Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

Бершадська місцева прокуратура в інтересах держави в особі: Крижопільської районної ради, Крижопільської окружної лікарні інтенсивного лікування звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] 2992,54 грн. витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла внаслідок кримінального правопорушення [PERSON]. Вказала, що [PERSON], будучи начальником цеху виробництва борошна та паливних гранул олієпресового заводу департаменту агропереробки ТОВ - підприємства «АВІС», порушив вимоги Типового положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці, Положення про навчання, інструктаж і перевірку знань працівників з питань охорони праці, ГОСТ 12.2.022-80, посадову інструкцію начальника цеху, згідно яких на нього покладено обов'язок з дотримання правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою та забезпеченням безпечного стану робочих місць справного стану та безпечну експлуатацію устаткування, механізмів, захисних, запобіжних засобів контроль за справністю, не перевірив належним чином всі агрегати та вранці 18.01.2017 допустив до виконання робіт пілеглого працівника - [PERSON], який не пройшов навчання та перевірку знань з охорони праці, в результаті чого, того ж дня 13:30 год. [PERSON] зазнав виробничого травмування у вигляді тілесних ушкоджень. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 019 від 09.03.2017 у [PERSON] встановлено наступні тілесні ушкодження: рвано-скальповані рани обох сідниць, садна правої поперекової ділянки, які утворилися внаслідок дії тупих-твердих предметів (предмету), які не відобразили своїх індивідуальних властивостей в морфологічній характеристиці ушкоджень. Ушкодження у [PERSON] спричинили розлад здоров'я тривалістю понад шість днів, але не більше як три тижні/21 день, і за своїми ознаками відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я. Вироком Крижопільського районного суду від 16.11.2017 року (справа № 134/1529/17) [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 272 КК України та засуджено до покарання у виді штрафу в розмірі ста (100) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, без позбавлення права обіймати посади пов'язані з контролем та забезпеченням додержання правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на виробництві. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Крижопільської ОЛІЛ з 18.01.2017 року по 27.01.2017 року. Згідно довідки Крижопільської ОЛІЛ від 10.01.2018 року № 68 на лікування [PERSON], [INFO] лікарнею витрачено 2992,54 грн. Тобто, на його лікування закладом витрачено 2992,54 грн. бюджетних коштів. Ухвалою суду від 26.02.2018 року даний позов прийнято до розгляду, провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 23). Прокурор в судовому засіданні позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити. Відповідачем надано на адресу суду заяву, в якій він позов визнає повністю. Вислухавши прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що вироком Крижопільського районного суду від 16.11.2017 року (справа № 134/1529/17) [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 272 КК України та засуджено до покарання у виді штрафу в розмірі ста (100) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, без позбавлення права обіймати посади пов'язані з контролем та забезпеченням додержання правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на виробництві (а.с. 6-8). Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно довідки Крижопільської ОЛІЛ від 10.01.2018 року № 68 на лікування [PERSON], [INFO] лікарнею витрачено 2992,54 грн. Тобто, на його лікування закладом витрачено 2992,54 грн. бюджетних коштів (а.с. 9). Відповідно до вимог частини 7 статті 128 КПК України, особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальній справі, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Установленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, що виникають із відшкодування шкоди і регулюються статтею 121 Конституції України, ст.ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України. Статтею 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладається представництво інтересів держави в суді у випадкам, визначених законом. Статтею 56 ЦПК України встановлено, що у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. При цьому органи державної влади, органи місцевого самоврядування повинні надати суду документи, що підтверджують наявність передбачених законом підстав для звернення до суду в інтересах інших осіб. У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Відповідно до ч. 3 ст. 23 закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Крижопільська ОЛІЛ являється комунальною установою, фінансується за рахунок місцевого бюджету, в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат на стаціонарне лікування [PERSON] не зверталася, відповідно не відшкодування витрат на лікування особи потерпілої від кримінального правопорушення, зачіпає інтереси держави, тому за змістом ч. 4 ст. 23 ЗУ "Про прокуратуру" у даному цивільно-правому спорі наявні підстави для представництва прокурором в суді держави в особі Крижопільської ОЛІЛ. Відповідно до ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» № 11 від 07.07.1995 року, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Згідно абз. 2 п. 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Згідно із п. 3 вищезазначеного Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. У разі, коли при ухвалені вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи, що в судовому засіданні на підставі зібраних по справі доказів установлено, що закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий [PERSON] витрачено державні кошти, розмір яких підтверджено дослідженими по справі доказами, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з [PERSON] витрачених коштів у розмірі 2992,54 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тобто з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 1762 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved