Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб зареєстрований 22 вересня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського управління юстиції, актовий запис № 1197 та стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі 70 відсотків від його доходів щомісячно, але не менше встановленого законом мінімального розміру аліментів, прочинаючи з дня подання заяви і до досягнення дітей повноліття. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2018 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу; прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] вказувала, що перебуває у шлюбі з відповідачем по справі, однак з вересня 2017 року останній почав нехтувати сімейними обов'язками. Від шлюбу сторони мають спільних дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач з листопада 2017 року не бере участі у вихованні та утриманні спільних дітей. Додатково зазначила, що син [PERSON] має вроджену ваду, відповідно до якої йому до 2-х років було надано другу групу інвалідності та присвоєно середній реабілітаційний потенціал. Також дитина потребує додаткового лікування в майбутньому з метою виправлення вади - ВВР: розщілина верхньої губи та альвеолярного відростка. Стан після правобічної хелоринопластини. Донька [PERSON] навчається в школі за місцем мешкання. Позивачу відомо, що відповідач працює, загальний його дохід становить 15000 грн. щомісяця. Таким чином вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі 70 відсотків від доходу щомісячно, але не менше встановленого мінімального розміру аліментів. Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву в якому, зазначив, що частково визнає позовні вимоги, а саме: в частині стягнення аліментів на утримання двох дітей в розмірі однієї третини заробітку. Вказує, що він звертався до позивача з листом про вирішення питання шляхом укладення мирової угоди про визначення сплати аліментів, однак остання ігнорує всі листи за місцем свого мешкання. При цьому з січня 2018 року почав з зароблених коштів купувати дитячі речі кожного місяця на різні суми. Більша частина речей була придбана на Одеському ринку 7-км, середня сума витрат складає до 2500 грн. Оскільки позивач відмовилась від того, щоб зафіксувати передачу речей дітям, відповідач направив Новою поштою на адресу позивача з зазначенням ціни вартості товару, на загальну суму 11319 грн., однак позивач відмовилась від отримання посилки у вигляді речей, продуктів та іграшок придбаних для дітей. Тому просить вважати датою початку нарахування та сплати аліментів з моменту відмови позивача від отримання дитячих речей на вище зазначену суму з 12.07.2018 року. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, але надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, також вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив слухати справу за його відсутності та призначити розмір аліментів відповідно до діючого законодавства. У зв'язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступне. Сторони зареєстрували шлюб 22 вересня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського управління юстиції, актовий запис № 1197. Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09 липня 2010 року, виданого Виконавчим комітетом Вилківськогої міської ради Кілійського району Одеської області) та [PERSON], [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02 липня 2014 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кілійського районного управління юстиції в Одеської області). Згідно зазначених свідоцтв про народження, позивач зазначена матір'ю дітей, відповідач - батьком. Стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків. За ст. 181 СК України, у разі відсутності домовленості між сторонами щодо обрання способу виконання обов'язку утримувати дитину, питання щодо стягнення аліментів і визначення їх розміру вирішується судом. Згідно з роз'яснень, які містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. З матеріалів справи вбачається, що на теперішній час батьки дітей проживають окремо один від одного. Вказані обставини відповідачем визнані та викладені у відзиві на позов. Судом встановлено, що позивач разом з дітьми зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS], діти знаходяться на її матеріальному утриманні. Під час судового засідання встановлено, що [PERSON] працює у ТОВ «Белста» з 14.03.2018 року на посаді учня швачки швейної дільниці № 9 на умовах повного робочого дня. (Наказ № 173к від 13.03.2018 року), що підтверджується довідкою № 36 від 29.03.2018 року заст. генерального директора з кадрів Манолова А.В.. Позивачем до справі надано копію індивідуальної програми реабілітації дитини - інваліда № 33 від 09.04.2015 року виданої на ім'я [PERSON], з вказанням реабілітаційних заходів та їх реалізації. Згідно данної довідки [PERSON] зазначено клініко - функціональний діагноз та код з МКХ - 10 Q 36.9, ВВР: розщілина верхньої губи та альвеолярного відростка зправа. Стан після правобічної хелоринопластини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошової сумі. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку відповідно до ст. 182 СК України. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2018 рік» установлений прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, а саме - дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.. Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суду не надано даних про наявність на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім'ї, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов'язку утримувати дітей. Враховуючи рівний обов'язок батьків щодо утримання дитини, а також виходячи з положень ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 р., яка визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також враховуючи, що відповідач є здоровою, працездатною людиною, інших осіб на утриманні не має, суд вважає необхідним частково задовольнити позовні вимоги, а саме стягнення 70 відсотків, що фактично складає 7/10 розміру заробітної плати та призначити стягнення аліментів на утримання дітей у розмірі 1/2 частки від його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Крім того, суд враховує що розмір аліментів у виді 1/2 частини від заробітку та доходів того з батьків з ким дитина не проживає, відповідає вимогам чинного законодавства, та позивачем не наведено належних обґрунтувань щодо стягнення аліментів саме в розмірі 70 відсотків від заробітку (доходу) батька, що фактично складає 7/10 розміру заробітньої плати, щомісяця. Разом з тим суд дійшов до висновку, що в ході судового розгляду, не знайшло своєго підтвердження посилання відповідача щодо відмови позивача від отримання посилки з дітячими речами від 12.07.2018 року. Так, суду не надано належних доказів підтвердження вартості речей в посилки та відмови позивача від її отримання. У відповідності до ст. 191 СК України - аліменти підлягають стягнення з відповідача з 21.12.2017 року, з часу звернення позивачки до суду з позовною заявою. Згідно зі ст. ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] просила відшкодувати судові витрати, понесені нею на правову допомогу та транспортні витрати. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу та розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 6 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України»). На підтвердження понесених витрат на правову допомогу, позивач надала попередній розрахунок судових витрат та транспортні витрати, згідно якого сума понесених витрат складає 5940,00 грн., однак документів, що свідчать про оплату гонорару та транспортні квітки суду не надано. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь витрат за надання правової допомоги в розмірі 5940,00 грн. задоволенню не підлягає, оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази підтвердження цих витрат. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому судовий збір в сумі 640,00 грн. необхідно стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial