Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про розподіл майна подружжя. У своєму позові позивач посилалась на те, що 17 жовтня 2009 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В період шлюбу, а саме: 28 серпня 2017 року за спільній сімейні кошти була придбана квартира [ADDRESS]. Крім того, в період шлюбу за спільні кошти, а саме: 07 жовтня 2013 р. був придбаний автомобіль GEELY МК седан - В сірого кольору, д.н. [NUMBER] . Ще в 2016 р. був придбаний вантажний автомобіль - самоскид марки ЗИЛ - ММЗ 45021, 1985 року випуску, д.н. [NUMBER] . Тому просить суд, з урахуванням уточнень, визнати сумісною спільною власністю [PERSON] та [PERSON] майно, придбане в період перебування в зареєстрованому шлюбі, а саме: квартиру [ADDRESS] , спеціалізований вантажний самоскид марки ЗИЛ - ММЗ 45021, 1985 року випуску, д.н. [NUMBER] та легковий автомобіль марки GEELY МК седан - В сірого кольору, д.н. [NUMBER] ; розділити майно набуте [PERSON] та [PERSON] під час шлюбу; виділити [PERSON] частку у спільному майні подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] на її користь в порядку поділу майна грошову компенсацію вартості 1/2 частини легкового автомобіля марки GEELY МК седан - В сірого кольору, д.н. [NUMBER] , що складає 42 843 грн.; стягнути з [PERSON] на її користь в порядку поділу майна грошову компенсацію вартості 1/2 частини вантажного автомобіля - самоскида марки ЗИЛ - ММЗ 45021, 1985 року випуску, д.н. [NUMBER] , що складає 24 886 грн. Заяви, клопотання позивача, відповідача В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, причини не явки до суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Процесуальні дії по справі 02 січня 2020 року ухвалою суду відкрито провадження по справі. Вивчивши матеріали цивільної справи та надані суду докази, суд вважає позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази Як вбачається з матеріалів справи, сторони з 17 жовтня 2009 року знаходяться в зареєстрованому шлюбі (а.с.6). Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.7,8). Відповідно до договору купівлі - продажу квартири 28 серпня 2017 року на ім?я [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS] (а.с.9). Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] з 17.10.2013 р. є власником автомобіля GEELY МК седан - В сірого кольору, д.н. [NUMBER] (а.с.13). Згідно до звіту про незалежну оцінку ринкової вартості транспортного засобу, ринкова вартість легкового автомобіля GEELY МК седан - В сірого кольору, д.н. [NUMBER] , що належить [PERSON] станом на 17.09.2020 р. становить - 85 686,00 грн. Згідно до звіту про незалежну оцінку ринкової вартості транспортного засобу, ринкова вартість вантажного автомобіля - самоскида марки ЗИЛ - ММЗ 45021, 1985 року випуску, д.н. [NUMBER] , що належить [PERSON] станом на 17.09.2020 р. становить - 49 772, 00 грн. Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивачем обраний спосіб захист у, що відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України. Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір із сімейних правовідносин, до яких застосовуються положення Сімейного кодексу України. Вивчивши матеріали цивільної справи та надані суду докази, суд вважає позовні вимоги таким, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Застосовані норми права Відповідно до статті 60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно із ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначається за правилами ст. 70 СК України, відповідно до якої у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Способи та порядок поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначені ст. 71 СК України. Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 368 ч. 3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 372 ч.2 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 23, 24 постанови від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Крім того, відповідно до вказаної постанови Пленуму ВСУ, а саме пункту 22, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дана норма також закріплена уст. 12 ЦПК України. Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з`ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих доказів, суд, вважає, що спірне майно, а саме: квартира [ADDRESS], автомобіль GEELY МК седан - В сірого кольору, д.н. [NUMBER] , вантажний автомобіль - самоскид марки ЗИЛ - ММЗ 45021, 1985 року випуску, д.н. [NUMBER] придбані сторонами в період шлюбу, але позивачем не надано доказів того, що на час її звернення до суду та розгляду спору, кому саме належить спірне майно, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed