Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із позовною заявою до [PERSON], за участю третьої особи, як не заявляє самостійних вимог - [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № 0703/1556Р-1 від 26.03.2007 р. [PERSON] 26.03.2007 р. отримала кредит у розмірі 200000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25.03.2012 р. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати платіж для погашення заборгованості за кредитом, який складається за відсотками, комісією, а також інші витрати. У порушення зазначених норм закону та умов договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, що призвело до збитків позивача, які мають вираз у залученні позивачем вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обов'язкових платежів з цих коштів. У зв'язку із порушеннями зобов'язань за кредитним договором [PERSON] станом на 05.09.2014 р. має заборгованість у сумі 451299,44 дол. США, яка складається з наступного: 139070,25 дол. США - заборгованість за кредитом; 171315,38 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 140913,81 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] 26.03.2007 р. уклали договір іпотеки № 0703/1556Р-1, відповідно до умов якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 177,00 м2, житловою площею 88,90 м2, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі свідоцтва про право власності. Обумовлена сторонами договору іпотеки та предмету іпотеки дорівнює 250000 грн. 00 коп. У відповідності до ст. 6 Закону України "Про іпотеку", іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку, на якій розташований предмет іпотеки і яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі документу, зазначеного у договорі іпотеки. Земельна ділянка розташована за адресою: [ADDRESS]. Позивач вказує, що відповідач підлягає виселенню з житла, яке є предметом іпотеки, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0703/1556Р-1 від 26.03.2007 року в розмірі 451299,44 дол. США, що за курсом НБУ станом на 05.09.2014 року складає 5785658,82 грн. - звернути стягнення на квартиру та земельну ділянку загальною площею 177,00 м2, яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Виселити відповідача з квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача у судове засідання не з'явився, звернувшись із заявою про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач та третя особа у судове засідання не з'явилися, про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином, про причини своєї неявки не повідомили. Суд приходить до висновку ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечив проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно зі ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у встановлений строк його виконання. Відповідно до ст.ст. 610, 611, 623 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно з ч. 2 ст. 1050 цього ж Кодексу, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 575 Цивільного кодексу України, одним із видів застави є іпотека - застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст. 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно із ст. 590 ч.2 Цивільного кодексу України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Як передбачено частинами 1 і 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимог, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Згідно із ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно з ч.ч. 1, 5 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладення договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Судом установлено, що 26.03.2007 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0703/1556Р, відповідно до п.1.1, 1,2, 4.1, 8.1 якого [PERSON] 26.03.2007 р. отримала кредит у сумі 200000,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25.03.2014 р. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати платіж для погашення заборгованості за кредитом, який складається за відсотками, комісією, а також інші витрати. З метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором 26.03.2007 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 0703/1556Р-01, відповідно до п.п. 1.1, 7 якого [PERSON] передала в іпотеку квартиру №5, загальною площею 177 м.2 та житловою площею 88,9 м2, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,025 га, що розташована на території Грузевицької сільської ради, [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] Квартира належить відповідачу на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 01.03.2004 р. Грузевицькою сільською радою на підставі рішення № 10/б від 26.02.2004 р., зареєстровано в Хмельницькому БТІ 01.03.2004 р. за № 4925768. Земельна ділянка належить відповідачу на підставі державного акту на право власності на землю серії [NUMBER], виданого 29.12.2002 р. Грузевицькою сільською радою на підставі рішення Грузевицької сільської ради № 4 від 20.08.2002 р. та зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 662. Відповідно до п. 12 договору іпотеки № 0703/1556Р-01 сторони визначили, що вартість предмету іпотеки складає 250000,00 дол. США, що за курсом НБУ станом на 26.03.2007 р. становить 1262500,00 грн. У порушення умов договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, що призвело до збитків позивача, які мають вираз у залученні позивачем вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обов'язкових платежів з цих коштів. У зв'язку із порушеннями зобов'язань за кредитним договором [PERSON] станом на 05.09.2014 р. має заборгованість у сумі 451299,44 дол. США, що за курсом НБУ станом 31.08.2015 р. становить 9558522,13 грн. та складається з наступного: 139070,25 дол. США - заборгованість за кредитом, що за курсом НБУ станом 27.07.2015 р. становить 2945507,89 грн.; 171315,38 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом, що за курсом НБУ станом 27.07.2015 р. становить 3628459,74 грн.; 140913,81 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, що за курсом НБУ станом 27.07.2015 р. становить 2984554,49 грн. Суд приходить до висновку, що в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № № 0703/1556Рвід 26.03.2007 р. слід звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру №5, загальною площею 177 м.2 та житловою площею 88,9 м2, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,025 га, що розташована на території Грузевицької сільської ради, [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] встановивши початкову ціну предмета іпотеки для реалізації - 250000,00 дол. США, що за курсом НБУ станом 26.03.2017 р. становить 1262500,00 грн. Предмет іпотеки підлягає реалізації із застосуванням процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року, шляхом його продажу публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом із іншою особою-покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Згідно із ч. 4 ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України "Про іпотеку" підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР. Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення) - предмета іпотеки у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Така ж позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року по справі №6-875цс15, яка відповідно до ст. 3607 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовної вимоги про виселення [PERSON] із квартири [ADDRESS] слід відмовити, оскільки як слідує із матеріалів справи означене жиле приміщення було придбане [PERSON] не за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою та позивачем не надано доказів надання [PERSON] іншого постійного жилого приміщення у зв'язку із її виселенням.

Outcome: partial