Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

із позовною заявою про визнання за заповітом права власності на спадкове майно, а саме: на земельну ділянку загальною площею 0,1469 га, у межах згідно з планом, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 757577, розташовану на території Олбинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області; на земельну ділянку загальною площею 2,9467 га, з яких: сіножать 0,7366 га, пасовище 0,4167 га, рілля 1,7934 га, у межах згідно з планом, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 764086, розташовану на території Лемешівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, у суд звернулася [PERSON] до Лемешівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, Кіптівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області. В матеріалах справи міститься: - заява позивача про розгляд справи за її відсутності; - заява за підписом сільського голови Кіптівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області про розгляд справи за відсутності представника ради та визнання позовних вимог; - заява за підписом сільського голови Лемешівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області про розгляд справи за відсутності представника ради та визнання позовних вимог; - заява Відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі Чернігівській області за відсутності представника та не заперечення щодо задоволення вимог позивача. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання позовних вимог відповідачем суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України з причин неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи, що визнання відповідачами позову не суперечить закону, суд дійшов наступних висновків. При судовому розгляді цивільної справи встановлено, що [PERSON] помер 11 грудня 2009 року, згідно копії свідоцтва про смерть І-ЕЛ № 142836. Після смерті [PERSON] [PERSON] районною державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа згідно з якою: -09 липня 2009 року [PERSON] залишив заповіт відповідно якого все своє майно де б воно не було та з чого б не складалося заповідав [PERSON]; -21 травня 2010 року [PERSON] подала заяву про прийняття спадкового майна після смерті [PERSON]. Відповідно до довідки, виданої виконкомом Берлозівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області [PERSON] на день смерті (11.12.2009 року) проживав та був зареєстрований за адресою: [INFO], та мав такий склад сім'ї: дружина [PERSON]. Таким чином, [PERSON] (за заповітом) та [PERSON] (за законом як особа, яка має право на обовязкову частку пай, від якої не відмовилася у встановлений законом строк) прийняли спадщину після смерті [PERSON], що підтверджується матеріалами справи. При судовому розгляді цивільної справи також встановлено, що [PERSON] померла 18 лютого 2011 року, згідно копії свідоцтва про смерть 1-ЕЛ № 160770. Після смерті [PERSON] [PERSON] районною державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа згідно з якою: -09 липня 2009 року [PERSON] залишила заповіт відповідно якого все своє майно де б воно не було та з чого б не складалося заповідала [PERSON]; -03 серпня 2011 року [PERSON] подала заяву про прийняття спадкового майна після смерті [PERSON]. Відповідно до довідки, виданої виконкомом Берлозівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області [PERSON] на день смерті (18.02.2011 року) проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO], одна. Таким чином, позивач прийняла спадщину за заповітом в установленому законом порядку після смерті [PERSON], що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування розяснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. 29.03.2006 року на імя [PERSON] на підставі розпорядження № 162 [PERSON] районної державної адміністрації від 02.06.2005 року виготовлено та видано державний акт на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,15 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 757577. 29.03.2006 року на імя [PERSON] на підставі розпорядження № 162 [PERSON] районної державної адміністрації від 02.06.2005 року виготовлено та видано державний акт на право власності на земельну ділянку загальною площею 2,95 га, з яких: сіножать 0,74 га, пасовище 0,42 га, рілля 1,79 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 764086. Згідно зі ст. ст. 81, 126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. У відповідності до ст. 152 ч.3 п. "а" ЗК України -" захист прав громадян та юридичних осіб здійснюється шляхом визнання прав". При розробленні технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки та внесенні до автоматизованої системи відомостей про земельні ділянки, належні [PERSON] на підставі: - Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 757577, було встановлено, що фактична площа земельної ділянки становить 0,1469 га (кадастровий номер 74220868000:10:001:0752); - Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 764086, було встановлено, що фактична площа земельної ділянки становить 2,9467 га, з яких: рілля 1,7934 га (кадастровий номер 7422085000:10:001:0752), сіножать 0,7366 га (кадастровий номер 7422085000:10:002:0752), пасовище 0,4167 га (кадастровий номер 7422085000:10:003:0752). Відповідно до п. 2 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17 жовтня 2012 року, відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об'єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом, тому суд вважає, що саме в витягах з Державного земельного кадастру більш повно та достовірно визначено площі земельних ділянок. Згідно з витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 14 грудня 2016 року, 08 грудня 2016 року за земельною ділянкою (кадастровий номер: 7422085000:10:001:0752, 7422085000:10:002:0752, 7422085000:10:003:0752) відомості про обмеження у використанні земельних ділянок не зареєстровані. Таким чином, суд дійшов висновку, що за позивачем в порядку спадкування підлягає визнанню право власності на згадані вище земельні ділянки.

Outcome: approved