Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який неодноразово уточнювала, останній раз 11.03.2014 року/а.с.94,т.1/, та просить суд визнати за нею право приватної власності на нерухоме майно: однокімнатну квартиру загальною площею 43,0 кв.м, житловою площею 18,1 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS], у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року. Представник відповідача - Територіальної громади міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради в судове засідання не з,явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, у встановленому законом порядку, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, оскільки повноваження щодо представництва Криворізької міської ради щодо визнання права власності в порядку спадкування покладено на представників виконкомів районних у місті рад /а.с.128,т.1/. Представники третіх осіб - виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа [PERSON] в судове засідання не з,явилися, про день та час розгляду справи повідомлені своєчасно, у встановленому законом порядку, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти позову не заперечують /а.с.131,т.1,159,т.1,191,т.1, 7,т.2, 44, т.2/. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з,явився, оскільки вироком Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 01.03.2010 року засуджений за ст.121ч.2 КК України до 10 років позбавлення волі, та відбуває покарання в місцях позбавлення волі /а.с.24-36,т.2/. Надав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що проти позову заперечує, оскільки за домовленістю зі своєю матір'ю - [PERSON] він подарував їй квартиру за адресою: [ADDRESS], а мати склала на його ім'я заповіт. Тому [PERSON] і не отримала право власності, та він є власником спірної квартири до сих пір, а його донька [PERSON] та сестра [PERSON] ввели в оману його матір, та намагаються позбавити його житла, доки він знаходиться у місцях позбавлення волі. Просить в позові відмовити /а.с. 185-188,т.1/. За таких підстав, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників відповідача, третіх осіб, на підставі наявних у справі доказів. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про розгляд справи повідомлена своєчасно, у встановленому законом порядку, доручила представництво своїх інтересів своєму представнику - [PERSON] /а.с.26-27/. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, та суду пояснила, що [INFO] року померла бабуся позивача - [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з однокімнатної квартири, що розташована на десятому поверсі чотирнадцятиповерхового будинку за адресою: [ADDRESS]. Право власності на майно було набуте спадкодавцем [PERSON] на підставі договору дарування від 14.02.1995 року, посвідченого державним нотаріусом П'ятої криворізької державної нотаріальної контори Чуркіною Н.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1-549. При оформленні спадщини з'ясувалося, що за життя, [PERSON] не була здійснена державна реєстрація нерухомого майна в БТІ, та за інформацією КП «Криворізьке БТІ» на цей час квартира зареєстрована на ім'я попереднього власника [PERSON] - рідного батька позивача, третьої особи у справі. На день смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS]. Разом з нею мешкали та були зареєстровані: її донька [PERSON], [INFO], яка на день смерті матері - спадкодавця [PERSON], вже була пенсіонером за віком, мала право на обов'язкову долю у спадковому майні, але написала відмову у нотаріуса від прийняття спадщини. 17.10.2009 року [PERSON] було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], яким вона заповідала позивачу усе майно, яке належатиме їй на час смерті, і також спірну квартиру. 14.08.2013 року позивач [PERSON] звернулася з заявою про прийняття спадщини за заповітом до Приватного нотаріусу Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], за якою була відкрита спадкова справа № 54881834 і здійснено реєстрацію Спадковому реєстрі 14.08.2013 року. Постановою від 10.09.2013року приватним нотаріусом [PERSON] позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки позивачем не було надано оригіналу договору дарування вищезазначеної спадкової квартири, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого державним нотаріусом П'ятої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Чуркіною Н.М. 14.02.1995 року за реєстровим № 1-549. На звернення позивача до нотаріуса про надання запиту до П'ятої криворізької державної нотаріальної контори про витребування дублікату договору, останньою було надано додаткове роз'яснення, що свідоцтво про право на спадщину не може бути видане, оскільки відсутня реєстрація нерухомості померлим спадкодавцем в БТІ. Треті особи у справі: [PERSON] та [PERSON] - є спадкоємцями першої черги за законом, після померлої [PERSON] На час відкриття спадщини донька спадкодавця -[PERSON], була непрацездатною., та мала право на обов'язкову долю у спадщині, але від прийняття спадщини вона відмовилась на користь позивача. Син померлої [PERSON] - [PERSON], [INFO], з заявою про прийняття спадщини, або відмову від прийняття спадщини до нотаріуса не звертався. Інші заповіти померлою не складалися, спадкові договори не укладалися. На час укладання договору купівлі продажу від 14.02.1995 року державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, пізніше діяло Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України 2003 року. Отже спірне майно належало спадкодавцю [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору дарування укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого державним нотаріусом П'ятої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Чуркіною Н.М. 14 лютого 1995 року за реєстровим № 1-549. Визнати право власності на спірне майно у позасудовому порядку у позивача немає можливості, тому що на майно відсутні правовстановлюючі документи, оскільки позивач не змогла найти оригінал, і тому, що не здійснена державна реєстрація прав власності на нерухоме майно за життя спадкодавця, саме тому позивач вимушена звертатися до суду. Представник позивача суду зазначила, що квартира знаходилася у власності спадкодавця, яка отримала спадкове майно, про що свідчить нотаріально завірений договір, оплачувала комунальні послуги, розпоряджалася цим майном. Дозволила позивачу - своїй онуці [PERSON] зареєструватися в цій квартирі. З 23.10.2009 року позивач зареєстрована та проживає у спірній квартирі, утримує квартиру та сплачує комунальні послуги. Вважає, що позивач має всі передбачені законом права на спадщину за заповітом, а тому просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вислухавши представника позивача, вивчивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть виданого Інгулецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області 11 березня 2013 року, актовий запис за № 160 /а.с.7/. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з наступного майна: однокімнатної квартири загальною площею 43,0 квадратних метра, що розташована на десятому поверсі чотирнадцятиповерхового будинку за адресою: [ADDRESS]. Інформація щодо технічної характеристики об'єкту нерухомості знаходиться в технічному паспорті на нерухоме майно /а.с.147,т.1.а.с.54,т.2/. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 09.04.2014 року ринкова вартість квартири [ADDRESS] на дату проведення експертизи складає 144538,00грн. /а.с.140-146/. Право власності на майно було набуте спадкодавцем [PERSON] на підставі договору дарування від 14 лютого 1995 року, посвідченого державним нотаріусом П'ятої криворізької державної нотаріальної контори Чуркіною Н.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1-549, відповідно до якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар однокімнатну квартиру загальною площею 43,0 кв.м, житловою площею 18.1 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]/а.с.51-52,т.2/. Оскільки за життя [PERSON] не була здійснена державна реєстрація нерухомого майна в БТІ, у відповідності до інформації КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» від 14.11.2013 року, вищезазначена квартира зареєстрована за попереднім власником - [PERSON] /а.с.65-66/. Судом встановлено, що треті особи у справі, діти спадкодавця [PERSON], померлої 08.03.2013 року: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], /а.с.56-59,т.1/ відповідно до ст.1261 ЦК України - є спадкоємцями першої черги за законом На час відкриття спадщини донька спадкодавця - [PERSON], була непрацездатною, та відповідно до ст.1241 ЦК України мала право на обов'язкову долю у спадщині, але від прийняття спадщини відмовилась /а.с.55,т1/. Син померлої [PERSON] - [PERSON], [INFO], на час відкриття спадщини ( на 08.03.2013 року) права на обов'язкову долю у спадщині не мав, з заявою про прийняття спадщини, або відмову від прийняття спадщини до нотаріуса не звертався, що підтверджуються матеріалами спадкової справи/а.с.40-65/. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], - є онукою [PERSON], та донькою третьої особи - [PERSON] /а.с. 56, т.2/. Встановлено, що 17.10.2009 року об 11 год. 05хвил. спадкодавцем [PERSON] було складено заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], яким вона заповідала позивачу усе майно, яке належатиме їй на час смерті, і також спірну квартиру [PERSON] /а.с.46,т.2/. В заповіті також йдеться про скасування заповіту, складеного спадкодавцем 17.10.2009 року о 08 год.48 хвил. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 01.08.2014 року, інші більш пізні за датою заповіти [PERSON] відсутні/а.с.18-25.т.2/, спадкові договори також не укладалися. Свідоцтва про право на спадщину за законом чи заповітом після померлого спадкодавця не видавалось. Спірне майно не знаходиться під арештом, забороною, на нього не накладалися обтяження. Згідно приписів ч.ч.2 та 3 ст.1254 ЦК України Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше. Скасовує попередній заповіт повністю, або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. У встановлений законом строк позивач [PERSON] звернулася з заявою про прийняття спадщини за заповітом до Приватного нотаріусу Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], за якою була відкрита спадкова справа № 54881834 і здійснено реєстрацію Спадковому реєстрі 14 серпня 2013 року. Постановою від 10 вересня 2013 року приватним нотаріусом [PERSON] позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки позивачем не було надано оригіналу документу - договору дарування квартири за адресою: [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого державним нотаріусом П'ятої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області [PERSON] 14 лютого 1995 року за реєстровим № 1-549. На звернення позивача до нотаріуса про надання запиту до П'ятої криворізької державної нотаріальної контори для витребування дублікату договору, останньою було надано додаткове роз'яснення, що свідоцтво про право на спадщину не може бути видане, оскільки відсутня реєстрація нерухомості померлим спадкодавцем в БТІ? з посиланням на п.4.18 Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусам України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року /а.с.12,60,63,т1/. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, і оскільки право позивача на прийняття спадщини порушене, а іншим шляхом вирішити це питання не можливо, суд вважає обраний позивачем спосіб захисту її прав є прийнятним. Суд враховує, що при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Суд критично відноситься до заперечень 3-ї особи [PERSON], щодо того, що на цей час він є власником спірного майна з огляду на наступне. Відповідно до ст.243 ЦК України 1963 року - за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Відповідно до ст.244 ЦК України 1963 року до договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила ст.227 цього Кодексу. Згідно приписів ст.227 ЦК України 1963 року договір купівлі-продажу жилого будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Договір купівлі-продажу житлового будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. В містах та селищах міського типу таку реєстрацію проводили БТІ. Нотаріальне посвідчення договору мало важливе правове значення, оскільки з ним пов'язаний момент переходу права власності на нерухоме майно, а також таке посвідчення договору є умовою його дійсності. Слід зазначити, що на час укладання договору дарування між [PERSON] та [PERSON], законодавець не пов'язував момент виникнення права власності на нерухоме майно з реєстрацією договору, та не впливало на його дійсність. Реєстрація була необхідна для чіткого обліку будов та виявлення їх власників. Отже, в судовому засіданні представником позивача доведено, що нотаріальним посвідченням договору, текстом самого договору підтверджується факт передачі майна спадкодавцю [PERSON] Факт отримання нею майна підтверджується також її діями щодо розпорядженням цією квартирою (складанням заповітів), реєстрації в спірній квартирі онуки [PERSON], яка утримує квартиру, сплачує комунальні послуги. На час винесення рішення договір дарування ніким не оскаржувався. Крім того, як вбачається з копії вироку Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу у відношенні [PERSON] від 01.03.2010 року, останній був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] /а.с.24/, проживав за адресою: [ADDRESS], а не в спірній квартирі. Встановлені в судовому засіданні фактичні обставини витікають з правовідносин, щодо визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок смерті. Відповідно до приписів ч.1ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи визначені у заповіті. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Ст.1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Вищезазначене свідчить про те, що є необхідні підстави для визнання права власності на спадкове майно за позивачем, та суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, та підлягають задоволенню. Оскільки представник позивача просить віднести судові витрати на позивач, враховуючи специфіку спору, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат у справі.

Outcome: approved