Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

З позовною заявою до суду звернулась [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі філії ХГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Естейт Селлінг» про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Естейт Селлінг», посвідчений 31.10.2016 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каримовою Н.С., зареєстрованого у реєстрі за № 3596. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 28.03.2007 між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладений кредитний договір № НАЕ2GА00000014, за умовами якого вона отримала кредитні кошти у розмірі 15000 доларів США за сплатою 0,92% на місяць (11,04% на рік) строком до 27.03.2012. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 28.03.2007 між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладений договір іпотеки № НАЕ2GА00000014, за умовами якого позивач передала банку в іпотеку квартиру [ADDRESS] . 26.06.2013 рішенням Московського районного суду м. Харкова по справі № 2027/6316/12 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 32435,24 доларів США, що за курсом НБУ складало 258508,86 грн., звернуто стягнення на вищезазначену квартиру, шляхом її продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням договору купівлі-продажу з іншою особою, та виселено її, [PERSON] із зазначеної квартири зі зняттям з реєстраційного обліку. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області рішення суду залишено без змін. Позивач зазначає, що квартира, передана нею в іпотеку, не була придбана за кредитні кошти, а перебувала у її власності до укладення кредитного договору. 31.10.2016 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Естейт Селлінг» укладений договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого ТОВ «Естейт Селлінг» набув право власності на квартиру [ADDRESS] . Продаж квартири було вчинено через три роки після набуття рішенням суду законної сили та в період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набув чинності 07.06.2014. За заявою позивача ухвалою суду від 07.11.2017 вжиті заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , що належить на праві власності ТОВ «Естейт Селлінг» та заборони відчуження квартири [ADDRESS] до набрання судовим рішенням законної сили (а.с.28). 07.12.2017 позивач подала уточнену позовну заяву до ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі філії ХГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Естейт Селлінг» про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Естейт Селлінг», посвідченого 31.10.2016 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каримовою Н.С., зареєстрованого у реєстрі за № 3596; та про визнання недійсним договору іпотеки квартири [ADDRESS] , укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Естейт Селлінг». На обґрунтування уточнених позовних вимог позивач зазначає, що укладений між відповідачами договір іпотеки є недійсним (а.с.34-38). 26.09.2018 позивач подала до суду уточнену позовну заяву до ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі філії ХГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Естейт Селлінг», приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Каримової Неллі Сабіровни про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Естейт Селлінг», посвідченого 31.10.2016 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каримовою Н.С., зареєстрованого у реєстрі за № 3596; та про визнання недійсним договору іпотеки квартири [ADDRESS] , укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Естейт Селлінг» (а.с.79-82). Ухвалою суду від 31.01.2019 за клопотанням представника позивача у приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Каримової Н.С. витребувана належним чином виготовлена та завірена копія договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Естейт Селлінг», посвідченого 31.10.2016 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каримовою Н.С., зареєстрованого у реєстрі за № 3596; та копія договору іпотеки квартири [ADDRESS] , укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Естейт Селлінг» (а.с.113-114). Позивач позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, та розглянути справу без її участі за наявними у справі доказами, про що зазначила у письмовій заяві (а.с.162). Відповідачі в судове засідання повторно не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили. ПАТ КБ «ПриватБанк» подав суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Ухвалою суду від 03.06.2019 зазначений відзив повернутий відповідачу, оскільки поданий з порушенням вимог п.2 ч.5 ст. 178 ЦПК України, а саме, відповідачем не надано суду документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву іншим учасникам справи. Відповідно до ч.1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного. Судом встановлено, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26.06.2013 у справі № 2027/6316/12, яке набрало законної сили, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № HAE2GA00000014 від 28.03.2007 року в розмірі 32 435,24 дол. США, що за курсом НБУ складає 258 508,86 грн., звернуто стягнення на квартиру загальною площею 44,8 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням «ПриватБанку» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Встановлена вартість продажу предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Виселена [PERSON] з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , зі зняттям [PERSON] з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України м. Харків (а.с.53-56). 31.10.2016 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Естейт Селлінг» укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений 31.10.2016 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каримовою Н.С., зареєстрований у реєстрі за № 3596, відповідно до умов якого ПАТ КБ «ПриватБанк» (продавець), що є іпотекодержателем за Договором іпотеки № № НАЕ2GА00000014 від 28.03.2017, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом продажу предмета іпотеки від свого імені, іпотекодавцем за яким є [PERSON] , передав у власність ТОВ «Естейт Селлінг» (покупцю) нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , а ТОВ «Естейт Селлінг» зобов`язується сплатити за вказане нерухоме майно певну грошову суму відповідно до умов та строки, визначені цим Договором. Продав вказаного майна здійснена відповідно до рішення Московського районного суду м. Харкова від 26.06.2013 з урахуванням додаткового рішення та ухвали Апеляційного суду Харківської області від 23.01.2014 про звернення стягнення на нерухоме майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Продаж квартири здійснена за 306138,00 грн. (а.с.139-142). 24.03.2017 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Естейт Селлінг» укладена додаткова угода до договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 31.10.2016, посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каримовою Н.С., зареєстрована у реєстрі за № 2806, яка є невід`ємною частиною до договору купівлі продажу квартири від 31.10.2016, відповідно до умов якої сторони узгодили змінити строк перерахування грошових коштів за квартиру покупцем продавцю з дев`яноста банківських днів з дня підписання договору на сто восьмидесяті днів; та з метою забезпечення своєчасності та повноти виконання покупцем обов`язку сплати коштів, покупець за договором іпотеки передає в іпотеку продавцю нерухоме майно - квартири [ADDRESS] (а.с.143-144). 24.03.2017 між ПАТ КБ «ПриватБанк» (Іпотекодержатель) та ТОВ «Естейт Селлінг» (Іпотекодавець) укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каримовою Н.С., зареєстрований у реєстрі за № 2817, предметом якого є надання іпотекодавцем в іпотеку майна - квартири [ADDRESS] (а.с.145-152). Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачем пред`явлені позовні вимоги, зокрема, до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в особі філії ХГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк», тоді як договори купівлі-продажу квартири та іпотеки квартири, про визнання недійсними яких просить позивач, укладені у м. Дніпро між ТОВ «Естейт Селлінг» та ПАТ КБ «ПриватБанк», а не філією ПАТ КБ «ПриватБанк». В ході судового розгляду клопотань від позивача про залучення співвідповідача або заміну відповідача до суду не надходило. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що позов пред`явлений до неналежного відповідача - публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в особі філії ХГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до положень ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Аналіз наведеної норми закону свідчить про те, що вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до положень ч.1 ч.3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до положень вищезазначених норм Закону рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26.06.2013 у справі № 2027/6316/12, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № HAE2GA00000014 від 28.03.2007 року в розмірі 32 435,24 дол. США, що за курсом НБУ складає 258 508,86 грн., звернуто стягнення на квартиру загальною площею 44,8 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням «ПриватБанку» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Встановлена вартість продажу предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Виселена [PERSON] з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , зі зняттям [PERSON] з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України м. Харків. Вищезазначене рішення не скасовано та набрало законної сили. Згідно ч.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 , протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); 3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано жодних належних і достовірних доказів на підтвердження того, що нерухоме житлове майно - квартира [ADDRESS] використовується нею, як місце постійного проживання. Надана позивачем ксерокопія довідки про склад сім`ї та реєстрацію датована 29.11.2011, не є таким доказом, а згідно Інформаційних довідок з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 03.06.2019, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не зареєстрована (а.с.16, 177, 178). Таким чином, підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Відповідно до положень ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640,00 грн. (а.с.1) суд покладає на позивача в зв`язку з повною відмовою у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed