Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою, якою просить госпіталізувати [PERSON] у психіатричний заклад КЗОЗ «Обласна психіатрична лікарня №1» для проведення обстеження та лікування. В обґрунтування заяви посилався на те, що [PERSON] був госпіталізований 22 вересня 2016 року до КЗОЗ «Обласна психіатрична лікарня №1» на підставі направлення про госпіталізацію, виданого Комунальною установою «Панютинський психоневрологічний інтернат», після чого оглянутий лікарем-психіатром [PERSON], який за результатами такого огляду та па підставі відомостей, які надійшли від опікуна хворого - [PERSON], зробив висновок щодо необхідності госпіталізації хворого до психіатричного закладу для обстеження та лікування у зв'язку з наявністю у нього тяжкого психічного стану, який обумовлює його безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби та суттєву шкоду його здоров'ю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога. 22 вересня 2016 року о 09 годині 50 хвилин [PERSON] знову був оглянутий лікарем-психіатром [PERSON] у приймальному відділенні, яка підтвердила висновок про необхідність госпіталізації, після чого хворий був оглянутий комісією лікарів-психіатрів КЗОЗ «Обласна психіатрична лікарня №1» у складі заступника головного лікаря з медичної частини лікаря-психіатра вищої категорії [PERSON], завідувача 7 відділення лікаря-психіатра вищої категорії [PERSON], лікаря-психіатра 7 відділення [PERSON], яка підтвердила рішення про необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу в умовах стаціонару. У судовому засіданні лікар-психіатр [PERSON] підтримав заяву у повному обсязі, просив її задовольнити та пояснив про обставини, викладені вище. Прокурор Зеленьков О.В. проти госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу не заперечував. Особа, у відношенні якої розглядається питання, пов'язане з наданням психіатричної допомоги [PERSON] у судове засідання не викликалася, оскільки згідно рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2008 року є недієздатною особою та у цей час не може приймати участь у судовому засіданні за станом здоров'я, про що вбачається з повідомлення заступника головного лікаря з медичної частини КЗОЗ «Обласна психіатрична лікарня №1» лікаря-психіатра [PERSON] та завідувача 7 відділення КЗОЗ «Обласна психіатрична лікарня №1» лікаря-психіатра [PERSON] Суд, вислухавши пояснення заявника та думку прокурора, перевіривши матеріали справи, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2008 року [PERSON] визнано недієздатним. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04 серпня 2008 року [PERSON] призначено опікуном недієздатної особи [PERSON]. За змістом ч. 1 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. Частиною другою вказаної статті встановлено, що госпіталізація особи у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за рішенням лікаря-психіатра. Судовим розглядом встановлено, що на підставі відомостей про поведінку [PERSON], які надійшли від його опікуна [PERSON], 22 вересня 2016 року о 09 годині 50 хвилин його госпіталізовано до КЗОЗ «Обласна психіатрична лікарня № 1». В той же час, рішенням Конституційного Суду України від 01 червня 2016 року № 2-рп/2016, положення третього речення частини першої статті 13 Закону У країни "Про психіатричну допомогу" від 22 лютого 2000 року № 1480-ІІІ з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Конституційний Суд України зазначив, що до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Як вбачається з виписки з історії хвороби [PERSON] №2997/2016г, [PERSON] хворий з 1998 року, неодноразово лікувався в КЗОЗ «Обласна психіатрична лікарня №1» з діагнозом: шизофренія параноїдна форма безперервна течія, є інвалідом 2 групи безстроково. На час огляду його психічний стан: контакт утруднений через різку тривожність до розгубленості, чує голоси в голові, спілкується з ними, відчуває дію магічної сили на психічні процеси, помічає навкруги сцени, висловлює маячні ідеї інсценування, переслідування, впливу, грубий дефект в емоційно-вольовій сфері та мисленні, критики немає, встановлений діагноз - шизофренія, параноїдна форма, безперервна течія. Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів психіатричного стаціонару КЗОЗ ««Обласна психіатрична лікарня № 1» [PERSON] страждає важким психічним розладом у формі щизофренії, параноїдна форма, безперервна течія, внаслідок чого може представлять небезпеку для себе та оточуючих, не може самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, може спричинити значну шкоду своєму здоров'ю у зв'язку з погіршенням психічного стану в разі ненадання йому психіатричної допомоги, [PERSON] потребує надання психіатричної допомоги в умовах психіатричного стаціонару, [PERSON] у зв'язку з психічним станом та недієздатністю не може надати усвідомленої згоди на госпіталізацію. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви Комунального закладу охорони здоров'я «Обласна психіатрична лікарня № 1» та на необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного стаціонару згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» та відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 червня 2016 року № 2-рп/2016 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України окремих положень статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу". Відповідно до статті 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», якою визначено підстави для госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку,особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є недієздатним, що виключає можливість отримання його усвідомленої згоди на госпіталізацію до психіатричного закладу. Також встановлено, що саме на підставі відомостей про поведінку [PERSON], які надійшли від його опікуна [PERSON], недієздатного госпіталізовано до психіатричного закладу, тобто госпіталізацію проведено за згодою його законного представника. З огляду на те, що процесуальним законодавством не передбачено порядок розгляду заяви про надання психіатричної допомоги в добровільному порядку, відповідно до вимог ст. 8 ЦПК України, судом застосовується положення ст. 282 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved