Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

В травні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до Новоюрївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області про визнання за ним в порядку спадкування, права власності на земельну ділянку для ведення сільськогосподарського виробництва. В своєму позові позивач посилається на те, що 08.07.2012 року в с. Новоюрївка Новобузького району Миколаївської області помер його двоюрідний брат [PERSON] Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 8,46 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах території Новоюріївської сільської ради. На момент смерті [PERSON] постійно проживав із позивачем, сам позивач і здійснював поховання [PERSON]. Оскільки інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає, позивач вважає, що він має право на спадкове майно на підставі ст.1268 ЦК України, як спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини і у встановлений законом строк не звернувся із заявою про відмову від спадщини. Однак, у звязку із тим, що Державний акт на право приватної власності на землю серії II-МК № 020858 від 12.11.2002 року було втрачено, відновити його у позивача не було можливості, тому з цих підстав приватним нотаріусом Новобузького нотаріального округу, до якого позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини у жовтні 2014 року , відмовив йому у видачі свідоцтва про прийняття спадщини. Щоб оформити свої спадкові права позивач помістив оголошення в газеті "Вперед" про втрату державного акта та його недійсність. В судовому засіданні позивач підтримав позов та пояснив наступне. [PERSON] був його двоюрідним братом і з юнацьких літ проживав у [INFO], хоча народився в Молдові. За життя [PERSON] набув право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на яку позивач бажає оформити право власності в порядку спадкування. Позивач пояснив, що сімї [PERSON] не мав, а ні дружини, а ні дітей. Однак про те де наразі перебувають батьки [PERSON] позивач пояснити не зміг, йому невідомо чи живі вони. Лише відомо що вони проживали на території республіки Молдова. Представник позивача позовну заяву підтримав, просив її задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача, Новоюрївської сільської ради в судове засідання не з'явився, подавши до суду заяву про слухання справи за їх відсутності та визнання позову. Вислухавши пояснення позивача та його представника, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 08.07.2012 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії I-ФП № 156527 ( а.с.7). \~\~\~\~\~\~Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, до складу якого входить земельна ділянка розміром 8,46 га., яка розташована на території адміністративного підпорядкування Новоюрївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-МК № 020858 ( а.с.8,14). Як видно із матеріалів спадкової справи № 43/2014 ( а.с.21-31) позивач [PERSON] 03.10.2014 року звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу на його імя свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті двоюрідного брата [PERSON], який помер 08.07.2012 року. Як видно із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру за життя [PERSON] заповіту не посвідчував. Із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] окрім позивача ніхто не звертався. Однак, 03.10.2014 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з наступних підстав: не встановлено наявність підстав до закликання до спадкоємства; не встановлено факту прийняття спадкоємцем спадщини; не встановлено склад спадкового майна. Дані факти позивачем [PERSON] не були доведені і під час судового розгляду справи, а саме: Не доведено факт прийняття спадщини на підставі ст. 1268 ЦК України, оскільки в матеріалах справи маються суперечливі дані. Як видно із довідки Новоюрївської сільради Новобузького району Миколаївської області 01-30 № 1147 від 13.10.2014 року, долученої позивачем до матеріалів позовної заяви, [PERSON] на день смерті проживав [INFO] району Миколаївської області із позивачем [PERSON]Д.( а.с.11). Проте, в матеріалах спадкової справи мається довідка, яка видавалась цією ж сільською радою 02.10.2014 року 01-30 № 1113 з якої видно, що [PERSON] на день своєї смерті постійно проживав та був зареєстрований в будинку по вул. Пясецького, 20 в с.Новоюрївка Новобузького району Миколаївської області, одиноко ( а.с.24). Така ж інформація надавалась і самим позивачем при подачі заяви нотаріусу, оскільки сам позивач вказав, що [PERSON] постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [INFO] ( а.с.22). В останньому судовому засіданні позивач не зміг пояснити суду розбіжність в офіційних довідках щодо місця проживання спадкодавця. Отже в судовому засіданні достовірно не встановлено, що спадкодавець [PERSON] на момент своєї смерті проживав та був зареєстрований із позивачем по справі. Окрім того, позивач в своїй заяві вказує, що він здійснював поховання [PERSON] , однак такі його твердження жодним чином не були доведені в судовому засіданні. В матеріалах спадкової справи також відсутні документи, які могли б підтвердити, що саме [PERSON] займався похованням [PERSON] Щодо посилання позивача [PERSON] на відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку із втратою правовстановлюючого документу на земельну ділянку, то зазначена обставина не є підставою для визнання права в судовому порядку, оскільки відповідно до п. 4.11 Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 22 червня 2009 року № 325, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 6 серпня 2009 року за № 735/16751, зі змінами згідно з наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 30 серпня 2010 року № 631, новий державний акт (на ім'я спадкодавця) взамін зіпсованого, втраченого (пошкодженого) видається також спадкоємцю на запит нотаріуса щодо витребовування документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій, відповідно до ст. 4 Закону України "Про нотаріат". Видача акта здійснюється протягом 15 робочих днів з дня отримання відповідних матеріалів, зазначених в п. 4.8 цієї Інструкції (у разі втрати державного акта), та запиту нотаріуса. Новий державний акт взамін зіпсованого, втраченого (пошкодженого) видається за наявності в територіальному органі Держкомзему другого примірника відповідного державного акта та/або документації Державного фонду документації із землеустрою, відомостей щодо земельної ділянки та її власника (користувача) в державному реєстрі земель та за умови дотримання вимог абз. 3 п. 4.8 цієї Інструкції (у разі втрати державного акта). Окрім того, наявність другого примірника Державного акту на право власності на землю у відділі Держземагенства Новобузького району Миколаївської області підтверджена самим позивачем, оскільки до матеріалів позовної заяви, ним подано копію такого акту, яка видавалась головним спеціалістом відділу Держземагенства в Новобузькому районі Миколаївської області [PERSON]. Стаття 1258. ЦК України передбачає, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Стаття 1265 ЦК України передбачає, що п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Позивач [PERSON] стверджує, що померлий [PERSON] був його двоюрідним братом. Однак даний факт також жодним чином суду доведено не було, жодних документів на підтвердження родинного звязку суду не надано, хоча в судових засіданнях окрім позивача брав участь і його представник, неодноразово оголошувались перерви, з метою надання позивачу часу на отримання додаткових доказів на підтвердження своїх вимог. Відповідно до положень ст. ст. 11, 15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Таким чином, право на спадкування [PERSON] після смерті [PERSON] суду є не доведеним, тому позов до задоволення не підлягає. Оскільки у позовних вимогах відмовлено, то відповідно до ст..88 ЦПК України не підлягають до стягнення на користь позивача і судові витрати.

Outcome: dismissed