Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

Позивач 10 квітня 2014 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с.2-5). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 09 серпня 2014 року у м. Дніпропетровську на перехресті вул.. Набережна Заводська та вул..Павлова, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок якої автотранспортний засіб «Джилі», д/н [NUMBER], який належить позивачу на праві власності, отримав механічні пошкодження. Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.10.2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Матеріальний збиток завданий позивачу, підтверджений висновком експертного автотоварознавчого дослідження судового експерта №2108/14/14 від 05.09.2014 року складає 48 990,12 грн., а загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] склала 61 430,98 грн. На момент ДТП між [PERSON] та ПрАТ «Страхова компанія «Україна» було укладено поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/0660680. Позивач звертався із заявою про настання страхового випадку до співвідповідача ПрАТ «Страхова компанія «Україна» щодо відшкодування завданих йому матеріальних збитків завданих внаслідок ДТП, у зв'язку із чим, ТОВ «Юниверсал Ассистанс» за дорученням страховика було проведено збір документів та огляд пошкодженого автомобіля. Але, позивач так і не отримав страхового відшкодування шкоди, у зв'язку із чим, вимушений був звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] різницю між розміром спричиненого збитку та сумою страхового відшкодування, витрати на проведення авто товарознавчих досліджень в сумі 13 240,86 грн.; з ПрАТ «Страхова компанія «Україна» стягнути суму страхового відшкодування з урахуванням пені в розмірі 53 755,40 грн.; стягнути із співвідповідачів судовий збір пропорційно до сум заявлених вимог. Позивач, в особі свого представника за довіреністю - не [PERSON] в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду представник надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі (а.с.75). Відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, про що свідчить письмова розписка в матеріалах справи (а.с.73). Про причини своєї неявки у судове засідання не повідомив, письмових заяв про розгляд справи за своєю відсутністю до суду не надсилав. Співвідповідач - ПрАТ «Страхова компанія «Україна», в особі свого законного представника, в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, про що свідчить поштове повідомлення з відміткою про вручення адресату в матеріалах справи (а.с.61). Про причини неявки свого представника не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи за відсутністю представника до суду не надсилав. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного договору страхування, на вимогу відшкодування матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Суд, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обов'язків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Судом встановлено, що 09.08.2014 року о 07-30 год. [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], на регульованому світлофором перехресті вул..Н.Заводської та вул.. Павлова, при поданні сигналу світлофора, що дозволяє рух, не надав дорогу транспортному засобу, що завершував проїзд перехрестя, виїхав на перехрестя та скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2014 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст..124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в сумі 425,00 грн. (а.с.8). За змістом вищевказаної постанови, [PERSON] є винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди внаслідок порушення ним п.10.1 Правил дорожнього руху України. У відповідності до ч.4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов'язковою для суду, що розглядає цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, тобто є обставиною, яка не потребує доказування. Згідно висновку № 1912/14/14 від 19.12.2014 року експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку завданого власникові автомобіля [NUMBER] (який був складений у доповнення до висновку №2108/14/14 від 05.09.2014 року), в результаті його пошкодження складає 61 430,98 грн., а вартість проведення даного експертного дослідження становить 400,00 грн. (а.с.16-21,46-51,56). За змістом ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. У відповідності до ч.2 ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається за реальною вартістю втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до вимог ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У відповідності до ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, договір оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Також встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Україна», про що свідчить поліс №АІ/0660680 від 11.06.2014 року (з.а.с.10). Відповідно до п. 2 ст. 18 Закону України "Про страхування", факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Позивач у встановлений строк звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Україна» із заявою про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП (а.с.11), але жодних виплат страховиком проведено так і не було. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» від 07.03.1996 року, договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Згідно з п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором). За ст.. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи,визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до ст. 988 ЦК України, страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. За змістом ст. 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 року, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана у тому числі й із пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Згідно ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 року, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця. Оскільки, обов'язок співвідповідача [PERSON], перед потерпілим по відшкодуванню шкоди завданої внаслідок ДТП, забезпечений полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страхувальник, в свою чергу, зобов'язався сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Згідно п. 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України "Про страхування", у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування. Відповідно до ст..992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановлену договором або законом. За п.36.1 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 року, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: approved