Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

В лютому 2019 року Хорольська міська рада (далі по тексту позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту відповідач) про стягнення безпідставно збережених коштів - орендної плати у сумі 11020 грн. 82 коп., а також судового збору у сумі 1841 грн. 00 коп. Позов обґрунтований тим, що відповідач є власником нерухомого майна, а саме: нежитлової будівлі ( склад перевалка дикоростущих рослин) загальною площею 329 кв. м, розташованої за адресою [ADDRESS] . Зазначене нерухоме майно належить відповідачеві на праві власності на підставі договору купівлі-продажу ВМТ № 185196 від 17.05.2010 року. 28 серпня 2015 року позивач ухвалив рішення на 72 сесії 6 скликання № 325 (далі - рішення № 325), «Про затвердження проекту землеустрою та надання в користування на умовах оренди земельної ділянки [PERSON] » на підставі чого відповідачу, як фізичній особі надано в оренду земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва по [ADDRESS] площею 0.0878 га. з кадастровим номером [NUMBER] , вступивши в фактичне користування цією земельною ділянкою, як такою на якій знаходиться нерухоме майно належне відповідачу. Вказує, що відповідач умисно ухилився від укладання договору оренди та від сплати за землекористування, чим порушив права власника земельних ділянок. Через те, що відповідач користується земельною ділянкою без оформлення документів, що посвідчують право на неї з 01.09.2016 року позивачем було визначено вартість безпідставно збереженого майна відповідачем за користування вищевказаною земельною ділянкою площею 0.0878 га. у розмірі 3 % нормативної грошової оцінки за 2016 рік у розмірі 11020 грн. 82 коп. Відповідач відмовляється відшкодувати вказані грошові кошти, тому позивач просив їх стягнути у судовому порядку. Відповідач, через канцелярію суду 03.04.2019 року за вх.№ 2425, надав відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову, виходячи з того, що акт визначення розміру збитків та недоотриманих доходів від 03.09.2018 року № 201 не є належним доказом розміру коштів, які позивач просив стягнути із відповідача, так як складений з порушенням вимог чинного законодавства, так як до складу комісії не включено осіб, що повинні відшкодовувати збитки, чим порушено право особи на участь у прийнятті рішення. 20.05.2019 судом було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті на 05 серпня 2019 року о 09 год. 00 хв. Позивач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, подав заяву про розгляд справи у відсутність свого представника, позов просив задовольнити з підстав зазначених у ньому. Відповідач в судове засідання не з`явився, від представника відповідача - адвоката Подорожняка В.В. до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність відповідача та представника. В задоволенні позовних просили відмовити. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 156553502 вбачається, що відповідач [PERSON] є власником нежитлової будівлі (складу перевалки дикоростущих рослин) площею 329 квадратних метрів в [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 990902253248, на підставі договору купівлі-продажу ВМТ № 185196 від 17.05.2010 року. З матеріалів справи вбачається, і це не заперечується сторонами по справі, що вказана нежитлова будівля знаходиться на земельній ділянці площею 0.0878 га. по [ADDRESS] з кадастровим номером [NUMBER] . З матеріалів справи вбачається, що 28.08.2015 року на 72 сесії 6 скликання Хорольської міської ради № 325 «Про затвердження проекту землеустрою та надання в користування на умовах оренди земельної ділянки [PERSON] » було вирішено: 1.Затвердити проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0.0878 га. з кадастровим номером [NUMBER] по [ADDRESS] [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 2.Надати [PERSON] в користування на умовах оренди земельну ділянку площею 0.0878 га. з кадастровим номером [NUMBER] по [ADDRESS] під розміщення та обслуговування складу для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 10 років. 3.Зобов`язати [PERSON] в місячний термін укласти договіроренди на вказну в п.2 цього рішення земельну ділянку відповідно до грошової оцінки землі, кадастровоо плану та здійснити державну реєстрацію права на неї. Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні відповідач з часу придбання нежитлових приміщень та часу прийняття позивачем рішення № 325 жодних прав на користування земельною ділянкою за вищевказаною адресою не мав, договорів оренди з власником земельної ділянки Хорольською міською радою не укладав. Правовий механізм переходу права на землю пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначено ст. 377 Цивільного кодексу України. Виходячи зі змісту зазначеної статті закону, норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебуває у власності або у користуванні колишнього власника будівлі. Як вбачається із положень ст. 120 Земельного кодексу України та 377 Цивільного кодексу України, виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи користування земельною ділянкою. Відповідно до ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Водночас, за змістом ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Частиною 2 ст. 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно зі ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землі є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. За приписами ст. 14.1.147 Податкового кодексу України плата за землю обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. [PERSON] не був власником або постійним землекористувачем земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , а тому не був суб`єктом плати за землю у формі земельного податку (ст. 14.1.72 Податкового кодексу України). Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (ст.ст. 14.1.125, 14.1.136, 288.5). Відповідно до вимог ст. 21 Закону України «Про оренду землі» та п.14.1.136 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. За приписами ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. В порушення вищевказаних норм, в період часу з 01.09.2016 по 01.08.2018 року договір оренди земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , площею 0.0878 га. не укладався, орендна плата за її використання відповідачем не сплачувалася, що не заперечується сторонами по справі. Згідно з ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. З аналізу змісту норм статей 1212-1214 ЦК України, випливає, що зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (кондикційне зобов`язання) виникає за одночасної наявності трьох умов: 1) відбувається набуття чи збереження майна; 2) правові підстави для набуття чи збереження майна відсутні; 3) набуття чи збереження здійснюється за рахунок іншої особи. Набуті відповідачем нежитлові будівлі будучи згідно статті 181 ЦК України нерухомим майном (об`єктом, розташованим на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення) є органічно і нерозривно пов`язаною з цією земельною ділянкою. Тому визнання за відповідачем права власності на будівлі автоматично призвело до фактичного набуття відповідачем і майнових прав володіння і користування земельною ділянкою, на якій розташована ця будівля. Відсутність укладеного договору оренди земельної ділянки має фактичним наслідком набуття відповідачем володіння і користування чужою земельною ділянкою без відповідної грошової компенсації. В результаті відбулося збереження (заощадження) відповідачем належних до сплати за таке володіння і користування коштів у вигляді орендної плати. Передача прав володіння і користування земельною ділянкою згідно статті 206 ЗК України, п.п.14.1.136п.14.1. ст.14 ПК України здійснюється за плату, що має вноситися на користь позивача на підставі договору оренди земельної ділянки. Правові підстави для одержання відповідачем прав володіння і користування земельною ділянкою безоплатно в даному випадку відсутні. Так само відсутні правові підстави для не нарахування, несплати орендної плати за землю тощо. Встановлено, що власником відповідної земельної ділянки є Хорольська міська рада Полтавської області в особі позивача. Згідност.206 ЗК України, п.п.14.1.136 п.14.1. ст.14 ПК України власником майна фактично збереженого відповідачем (коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою) також є Хорольська міська рада в особі позивача. Таким чином, збереження (заощадження) відповідачем коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою призвело до збільшення (накопичення) цих коштів у відповідача за рахунок їх неодержання Хорольською міською радою. Кваліфікація спірних правовідносин як зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави означає необхідність застосування норм передбачених статтями 1212-1214 ЦК України правових наслідків дій/бездіяльності відповідача у в вигляді збереження (заощадження) у себе відповідних сум орендної плати. За допомогою цих норм навіть за відсутності ознак делікту, тобто при умові правомірної поведінки відповідача у спірних правовідносинах, досягається відновлення справедливої рівноваги між правами та охоронюваними законом інтересами сторін спору, що випливають з принципу платності користування землею. На відміну від зобов`язань, які виникають із завдання шкоди, для стягнення безпідставно збереженого майна (коштів) за п.4 ч.3 ст.1212 Цивільного кодексу України вина не має значення, оскільки незалежно від наявності вини в поведінці відповідача, сам факт несплати відповідачем орендної плати за користування земельною ділянкою, свідчить про втрату позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під визначення "виправданого очікування" відповідно до загальновизнаної практики Європейського суду з прав людини. Так, пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини «Федоренко проти України» від 03.06.2006 визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. У даних правовідносинах неотриманні Хорольською міською радою кошти від оренди землі підпадають під визначення Європейським судом з прав людини «виправданого очікування» щодо отримання можливості ефективного використання права комунальної власності Хорольської міської ради. До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Такий висновок суду повністю узгоджується з правовою позицією Великої палати Верховного суду Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц (провадження №14-77цс18) Крім того, Велика палата ВС у вказаній постанові зазначила, що фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212ЦК України (п.82 Постанови). Отже, [PERSON] (набувач), не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, збільшено вартість власного майна, а Хорольською міськоюрадою (потерпілим) втрачено належне їй майно (кошти від орендної плати), тобто, має місце факт безпідставного збереження саме орендної плати відповідачем за рахунок Хорольської міської ради. Беручи до уваги, що відповідач користувався вказаною земельною ділянкою без достатньої правової підстави, відповідно до положень статей 1212-1214 Цивільного кодексу України [PERSON] повинен повернути Хорольській міській раді кошти, які він зберіг у вигляді несплаченої орендної плати з вирахуванням фактично сплачених коштів (земельного податку). Відповідно до витягу № 3107 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, нормативно грошова оцінка 1 квадратного метру земельної ділянки під забудовою становить 207, 99 грн. ( п.13), а грошова оцінка земельної ділянки площею 878 кв. метра станом на 2016 рік становить 182615, 22 га ( п.15), в 2017 та в 2018 роках з урахуванням коефіцієнту 1.06 становить 193572,13 грн. Ставка орендної плати згідно рішення 64 сесіх Хорольської міської ради 6 скликання від 20.01.2015 року № 10 становить 3%. З урахуванням викладеного, Хорольською міською радою проведено розрахунок недоотриманих доходів за фактичне користування [PERSON] земельною ділянкою площею 878 метрів квадратних, розташованою за адресою: [ADDRESS] у вигляді орендної плати за землю за період з 01.09.2016 по 01.01.2017 року становить 182615,22 х 3% / 12 місяців х 4 місяці = 1826, 15 грн. + за період з 01.01.2017 року по 01.08.2019 року становить 193 572, 13 х 3%+ 193 572, 13 х 3% / 12 місяців х 7 місяців = 9 194 грн. 67 коп., а всього 11020 грн. 82 коп., який і підлягає стягненню із відповідача на користь позивача. При цьому суд вважає, що твердження відповідача, що акт визначення розміру збитків та недоотриманих доходів від 30.08.2018 року, затверджений розпорядженням голови Хорольської райдержадміністрації 03.09.2018 року № 201 не є належним доказом розміру коштів, які позивач просив стягнути із відповідача, так як складений з порушенням вимог чинного законодавства, так як до складу комісії не включено осіб, що повинні відшкодовувати збитки, чим порушено право особи на участь у прийнятті рішення, є безпідставним, так як сам по собі вищевказаний акт не створює для відповідача жодних правових наслідків. Судом перевірено правильність нарахування збитків, суд також враховує , що ці збитки обраховані уповноваженим органом виходячи із розміру нормативно грошової оцінки землі прийнятою у відповідності до вимог чинного законодавства, з урахуванням відповідних коефіцієнтів інфляції, з урахуванням 3% процентної ставки, яка є мінімальною, відповідно до вимог Закону України «Про оренду землі». При цьому, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України). Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача у сумі 11020 грн. 82 коп. підтверджуються доданими до матеріалів справи доказами, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1841,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved