Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

Заступник Лубенського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Дитячої міської клінічної лікарні м. Полтава звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідача за вироком Лубенського міськрайсуду від 11.06.2013 р., який набрав законної сили, визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 5 (п»яти) років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки, та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробовуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки. Вироком суду встановлено, що 11.08.2011 року близько 12 год. 20 хв. [PERSON], керуючи технічно-справним автомобілем «ЗАЗ DAEWOO Т13110» д.н.з. [NUMBER], який належить на праві власності його брату [PERSON], та перевозячи пасажирів [PERSON], [PERSON], [PERSON], рухався в напрямку с. Мгар, Лубенського району, Полтавської області, з боку автошляху Київ-Харків-Довжанський. Наближаючись до нерівнозначного перехрестя „головної дороги" автошляху Київ-Харків з другорядною дорогою виїзду із с. Мгар в м. Лубни, розташованому в районі 203 км. даного автошляху Лубенського району, Полтавської області, водій [PERSON], грубо порушуючи вимоги Правил дорожнього руху України, проявив неуважність, перед зміною напрямку руху, рухаючись в напрямку другорядної дороги до с. Мгар, Лубенського району, не переконавшись в безпеці дорожнього руху та скоюваного маневру, виїхав на перехрестя, не надавши переваги в русі та дороги автомобілю «HYUNDAI TUCSON» д.н.з. [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON], під керуванням водія [PERSON], що рухався по головній дорозі з боку м. Харків в напрямку м. Києва, створивши небезпеку для його руху допустив з ним зіткнення. В результаті даної пригоди водій автомобіля «HYUNDAI TUCSON» [PERSON], його пасажири малолітній [PERSON], [PERSON], та пасажири автомобіля «ЗАЗ DAEWOO Т13110» [PERSON], [PERSON], [PERSON] отримали тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості. Так, пасажир автомобіля «ЗАЗ DAEWOO Т13110» малолітній [PERSON] [INFO] отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої ключиці зі зміщенням відломків, ЧМТ, забою головного мозку, синця, саден лобу, які по ступені тяжкості, згідно висновку судово-медичної експертизи № 454 від 25.10.2011 року відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров'я. Потерпілий [PERSON] знаходився на лікуванні у Дитячій міській клінічній лікарні м. Полтава за рахунок бюджетних коштів з 12.08.2011 року по 27.08.2011 року. Згідно довідки Дитячої міської клінічної лікарні м. Полтава на лікування потерпілого від злочину [PERSON] затрачено 1932,26 грн. На підставі викладеного, позивач прохав суд стягнути з [PERSON] на користь Дитячої міської клінічної лікарні м. Полтава 1932 грн. 26 коп. витрат за стаціонарне лікування потерпілого. В судовому засіданні прокурор Загребельний О.В. позов підтримав, прохає його задовольнити, обгрунтовував позовні вимоги обставинами, викладеними в позовній заяві. Представник Дитячої міської клінічної лікарні м. Полтава в судове засідання не з»явився, Дитяча міська клінічна лікарня м. Полтава направила до суду лист, у якому прохала справу розглядати за відсутності їх представника. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечував, мотивуючи тим, що він вважає себе невинним у вчиненні ДТП, вирок суду та ухвала апеляційної інстанції на даний час оскаржуються в касаційному порядку, крім того, розрахунок витрат, наданий лікарнею , є безпідставним. З»ясувавши обставини справи на підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, суд вважає за необхідне позов задовольнити. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, судом встановлено, що вироком Лубенського міськрайсуду від 11.06.2013 р., який набрав законної сили, оскільки ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 04.03.2015 року був залишений без змін, відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 5 (п»яти) років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки, та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробовуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки. Даним вироком суду встановлено, що 11.08.2011 року близько 12 год. 20 хв. [PERSON], керуючи технічно-справним автомобілем «ЗАЗ DAEWOO Т13110» д.н.з. [NUMBER], який належить на праві власності його брату [PERSON], та перевозячи пасажирів [PERSON], [PERSON], [PERSON], рухався в напрямку с. Мгар, Лубенського району, Полтавської області, з боку автошляху Київ-Харків-Довжанський. Наближаючись до нерівнозначного перехрестя „головної дороги" автошляху Київ-Харків з другорядною дорогою виїзду із с. Мгар в м. Лубни, розташованому в районі 203 км. даного автошляху Лубенського району, Полтавської області, водій [PERSON], грубо порушуючи вимоги Правил дорожнього руху України, проявив неуважність, перед зміною напрямку руху, рухаючись в напрямку другорядної дороги до с. Мгар, Лубенського району, не переконавшись в безпеці дорожнього руху та скоюваного маневру, виїхав на перехрестя, не надавши переваги в русі та дороги автомобілю «HYUNDAI TUCSON» д.н.з. [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON], під керуванням водія [PERSON], що рухався по головній дорозі з боку м. Харків в напрямку м. Києва, створивши небезпеку для його руху допустив з ним зіткнення. В результаті даної пригоди водій автомобіля «HYUNDAI TUCSON» [PERSON], його пасажири малолітній [PERSON], [PERSON], та пасажири автомобіля «ЗАЗ DAEWOO Т13110» [PERSON], [PERSON], [PERSON] отримали тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості. Пасажир автомобіля «ЗАЗ DAEWOO Т13110» малолітній [PERSON] [INFO] отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої ключиці зі зміщенням відломків, ЧМТ, забою головного мозку, синця, саден лобу, які по ступені тяжкості, згідно висновку судово-медичної експертизи № 454 від 25.10.2011 року відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров'я. Згідно ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» N 11 від 07.07.1995 року, питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання". Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відповідно до довідки Дитячої міської клінічної лікарні м. Полтава від 31.10.2011 року, [PERSON] перебував на лікуванні у Дитячій міській клінічній лікарні м. Полтава з 12.08.2011 року по 27.08.2011 року у відділенні інтенсивної терапії та хірургічному відділенні з діагнозом ЗЧМТ, забій головного мозку тяжкого ступеня, перелом лівої ключиці і на його лікування було витрачено за 15 ліжко днів - 1932 грн. 26 коп. Відповідно до ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов»язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров»я на лікування потерпілого від цього злочину. Враховуючи викладене, наявний причинний зв'язок між встановленими вироком суду злочинними діями відповідача та перебуванням потерпілого [PERSON] на лікуванні, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи, що позов задоволено, а позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду із даним позовом, у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved