Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

Заявник звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, з якої вбачається, що 19.01.2017 року між ним та відповідачем було укладено договір № 2489 фінансового лізингу, предмет лізингу транспортний засіб «Skoda Rapid». Вказаний транспортний засіб позивач мав намір придбати для власних потреб. На день звернення із заявою до суду транспортний засіб позивачу поставлений не був, сплачені ним грошові кошти повернути не були. Позивач вважає, що вказаний договір фінансового лізингу від 19.01.2017 року є недійсним, з підстав визначених положенням ч. 1 ст. 220 ЦК України, так як він нотаріально не посвідчений. 19.01.2017 року позивачем відповідачу було сплачено 45000 гривень авансового платежу. На підставі викладеного позивач просить суд визнати договір фінансового лізингу недійсним, стягнути з відповідача на користь позивача авансовий платіж у розмірі 45000 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 2250,00 грн., та судовий збір. Оскільки відповідач не надав суду інформації щодо його адреси, відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою та копіями відповідних документів була надіслана відповідачу поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою місцезнаходження вказаної юридичної особи відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Крім того, про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся і через розміщення на офіційному веб-порталі «Судова влада України» оголошення про дату, час та місце проведення судового засідання. В судове засідання сторони не явилися, позивач не заявляв суду проти заочного розгляду справи. В порядку ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив розглянути справу заочно. Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. \~ \~ \~ \~Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. \~ \~ \~ \~ Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), що встановлено частини 2 статті 207 ЦК України. \~ \~ \~ \~ Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав встановлених статтею 11 ЦК України, в тому числі з договорів та інших правочинів. Можливість укладення договору шляхом фіксування його змісту в кількох документах визначена ст. 207 ЦК України. Так, 19.01.2017 року між сторонами було укладено договір фінансового лізингу, за яким позивач мав отримати у платне користування автомобіль «Skoda Rapid», за що зобовязався сплачувати відповідачу платежі, повязані з виконанням договору лізингу, у строк та у розмірі встановлені у договорі, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору. 19.01.2017 року позивачем на розрахунковий рахунок відповідача було сплачено 45000 гривень з призначенням платежу «авансовий платіж згідно договору фінансового лізингу № 2489 від 19.01.2017 від [PERSON]». Пунктом 5 частини 1 статті 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" встановлено, що фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою. Частиною 2 ст.5 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" окреслено, що виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюються законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами або однією з сторін, вимог закону. Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину встановлена законом (нікчемний правочин), то його визнання недійсним судом не вимагається. За ст.806 ч.2 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення щодо найму (оренди). За ст.799 ч.2 ЦК України договір найму транспортного засобу за участі фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. З доданого до позову тексту договору фінансового лізингу від 19.01.2017 року та додаткам до нього, вбачається, що його стороною є фізична особа, а предметом транспортний засіб. Проте, вказаний договір, усупереч ст.799 ЦК не був нотаріально посвідчений, то ж за ст.215 ч.2 ЦК є нікчемним. При цьому він і не підлягає визнанню судом недійсним за законом. За правовою позицією Верховного Суду України, що викладено в постанові від 16.12.15р. № 6-2766цс15 за таких саме обставин ВСУ вважає, що для договорів лізингу транспорту є обовязковою нотаріальна форма правочину. Отже,

Outcome: approved