Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

До суду 15.02.2017 року звернулась [PERSON] з позовом про скасування\~ рішення\~ про державну\~ реєстрацію прав\~ та їх обтяжень\~ ( з відкриттям\~ розділу) індексний номер №10819058 від 11.02.2014 року про реєстрацію\~ права власності за [PERSON] на житловий\~ будинок за адресою: м. Одеса, проспект Свободи,109-А, та скасування\~ свідоцтва про\~ право власності\~ від 11.02.2014 року на житловий\~ будинок по проспекту\~ Свободи,109-А, видане\~ Реєстраційною\~ службою Одеського\~ міського управління Одеської області. Ухвалою суду від 27.02.2017 року було відкрито провадження по даному позову. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що власник ізольованої квартири, яка знаходиться поруч будинку позивачки, здійснив самовільну реконструкцію квартири та перетворив її на приватний будинок, та не зважаючи на таке самочинне будівництво, яке збудовано безпосередньо біля будинку позивачки у порушення будівельних норм та у такому вигляді порушує права позивачки на можливість належного користування та обслуговування власного будинку , державним реєстратором було проведено державну реєстрацію житлового будинку та видано свідоцтво про право власності. Крім того 27.03.2017 року до суду звернулась Одеська міська рада із позовом про скасування вищезазначеного рішення про державну\~ реєстрацію а також свідоцтва про\~ право власності\~ на нерухоме майно., та ухвалою суду від 28.03.2018 року було відкрито провадження за даним позовом по цивільної справі № 520/3602/17. Враховуючи, що предметом обох позовів є реєстрація\~ права власності за [PERSON] на житловий\~ будинок за адресою: м. Одеса, проспект Свободи,109-А, та \~ свідоцтво про\~ право власності\~ від 11.02.2014 року на житловий\~ будинок по проспекту\~ Свободи,109-А, видане\~ Реєстраційною\~ службою Одеського\~ міського управління Одеської області, учасники справи однакові, суд, у відповідності до вимог ст. 126 Цивільного процесуального кодексу України, 1963 року ( діючого на той час) 29.09.2017 року обєднав справи в одне провадження із присвоєнням обєднаної справі єдиного номера 520/1854/17. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник позивача ОМР у судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог одеської міської ради, враховуючи, що самочинне будівництво було проведено із порушенням будівельних норм та на самовільно зайнятої земельної ділянки, яка належить Одеської міської ради, яка не вирішувала питання про виділення даної ділянки під будівництво. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог вважаючи недоведеними наявність правових підстав у [PERSON] для звернення із відповідним позовом, порушення строків позовної давності звернення ОМР до суду із відповідними вимогами та взагалі відсутності предмету спору, так як свідоцтво про державну реєстрацію та свідоцтво про право власності скасовані на підставі іншого рішення суду. Ухвалою суду від 27.02.2017 року було відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] у забезпеченні позову, яка залишена буз змін ухвалою апеляційного суду Одеської області 19.04.2017 року. Ухвалою суду від 28.03.2017 року ( у справі №520/3602/17) було задоволена заява представника ОМР та забезпечено позов шляхом накладення арешту на житловий будинок за адресою: м. Одеса, проспект Свободи, 109 а та встановлено заборону субєктам державної реєстрації та державним реєстраторам вчиняти будь-які дії, повязані із державною реєстрацією речових прав на даний будинок ( т.2 а\\с23). Ухвалою апеляційного суду від 18.07.2017 року вищезазначена ухвала залишена буз змін ( т.2 а\\с 213). [PERSON] є власником житлового будинку по пр. Свободи, 103 в м. Одесі. [PERSON], є власником кв. 1 в буд.\~№ 109 на проспекті Свободи у м. Одесі, право на яку набув за договором дарування від 15 жовтня 2002 року №5-3810. [PERSON] здійснив роботи з реконструкції своєї квартири у спосіб добудови до неї індивідуального будинку, який згідно з актом готовності обєкта до експлуатації від 1 листопада 2010 року №1354 є закінченим будівництвом. Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області видала сертифікат відповідності від 1 листопада 2010 року №15001354, згідно з яким житловий будинок № 109а на пр-ті Свободи, у м. Одесі загальною площею 105,5 кв.м відповідає проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил.\~ 3 лютого 2014 року [PERSON] звернувся до Реєстраційної служби із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) на житловий будинок №109а на проспекті Свободи у м. Одесі. До заяви долучив технічний паспорт, акт готовності обєкта до експлуатації, сертифікат відповідності, довідку про резервування адреси обєкта нерухомого майна. 11 лютого 2014 року державний\~реєстратор [PERSON]. на підставі поданих документів прийняла Рішення та видала Свідоцтво. Відносно використання земельної ділянки, на якій розташована будівля за № 109а на проспекті Свободи у м. Одесі, виник спір, сторонами в якому є [PERSON], [PERSON] та інші. Зокрема, [PERSON] у 2013 році звертався до Приморського районного суду міста [PERSON] з адміністративним позовом до управління архітектури та містобудування Міськради, третя особа\~[PERSON], в якому просив скасувати виданий [PERSON] попередній висновок зазначеного управління від 11 травня 2012 року про можливість передачі у власність спірної земельної ділянки, розташованої на проспекті Свободи у м. Одесі. Приморський районний суд міста Одеси постановою від 8 серпня\~ 2013 року позов задовольнив. Одеський апеляційний адміністративний суд постановою від 9 жовтня 2013 року постанову суду першої інстанції скасував та прийняв нову\~про відмову у задоволенні позову (справа №522/7800/13-а). У цій постанові суд апеляційної інстанції зазначив, що між Щербаковою Ф.С. та Алєксєєнком Ю.В. виник спір відносно земельної ділянки на проспекті Свободи, 109 у м. Одесі, яка межує із земельною ділянкою, власником якої є Щербакова Ф.С. Остання не надає згоду на передачу спірної ділянки позивачу та сама претендує на неї. Послався суд і на те, що в цьому спорі не існувало підстав для узгодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами і, оскільки позивач не наділений жодним правом на зазначену земельну ділянку, його вимоги про скасування попереднього висновку управління архітектури та містобудування Міськради від 11 травня 2012 року про можливість передачі у власність спірної земельної ділянки Щербаковій\~Ф.С. є безпідставними.\~ \~ \~ \~ \~Також [PERSON] звертався до Міськради із заявою від 17 серпня\~ 2011 року про передачу йому у власність земельної ділянки площею 0,0293 га, розташованої за адресою: проспект Свободи, буд. 109а у м. Одесі для будівництва та обслуговування житлового будинку. Структурний підрозділ міськради через відмову суміжного землекористувача погодити межі земельної ділянки дійшов висновку, що розвязання порушеного у зверненні питання належить до компетенції суду, до якого й рекомендував [PERSON] звернутися.\~ У жовтні 2014 року заступник прокурора м. Одеси звернувся до суду в інтересах держави в особі Міськради з позовом про зобовязання скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11 лютого 2014 року №10819058 про реєстрацію права власності за [PERSON] на житловий будинок, який знаходиться за адресою: м. Одеса, проспект Свободи, 109а, скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від\~11 лютого 2014 року №17633 та державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за [PERSON] на вказаний житловий будинок.\~У листопаді 2014 року з аналогічним позовом, в рамках вказаної справи, звернулась третя особа [PERSON] Одеський окружний адміністративний суд постановою від 19 травня\~ 2015 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2015 року, позов задовольнив.\~Вищий адміністративний суд України ухвалою від 7 грудня 2015 року відмовив у відкритті касаційного провадження\~на підставі пункту 5 частини пятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України (далі\~КАС). На підставі зазначеного рішення була скасована запис про реєстрацію права власності за [PERSON] на житловий будинок за адресою: м. Одеса, проспект Свободи, 109 А, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 290406351101 та свідоцтво про права власності на нерухоме майно від 11.02.2014 року, індексний номер 17633361, на житловий будинок за адресою: м. Одеса, проспект Свободи, 109 А, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 290406351101, видане Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції. Постановою Верховного суду України від 24.01.2017 року постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 травня\~\~ 2015 року, ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від\~30 вересня 2015 року, ухвалу Вищого адміністративного суду України від\~7 грудня 2015 року було скасовано, а провадження у справі закрите, у звязку із помилковим розглядом даного спору у порядку адміністративного судочинства замість розгляду у порядку цивільного процесу.\~ Дані обставини встановлені рішеннями суду яки набрали законної сили а тому, у відповідності до вимог ч.4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, 2017 року ( далі ЦПК) не підлягають додатковому доказуванню. Предметом спору у даній справі, як випливає зі змісту її фактичних обставин, є реєстраційні дії із державної реєстрації за заявником права приватної власності на житловий будинок за вказаною вище адресою та видачі свідоцтва про право власності на нього, які потребують розгляду у цивільного процесі, оскільки повязані із наявним спором між власником земельної ділянки на якої були збудована прибудова до квартири та оформлене право власності на неї як на відокремлений будинок а також суміжним землекористувачем, який претендує на виділення у користування даної земельної ділянки. Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема,\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК). Відповідно до вимог ч.1 ст.1 Протоколу першому до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 376 Цивільного кодексу України ( далі ЦК) визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. В свою чергу, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) ( ч. 1 ст. 377 ЦК). Статтею 391 ЦК встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 80 ЗК України суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності. Згідно зі ст. 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної і державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. 01.01.2013 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», в якому у п. З Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» зазначено, що з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: а) земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій; б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу. Таким чином, до комунальної власності територіальної громади м. Одеси належать всі землі в межах міста [PERSON]. Виходячи зі змісту ст. 12 ЗК України, до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить, зокрема право розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадянам та юридичним особам, здійснення контролю за використанням і охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства, тощо. Згідно з п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання у сфері регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної або міської ради. Одеською міською радою земельна ділянка по проспекту Свободи, 109, відповідачу або іншим особам не передавалась, також не приймалось рішення про надання гр. [PERSON] у власність або у користування земельної ділянки по проспекту Свободи, 109 у місті Одесі з метою здійснення реконструкції квартири № 1, а відтак має місце самовільне зайняття земельної ділянки. Вказана обставина підтверджується листом департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 04.03.2014 року № 01-26/Щ-231, зі змісту якого вбачається, що у департаменту відсутня інформація стосовно прийняття рішень Одеською міською радою щодо надання у власність/користування гр. [PERSON] земельної ділянки за адресою: м. Одеса, проспект Свободи, 109, та не спростовано у судовому засіданні відповідачем та його представником. Таким чином, [PERSON] було здійснено фактично реконструкцію квартири [ADDRESS], у вигляді прибудови до квартири додаткових приміщень, хоча разом з тим відповідач зареєстрував право власності на самочинну прибудову, як на окремий житловий будинок, присвоївши прибудові адресу проспект Свободи, 109-А. Враховуючи вищенаведене суду приходить до висновку про наявність у Одеської міської ради, яка власника спірною земельної ділянки звертатись до суду із позовом про захист права власності від порушень, не повязаних із позбавленням володіння, враховуючи, що факт визнання права власності за відповідачем права власності на житловий будинок, збудований на земельної ділянки, яка не була відведена для забудови, приведе до переходу права користування на земельну ділянку, на якому розміщений даний будинок, тобто обмежується право Одеської міської ради, як власника даної ділянки. Державну реєстрацію права власності на житловий будинок здійснено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки згідно з Порядком реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703 (був чинним на час виникнення спірних відносин; далі - Порядок № 703), реєстрація права власності з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно щодо новозбудованого або реконструйованого нерухомого майна проводиться за наявності державної реєстрації права власності на земельну ділянку, на якій розташоване таке майно. Так, відповідно до відповідно до п. 10 Порядку № 703 заявник разом із заявою про державну реєстрацію подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита. Згідно з п. 4 Порядку № 703 у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, які розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду або їх окремі частини, квартиру, житлове та нежитлове приміщення. У разі, коли законодавством встановлено вимогу щодо прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація права власності на нього проводиться після прийняття такого об'єкта в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Відповідно до п. 5. Порядку № 703 документи, що подаються для проведення державної реєстрації прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, повинні відповідати вимогам, що встановлені законом, цим Порядком та іншими нормативно-правовими актами. Для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрацію, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст (п. 7 Порядку № 703). За результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації (п. 16 Порядку № 703). Пунктом 26 Порядку № 703 встановлено, що для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком. Державний реєстратор у встановлених законом випадках за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно, на підставі якого проводить державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (п. 42 Порядку № 703). Державна реєстрація права власності на нерухоме майно з видачею свідоцтва про право власності на таке майно за новим правонабувачем проводиться за наявності державної реєстрації права власності на таке майно за попереднім правонабувачем, крім проведення державної реєстрації права власності на новозбудоване нерухоме майно (п. 44 Порядку № 703). Державна реєстрація прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно щодо новозбудованого або реконструйованого нерухомого майна проводиться за наявності державної реєстрації речового права на земельну ділянку, на якій розташоване таке майно, за заінтересованою особою (крім випадків проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на квартиру, житлове чи нежитлове приміщення). Згідно з п. 29 Порядку № 703 для проведення державної реєстрації права власності на новозбудований чи реконструйований об'єкт нерухомого майна заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 27 і 28 цього Порядку, подає органові державної реєстрації прав технічний паспорт на такий об'єкт. Відповідно до п. 46 Порядку № 703 для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна заявник, крім Документів, що зазначені у пунктах 28, 29 і 31 цього Порядку, подає органові державної реєстрації прав: документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку (крім випадків реконструкції квартири, житлового або нежитлового приміщення); витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (у разі, коли в документі, що посвідчує речове право на земельну ділянку, відсутні відомості про її кадастровий номер); документ, що зазначений у пункті 27 цього Порядку та підтверджує право власності на об'єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці (у разі проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на реконструйований об'єкт нерухомого майна); документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта; документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси. Таким чином, для проведення державної реєстрації права власності на новозбудований об'єкт, яким є житловий будинок по проспекту Свободи, 109-А в м. Одесі, обов'язковою передумовою є наявність зареєстрованого речового права на земельну ділянку, на якій розташований зазначений будинок. У картці прийому заяви № 10592698 до заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) подані такі документи: технічний паспорт б/н, виданий 28.09.2011 року, сертифікат відповідності № 15001354, виданий 01.11.2010 року, акт готовності об'єкта до експлуатації № 1554, виданий 01.11.2010 року, довідка про резервування адреси об'єкта нерухомого майна № 329667/1. Отже, серед переліку документів, поданих до заяви про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташовано житловий будинок, не міститься, що є порушенням вимог п. 46 Порядку №703. Приймаючи оскаржуване рішення, державний реєстратор [PERSON] в порушення вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703, зареєструвала за [PERSON] право власності на житловий будинок за адресою: м. Одеса, проспект Свободи, буд. 109, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 290406351101, не встановивши у останнього наявність речового права на земельну ділянку, на якій розташовано даний будинок. Таким чином, видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер 17633361 від 11.02.2014 року та прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 10819058 від 11.02.2014 року здійснено державним реєстратором [PERSON] з порушенням норм законодавства, а тому оскаржувані свідоцтво та рішення підлягають скасуванню. Судом не проймається як підстава для відмови у задоволенні позову факт скасування державної реєстрації, яка була проведена на підставі рішення Одеський окружний адміністративний суд постановою від 19 травня\~2015 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2015 року, враховуючи, що дане рішення було скасовано Постановою Верховного суду України від 24.01.2017 року, тобто рішення яки були правовими підставами для скасування державної реєстрації права власності та свідоцтва про права власності є недійсними. Що стосується позовних вимог [PERSON] суд вважає їх такими, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав: позивачем та її представником не надано належних та припустимих доказів, порушення прав саме [PERSON] факти реєстрації за відповідачем права власності на житловий будинок та отримання свідоцтва про право власності. [PERSON] не є власником або користувачем земельної ділянки, на якої збудований житловий будинок ( як прибудова до квартири) відповідачем тому не зрозумілі і її намагання визнати вищезазначену реєстрацію права власності та як похідний отримане свідоцтво про право власності. Право на захист цивільних прав та інтересів визначено ч.1 ст. 15 ЦК, відповідно до якої кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В даному випадку з боку позивача [PERSON] не надано доказів наявності порушення, невизнання або оспорювання її прав фактом отримання відповідачем права власності на самочинне будівництво. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України розподіл судових витрат у вигляді судового збору покладається на відповідачів пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В даному випадку документально підтверджені судові витрати, у вигляді судового збору, сплачено ОМР у загальному розмірі 2400 грн., підлягають стягненню на позивача у рівних частках із відповідачів. Враховуючи факт відмови [PERSON] у задоволенні позову, понесені їй судові витрати у вигляді судового збору не відшкодовуються. \~ \~ \~ \~ На підставі викладеного та

Outcome: approved