Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

Позивач 02 грудня 2016 року звернувся до суду з вищевказаним позовом, який неодноразово уточнював, та просив стягнути з відповідача ТОВ «КОКСОХІМРЕМОНТ» на його користь 1831,32 гривень, як суму середнього заробітку за час затримки своєчасного розрахунку; 3514,00 гривень суму нараховану, але не виплаченої заробітної плати та 5000,00 гривень у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 02.03.2015 року його було прийнято сторожем дільниці механізації на ТОВ «КОКСОХІМРЕМОНТ». 16.11.2016 року його було звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з скороченням штату на підставі наказу №336/ок-1 від 14.11.2016 року. За період липень - жовтень 2015 року підприємством йому нараховувалась заробітна плата щомісяця у розмірі 2500,00 гривень, утримання складає 489,0 гривень щомісяця, сума до виплати складає 2011,00 гривень щомісяця. Вказує, що отримував у касі підприємства відповідача за відомостями у зазначений період по 1600,00гривень, а повинен був отримувати заробітну плату у poзмipi 2011,00 гривень. Вважає, що йому та іншим працівникам підприємства було надано для підпису відомості про отримання заробітної плати, за вказаний період, яка не відповідає вимогам чинного законодавства. Також йому була нарахована, на підставі його заяви, нецільова допомога за сімейними обставинами в сумі 1710,00 гривень, але він її не отримав по теперішній час. Також, він звернувся до Головного управління держпраці у Дніпропетровській області з заявою про проведення перевірки щодо порушення його трудових прав відповідачем. У отриманій ним відповіді було зазначено ряд порушень трудового законодавства підприємством позивача та рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх прав. Вважає, що ТОВ «КОКСОХІМРЕМОНТ» порушено його трудові права, передбачені ч.1 ст. 116 КЗпП України. А тому, від неправомірних та протиправних дій відповідача він себе відчував не захищеним. Намагання захистити себе від протиправних дій відповідача призвело до втрати довіри до адміністрації роботодавця, що супроводжувалося нервуванням, порушенням нормального життєвого рівня, відповідного необхідного матеріального стану та порушеннями відповідного психологічного стану. У нього порушився нормальний сон, звичний розпорядок дня. Він є інвалідом третьої групи, а тому необхідно підтримувати нормальний стан здоров'я. Через несвоєчасність виплати заробітної плати він вимушений був позичати гроші для придбання необхідних ліків, продуктів харчування, сплати комунальних послуг. Відчував себе приниженим, що супроводжувалося обмеженням у спілкуванні. Неодноразово з цієї причини виникали сварки у сім`ї, що також негативно відображалося на його психологічному стані. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на підстави викладені у позові. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти них, просив в задоволенні позову відмовити, надала суду усні та письмові пояснення. Перевіривши матеріали справи та дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає на підставі наступного. Спірні правовідносини виникли із спору про стягнення заборгованості по заробітній платі при звільненні та моральної шкоди. Відповідно до ст. ст. 94, 95 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Згідно ст. 115 КЗпП заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що позивач працював на підприємстві відповідача на посаді сторожу з 02.03.2015 року, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 4-5) та копією наказу про прийняття на роботу від 27.02.2015 року (а.с. 42). Відповідно до наказу про прийняття на роботу №20/Ок-1 від 27.02.2015 року позивач був письмово ознайомлений із діючим колективним договором ТОВ «КОКСОХІМРЕМОНТ» та з правилами внутрішнього трудового розпорядку товариства, з посадовою інструкцією займаної посади, пройдено вступний інструктаж з охорони праці. 16.11.2016 року позивач був звільнений із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з скороченням штату на підставі наказу №336/ок-1 від 14.11.2016 року. (а.с.6). 25.08.2016 року позивач звернувся до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області з заявою про проведення перевірки щодо порушень відповідачем його прав та трудового законодавства. Листом від 13.10.2016 року за вих. №П-771-11/04 Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області надало [PERSON] відповідь щодо проведеної перевірки на підприємстві відповідача за його зверненням (а.с. 7 - 8). З вищевказаної відповіді убачається, що відповідно до режиму роботи сторожів дільниці механізації оговореного в діючих правилах внутрішнього трудового розпорядку ТОВ «КОКСОХІМРЕМОНТ», при застосуванні товариством підсумованого обліку робочого часу за 2015 рік, позивачем не допрацьовано до норми робочого часу встановленої законодавчо для 40-годинного робочого тижня - 133 робочі години. У 2016 році перерахунок відпрацьованих годин при застосуванні підсумованого обліку буде проводитись у грудні 2016 року. Щодо питання нарахування заробітної плати перевіркою встановлено, що посадовий оклад по посаді «сторож дільниці механізації, код професії 9152 за класифікатором професій ДК 003:2010» становив, згідно штатних розписів, затверджених директором (додатки до Колективного договору товариства): при прийнятті на роботу з 02.03.2015 року по 31.08.2015 року - 1218,00 грн., з 01.09.2015 року по 30.04.2016 року - 1378,00 грн., а з 01.05.2016 року по момент перевірки - 1450,00 грн. Нарахування оплати праці за відпрацьований період проводилось, виходячи з посадового окладу, встановленого штатним розписом, з урахуванням фактичного відпрацьованого часу. При цьому, має місце оплата відпрацьованих святкових годин у подвійному розмірі, відповідно до ст. 107 КЗпП України (за відпрацьовані дні - 08.03.2015, 12.04.2015, 09.05.2015, 01.01.2016, 07.01.2016, 02.05.2016, 19.06.2016, 28.06.2016, 24.08.2016). У відповідності до ст. 108 КЗпП України проводиться оплата за роботу у нічний час за кожну робочу зміну у розмірі 20% від посадового окладу з урахуванням фактично відпрацьованого часу з 22.00 до 06.00 години. Також, мала місце індексація заробітної плати, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 95 КЗпП України, п. 4 Постанови Постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок проведення індексації грошових доходів населення». Згідно із ст. 33 Закону України «Про оплату праці», в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Крім того, мало місце щомісячне нарахування виробничої премії за підсумками роботи за місяць в зв'язку з економією коштів, згідно наказів директора із зазначенням конкретних сум. З акту перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування №441/4.7-5від 12.10.2016 року (а.с. 51- 74) убачається, що перевіркою встановлені порушення, допущені відносно позивача [PERSON], які полягають у недотриманні підприємством відповідача термінів виплати заробітної плати позивачу (один раз на місяць та пізніше сьомого числа місяця, за який здійснюється виплата), недотримання термінів виплати відпускних. За допущені порушення, а саме недотримання термінів виплати заробітної плати, неповідомлення працівника про суми заробітної плати нараховані, утримані, та належні до виплати, відносно керівника товариства застосовано заходи адміністративного впливу. Згідно платіжних відомостей про нараховану заробітну плату та інші виплати працівникам ТОВ «КОКСОХІМРЕМОНТ» від 17.07.2015 року за липень, від 25.09.2015 року за серпень, від 19.10.2015 року за вересень, від 19.11.2015 за жовтень 2015 року позивач отримав по 2011, 00 грн. щомісяця, про що в них поставив свій особистий підпис. (а.с. 44, 45, 46, 47). За змістом ст.ст.10, 58, 60 ЦПК України,- кожна сторона на засадах змагальності зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу, шляхом надання належних доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що разом з позивачем влаштовувалися на роботу до відповідача на посаду сторожів. В період праці на підприємстві відповідача вони виконували додаткові роботи, які не входили до їх обов'язків, за які в свою чергу їм обіцяли здійснювати доплату, але так цього підприємство не робило. Табулеграми їм не надавалися, заробітну плату вони отримували у касі підприємства, про що ставили свої підписи на якихось листках. Взагалі на підприємстві працювало на посаді сторожу три особи. У період перебування у відпустці одного з них, доплата за виконання додаткових робіт не здійснювалась. У зв'язку з виплатою матеріальної допомоги у розмірі 1710 грн. їм усім приносили наказ та відомість. Він та інші працівники не ставили свій підпис про отримання цих коштів, так як їх не отримували. Суд не погоджується з доводами позивача, щодо отримання у касі підприємства відповідача по відомостям за період липень - жовтень 2015 року заробітної плати у розмірі 1600 грн., оскільки доказів вказаних обставин він всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України не надав, його підписи наявні під кожною відомістю щодо виплати заробітної плати за спірний період. Факт отримання заробітної плати за період липень - жовтень 2015 року у розмірі 2011,00 грн. підтверджується копіями платіжних відомостей про нараховану заробітну плату та інші виплати працівникам ТОВ «КОКСОХІМРЕМОНТ» (а.с. 44, 45, 46, 47). Суд погоджується з доводами позивача та його представника, що працівниками адміністрації підприємства відповідача йому та іншим працівникам було надано для підпису відомості про отримання заробітної плати, за вказаний період, яка не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме у відомостях не зазначено суму яка фактично нарахована, не вказано суму яка підлягає утриманню та суму яка підлягає отриманню. Ці обставини встановлені актом перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування №441/4.7-5 від 12.10.2016 року (а.с. 51- 74) та відображені у відповіді від 13.10.2016 року за вих. №П-771-11/04 щодо проведеної перевірки на підприємстві відповідача (а.с. 7 - 8). Але, в свою чергу у вищевказаному акті та відповіді зазначено про застосування відносно керівника товариства заходів адміністративного впливу за виявлені порушення та такі порушення не є предметом розгляду у даній справі. Щодо нарахування неоподатковуваної нецільової матеріальної допомоги у розмірі 1710 грн., згідно наказу про надання допомоги №162/Ок від 25.12.2016 року (а.с.13) суд зазначає наступне. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що виплата вказаної неоподатковуваної нецільової матеріальної допомоги також була предметом перевірки уповноваженого органу Держпраці. В ході перевірки було встановлено, що позивач отримував зазначені грошові кошти, проте касовий документ втрачений, що у свою чергу є порушенням вимог ч. 1 ст. 30 Закон України «Про оплату праці», згідно з яким роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановлено порядку (а.с.69). Суд погоджується з твердженнями представника відповідача щодо проведення даної виплати через касу підприємства 28.12.2015 року (видатковий касовий ордер №161 від 28.12.2016 року) та отримання її позивачем (платіжна відомість №109). Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст.117 КЗпП України підприємство, установа або організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу. Тобто, підставою для виплатити працівникові його середнього заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку є два юридичних факти - порушення власником строків розрахунку при звільненні (ст. 116 КЗпП) та вина власника. В матеріалах справи міститься зведена відомість працівників ТОВ «КОКСОХІМРЕМОНТ» по заробітній платі за жовтень та листопад 2016 року про нараховану заробітну плату позивачу та належну суму до виплати з урахуванням утриманих податків та зборів (а.с. 49, 50). Доказів щодо неправильності нарахування заробітної плати, неправильності утримання податків та зборів суду не надано. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі: якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до роз'яснень у постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 25.05.2001 року №5, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. У зв'язку з тим, що судом не встановлено факту несвоєчасної виплати заробітної плати позивачу зі сторони відповідача та порушення трудових прав та законних інтересів позивача відповідачем, вимоги про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають. Суд відхиляє показання свідка [PERSON] , оскільки вони не узгоджуються з матеріалами справи, встановленими у судовому засіданні обставинами та не можуть слугувати підтвердженням доводів позивача. Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з товариства відповідача на його корись середнього заробітку за час затримки своєчасного розрахунку та суми нарахованої, але не виплаченої заробітної плати є необґрунтованими та безпідставними, оскільки судом встановлено, що в день звільнення з позивачем було здійснено повний розрахунок, у повному обсязі були виплачені всі належні йому на день звільнення кошти. Таким чином суд не вбачає порушення трудових прав позивача підприємством відповідача, передбачених ст. 116 КЗпП та виходячи з вищезазначеного не вбачає факту завдання відповідачем позивачу моральної шкоди та у задоволенні позовних вимог вважає за необхідне відмовити.

Outcome: dismissed