Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 24 травня 2013 року у сумі 26377,53 грн. На обґрунтування позову зазначає, що 24 травня 2013 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» для отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву, згідно з якою отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви. Відповідно до виявленого бажання [PERSON] було відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. Для користування кредитним рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 29000,00 грн. Банком умови кредитного договору були виконані в повному обсязі, а саме надано відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. [PERSON] зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, однак свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у загальному розмірі 26377,33 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 18719,10 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 6727,51 грн та пені в розмірі 930,51 грн. Зважаючи на викладене вище, просить позов задовольнити. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 25 лютого 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження та призначено судове засідання. 14 травня 2021 року [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позов він заперечує в повному обсязі, вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Так, позивач не надав жодних обґрунтованих доказів того, що між ними виникли будь-які кредитні зобов`язання, а також доказів, того він дійсно отримав кошти чи користувався ними. На його думку, єдиним належним доказом виникнення між ним та позивачем кредитних зобов`язань, може бути лише письмовий договір, в якому чітко вказуються умови кредитної позики, її розмір і підтвердження того, що даний договір укладається саме з ним та з власної волі. Водночас, позивач зазначає, що кредитні зобов`язання настали внаслідок підписання анкети-заяви, що призвело до виникнення договору. Однак відповідно до рішення Великої Палати Верховного Суду України від 03 липня 2019 року у справі № 442/180/17-ц, анкета-заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифів банку, не можуть розцінюватися як стандартна типова форма банківського договору. Тому, вивчаючи дану анкету, суд має сприймати її як таку, що містить суто інформаційний характер. Крім того, в заяві-анкеті в графі «Бажаний кредитний ліміт» нічого не зазначено, що підтверджує факт відсутності в нього наміру вступати з позивачем в кредитні відносини. Також відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит укладається у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа із накладенням електронних або електронних цифрових підписів). Отже, єдиним належним доказом виникнення між сторонами кредитних відносин є лише відповідний письмовий договір, однак такого договору позивач суду не надав. Також всупереч вимогам законодавства на підтвердження безспірності заборгованості позивач в якості доказу надав роздруківку заборгованості, а не певний касовий документ. Дана роздруківка не відповідає вимогам до первинного документа, встановленого ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Також грубим порушенням є те, що дана роздруківка підписана представником позивача, який також не має на це права. Ідентична ситуація з наданою позивачем випискою по розрахунку та довідкою про отримані картки. Крім того, довідка про видані картки не доводить сам факт отримання ним вказаних в ній карток, має суто інформаційний зміст, не підтверджена жодними доказами та повністю залежить від волевиявлення зацікавленої сторони. У зв`язку з цим просить заявлені позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» залишити без задоволення в повному обсязі. 03 червня 2021 року позивач надав відповідь на відзив, в якому зазначає, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «Приватбанк» та підписав заяву від 24 травня 2013 року. Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши заяву, він ознайомився та згідний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, у тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованих на сайті банку, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Крім того, зазначено, що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та Правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується його власним підписом в заяві про приєднання. Підписавши заяву, банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку Договір банківського обслуговування в цілому. Таким чином, заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті банку складають Договір про надання банківських послуг. В даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах. Таким чином між банком та позичальником укладено договір в письмовій формі. Укладення кредитного договору в такій формі законодавству України не суперечить. На підставі поданої заяви, що разом з Умовами та Правилами із зразками підписів і відбитком печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку відповідачу було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] . Ключем до карткового рахунку є пластикова картка, яку отримав відповідач та мобільний телефон, який він вказав. За допомогою встановлених ключів до карткового рахунку відповідачу надано можливість здійснити дистанційне обслуговування. Отже, банк забезпечив позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 7 років, позичальник в банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору. користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював. Щодо посилання відповідача на Закон України «Про споживче кредитування», то такий був прийнятий 15 листопада 2016 року, а кредитний договір з був підписаний 24 травня 2013 року. Згідно з ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Таким чином, норми зазначеного закону не можуть бути застосовані до спірних правовідносин між сторонами у справі. Щодо ознайомлення відповідача з умовами та правилами надання банківських послуг, то позивачем надана суду копія анкети-заяви від 24 травня 2013 року, з якої чітко вбачається така інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Також з копії анкети-заяви вбачається, що [PERSON] надав згоду на укладення договору та виявив бажання оформити на своє ім`я кредиту «Універсальна» та засвідчив це особистим підписом. Також до позовної долучено витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», з якої чітко вбачається, що на момент оформлення кредиту Банком встановлено поточну процентну ставку в розмірі 30% на рік, вказано розміри комісій та штрафів, розмір щомісячного платежу. Тобто сторонами при укладенні Кредитного договору були погоджені усі істотні умови договору. Крім того, вищевказані Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифів банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом по справі. Відповідач розрахунок заборгованості не спростував, свого розрахунку не надав, судово-економічні експертизи у справі не призначалися. Отже, оскільки Банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, відповідно, між Банком і [PERSON] було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже, є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Правовідносини між сторонами тривають і належним чином зобов`язання відповідачем не виконані. Щодо посилання відповідача на постанову Верховного Суду у справі № 342/180/17, позивач зазначає, що у справі, яка розглядається, Банк надав наказ про затвердження редакції Умов та Правил надання банківських послуг, що додані до позовної заяви. Вказані документи підтверджують чинність редакції Умов та Правил надання банківських послуг, що додані до позовної заяви, а також укладення саме кредитного договору та його подальше виконання, а не лише звернення відповідача до Банку з метою подальшого укладення договору. З виписки по рахунку вбачається активне використання [PERSON] кредитного рахунку, починаючи із 25 травня 2013 року. Також з розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Зокрема, 22 січня 20218 року відповідач здійснив погашення заборгованості в розмірі 1400 грн, вже на пере випущену картку, що ще раз підтверджує її отримання відповідачем. Водночас, з матеріалів справи не вбачається, а відповідачем не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином. Крім того, оскільки перевипуск картки не є укладенням нового договору, в заповненні додаткових документів для перевипуску картки не має необхідності, що не суперечить чинному законодавству України. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту, то в заяві-анкеті клієнтом зазначено початкову суму кредитного ліміту, однак умовами договору визначено, що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Відповідальність клієнта настає в момент використання кредитного ліміту як тільки клієнт самостійно підтверджує проведення операції за рахунок ліміту шляхом введення ПІН-коду або підписанням чека і саме в цей момент здійснюється перехід коштів у володіння позичальника. Щодо надання банком розрахунку заборгованості то розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певні періоди часу. Отже, додана до позовної заяви виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами у справі. Із виписки вбачається, що [PERSON] знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість і знову користувався кредитними коштами. Користуючись кредитними коштами, відповідачу було добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо незнання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. Враховуючи викладене, просить позов задовольнити повному обсязі. 16 серпня 2021 року [PERSON] подав заперечення до відповіді на відзив, в якому зазначив, що, виходячи з пояснень позивача, чітко зрозуміло, що кредитні зобов`язання, виникли внаслідок того, що він ознайомлений з Правилами та умовами банку, які на той момент 24 травня 2013 року, відповідали чинному законодавству та на підставі цих Умов і правил йому було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] , на який було встановлено та неодноразово змінено кредитний ліміт (кредитна лінія), що також позивач підтверджує розрахунками, поданими з позовною заявою. Дослідивши дані рахунки, видно, що по картковому рахунку № [NUMBER] 19 травня 2015 року було зменшено кредитний ліміт до 00 грн 00 коп. Також з розрахунків виписки по рахунку видно, що після 31 травня 2015 року жодних операцій по даному рахунку не здійснювалося, кошти було повернуто, сам кредитний рахунок закрито в березні 2016 року. Фактично кредитні зобов`язання по договору ним було виконано. Разом з тим, ні в відповіді на відзив, ні в самій позовній заяві позивач жодним чином не пояснює, як утворилися кредитні зобов`язання по кредитному рахунку № [NUMBER] , дата відкриття 02 листопада 2017 року. Також позивач не пояснює, який саме це був картковий рахунок кредитний чи зарплатний. Даний рахунок відіграє в даній справі ключову роль. На його думку, саме з метою заплутати суд позивач надав недостовірні свідчення. Також позивач не надав жодних достовірних документів, якими дані свідчення можна було б підтвердити. Натомість позивачем суду було надано роздруківки, які не відповідають вимогам первинного касового документа. Крім того, на фотографіях, наданих позивачем, неможливо прочитати номер картки та строк її дії. Також з виписки по рахунку видно, що станом на 07 липня 2017 року заборгованість по кредитному рахунку відсутня. Також на момент відкриття карткового рахунку № [NUMBER] уже діяв Закон України «Про споживче кредитування». Твердження позивача, що він може в односторонньому порядку на підставі своїх умов і правил надавати кредит є незаконним. Отримання та відкриття карткового рахунку, не означає згоду на підписання кредитного договору. Крім цього до матеріалів справи позивачем не надано будь-яких доказів про надання йому одного з оригіналів кредитного договору, як це передбачено Законом України «Про споживче кредитування». Позивачем не наведено факт права вимоги по картковому рахунку № [NUMBER] . Крім того, картковий рахунок № [NUMBER] закритий в березні 2016 року, а перевипуск даного кредитного рахунку позивачем не доведено. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 09 вересня 2021 позивач надав письмові пояснення, де зазначає, що на підставі заяви [PERSON] , що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку, складають договір про надання банківських послуг, відповідачу було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] та надано можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами. З анкети-заяви від 24 травня 2013 року вбачається, що [PERSON] висловив згоду на укладення договору та виявив бажання оформити на своє ім`я кредиту картку «Універсальна», що засвідчив особистим підписом. Закон України «Про споживче кредитування» був прийнятий 15 листопада 2016 року, а кредитний договір з відповідачем був укладений 24 травня 2013 року, тому норми цього Закону не можуть бути застосовані до правовідносин, що склалися між сторонами. В судовій справі, що розглядається судом, позивачем раніше із відповіддю на заперечення надавались наказ про затвердження редакції Умов та правил надання банківських послуг, що додані до позовної заяви, виписка по розрахунку, довідка щодо виданих карток відповідача. Вказані документи підтверджують чинність редакції Умов та правил надання банківських послуг, що додані до позовної заяви, а також укладення саме кредитного договору та його подальше виконання, а не лише звернення відповідача до банку з метою подальшого укладення договору. Отримання відповідачем картки та користування коштами підтверджується фото клієнта з карткою. Також з розрахунку заборгованості та надої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором. Крім того, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом в силу п. 5.6 «Положення про організацію діяльності в банках», затвердженого постановою Правління Національного банку України 18 червня 2013 року № 254, та п. 62 «Положення про організацію бухгалтерського обліку бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого постановою Правління Національного банку України 04 липня 2018 року № 75. Так, виписка по рахунку формується банківськими комплексами та підписується представником банку, довіреність якого міститься в матеріалах справи, якою передбачено право працівника підписувати таку. Крім того, виписка формується по всьому рахунку, а не за кожною кредитною карткою. Картковий рахунок не закривається. Отримання відповідачем картки № [NUMBER] є перевипуском отриманої раніше відповідачем картки. Пластикова картка є лише засобом користування поточним рахунком, а її статус не впливає на статус рахунку та договору банківського обслуговування. Відповідач із заявою про закриття поточного рахунку не звертався, заборгованість свою не погасив, тому поточний рахунок на даний час відкритий та дійсний. 07 липня 2017 року відповідач звернувся в банк з заявою про перевипуск картки. 22 січня 2018 року здійснив погашення заборгованості в розмір 1400,00 грн, вже на перевипущену картку, що підтвердило її отримання відповідачем та користування кредитними коштами. Оскільки перевипуск картки не являється укладенням нового договору в заповненні додаткових документів для перевипуску картки не має необхідності. Фото клієнта з карткою, подальше користування, періодичні погашення заборгованості в тому числі після останнього перевипуску картки підтверджує, що відповідач знав про наявність заборгованості, що утворилась і усвідомлював характер і наслідки невиконання договірних зобов`язань, а тому просить позов задовольнити в повному обсязі. У судове засідання представник позивача АТ КБ «Приватбанк» не прибув, однак до позову долучено заяву про розгляд справи за відсутності представника Банку, заявлені вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Також у відповіді на відзив та письмових поясненнях представник позивача просить позовні вимоги задовольнити, а тому суд вирішив проводити розгляд справи у відсутності представника позивача. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги заперечив, дав пояснення аналогічні викладені у відзиві на позовну заяву та запереченнях до відповіді на відзив. Зазначив, що пояснив, що коли отримував зарплатну картку у 2013 чи 2014 році, йому також було надано кредитну картку, яку в 2015 році закрив, оскільки вийшов термін дії, на час закриття цієї картки заборгованість була відсутня. Водночас, в розрахунку заборгованості фігурує картка № [NUMBER] , яка закрита, не перевипускалась та по якій заборгованості не було. Картку № [NUMBER] не пам`ятає чи отримував, можливо, разом з отриманням зарплатної картки. Не пам`ятає також скільки карток отримав у 2017 році одну чи дві. Також не пам`ятає, чи користувався з 2017 року кредитними коштами. Можливо, дружина користувалась. На наданих позивачем фотознімках не видно які картки він тримає в руках, по фото не може сказати, коли вони зроблені. Виписка з рахунку не відповідає вимогам до первинного документа, встановленого ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», відповідно, не може бути доказом існування заборгованості та її розміру. Вважає, що в позові слід відмовити, оскільки позивач не навів доказів виникнення заборгованості. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, зважаючи на таке. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк») з метою отримати банківські послуги, для чого підписав заяву від 24 травня 2013 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, складає між ним та Банком договір, що підтверджується його підписом у заяві від 24 травня 2013 року. Згідно з довідкою, наданою позивачем, між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був підписаний кредитний договір б/н, за яким було надано такі кредитні картки: 24 травня 2013 року № [NUMBER] , 07 липня 2017 року № [NUMBER] , 02 листопада 2017 року № [NUMBER] . Згідно з інформацією про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я [PERSON] , кредитний ліміт за кредитною карткою № [NUMBER] змінювався в період з 24 травня 2013 року до 06 липня 2018 року. Відповідно до виписки по рахунку згідно з договором, [PERSON] в період з 25 травня 2013 року до 31 травня 2017 року користувався кредитною карткою № [NUMBER] , а з 09 листопада 2017 року до 01 березня 2020 року кредитною карткою № [NUMBER] . Згідно з розрахунком, складеним позивачем, заборгованість [PERSON] по кредитному договору станом на 31 липня 2020 року складала 26377,53 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 18719,10 грн, заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 Цивільного кодексу України у розмірі 6727,92 грн, нарахованої пені в розмірі 930,51 грн. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно зі ст. ст. 526, 529 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно із ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони та, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно із ч. 1 ст. 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) викладено правову позицію про те, що Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 Цивільного кодексу України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений. Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Матеріали справи не містять підтвердження того, що відповідач розумів Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву, а тому вони не можуть бути розцінені як належні докази, оскільки повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити відповідні зміни до Умов та Правил споживчого кредитування. За таких обставин, додані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг та витяг з Тарифів банку є неналежними доказами у справі. Крім того, роздруківка із сайту позивача не є належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Додана до позову копія наказу АТ КБ «ПриватБанк» № СП-2013-6595790 від 26 березня 2013 року «Про актуалізацію Умов та Правил надання банківських послуг», містить відомості щодо внесених змін до вказаних Умов та Правил у форматі таблиці «було-стало» (перелік із дев`яти положень), однак не підтверджує факт чинності саме наданого позивачем витягу з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку на час підписання [PERSON] анкети-заяви. Водночас, суд вважає, що підписана відповідачем Анкета-заява при приєднання до умов кредитування, розрахунок заборгованості, виписка по особову рахунку та довідка про видані відповідачу кредитні картки та зміну кредитного ліміту, є належними і допустимими доказами та підтверджують про наявність між сторонами кредитних відносин. При цьому, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 24 травня 2013 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, АТ КБ «ПриватБанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, на що суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову в цій частині, уваги не звернули. При цьому, надання коштів [PERSON] підтверджується випискою з особистих рахунків відповідача, яка відповідно до п. 62 «Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, є підтвердженням виконаних за день операцій і призначається для видачі або відсилання клієнту. Отже, наявна в матеріалах справи виписка по рахунку, за яким обліковуються кошти клієнта банку, в сукупності з іншими доказами, може підтверджувати заборгованість відповідача за виданим кредитом. Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені у постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 161/5267/20 та від 20 січня 2021 року у справі № 201/10415/18. Наведеним спростовуються твердження відповідача про відсутність доказів виникнення кредитних відносин між ним і позивачем та про відсутність належних доказів існування у нього заборгованості перед Банком та її розміру. Щодо доводів відповідача про те, що по картковому рахунку № [NUMBER] 31 травня 2015 року жодних операцій не здійснювалося, кошти було повернуто, сам кредитний рахунок закрито в березні 2016 року, фактично кредитні зобов`язання ним було виконано, суд зазначає таке. Термін дії картки № [NUMBER] був встановлений до березня 2016 року. Як вбачається з наданих позивачем виписки по рахунку, розрахунку заборгованості та довідки про видані відповідачу кредитні картки, справді з 07 травня 2015 року і до закінчення терміну дії цієї картки, а саме станом на 31 березня 2016 року заборгованість за вказаним картковим рахунком у [PERSON] була відсутня, як і після цього періоду і до 09 листопада 2017 року. Водночас, як встановлено із даних документів, спірна заборгованість виникла 09 листопада 2017 року і з того часу її розмір постійно змінювався (як збільшувався, так і зменшувався). При цьому, зазначені зобов`язання виникли в [PERSON] після отримання ним нової картки з № 5168755107695765, дата відкриття якої 02 листопада 2017 року, і саме з часу отримання цієї картки відбулося подальше зняття коштів з неї, виникнення заборгованості і її періодичне (несистематичне) погашення. Також суд зазначає, що відповідач не спростував доводів позивача і обставин справи щодо фактичного отримання ним картки з № [NUMBER] та її подальшого використання, а дані обставини підтверджуються випискою з рахунку [PERSON] , а також наданою позивачем фотографією позивача із карткою . Доводи відповідача про те, що на фотографіях, наданих позивачем, неможливо прочитати номер картки та строк її дії, суд вважає необґрунтованими і відхиляє, оскільки відповідач не посилається і не надав доказів того, що він отримував у спірні періоди інші картки у АТ КБ «ПриватБанк», а також в судовому засіданні підтвердив, що на фото зображений саме він. Також відповідач не надав жодних доказів того, що даною карткою протиправно користувались і знімали кошти інші особи, зокрема, відповідач не надав відомостей і доказів того, що він звертався до правоохоронних органів з такого приводу. Крім того, в судовому засіданні [PERSON] зазначив, що не пам`ятає чи отримував картку № [NUMBER] , проте не виключав, що можливо отримав її разом з отриманням зарплатної картки, а також вказав, що не пам`ятає скільки карток отримав у 2017 році одну чи дві і чи користувався з 2017 року кредитними коштами. Щодо доводів відповідача про те, що на момент відкриття карткового рахунку № [NUMBER] уже діяв Закон України «Про споживче кредитування», однак всупереч вимогам ст. 13 цього Закону кредитний договір не був укладений в письмовій формі і позивач не надав доказів надання йому одного з примірників кредитного договору, а також отримання та відкриття карткового рахунку, не означає згоду на підписання кредитного договору, суд зазначає таке. Суд погоджується з доводами позивача про те, що видача [PERSON] 02 листопада 2017 року картки з № [NUMBER] за своєю суттю є не укладенням нового кредитного договору, а лише перевипуском картки, термін дії якої закінчився, в межах попередньо вже укладеного договору (у спірному випадку кредитного договору від 24 травня 2013 року). Під перевипуском картки розуміється випуск та приєднання картки з новим строком дії до раніше відкритого клієнту карткового рахунку. При цьому, суд враховує, що відповідач не надав жодних доказів закриття зазначеного кредитного договору (саме кредитного договору, а не картки в зв`язку із закінченням терміну її дії), зокрема, відповідної його заяви, а також подання ним у 2017 році заяви про укладення нового кредитного договору чи вчинення інших аналогічних дій. Фактичне отримання [PERSON] нової картки з № [NUMBER] та подальше її використання, неодноразове зняття з неї кредитних коштів, їх часткове погашення, на думку суду, є належним підтвердженням продовження існування між ним та АТ КБ «ПриватБанк» правовідносин за кредитивним договором від 24 травня 2013 року. Наведене, серед іншого, підтверджується зазначеною вище випискою за вказаним договором, в якій в хронологічному порядку зафіксовано всі операції відповідача з кредитними коштами (зняття, погашення заборгованості). В свою чергу, відповідач не надав будь-яких вмотивованих заперечень та доказів на їх підтвердження, на спростування відомостей цієї виписки, їх неповноти чи недостовірності. Також суд зазначає, що [PERSON] , заперечуючи під час судового розгляду вказані вище обставини, лише висловлює незгоду з ними та/або ставить їх під сумнів, однак не надав жодних належних доказів на підтвердження таких своїх доводів. При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з ч. ч. 3, 4, п. п. 3, 4 ч. 5 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. А відповідно до норм ч. ч. 1 3 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів\~у цивільних\~справах не\~є обов`язком\~суду,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Суд має\~право збирати\~докази,\~що стосуються\~предмета спору,\~з власної\~ініціативи лише\~у випадках,\~коли це\~необхідно для\~захисту малолітніх\~чи неповнолітніх\~осіб або\~осіб,\~які визнані\~судом недієздатними\~чи дієздатність\~яких обмежена,\~а також\~в інших\~випадках,\~передбачених цим\~Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, відповідно до змісту наведених норм процесуального закону саме відповідач повинен довести обставини, які мають значення для справи і на які він посилаються як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», для чого на власний розсуд користуються своїми процесуальними правами, в тому числі щодо надання суду доказів на підтвердження таких обставин. В свою чергу, суд виконав свій процесуальний обов`язок щодо сприяння учасникам справи (в даному випадку відповідачу) в реалізації ним прав, передбачених цим Кодексом, зокрема, збирання та надання суду доказів, а саме під час розгляду справи з`ясовував думку відповідача щодо необхідності витребування доказів, на що останній вказав, що такої необхідності нема і просив вирішувати справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Враховуючи підтвердження позивачем описаними вище доказами отримання [PERSON] кредитних коштів, користування кредитними коштами та порушення ним грошових зобов`язань, а саме непогашення заборгованості за кредитом, чого відповідач не спростував, суд дійшов до висновку про правомірність позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 18719,10 гривень. Зазначені обставини, які описано вище, на думку суду, є достатньою підставою для часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно з ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви АТ КБ "Приватбанк" сплатило судовий збір в розмірі 2270,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 19 липня 2021 року № PROM2B2BLL. Судовий збір сплачено в розмірі, встановленому ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Оскільки суд ухвалив рішення про часткове задоволення позовних вимог, з [PERSON] слід стягнути на користь АТ КБ "Приватбанк" судові витрати із сплати судового збору в розмірі 1611 гривень, 70 копійок (26377,53 : 18719,10 х 2270 = 1611,70).

Outcome: partial