Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

Орган опіки та піклування, в особі Ріпкинської селищної ради, звернувся до суду з позовом про позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав, стягнення з відповідачів аліментів та накладення заборони на відчуження житлового приміщення, зазначивши, що відповідачі, всупереч вимогам ст.ст.150, 155 СК України, ухиляються від виконання обовязків по утриманню та вихованню неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO], внаслідок чого останні перебувають на утриманні у бабусі [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги пояснивши, що відповідачі систематично, упродовж тривалого часу, нехтують виконанням своїх обовязків по утриманню та вихованню дітей, не забезпечують належних умов для навчання і проживання неповнолітніх, а також не піклуються про їх здоровя, що призвело до захворювання дітей. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, однак не оспорювали факт ненадання фінансової допомоги, неповнолітнім та ухиленні від участі у їх вихованні. Представник Служби у справах дітей Ріпкинської РДА в судовому засіданні вказала на обґрунтованість позову. Третя особа [PERSON] позов підтримала та просила залишити їй онуків на виховання, пояснивши, що здатна виконувати обовязки опікуна і тривалий час їх фактично виконує. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі являються батьками неповнолітніх [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]. З актів обстеження матеріально-побутових умов проживання відповідачів від 17.01.2014 року, 16.10.2015 року, 22.02.2016 року, 30.06.2016 року, 01.09.2016 року, 28.09.2016 року, 29.09.2016 року, 13.10.2016 року, 16.01.2017 року, 29.03.2017 року, 27.04.2017 року, 17.07.2017 року, 06.09.2017 року, вбачається, що у належному останнім житловому приміщенні не підтримується задовільний стан. З рішенням виконавчого комітету Ріпкинської селищної ради № 100 від 28.09.2017 року, вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідачів батьківських прав. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі неодноразово викликались на засідання комісії з питань захисту прав дитини при Ріпкинській РДА, попереджались про недопущення створення загрози життю та здоровю дітей, та можливе позбавлення батьківських прав. Рекомендації щодо приведення житлового помешкання в належний санітарно - технічний стан відповідачі виконали частково. Неповнолітні в інтересах яких предявлено позов, тривалий час не відвідували навчальні заклади у звязку з захворюванням на педикульоз. Як слідує з пояснень представника органу опіки та піклування, дохід сімї складається з тимчасових заробітків відповідачів, однак зароблені кошти [PERSON] та [PERSON], використовують для власних потреб. Матір систематично притягувалась до адміністратвиної відповідальності за ст.184 КУпАП. З матеріалів справи вбачається, що з січня 2014 року сімя відповідачів перебувала під наглядом виконавчого комітету селищної ради та соціальних служб. 11.03.2017 року неповнолітнього [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП. З психолого-педагогічних характеристик дітей, виданих Ріпкинською ЗОШ № 2, вбачається, що батьки не приділяли дітям належної уваги. Довідкою Замглайської селищної ради Ріпкинського району № 139 від 07.02.2018 року, підтверджується, що з лютого 2017 року неповнолітні [PERSON] та [PERSON] перебувають на утриманні рідної бабусі - [PERSON] в смт.Замглай, де відвідують навчальний заклад. З характеристики Заглайської ЗОШ І-ІІ ст. на [PERSON] вбачається, що дитина навчається у Заглайській ЗОШ з лютого 2017 року, виховується бабусею [PERSON], яка відповідально ставиться до онуки, створила їй всі необхідні житлово-побутові умови, та належні умови для навчання. Як слідує з матеріалів справи, неповнолітня [PERSON] також перебуває на утриманні бабусі, а неповнолітній [PERSON] навчається в Чернігівському професійному ліцеї залізничного транспорту та в грудні 2018 року досяг повноліття. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст.150 СК України, батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про доведеність того факту, що батьки самоусунулись від виконання обовязків стосовно виховання трьох дітей, що може призвести до загрози їх здоровю, неналежному фізичному та духовному розвитку. В той же час, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. У відповідності до ч1. ст.170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 ч.1 ст.164 СК України, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Судом встановлено, що утриманням та вихованням дітей займається бабуся [PERSON], котра здатна забезпечити належні умови для фізичного і духовного розвитку онуків, а також здобуття ними освіти. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України, підставою для відібрання дитини від батьків є ухилення ними від виконання обовязків по вихованню дитини. У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року передбачено, що дитина повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків. Частиною 1 ст.9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44 сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, що дитина не має розлучатися з батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. За наведених обставин, позбавлення відповідачів батьківських прав, може мати місце лише у виключних випадках, і за умови, коли таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Разом з цим, суд приймає до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який з урахуванням факту перебування дітей на утриманні бабусі, застосовувати до відповідачів недоцільно, в тому числі, з рахуванням їх запевнень про виправлення становища в сімї. Приймаючи вказане рішення, суд враховує належну процесуальну поведінку відповідачів упродовж всього часу судового провадження, що вказує на ефективність заходів, які вже були вжиті щодо [PERSON] та [PERSON] На думку суду, [PERSON] та [PERSON] не втратили можливість піклування про дітей, спілкуватись з ними та своїми активними діями усунути причини, які перешкоджали належному вихованню неповнолітніх. Таким чином, вимога про позбавлення батьківських прав підлягає частковому задоволенню. Вимога про стягнення з відповідачів аліментів, не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.4 ст.170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, суд вирішує питання про стягнення аліментів з батьків. З позовної заяви вбачається, що Ріпкинська селищна рада просить стягнути аліменти на користь опікуна, який буде призначений призначений в подальшому. Разом з цим, в судовому засіданні встановлено, що долею всіх трьох дітей опікується бабуся, котра виявляє бажання продовжувати їх виховувати і оформити свій офіційний статус. Влаштування дітей, які залишились без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, здійснюється у порядку, визначеному Постановою № 866 від 24.09.2008 року. Підстав для передачі дітей органу опіки та піклування, або влаштування їх до інтернатного закладу, в судовому засіданні не встановлено. Таким чином, стягнення аліментів на користь не визначеної фізичної або юридичної особи буде передчасним ускладнить виконання судового рішення. Опікун або особа, котра буде виконувати функції органу опіки, не позбавлені можливості звернутися до суду з відповідним позовом самостійно. Згідно п.2 ч.1 ст.248 СК України, дитина-сирота і дитина, позбавлена батьківського піклування, яка проживає у навчальному або іншому дитячому закладі, має право на збереження права користування житлом, у якому вона раніше проживала. Аналогічні положення містить ч.3 ст.25 Закону України "Про охорону дитинства", ст.32 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування". Відповідачі в судовому засіданні визнали той факт, що їм на передбачених законом підставах, в рівних долях, належить право власності на житловий будинок № 149 по вул.Шевченка в смт.Ріпки Чернігівської області. Таким чином, вказана вимога позивача підлягає задоволенню. У відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню судовий збір в дохід держави, у дольовому порядку.

Outcome: partial