Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання, в якому зазначила, що позивачем та [PERSON] 22.08.2014 року було укладено договір довічного утримання (догляду), посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чернелюх Л.В., реєстровий номер 700. Відповідно до умов зазначеного договору, позивач передала у власність відповідача належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS], а відповідач, в свою чергу, взяла на себе обов'язок довічно повністю утримувати, забезпечувати щоденним триразовим калорійним харчуванням (сніданок, обід і вечеря), придатним до користування одягом та взуттям, здійснювати нагляд, надавати побутові послуги та санітарно-гігієнічні послуги, які вважаються загальноприйнятими, забезпечувати її потреби у відпочинку, забезпечувати належними лікувальними засобами, якщо у цьому виникне потреба, за рецептом лікаря. Грошова оцінка щомісячного матеріального забезпечення визначена у сумі 400 гривень, яка підлягає індексації. З часу укладення договору відповідач зовсім не виконує його умови: не забезпечує позивача передбаченими умовами договору харчуванням, одягом, ліками, не допомагає утримувати квартиру у належному санітарно-гігієнічному стані та ін. З моменту укладення договору довічного утримання та по теперішній час відповідач двічі відвідала позивача, з'явившись у квартирі [ADDRESS]. Оскільки відповідач постійно мешкає у місті Дніпропетровську, позивач неодноразово намагалася додзвонитися до неї та наголосити про необхідність виконання нею взятих на себе обов'язків по договору довічного утримання (догляду). Проте, [PERSON] не відповідає на телефонні дзвінки. Згідно п.п. 3.1 п. 3 договору довічного утримання (догляду) від 22.08.2014 року, договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від їх вини. У разі розірвання цього договору у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем своїх обов'язків за договором, відчужував набуває право власності на передану квартиру і має право вимагати її повернення. 07.09.2015 року на адресу відповідача було направлено письмову вимогу про розірвання договору довічного утримання від 22.08.2014 року № 700 та запропоновано зробити це у добровільному порядку. Дану вимогу відповідач проігнорувала, у зв'язку чим позивач звернулася до суду з позовною заявою. Позивач просить: - розірвати договір довічного утримання, укладений 22.08.2014 року між [PERSON] та [PERSON]; - привести сторони в первісний стан, припинивши право приватної власності [PERSON] на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; - поновити право приватної власності за [PERSON] на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явилася, представник позивача надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності без проведення фіксації судового процесу, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити їх в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. В судове засідання представник третьої особи не з"явився, про час та день слухання справи сповіщався , причину неявки суду не повідомив. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до вимог ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. 22.08.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання (догляду), посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чернелюх Л.В., реєстровий номер 700. Відповідно до умов зазначеного договору, позивач передала у власність відповідача належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS], а відповідач, в свою чергу, взяла на себе обов'язок довічно повністю утримувати, забезпечувати щоденним триразовим калорійним харчуванням (сніданок, обід і вечеря), придатним до користування одягом та взуттям, здійснювати нагляд, надавати побутові послуги та санітарно-гігієнічні послуги, які вважаються загальноприйнятими, забезпечувати її потреби у відпочинку, забезпечувати належними лікувальними засобами, якщо у цьому виникне потреба, за рецептом лікаря. Грошова оцінка щомісячного матеріального забезпечення визначена у сумі 400 гривень, яка підлягає індексації. Відповідно до ч.1 п.1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов"язків, незалежно від його вини. У відповідності до ч. 1 ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 р. „ Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з"ясування і дослідження інших обставин справи. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки він визнаний відповідачем, це визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В даному випадку в наявності є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, відповідно до вимог ст.174 ЦПК України На підставі викладеного ,

Outcome: approved