Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

Лікар - психіатр Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні Яковенчук О.М. звернувся в Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO] жительки [ADDRESS], у примусовому порядку в психіатричний заклад без її згоди. В обґрунтування поданої заяви посилається на те, що у [PERSON] наявне виражене недоумство у вигляді помірної розумової відсталості, 18.07.2017 року поступила у шосте відділення Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні в супроводі матері. Тому вона потребує стаціонарного обстеження та лікування в психіатричному стаціонарі, у зв'язку із наявністю у неї тяжкого психічного розладу, який обумовлює її безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби. У судовому засіданні представник Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні лікар-психіатр Яковенчук О.М. заяву підтримав і просить її задовольнити. Прокурор Добрянська Н. в судовому засіданні підтримала заяву про госпіталізацію [PERSON] у примусовому порядку в Тернопільську обласну комунальну клінічну психоневрологічну лікарню без її згоди. В судовому засіданні законний представник особи відносно якої подано заяву [PERSON] не заперечила щодо примусової госпіталізації її дочки у психіатричний заклад, оскільки вона не може задовольнити самостійно свої життєві потреби та потребує лікування. у стаціонарі. Судом встановлено, що [PERSON] поступила в стаціонар Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні в супроводі матері. З анамнезу захворювання пацієнта відомо, що [PERSON] родом з селян. Народилась недоношеною та від народження відставала в психофізичному розвитку. В школу пішла з 8-ми років, але програму ЗОШ не засвоювала, тому була переведена в допоміжну школу. На прохання матері, через сімейні і матеріальні обставини була знову переведена в ЗОШ по місцю проживання, де хвора формально закінчила 9 класів. В подальшому більше не вчилась і ніколи не працювала та є Інвалід II групи довічно. На стаціонарному лікуванні в ТОККПНЛ з 2004 року, всього на лікуванні була 4 рази. Останній раз виписалась 27.03.2015 року. На теперішній час у неї погіршився стан за останній місяць порушився сон, відмічаються епізодичні спалахи психомоторного збудження, схильна наносити собі легкі самопошкодження. При огляді комісії виявлено: мовний контакт малопродуктивний. Дезорієнтована в місці та часі грубо орієнтується в своїй особі. Мислення торпідне. Запас отриманих знань вкрай низький. Не розуміє метафор та прислів'їв. Задачі на узагальнення, виключення не вирішує. Емоції прості. Пам'ять та інтелект низькі. Розладів сприйняття, маячних ідей не має. Критика до себе відсутня. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, думку прокурора, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що заяву слід задовольнити. Відповідно до вимог ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" від 22.02.2000 року, особа, яка страждає на психічний розлад може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди, якщо її обстеження або лікування можливе лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до вимог ст. 282 ЦПК України залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. Рішенням Конституційного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 1-1/2016, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року № 1489-ІП з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Відповідно до частини другої статті 70 Закону України «Про Конституційний Суд України», Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Закон України «Про психіатричну допомогу» виходить із презумпції психічного здоров'я особи і таких принципів надання психіатричної допомоги, як законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями. Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п."е" цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану. Так, у ст.5 Конвенції встановлено, які вимоги повинні бути дотримані, при затриманні особи, як душевнохворої а саме: необхідно довести стан психічного розладу; розлад повинен бути таким і такої інтенсивності, щоб було виправданим поміщення особи до лікарні; знаходження в лікарні не може продовжуватися при припиненні такого розладу. Ці ж принципи повинні бути дотримані і при вирішенні питання про госпіталізацію особи в психіатричний заклад в примусовому порядку. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 19 липня 2017 року, у [PERSON] наявність вираженого недоумства у вигляді помірної розумової відсталості, від неї неможливо отримати згоди на лікування, а тому її лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару в примусовому порядку. Надані суду пояснення лікаря-психіатра та законного представника, зокрема, про те, що [PERSON] вже проходила лікування стаціонарно в ТОККПНЛ а також те, що остання схильна наносити собі легкі самопошкодження, суд вважає доказами по справі, які свідчать про її безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби, підтверджуючими необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Таким чином, враховуючи подану заяву, за наявності висновку комісії лікарів-психіатрів з якого вбачається, що госпіталізація [PERSON] до психіатричного закладу є доцільною та відповідає її інтересам, а тому на думку суду наявні всі підстави для її госпіталізації у психіатричну лікарню в примусовому порядку без її згоди, а тому заяву Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні слід задовольнити. На підставі наведеного,

Outcome: approved