Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування свої вимог позивач посилається на те, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 23.02.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис №13. Мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з матірю. При цьому вказуючи що спільне життя з відповідачем не склалось з причин несумісності характерів та різних поглядів на життя. З липня 2018 року сторони проживають окремо та не ведуть спільне господарство. Відповідач ухиляється від належного надання матеріальної допомоги на утримання дитини. В звязку з цим вона звернулась до суду і просить розірвати шлюб між сторонами та стягнути на її користь з [PERSON] аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просила позов в частині стягнення аліментів задовольнити не з дати подачі позову до суду, а з иоиенту винесення судом рішення, оскільки відповідачем до цього часу були сплачені деякі кошти на утримання дитини. Відповідач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, та визнання ним позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Згідно зі ст. 109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої\~Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Таким чином, зважаючи, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, а тому вони сімейних стосунків не підтримують, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому суд вважає, що збереження сімї сторін є неможливим, а шлюб підлягає розірванню. На підставі ст. 113 Сімейного кодексу України, позивачу слід залишити прізвище набуте у шлюбі. Окрім того, позивач та відповідач не досягли згоди щодо участі останнього в матеріальному забезпеченні дитини. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з положень ст. 182 СК України, згідно до яких враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених статтею 184 СК України. З урахуванням всіх обставин справи та вимог ст. ст.\~180,\~183 СК України, враховуючи те, що дитина проживає з матір'ю, суд вважає можливим визначити розмір аліментів на їх утримання у частці від доходу (заробітку) відповідача у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати ухвалення рішення і до досягнення [PERSON], [INFO] повноліття. Питання розподілу судових витрат вирішити в порядку ст. ст.133, 141 ЦПК України.

Outcome: approved