Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Боївської сільської ради Нікольського району Донецької області про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову зазначив, що йому на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] . Відповідач по справі [PERSON] є дочкою його колишньої дружині, вона була зареєстрована в будинку, однак з 2006 року в будинку не проживає. В 2012 році [PERSON] народила сина [PERSON] , якого прописала в будинку, без відповідної згоди позивача, за своєю адресою реєстрації. Їх реєстрація в будинку створює проблеми для позивача як власника будинку, тому що він, як власник житла, не може отримати субсидію від держави по комунальних платежах. Це спонукало позивача звернутись до суду з зазначеною позовною заявою, так як він не може користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд і на підставі чого просить суд усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю та визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування на будинок [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та суду пояснив, що він є власником будинку [ADDRESS] . [PERSON] є донькою його колишньої дружини. В 2006 році він розвівся з дружиною і вона разом з донькою [PERSON] виїхала за межі Нікольського району. Точної адреси проживання відповідачки він не знає. Як з`ясувалось в 2012 році [PERSON] народила сина, який ніколи не проживав в будинку. Але дитину, без його згоди, [PERSON] прописала в будинку. Складні життєві умови змусили його звернутись з позовом, тому що він має право на отримання від держави субсидії на оплату комунальних платежів, але ж із змінами в діючому законодавстві, реєстрація відповідача з сином в його будинку перешкоджає цьому. Речей, що їм належать в будинку не має. Просив усунути перешкоди в користуванні власністю. Не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча про час і місце судового розгляду була повідомлена належним чином. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за її відсутності, відзив на позовну заяву не скористалась. Клопотань про відкладення слухання справи від неї не надходило. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Боївської сільської ради Нікольського району Донецької області в судове засідання не з`явився, пояснення на позовну заяву не надав. Враховуючи, що відповідач, який належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, не з`явилась в судове засідання без повідомлення причин, не подала відзив на позовну заяву, при тому, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд розглянув справу в заочному порядку. Вислухавши позивача, дослідивши заяви по суті справи, надані докази, суд встановив наступні фактичні обставини. Судом встановлено, що згідно з копією договору купівлі-продажу від 26.12.1991 року та реєстраційного посвідчення від 30.10.1995 року будинок [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] . (а.с.8-10) З довідки Боївської сільської ради Нікольського району Донецької області № 147 від 12.02.2019 року вбачається, що в домоволодінні [ADDRESS] окрім власника його дружини та її сина прописана відповідач [PERSON] та [PERSON] , 2012 року народження. (а.с.11) Той факт, що відповідач [PERSON] та її син [PERSON] в будинку позивача не проживають, підтверджений актом депутата Боївської сільської ради Нікольського району Донецької області Гала І.В. від 11.03.2019 року та показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , які в судовому засіданні пояснили, що [PERSON] є донькою колишньої дружини [PERSON] . З 2006 року вона в будинку не проживає. Син [PERSON] в будинку ніколи не проживав і вони взагалі його не бачили. Речі які належать відповідачу в будинку відсутні. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, про що говориться у ст. 321 ЦК України. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які визначають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. [PERSON] та [PERSON] не є членами сім`ї відповідача. На підставі досліджених доказів судом встановлено, що відповідач [PERSON] з сином [PERSON] не проживають в будинку позивача більше шести місців і суду не представлено ніяких доказів про існування домовленостей між сторонами щодо реєстрації відповідача разом з сином будинку, витрат на утримання будинку вона не несе, їх реєстрація в будинку позивача перешкоджає праву [PERSON] , як власнику, користуватись та розпоряджатись своєю власністю на власний розсуд та може поставити його в скрутне матеріальне становище, тому що їх реєстрація в будинку перешкоджає позивачу оформити право на отримання субсидії на оплату комунальних послуг і він не в змозі буде оплатити комунальні платежі, що створить для нього складні життєві умови. Таким чином, реєстрація місця проживання [PERSON] не тягнеь за собою виникнення у неї прав на житло, в якому вона зареєстрована, а тому слід усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні [PERSON] будинком [ADDRESS] , визнавши [PERSON] такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS] . Вирішуючи питання щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] , який є сином [PERSON] , суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1,3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. А місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Ці норми не суперечать ст.160 СК України про визначення місця проживання дитини. Згідно ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст. 6 Сімейного кодексу України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 3 того ж Кодексу, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства", держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення, мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Із аналізу доказів, та зазначених норм законодавства суд робить висновок про те що малолітня дитина [PERSON] , 2012 року народження, який є сином [PERSON] , був лише зареєстрований в будинку позивача разом з матір`ю при його народженні, навіть без згоди позивача, на підставі того, що місцем проживання дитини є місце проживання її батьків. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] не був і не є членом сім`ї позивача, а тому у позивача відсутні будь-які обов`язки щодо дитини. На думку суду ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» захищаються права дитини на користування саме займаним жилим приміщенням, а не тим в якому вона була лише зареєстрована але ніколи не проживала. Дитина віку [PERSON] має право проживати з своїми батьками і саме на них покладається обов`язок по створенню належних умов щодо її проживання, фізичного та розумового розвитку. Враховуючи, що мати дитини [PERSON] втратила право проживати в будинку позивача, то і у дитини, яка не є членом сім`ї позивача право на проживання в зазначеному будинку н6е виникло. При таких обставинах, виходячи із балансу інтересів сторін, суд вважає, що визнання малолітньої дитини такою, що втратила право користування жилим приміщенням разом з матір`ю, яке вона ніколи не займала, не порушить права дитини на користування жилим приміщенням яке вона ніколи не займала. Судовий збір по справі за подання позовної заяви немайнового характеру становить 768,40 грн.,який сплачений позивачем при зверненні до суду Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved