Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Михайлівської об`єднаноїтериторіальної громадиМихайлівського району, Запорізької області, третя особа КП «Михайлівське\~районне архітектурно-планувальне\~та техінвентаризаційне \~бюро" про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, посилаючись на таке. Позивач з 1999 року проживала та проживає на теперішній час в житловому будинку [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок був збудований для її сім`ї батьком її чоловіка. Ані вона, ані її чоловік з часу початку будівництва - 1998 рік і до теперішнього часу державну реєстрацію будинку не здійснювали, а тому на сьогодні виникла потреба у визнанні права власності на житловий будинок і його державної реєстрації. Звернувшись до КП «Михайлівське районне архітектурно-планувальне та техінвентаризаційне бюро» з запитом про власника житлового будинку, позивач отримала відповідь, згідно якої право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , згідно матеріалів інвентаризаційної справи станом на 17.10.2019 року не зареєстровано. 31.10.2019 року рішення виконавчого комітету Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області № 131 було присвоєно поштову адресу незареєстрованому будинку та рекомендовано власнику житлового будинку здійснити державну реєстрацію об`єкта нерухомості в порядку, передбаченому чинним законодавством. На виконання вказаного рішення позивач звернулася до державного реєстратора виконавчого комітету Михайлівської селищної ради з заявою про визнання права власності та проведення державної реєстрації житлового будинку. Проте, державним реєстратором було відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок, у зв`язку з відсутністю у заявника документів, що підтверджують факт набуття права власності. У зв`язку з зазначеним, позивач просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок садибного типу [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягала. Представник відповідача Михайлівської об`єднаноїтериторіальної громадиМихайлівського району, Запорізької області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заперечень проти позовних вимог не має. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог КП «Михайлівське\~районне архітектурно-планувальне\~та техінвентаризаційне \~бюро"в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до такого висновку. З матеріалів справи встановлено, що зареєстрованим місце проживання позивача [PERSON] з 25.10.1999 року є [ADDRESS] . Починаючи з 16.02.1985 року [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 07 вересня 2015 року виконавчим комітетом Тимошівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області. Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] та експлікацією до нього, до складу домоволодіння входить: житловий будинок А1, загальною площею 77,8 кв.м., в тому числі житловою 57,1 кв.м, 1987 року побудови, господарська будівля Б1, веранда б2, сарай В1, сарай Г1, сарай Д1,сарай Ж1, огорожа 1, водопровід 2, вбиральня 3, душ 4. Відповідно до довідки КП «Михайлівське районне архітектурно планувальне та техінвентаризаційне бюро», право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , згідно матеріалів інвентаризаційної справи станом на 17.10.2019 року не зареєстровано. Відповідно до виписки із погосподарської книги домогосподарства, розташованого за адресою: [ADDRESS] , головою вказаного домогосподарста зазначена [PERSON] , [INFO] , яка проживає у вказаному домоволодінні разом з донькою, 19.07.1987 року. Рішенням Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області за № 131 від 31 жовтня 2019 року «Про присвоєння поштової адреси житловому будинку» було вирішено присвоїти поштову адресу незареєстрованому житловому будинку на земельній ділянці, площею 0,25 га по [ADDRESS] . Рекомендовано власнику житлового будинку здійснити державну реєстрацію об`єкта нерухомості в порядку, передбаченому чинним законодавством. Згідно рішення\~ про\~відмову \~у державній\~реєстрації прав\~та обтяжень\~ від\~17\~березня 2020\~року за\~№ 51664692\~державним реєстратором,\~було відмовлено\~ [PERSON] \~ у\~державній реєстрації\~права власності\~на житловий\~будинок,\~розташований за\~адресою: [ADDRESS] . В акту довідки від 04.12.2020 року за № 176 депутата Михайлівської селищної ради, засвідченого старостою Тимошівського старостинського округу, вбачається, що [PERSON] разом з донькою проживають в будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] з 1999 року по теперішній час, подвір`я завжди знаходиться в доглянутому стані, нарікань від сусідів не має. Згідно довідки від 09.12.2020 року за № 64, виданої КП «Тимошівка» Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, [PERSON] являється абонентом КП «Тимошівка» з водопостачання за адресою: [ADDRESS] . Заборгованості з оплати за водопостачання не має. Відповідно до квитанції від 13.11.2020 року, за особовим рахунком, відкритим на [PERSON] , сплачено 412 грн. 00 коп. за послуги з електропостачання домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно зі\~статтею 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Як зазначено в пунктах 9, 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності на інших речових прав», при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя\~статті 344 ЦК). Відповідно до пункту 1\~Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України\~цей Кодекс України набирає чинності з 01 січня 2004. Відповідно до пункту 8\~Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України\~правила ст.344 Цивільного кодексу України\~про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, правила про набувальну давність можуть поширюватись на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності\~Цивільним кодексом України, тобто, відлік строків, про які йдеться в частині першій\~статті 344 цього Кодексу, зокрема, 10-річного, може починатися не раніше, ніж з 01 січня 2001, отже, позовні вимоги про визнання права власності на нерухомий об`єкт за набувальною давністю можуть бути предметом розгляду саме з цієї дати. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до\~статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року по справі № 910/17274/17 (провадження 12-291гс18). В даному випадку позивачем надані належні, допустимі та достовірні достатні доказів на підтвердження наявності правових підстав щодо володіння нерухомим майном, а відповідно й наявності у неї добросовісності такого володіння. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] дійсно відкрито і добросовісно володіє більше десяти років, а саме: з 1999 року, житловим будинком садибного типу [ADDRESS] , що є об`єктом нерухомості, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, доведені в судовому засіданні, тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved