Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду з позовом та просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором, яка станом на 01 листопада 2013 року складає 26 754,93 грн., з якої: заборгованість за кредитом - 1 471,90 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 9 067,87 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 16 051,84 грн. В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк" посилається на те, що відповідно до укладеного договору № DNKRRK40140251 від 20.09.2005 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 3141,00 грн., зі сплатою відсотків за користування у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свої зобов'язання виконав, кредит надав, однак відповідач свої зобов'язання не виконав, тому станом на 01.11.2013 року заборгованість відповідача перед банком складає 26754,93 грн. Оскільки відповідач здійснювати погашення заборгованості за кредитним договором не бажає, позивач змушений був звернутись до суду з цим позовом. Відповідач позов не визнав. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2013 року відмовлено ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позовних вимог. В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить зазначене рішення суду скасувати як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, рішення суду - скасуванню, з ухваленням нового рішення, згідно п.п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України з наступних підстав. Відмовляючи ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що банк пропустив строк для звернення до суду за захистом своїх прав, передбачений ст. 257 ЦК України. Між тим з такими висновками суду погодитися не можна з наступних підстав. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позов, пред'явлений із пропуском зазначеного строку, задоволенню не підлягає, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі до винесення рішення у справі (частини третя і четверта статті 267 ЦК). В матеріалах справи відсутня заява сторони у справі про застосування позовної давності, справа розглянута в заочному порядку. Колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції, в даному випадку, не було підстав для застосування позовної давності та відмови у позові з цих підстав. За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до укладеного договору № DNKRRK40140251 від 20.09.2005 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 3141,00 грн., зі сплатою відсотків за користування у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON], як позичальник, свої зобов'язання за кредитним договором щодо повернення кредиту не виконує. Право кредитора, в даному випадку, вимагати від боржника повернення кредиту передбачене ст.1050 ЦК України. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № DNKRRK40140251 від 20.09.2005 року на 01.11.2013 року складає 26 754,93 грн., з якої: заборгованість за кредитом - 1 471,90 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 9 067,87 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 16 051,84 грн. Отже, колегія суддів вважає, що зазначена заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Outcome: approved