Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулася [PERSON], посилаючись на те, що 18 березня 2005 року померла [PERSON], спадщину після смерті якої за заповітом прийняла вона (позивач). До спадкового майна померлої належить земельна ділянка площею 3,5901 га, розташована на території Іванівської сільської ради Ставищенського району Київської області, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3224283200:03:002:0047, яка належала померлій згідно державного акта на право власності на землю на бланку серії КВ № 101833, виданого 30.07.2004 р. на підставі розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації № 546 від 19 серпня 2004 року та зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 2411. 28 січня 2013 року державний нотаріус [PERSON] районної державної нотаріальної контори відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину через помилку допущену в даті реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку. Заміна державного акта на земельну ділянку на імя померлих осіб чинним законодавством не передбачена. Вказана земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі. Позивачка просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті 18 березня 2005 року [PERSON] на вищевказану земельну ділянку. Позивач та її представник [PERSON] в судове засідання не прибули, до суду представник позивача подала заяву, відповідно до якої справу просить розглядати у їх відсутність із зазначенням, що позивач позовні вимоги підтримує. Представник відповідача [PERSON] РДА судове засідання не прибув, райдержадміністрація до суду подала заяву з проханням розглядати справу у відсутність її представника. Представник третьої особи Відділу Держземагенства в [PERSON] районі в судове засідання не прибув, вказаний відділ подав заяву, якою не заперечує проти задоволення позову та просить розглядати справу у відсутність представника відділу. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами спадкової справи встановлено, що 18 березня 2005 року померла [PERSON], після смерті якої спадщину за заповітом прийняла позивачка [PERSON] (до одруження Мегера) відповідно до ст. ст. 1223 ч. 1, 1268 ч. 1, 1269 ч. ч. 1, 2, 1270 ч. 1 ЦК України, подавши заяву про прийняття спадщини до [PERSON] районної державної нотаріальної контори у встановлений шестимісячний термін (а. с. 24-28). Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а. с. 9 10) до спадкового майна померлої належить земельна ділянка, площею 3,5901 га, розташована на території Іванівської сільської ради Ставищенського району Київської області, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3224283200:03:002:0047, яка належала [PERSON] згідно державного акта на право власності на землю, виданого 30 липня 2004 року на бланку серії КВ № 101833, виданого на підставі розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації № 546 від 19 серпня 2004 року та зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 2411. 28 січня 2013 року державний нотаріус [PERSON] районної державної нотаріальної контори [PERSON] відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину через помилку допущену в даті реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку (а. с 7). Заміна державного акта на земельну ділянку на імя померлих осіб чинним законодавством не передбачена. Вказана земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі (а. с. 9-10). Вартість вищевказаної земельної ділянки становить 130892 грн. (а.с. 8). У відповідності до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статей 1220, 1223 ч. 3 Цивільного Кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Як встановлено ч.1, 2, 5 статті 1268 ЦК України (16.01.2003 року) спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як вбачається із п. "г" ч.1 статті 81 ЗК України ( від 25 жовтня 2001 року) громадяни набувають право власності на земельну ділянку на підставі прийняття спадщини. Згідно\~\~ч. 2 ст.373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно частини 1 статті 125 ЗК України ( в редакції чинній на час видачі документа) право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та\~\~його державної реєстрації.\~ Статтями 181,182 ЦК України визначено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. У відповідності до ст. 3, 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно. Державна реєстрація прав базується на кадастровому номері, присвоєному у встановленому законом порядку. Згідно статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Законодавством також встановлено, що межі земельних ділянок визначаються в технічній документації із землеустрою та в натурі (на місцевості). У відповідності до вимог 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. З урахуванням положень ч.1 ст.15, ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Таким чином, з урахуванням викладеного суд вважає, оскільки при реєстрації вищевказаного державного акта на право власності на земельну ділянку в ньому допущена помилка (державна реєстрація здійснена 30.07.2004 року, тоді як розпорядження [PERSON] РДА, яке було підставою для видачі державного акта прийняте 19 серпня 2004 року), заміна державного акта на земельну ділянку на імя померлих осіб чинним законодавством не передбачена, розпорядження, на підставі якого видано державний акт, є дійсним, межі земельної ділянки встановлені в натурі, їй присвоєно кадастровий номер, відомості про земельну ділянку\~\~внесені до Державного реєстру земель (АС ДЗК), тобто, земельна ділянка згідно статті 79-1 ЗК України є сформованою і може бути об'єктом цивільних прав, - суд приходить до висновку, що дана земельна ділянка належить до спадкового майна померлої після смерті 18 березня 2005 року [PERSON], а після її смерті право власності за заповітом на вказану ділянку набула позивачка, тому позов підлягає задоволенню, за позивачкою слід визнати право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на вищевказану земельну ділянку. Оскільки позивач не просить стягнути з відповідача судові витати по сплаті судового збору, відповідач [PERSON] РДА до предявлення позову про визнання права на спадщину за заповітом і в судовому засіданні не оспорювала цього права, відповідно до змісту ст. 88 ЦПК України на неї не може бути покладений обовязок по відшкодуванню судових витрат.

Outcome: approved