Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат на навчання. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що у вересні 2005 року [PERSON] зараховано на 1-й курс факультету № 10 Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого на підставі угоди № 054 від 01.09.2005 року про підготовку фахівців з вищою освітою, яка була укладена між відповідачем і вказаним учбовим закладом. Замовником за вказаною угодою є Головне управління ПФУ у Дніпропетровській області. Відповідно до умов угоди № 054 від 01.09.2005 року відповідач навчалася за рахунок державних коштів та зобов'язалася після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менші ніж три роки, а у разі відмови працювати в державному секторі народного господарства відшкодувати в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання. Після закінчення вищого навчального закладу та отримання диплому відповідач виявила бажання продовжити навчання на денній формі за контрактом, внаслідок чого їй було перенесено строк відпрацювання на посаді державного службовця на період навчання в Державному інституті підготовки і перепідготовки кадрів промисловості м. Нікополя. В 2012 році після закінчення інституту [PERSON] звернулася до ГУ ПФУ у Дніпропетровській області та виявила бажання приступити до роботи на посаді головного спеціаліста відділу з призначення пенсій управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі, однак згодом відмовилася подавати документи та брати участь у конкурсі. Таким чином, [PERSON] не виконала зобов'язання покладене на неї Угодою № 054 від 01.09.2005 року про підготовку фахівців з вищою освітою, а тому порушила умови договору. На теперішній час відповідач добровільно не відшкодувала повну вартість навчання, яка складає 72 812 грн. Просить стягнути з відповідача до Державного бюджету України вартість навчання в Національній юридичній академії ім. Я. Мудрого в розмірі 72 812 грн. Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала і пояснила, що вона відмовилася від запропонованої посади бо це не є місцем роботи для юриста. Запрошення на проходження конкурсного відбору на заміщення вакантних посад, що надходили від позивача, стосувалися лише можливості працевлаштування на посаду спеціаліста відділу нарахування пенсій, а не на посаду спеціаліста-юриста. У зв'язку з тим, що посада спеціаліста відділу нарахування пенсій не відповідала отриманим нею знанням, участі у проходженні конкурсу на її заміщення вона не приймала. Таким чином, позивач не працевлаштував її відповідно до направлення на посаді спеціаліста за спеціальністю «Правознавство». Вважає, що запропонована позивачем посада не відповідає рівню її кваліфікації. Вона проходила стажування та брала участь у конкурсі на заміщення вакантних посад у Нікопольській ОДПІ та ГУ ДМС України в Дніпропетровській області. Вважаючи результати конкурсу на заміщення вакантної посади в ДМС України успішними, у січні 2013 року вона звернулася до УПФУ у м. Нікополі та Нікопольському районі з проханням не зберігати за нею вакантну посаду у зв'язку з працевлаштуванням до іншого органу державної влади. Однак в подальшому вона отримала відмову у працевлаштуванні до ДМС України. На сьогоднішній день вона працює викладачем Нікопольського факультету Національного університету «Одеська юридична академія». Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 52 Закону України "Про освіту" випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Стаття 56 Закону України "Про вищу освіту" гарантує випускникам вищого навчального закладу, що їх працевлаштування повинно здійснюватись за направленням вищого навчального закладу відповідно до угоди між замовником, керівником навчального закладу та випускником. Як встановлено у судовому засіданні, відповідно до Указу Президента України від 09.11.2000 року №1212 «Про комплексну програму підготовки державних службовців» та Угод між Пенсійним фондом України і ВУЗами про педагогічне співробітництво, на виконання наказу Пенсійного фонду України №31 від 29.03.2005 року «Про організацію добору абітурієнтів», Головним управлінням Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області було рекомендовано кандидатуру [PERSON], [INFO] на отримання направлення для вступу за державним замовленням до Національної юридичної академії імені Ярослава Мудрого (а.с.37-45). У вересні 2005 року [PERSON] було зараховано на 1-й курс факультету № 10 Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого на підставі угоди № 054 від 01.09.2005 року про підготовку фахівців з вищою освітою, яка була укладена між відповідачем і вказаним учбовим закладом (а.с.6). Відповідно до умов угоди № 054 від 01.09.2005 року академія зобов'язалася забезпечити якісну теоретичну і практичну підготовку спеціаліста-юриста з вищою освітою згідно з навчальними планами та програмами і вимогами кваліфікаційних характеристик фахівця та після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації місцем працевлаштування в державному секторі народного господарства, де він зобов'язаний відпрацювати не менше трьох років; відповідач зобов'язалася прибути після закінчення академії на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку. У 2010 році [PERSON] закінчила Національну юридичну академію України імені Ярослава Мудрого і отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобула кваліфікацію юриста, що підтверджується світлокопією відповідного диплому (а.с.7). Згідно кошторису, довідки-розрахунку Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого вартість навчання [PERSON] - випускниці 2010 року денного відділення склала 72 812 грн. (а.с.11-13). У відповідності до направлення на роботу № 18 від 29.04.2010 року відповідач була направлена в розпорядження Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області для роботи на посаді спеціаліста (а.с.8). Листом від 28.07.2010 року позивач надав згоду [PERSON] на навчання в Державному інституті підготовки і перепідготовки кадрів промисловості, за умови, що після закінчення даного вищого навчального закладу вона відпрацює не менше трьох років в одному із управлінь Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (а.с.9). 10.08.2011 року відповідач зареєструвала шлюб з [PERSON] у зв'язку з чим взяла собі прізвище «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.5). 30.03.2012 року [PERSON] закінчила навчання в Державному інституті підготовки і перепідготовки кадрів промисловості, що підтверджується довідкою №026 від 02.04.2012 року (а.с.10). 13.06.2012 року та 27.04.2012 року [PERSON] була під розпис ознайомлена з умовами проведення конкурсу на заміщення вакантної посади головного спеціаліста відділу призначення пенсій управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі (а.с.47-48). Однак заявку на участь у конкурсі та відповідні документи відповідач до управління не подала, що підтверджується листом (а.с.49), що також не заперечувала сама відповідач в судовому засіданні, а листом від 09.01.2013 року повідомила позивача про відмову працювати в управлінні Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі у зв'язку з успішним проходженням конкурсу в жовтні 2012 року у ДМС Україні (а.с.46). З огляду на вищевикладене, суд вважає доведеним факт безпідставної відмови відповідача від працевлаштування за направленням всупереч умовам Угоди № 054 від 01.09.2005 року про підготовку фахівців з вищою освітою. Обов'язок випускника відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання за умов, що склалися між сторонами, встановлений п. 2 Указу Президента України від 23 січня 1996 року N 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.96 року за N 992 «Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням». Згідно п.14 «Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням», передбачено, що у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Твердження відповідача щодо невідповідності запропонованої позивачем посади її фаху та рівню її кваліфікації, спростовуються матеріалами справи, оскільки відповідно до п.1.7.Посадової інструкції (а.с.76-78), головний спеціаліст відділу з призначення пенсій повинен мати повну вищу освіту за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста (магістра): стаж роботи на державній службі не менше 1 року, або загальний стаж роботи не менше 3 років (або молоді спеціалісти після закінчення вищого навчального закладу з юридичною або економічною освітою). Таким чином запропонована позивачем посада відповідала фаху [PERSON] та її кваліфікації. Суд вважає, що направлення на роботу не є примусовою працею, оскільки, вступу відповідача до вищого навчального закладу за державним замовленням, передує її вільний вибір майбутньої професії та роду занять. Укладаючи угоду про підготовку фахівців з вищою освітою, відповідач була обізнана із родом та характером майбутньої роботи, яка може бути запропонована їй виключно в межах її спеціальності та кваліфікації. Оскільки замовником за Угодою № 054 від 01.09.2005 року є Пенсійний фонд України, то і відпрацювання обов'язкового трирічного терміну можливе лише в межах даної структури, а не будь-де в державному секторі народного господарства. Доводи, викладені відповідачем, суд розцінює як намагання уникнути цивільно-правової відповідальності, оскільки вони не ґрунтуються на Законі та не спростовують заявлені позивачем вимоги. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню у повному обсязі. Також суд вважає, що на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 728 грн. 12 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved