Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів, вказуючи на те, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20.10.2007 року. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Як зазначає позивач, подружнє життя з відповідачем не склалось і на даний час вони з відповідачем проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейно-шлюбні відносини. Малолітня донька проживає разом з нею. Відповідач у вихованні та утриманні дитини участі не бере, у добровільному порядку аліменти не сплачує, не приймає іншої участі в матеріальному забезпечення дитини. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до повноліття дитини. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили про їх задоволення. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, вказуючи на те, що розмір аліментів у вигляді ? частки доходу відповідача є необґрунтованим. Крім того, стягнення аліментів в такому розмірі значно погіршить матеріальний стан відповідача, на утриманні якого також знаходиться непрацездатна мати - пенсіонер. Крім того, представник відповідача вказала на те, що з вересня 2017 року відповідач в добровільному порядку перераховує на утримання дитини аліменти в розмірі 1000 грн. щомісячно, а також направляв посилки з подарунками дитині. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. Відповідно до копії свідоцтва про одруження, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20.10.2007 року (а.с.3). Від шлюбу сторони по справі мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.4). Як встановлено в судовому засіданні, і даний факт визнано сторонами, малолітня дитина сторін проживає з позивачем [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Позивач просить задовольнити її вимоги, вказуючи на те, що відповідач проживає окремо, в добровільному порядку відмовляється утримувати неповнолітню дитину, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Представник відповідача проти стягнення аліментів не заперечувала, однак, не визнала розмір аліментів, які просить стягнути позивач. Суд вважає вимоги [PERSON] такими, що підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1959 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як встановлено в судовому засіданні, неповнолітня дитина сторін проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач є працездатним, працює, має щомісячну заробітну плату в розмірі 7700 грн. (а.с.31-33), а тому суд вважає, що він спроможний сплачувати позивачу аліменти на утримання дитини. Крім того, суд враховує і добровільну сплату відповідачем аліментів на утримання дитини з вересня 2017 року (а.с.39-43). Доказів того, що за станом здоров'я та матеріального становища відповідач не може сплачувати аліменти на утримання своєї дитини, суду не надано. Також, відповідачем не надано доказів про наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків або інших обставин, що мають істотне значення і можуть вплинути на визначення розміру аліментів. Посилання представника відповідача на те, що на утриманні відповідача знаходиться непрацездатна мати, яка є пенсіонером, суд до уваги не приймає, оскільки вказані доводи не підтверджені належними та допустимими доказами. Надані представником відповідача копії посвідчень матері відповідача [PERSON] свідчать про певний соціальний статус та наявність пільг, а не про спільне проживання з відповідачем та перебування на його утриманні. Доказів того, що [PERSON] є непрацездатною, також суду не надано (а.с.38). Відповідно до роз'яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2017 рік", встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, з урахуванням проведених виплат. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно матеріалів справи, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 28 липня 2017 року шляхом направлення позову до суду засобами поштового зв'язку. З урахуванням наведеного, суд частково задовольняє позовні вимоги. На підставі викладеного і

Outcome: partial