Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

АТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання кредитних карт від 05.10.2015 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5516,09 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та Банком Кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання за договором та угодами виконав у повному обсязі. Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань, станом на 15.11.2019 року, виникла заборгованість у сумі 17513,77 грн., яка складається з наступного: 5516,09грн. - заборгованість за кредитом; 2,30грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 9870,08 грн. - заборгованість за пенею; 2125,30грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Позивач просить стягнути з відповідача 17513,77 грн. заборгованості за кредитом та судові витрати в розмірі 1921,00 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подавши суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, з якої вбачається, що позовні вимоги він підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, заяви про розгляд справи за її відсутності та відзиву на позовну заяву не подала, а тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази в справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.10.2015 року між Акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" та [PERSON] була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання кредитних карт, відповідно до якої 05.10.2015 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5516,09 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, (а.с. 7). Позичальником не виконані зобов`язання щодо погашення суми кредиту та сплати відсотків за Генеральною угодоювід 05.10.2015 року, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 15.11.2019 року становить 17513,77 грн. та складається: 5516,09грн. - заборгованість за кредитом; 2,30грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 9870,08 грн. - заборгованість за пенею; 2125,30грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та цивільного законодавства. Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також розмір процентів, встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Положеннями ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, суд, дослідивши письмові докази в справі, дійшов висновку, що відповідач допустив порушення зобов`язань, встановлених договором, які порушили права позивача, доказів належного виконання кредитного договору не надав, а тому позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові ВСУ від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15, - відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, вважає, що позов у частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача штрафу, відповідно до пункту 2.2 Генеральної умовимо, не підлягає задоволенню. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення штрафу в розмірі 2125,30 грн. задоволенню не підлягають. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме, в розмірі 15388,47 грн, що складається із: 5516,09грн. - заборгованісті за кредитом; 2,30 грн. - заборгованості по відсотках за користуванням кредитом та 9870,08 грн. - заборгованості за пенею. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позову до суду позивач сплатив 1921,00 грн. судового збору, що підтверджується платіжним дорученням, (а.с. 1). Судові витрати слід покласти на відповідача пропорційно до задоволеного позову, а саме, в розмірі 1687,88 грн.

Outcome: partial