Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав. Ухвалою судді від 13 квітня 2021 року відкрито провадження у справі та постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 16 листопада 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті, про що зазначено у протоколі судового засідання. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 16 липня 2013 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб. У даному шлюбі у них народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . 09 квітня 2019 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі №607/26049/18 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Відповідач [PERSON] ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами дочки, станом її здоров`я, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання тощо. Відповідач покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, трудової, чи будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку батька. Дитина знаходиться на повному утриманні матері. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити, не заперечують щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Правом на подання відзиву відповідач не скористався. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, однак просили дану справу розглядати без присутності органу опіки та піклування за наявними матеріалами у справі. Крім цього, надіслали до суду висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав, який повністю підтримують. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, з урахування викладеного вище, суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи. Судом встановлено, що у позивач та відповідача є неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане 30 липня 2013 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис № 1697. Відповідно до довідки № 23 від 09.02.2021 року, виданої приватним підприємством «Сонячне», неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] , проживає без реєстрації на основі акту обстеження житлових умов за №2 від 09.02.2021 року по [ADDRESS] разом із [PERSON] - позивачкою, [PERSON] - матір`ю позивачки та [PERSON] - сестрою позивачки. Згідно із довідкою Тернопільської початкової школи №2 від 17.02.2021 №27 вбачається, що в школу [PERSON] приводять і забирають її мати - позивач [PERSON] , та бабуся - мати позивача [PERSON] , натомість відповідач - батько [PERSON] не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться її шкільними справами, не забирає зі школи, не відвідує батьківських зборів та не спілкується з вчителями. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 квітня 2019 року у справі №607/26046/18 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи наведене, позивач звернулась до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з аліментів на утримання дитини. Відтак, судовим наказом Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 травня 2019 року у справі № 607/8142/19 вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з врахуванням індексації, щомісячно, починаючи з 03 квітня 2019 року, і до досягнення дитиною повноліття. Згідно довідки про неотримання аліментів № 74620 від 15.09.2020, [PERSON] не отримувала аліментів від [PERSON] у період з 01.03.2020 по 31.08.2020 згідно із судовим наказом № 607/8142/19 виданого 25.05.2019 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області. Зазначені факти, як кожен окремо так і в сукупності свідчать, що [PERSON] не виконує обов`язки щодо виховання та утримання доньки, свідомо нехтує ними та самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради, вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ч. 1 ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно роз`яснень, викладених в цій Постанові ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків. Судом з`ясовано, що відповідач [PERSON] не бере участі у вихованні дитини, не навідується до дочки, не цікавиться її життям та станом здоров`я, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не спілкується з нею, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, на протязі тривалого часу ухиляється від виконання свого юридичного обов`язку по вихованню неповнолітньої дитини, не виявляє до неї батьківської уваги та турботи, не сплачує аліменти та не надає матеріальної допомоги на її утримання. Зазначені факти, як кожен окремо так і в сукупності свідчать, що [PERSON] не виконує обов`язки щодо виховання та утримання дочки, свідомо нехтує ними та самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, а тому, позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , підлягають до задоволення. На підставі 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. На підставі наведеного та

Outcome: approved