Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України, приватного нотаріуса Острозького нотаріального округу [PERSON], в якому з урахуванням уточнень, просить суд: 1.Визнати незаконною видачу приватним нотаріусом [PERSON] довіреності [NUMBER] від 20.01.2014 року від імені [PERSON] 2.Оскаржити нотаріальну дію приватного нотаріуса [PERSON] відносно видачі довіреності [NUMBER] від 20.01.2014 року від його імені відповідно до статті 50 Закону України «Про нотаріат» і внести Міністерству юстиції України відповідні зміни до Єдиного реєстру довіреностей відповідно до 70 пункту четвертого розділу Положення про Міністерство юстиції України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 року №228. 3.Вилучити та знищити бланк довіреності [NUMBER], що була видана від його імені 20.01.2014 року приватним нотаріусом [PERSON] 4.Зобов'язати Міністерство юстиції України проінформувати Генеральну прокуратуру України, Міністерство внутрішніх справ України, Міністерство доходів і зборів України про незаконну видачу приватним нотаріусом [PERSON] довіреності [NUMBER] від 20.01.2014 року від імені [PERSON], її скасування, та відповідні зміни у Єдиному реєстрі довіреностей. 5.Припинити приватну нотаріальну діяльність та анулювати свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса [PERSON] за порушення нотаріусом вимог законодавства при вчиненні ним нотаріальних дій відповідно до статей 2, 21 ,7, 10, 12, 43, 47 Закону України «Про нотаріат». 6.Стягнути з приватного нотаріуса [PERSON] 40 тисяч гривень моральної шкоди та вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що 20 січня 2014 року від його імені і без його присутності невідомій йому особі, [PERSON], приватний нотаріус Острозького нотаріального округу [PERSON] ([NUMBER]), видав довіреність на розпорядження транспортним засобом Volkswagen passat 2 (реєстраційний номер [NUMBER]), який належить позивачу на праві приватної власності. 01.07.2014 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського нотаріального округу [PERSON] з вимогою зробити повний витяг з Єдиного реєстру довіреностей (на запит особи, щодо якої вчинено нотаріальну дію). Нотаріус [PERSON] надала повний витяг з Єдиного реєстру довіреностей за № 27054645 від 01.07.2014 року, якій підтвердив припущення позивача про існування підробленої довіреності виданої від його імені . За вимогою позивача приватний нотаріус Київського нотаріального округу [PERSON] припинила дію вищезазначеної довіреності: Витяг № 27054928 від 01.07.2014 року. Після чого позивач звернувся з заявою до Міністерство юстиції України та вимагав створити комісію, що розглядатиме дії нотаріуса [PERSON] ([NUMBER]) щодо правомірності і можливості видачі довіреності [NUMBER] відповідно до чинного законодавства України. У відповідь на заяву Міністерство юстиції України листом № В - 13551/13.1 від 25.07.2014 року повідомило, що для з'ясування викладених обставин Міністерством юстиції України витребувані пояснення приватного нотаріуса Острозького районного нотаріального округу [PERSON] по суті звернення та матеріали перевірки. 31.07.2014 року на нараді, що відбулася у Департаменті нотаріату та фінансового моніторингу Міністерства юстиції України у присутності позивача та нотаріуса [PERSON] встановлено, що 20.01.2014 року за реєстровим № 60 приватним нотаріусом [PERSON] було посвідчено з використанням спеціального бланка нотаріальних документів серії ВТР №492077 довіреності від імені позивача щодо розпорядження автомобілем марки Volkswagen passat 2.0, 1996 року випуску, зареєстрованим 24.07.2007 року УДАІ ГУ МВС України в місті Києві, реєстраційний номер [NUMBER]. Перевіркою, проведеною під час розгляду звернення, виявлено розбіжності між наданими позивачем оригіналами документів та копіями документів, долученими до примірника вищезазначеної довіреності, які зберігаються у справах приватного нотаріуса [PERSON] У відповіді Міністерства юстиції України вказано, що питання щодо наявності чи відсутності в діях нотаріуса [PERSON] ознак кримінального правопорушення належить до компетенції правоохоронних органів, тому позивач звернувся із заявою до відповідних органів МВС України. З Острозського МВ УМВС України у Рівненській області МВС України позивачу надійшло повідомлення про початок досудового розслідування та відкриття кримінального провадження №12014180170000326 від 07.08.2014. На звернення позивача з Острозського МВ УМВС України у Рівненській області МВС України надійшла відповідь за №63/5501 від 30.09.2014 року. З двох зазначених документів позивачу стало зрозуміло, що підозри у скоєнні злочину приватному нотаріусу [PERSON] повідомлено не було. При зверненні позивача до Управління боротьби з контрабандою Житомирської митниці стало відомо, що слідчі органи Житомирського міського відділу УМВС України в Житомирській області здійснюють слідчі дії по факту підробки номерів автомобіля з д.н.з. [NUMBER] з підробленими номерами кузова відкрите кримінальне провадження №12014060020002011 від 24.04.2014 року. З матеріалів викладених у відповіді повідомляється, що працівники ДАІ виявили автомобіль - двійник саме на площадці МРЕВ в м. Житомирі. Позивач вказує, що після отримання інформації про незаконну видачу довіреності приватним нотаріусом [PERSON], зазнав моральної шкоди, оскільки не має змоги вести свій звичний спосіб життя. Зазначена ситуація відобразились на емоційному стані та призвела до гіпертонічного кризу, втрати працездатності, часткової втрати сну, головної болі, підвищеної дратівливості, неможливості вести активний спосіб життя. У судовому засіданні позивач підтримав вимоги та їх підстави з урахуванням їх уточнень, просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Міністерства юстиції України в судове засідання не з'явився про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, на адресу суду направив письмово викладену позицію щодо спору, де просив у задоволенні позовних вимог до Міністерства юстиції України відмовити у повному обсязі (а.с. 77-83). Відповідач - приватний нотаріус Острозького нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явився про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Судом відповідно до ст. 169 ЦПК України було визнано провести розгляд справи у відсутність, з огляду на достатність в матеріалах справи доказів про взаємовідносини сторін. Слід зазначити, що статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Згідно ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставини які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до повного витягу з Єдиного реєстру довіреностей за № 27054645 від 01.07.2014 року, від імені [PERSON] 20.01.2014 року видано довіреність на [PERSON], а саме на майно легковий автомобіль, серійний номер: [NUMBER], номер державної реєстрації: [NUMBER], опис: Volkswagen passat 2.0., який належить позивачу на праві приватної власності. Довіреність посвідчено: Рівненська обл., Острозький районний, [PERSON] (а.с. 24-25, 18). Приватним нотаріусом Київського нотаріального округу [PERSON] припинено дію вищезазначеної довіреності, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Єдиному державному реєстрі довіреностей № 27054928 від 01.07.2014 року(а.с. 26). 02.07.2016 р. позивач звернувся до Міністерство юстиції України з заявою в якій просив створити комісію щодо розгляду дії нотаріуса [PERSON], яка полягає у перевірці правомірності і можливості видачі довіреності [NUMBER] відповідно до чинного законодавства України(а.с. 19-23). У відповідь на заяву Міністерство юстиції України листом № В - 13551/13.1 від 25.07.2014 року повідомило, що для з'ясування викладених обставин Міністерством юстиції України витребувані пояснення приватного нотаріуса Острозького районного нотаріального округу [PERSON] по суті звернення та матеріали перевірки. 31.07.2014 року на нараді, що відбулася у Департаменті нотаріату та фінансового моніторингу Міністерства юстиції України у присутності позивача та нотаріуса [PERSON] встановлено, що 20.01.2014 року за реєстровим № 60 приватним нотаріусом [PERSON] було посвідчено з використанням спеціального бланка нотаріальних документів серії ВТР №492077 довіреності від імені позивача щодо розпорядження автомобілем марки Volkswagen passat 2.0, 1996 року випуску, зареєстрованим 24.07.2007 року УДАІ ГУ МВС України в місті Києві, реєстраційний номер [NUMBER]. Перевіркою, проведеною під час розгляду звернення, виявлено розбіжності між наданими позивачем оригіналами документів та копіями документів, долученими до примірника вищезазначеної довіреності, які зберігаються у справах приватного нотаріуса [PERSON] Так, позивач надав паспорт [NUMBER], виданий 12.11.1996 Ленінградським РУГУ МВС України у місті Києві, на ім'я [PERSON] Під час перевірки було встановлено, що особу [PERSON], який звернувся за посвідченням довіреності, приватним нотаріусом [PERSON] було встановлено за паспортом серії [NUMBER], виданим 15.02.1997 Святошинським РВ ГУ МВС України в м. Києві, до якого не було вклеєна фотокартка власника при досягненні відповідного віку (25 років), у зв'язку з чим відповідно до абзацу другого пункту 8 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ, такий паспорт вважається недійсним. При огляді документів також виявлено невідповідність на 2 і 14 сторінках паспорта, а саме: паспорт виданий Святошинським РВ ГУ МВС України в м. Києві, в той час як відмітка про місце проживання проставлена Святошинським РВ ГУМВС України в Київській області. До примірника вищезазначеної довіреності, що зберігається у справах нотаріуса, було долучено копії зазначеного паспорта, картки фізичної особи - платника податків за даними Державного реєстру фізичних. осіб - платників податків ([NUMBER]), виданої 15.08.1997 ДПІ в Києво-Святошинському районі, однак печатка на вказаній картці проставлена ДПА м. Києва. Під час розгляду заяви позивачем надано оригінал картки фізичної особи - про присвоєння останньому ідентифікаційного номера за даними Державного реєстру фізичних осіб - платника податків ([NUMBER]), видану в Ленінградському районі м. Києва. Під час перевірки також встановлено, що номер шасі (кузова, рами) автомобіля у наданому мною свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу ([NUMBER]) не співпадає з номером шасі, зазначеним в тексті примірника довіреності ([NUMBER]). Марка автомобіля у свідоцтві позивача зазначена як Volkswagen passat 2., а в тексті довіреності - Volkswagen passat 2.0. Згідно з поясненнями приватного нотаріуса [PERSON] до нього за вчиненням нотаріальної дії звернулась саме особа із прізвищем, ім'ям та по батькові [PERSON], якою було підписано довіреність в його присутності та проставлено підпис у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій. Будь-яких сумнівів щодо особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, та дійсності наданих документів у нього не виникло. Також у листі Міністерства юстиції України, повідомлено, що за результатами звернення Головним управлінням юстиції у Рівненській області тимчасово зупинено нотаріальну діяльність приватного нотаріуса [PERSON] на час перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників юстиції у м. Києві (наказ від 31.07.2014 №186/08). Одночасно було повідомлено, що Міністерство юстиції України, діючи в межах компетенції, визначеної Положенням про Міністерство юстиції України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 року №228, не має повноважень щодо надання оцінки законності вчинених нотаріусом нотаріальних дій. Всі питання щодо правомірності вчинених нотаріальних дій вирішуються в судовому порядку.(а.с. 27-29). Міністерство юстиції України роз'яснило позивачу, що питання щодо наявності чи відсутності в діях нотаріуса [PERSON] ознак кримінального правопорушення належить до компетенції правоохоронних органів, тому позивач звернувся із заявою до відповідних органів МВС України. З Острозького МВ УМВС України у Рівненській області МВС України позивачу надійшло повідомлення про початок досудового розслідування та відкриття кримінального провадження №12014180170000326 від 07.08.2014. На звернення позивача з Острозького МВ УМВС України у Рівненській області МВС України надійшла відповідь за №63/5501 від 30.09.2014 року. З двох зазначених документів позивачу стало зрозуміло, що підозри у скоєнні злочину приватному нотаріусу [PERSON] повідомлено не було. З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що нотаріальна дія, щодо видачі приватним нотаріусом Острозького нотаріального округу [PERSON] довіреності №40587556 від 20 січня 2014р. від імені [PERSON] є незаконною, яка була вчинена з порушенням норм статті 47 Закону України «Про нотаріат», якою передбачено, що для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства. З огляду на статтю 12 Закону України «Про нотаріат», якою передбачено вичерпний перелік підстав для анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю, зокрема відповідно до пунктів «г», «з», пункту 2 частини першої вказаної статті Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю може бути анульовано Міністерством юстиції України за рішенням Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату, прийнятим на підставі подання відповідного головного управління юстиції, у разі винесення постанови про припинення кримінальної справи щодо нотаріуса з нереабілітуючих підстав, у разі набирання законної сили рішенням суду про порушення нотаріусом вимог законодавства при вчиненні ним нотаріальної дії, а відтак вимоги позивача про припинення приватної нотаріальної діяльності та анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса [PERSON] задоволенню не підлягає Також, позивач просить суд оскаржити нотаріальну дію приватного нотаріуса [PERSON] відносно видачі довіреності [NUMBER] від 20.01.2014 року від його імені відповідно до статті 50 Закону України «Про нотаріат» і внести Міністерству юстиції України відповідні зміни до Єдиного реєстру довіреностей відповідно до 70 пункту четвертого розділу Положення про Міністерство юстиції України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 року №228, проте дана вимога задоволенню не підлягає, як така, що не ґрунтується на вимогах закону, так як суд не наділений повноваженнями щодо представництва інтересів громадян. Що стосується вимоги позивача про вилучення та знищення бланку довіреності [NUMBER], що була видана від його імені 20.01.2014 року приватним нотаріусом [PERSON], то дана вимога суперечить ЗУ «Про нотаріат» та Правилам ведення нотаріального діловодства, які затверджені наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 № 3253/5, а тому є такою, що не ґрунтується на законові та не підлягає задоволенню. У позовній заяві міститься вимога про зобов'язання Міністерство юстиції України проінформувати Генеральну прокуратуру України, Міністерство внутрішніх справ України, Міністерство доходів і зборів України про незаконну видачу приватним нотаріусом [PERSON] довіреності [NUMBER] від 20.01.2014 року від імені [PERSON], її скасування, та відповідні зміни у Єдиному реєстрі довіреностей, проте суд не вбачає підстав для задоволенню з огляду на норми законодавства, що регламентують діяльність даного міністерства та з врахуванням того, що суди не вправі втручатися в діяльність органів державної влади при здійсненні ними владних управлінських функцій, тим паче зобов'язувати вчинити дії, що виходять за межі їх повноважень. Позивач вказує, що після отримання інформації про незаконну видачу довіреності приватним нотаріусом [PERSON], зазнав моральної шкоди, оскільки не має змоги вести свій звичний спосіб життя. Зазначена ситуація відобразились на емоційному стані та призвела до гіпертонічного кризу, втрати працездатності, часткової втрати сну, головної болі, підвищеної дратівливості, неможливості вести активний спосіб життя. Відповідно до статті 27 Закону України «Про нотаріат» шкода, заподіяна особі внаслідок незаконних дій або недбалості приватного нотаріуса (за умови встановлення такого факту судом), відшкодовується в повному розмірі. Так, відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав, яка відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень статті 1167 ЦК України компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача. Судова практика при цьому виходить із положення, що "відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору" (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"). Так, відповідно до чинного законодавства моральна (немайнова) шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі. При цьому, якщо дії винної особи заподіяли як майнову, так і моральну (немайнову) шкоду, то відшкодування майнової шкоди не звільняє таку особу від обов'язку відшкодувати моральну шкоду. При вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням моральної шкоди, слід мати на увазі, що винна у заподіянні цієї шкоди особа може бути звільнена від обов'язку відшкодування тільки за умови, якщо вона доведе відсутність своєї вини (умислу або необережності). Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджено. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних страждань внаслідок незаконних дій приватного нотаріуса Острозького нотаріального округу [PERSON] щодо видачі довіреності №40587556 від 20 січня 2014р., а тому враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення стану здоров'я, ступеня вини відповідачів при даній ситуації, яка завдала моральної шкоди, враховуючи вимоги розумності і справедливості, пропорційності завданої шкоди, суд приходить до висновку, що вимога щодо стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, а саме у розмірі 5000 грн. З огляду на зазначене, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, у зв'язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача приватного нотаріуса Острозького нотаріального округу [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2769 грн.

Outcome: partial