким позовні вимоги [PERSON] - задоволені.Ухвалою суду від 29.09.2014 року скасовано заочне рішення та справу призначено до судового розгляду у загальному порядку. Тож, позивач , уточнивши 09.12.2014 року свої позовні вимоги, остаточно просить суд: виселити [PERSON] та [PERSON] разом з неповнолітнім [PERSON] та малолітніми [PERSON] та [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS] та належить [PERSON] на праві приватної власності. Позивачка та її представник у судове засідання не з'явилися, надавши суду заяву з проханням провести судове засідання без фіксації судового процесу технічними засобами, позовні вимоги задовольнити (а.с.154). Відповідач [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON], в інтересах малолітніх: [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надавши до суду заяву з проханням перенесення розгляду справи (а.с.153). Відповідач [PERSON], який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON], в інтересах малолітніх: [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час, місце та дату судового засідання сповіщався належним чином, причина неявки суду невідома (а.с.149-150). Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома (а.с.146). Враховуючи вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності сторін без фіксування судового процесу, що відповідає положенням ст.ст.158, 169, 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, ретельно перевіривши всі надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 23.03.1995 року, посвідченого державним нотаріусом Білгород - Дністровської районної державної нотаріальної контори Сминтиною І.В., та зареєстрований в реєстрі за № 2-1284 (а.с.6-7). Право власності [PERSON] на вищевказаний житловий будинок зареєстровано у встановленому законодавством порядку, що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.09.2013р. (а.с.8). Як вбачається з матеріалів справи, 08 липня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір оренди в простій письмовій формі з наступним викупом житлового будинку [ADDRESS] (а.с.9). Відповідно до п.1 договору, [PERSON] передає, а [PERSON], яка згодом змінила прізвище на [PERSON] приймає у користування житловий будинок с подальшою виплатою за 240 300 гривень, що на дату укладання договору складало 30000 доларів США (за курсом 8,01 грн.) (а.с.9). Рішенням Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02 грудня 2013 року за результатом розгляду цивільної справи №495/8160/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору удаваним, встановлення нікчемності правочину стягнення безпідставно набутих грошових коштів, встановлено, що договір оренди від 08 липня 2011 року укладений між [PERSON] та [PERSON] не відповідає вимогам встановленим ЦК України, оскільки укладеного між сторонами договору купівлі-продажу будинку не відбулось, рішенням суду стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] сплачені [PERSON] кошти в розмірі 15000 дол.США, що складало на день постановлення рішення 119850 грн (а.с.10-11). 14 квітня 2014 року державним виконавцем ДВС Білгород - Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області було винесено постанову ВП № 42982143 про відкриття виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] боргу в сумі 119 850 гривень (а.с.12). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі мають преюдиційне значення при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдиційні обставини є обов'язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Таким чином зобов'язання яки виникли між [PERSON] та [PERSON] на підставі укладеного 08 липня 2011 року договору оренди з наступним викупом житлового будинку [ADDRESS] - не існують. Позивач у своєму позові стверджує, що оскільки вона є законним власником вищевказаного будинку, а відповідачі у ньому не зареєстровані, добровільно звільнити будинок відмовляються, створюючи власнику перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю, перебування в її будинку відповідачів є незаконним та таким, що не має достатніх правових підстав, оскільки договір оренди з наступним викупом визнано неукладеним, вони фактично самоправно зайняли житловий будинок, що в свою чергу є суттєвим порушенням її прав, на прохання позивача звільнити будинок добровільно остання отримала категоричну відмову з погрозами, отже їй залишається захищати свої порушені права в судовому порядку. Згідно довідки № 599 від 22.08.2014 року, виданої виконавчим комітетом Салганської сільської ради, [PERSON] в будинку [ADDRESS] проживають без реєстрації [PERSON] разом з сім'єю(а.с.50) Договір найму житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] з [PERSON], [PERSON], іншими особами у письмовій формі не укладався, відтак, [PERSON], та [PERSON], наймачами житла не являються та, відповідно, не користуються визначеними главою 59 ЦК України правами осіб, які проживають по найму в жилих приміщеннях об'єкту права приватної власності. [PERSON], [PERSON], не є ні родичами, ні членами сім'ї [PERSON] чи попереднього власника, відтак, закріплене в статті 405 ЦК України право користування чужим майном, в даному випадку житлом, на них не поширюється. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 р. N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів N 2, N 4, N 7 та N 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Таким чином, на вимогу власника житла [PERSON] відповідачі [PERSON], та [PERSON] з іх неповнолітніми та малолітніми дітьми підлягають виселенню з житлового будинку [ADDRESS], без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалися позивачі як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] Відповідно до положень частини 1 статті 88 ЦПК України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви 243,60 грн. підлягають присудженню на користь позивача з відповідачів. На підставі викладеного та

Outcome: approved