Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

Виклад позиції позивачів. [PERSON] та [PERSON] (далі позивачі) 3 липня 2019 року звернулися до суду з цим позовом і просили визнати [PERSON] , [INFO] (далі відповідач), таким, що втратив право користування належним позивачам житловим будинком [ADDRESS] (а.с.2-3). Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою від 10 липня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі(а.с.25) Ухвалою від 11 вересня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду, вирішено здійснити виклик відповідача в судове засідання в порядку частини одинадцятої статті 128 ЦПК України (а.с.54). Позивачі у судове засідання не з`явилися. Подали заяви, в яких позовні вимоги підтримали повністю та просили справу розглянути у їхню відсутність (а.с.51-52). Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце його проведення, відзиву на позов не подавав. Відповідно до частини першої статті 281 ЦПК України 7 жовтня 2019 року судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи (а.с.58). Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу здійснювався судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Згідно з копією свідоцтва про народження, відповідач [PERSON] , [INFO] , є сином позивача [PERSON] (а.с.10). Відповідно до довідки квартального комітету"Корчовка" №369 від 8 червня 2019 року, відповідач зареєстрований по [ADDRESS] , однак з 2000 року за вказанеою адресою не проживає (а.с.11). Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 квітня 1992 року та копій витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, позивачі є власниками житлового будинку по [ADDRESS] . Кожному з позивачів належить по 1/2 частині вказаного будинку (а.с.12, 13-14, 15-16). Відповідно до копії з домової книги відповідач зареєстрований по [ADDRESS] (а.с.17-20). Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Предметом позову являється матеріально-правова вимога позивачів до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування належним позивачам житловим будинком. Підставою позову є неможливість позивачів здійснювати в повній мірі своє право власності на належний їм будинок, а також правові норми Цивільного та Житлового кодексів України, на які посилаються позивачі в підтвердження своїх вимог. Юридична кваліфікація встановлених обставин. Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини першої статті 383 цього ж Кодексу власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перераховані вище норми цивільного законодавства дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Тому звернення до суду позивачів з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом з метою усунення перешкод у користуванні належним їм на праві приватної власності житловим будинком є підставним. Відповідно до статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що даний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, то положення статті 7 Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Згідно зі статтею 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. Згідно з частиною другою статті 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не проживає за місцем реєстрації з 2000 року. Даний факт підтверджується вищедослідженими у судовому засіданні доказами. Висновки суду. Враховуючи, що позивачі є власником будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, відповідач, в цьому будинку не проживає понад рік, його реєстрація в будинку перешкоджає реалізації права власності позивачів, то відповідача слід визнати таким, що втратив право користування цим жилим приміщенням. Відповідно до пункту 26 Правил реєстрації місця проживання, які затверджені постановою КМУ від 2 березня 2016 року №207, рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. На підставі вищенаведеного суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивачів слід стягнути судовий збір в сумі 768,40 грн (а.с.1).

Outcome: approved