Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Побутрембудматеріали», ТОВ «Парком Транс», ТОВ «Укртрансоіл-2009» про відшкодування моральної шкоди, спричиненою пожежею на нафтобазі. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 08 по 20.06.2015 року у регіоні позивача на території нафтобази ТОВ «Побутрембудматеріали» компанії «БРСМ-Нафта» за адресою: Київська область, Васильківський район, смт. Глеваха, вул. Південна, 1, мала місце надзвичайна ситуація техногенного характеру, пожежа. Вказана подія явила собою загрозу для життя і здоров`я позивача і його сім`ї, безпеки житла, до втрати можливостей використання продукції особистого підсобного господарства. Позивач та члени його родини переживали і переживають значні душевні страждання що проявились у постійному стресі, страхах, тривогах, переживаннях та моральних стражданнях. У 2015 році позивач рішенням комісії Васильківського МСЕК був визнаний інвалідом 2 групи. Позивачем та його родиною жодного фрукту чи овочу з своєї ділянки не було вжито, із-за забруднення. Тому позивач рахує, що йому та його родині заподіяна матеріальна шкода в розмірі не менше 2 000 грн. Окрім матеріальної шкоди, позивач також просить стягнути моральну шкоду в розмірі 100 000 грн., суму сплаченого судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп., та комісію банку при сплаті судового збору в розмірі 10 грн. Ухвалою судді від 02.10.2018 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 14.02.2019 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав вказаних в позовній заяві, та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідачів в судовому засіданні заперечив щодо позовних вимог, та просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі в зв`язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю. Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] проживає в [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту, довідкою № 551 від 25.07.2018 року, видана виконавчим комітетом Путрівської сільської ради Васильківського району Київської області, та копією державного акту на право власності на земельну ділянку. Відповідно до довідки № 350 від 14.05.2018 року, видана виконавчим комітетом Путрівської сільської ради Васильківського району Київської області, домоволодіння, яке розташовані за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] , знаходяться в кілометровій зоні від нафтобази «БРСМ-Нафта». Звітом Урядової комісії про результати ліквідації наслідків надзвичайної ситуації, щ0о виникла 08.06.2015 року, створеної відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 09.06.2015 року № 583-р про результати ліквідації наслідків надзвичайної ситуації на території нафтобази ТОВ «Побутрембудматеріали» підтверджено статус події - пожежі як надзвичайної ситуації, підтверджено загибель 5 осіб та травмування 16 осіб; підтверджено, що пожежа тривала з 17 години 08 червня 2016 року по 10 годину 20 червня 2016 року; зафіксовано, що в гасінні пожежі загалом прийняло участь 939 осіб та 117 одиниць спецтехніки; що нафтобаза ТОВ «Побутрембудматеріали» із-за порушень містобудівного законодавства, правил технічної, пожежної та екологічної безпеки функціонувала як аварійно-небезпечний об`єкт, що пожежа мала негативні наслідки для довкілля; що пожежа являла собою загрозу для життя людей кількох населених пунктів із-за близькості нафтобази до військового складу боєприпасів; що такого розвитку подій вдалося уникнути лише внаслідок самовідданих пожежників по гасінню. Актом за формою Н-5 про проведення спеціального розслідування нещасних випадків (аварії) на нафтобазі ТОВ «Побутрембудматеріали», який в деталях доповнює висновки Звіту Урядової комісії, підтверджено надзвичайний характер події. У висновку вищезазначеного акту відзначено, що ТОВ «Побутрембудматеріали» являлось власником нафтобази, а ТОВ «Парком Транс» та ТОВ «Укртрансоіл-2009» експлуатантами нафтобази та зберігачами на ній ПММ і всі троє являються відповідальними за пожежу - надзвичайну подію. Крім того, в зазначеному акті зафіксовані ряд порушень, які були виявлені та стосуються функціонування самої нафтобази та дій окремих осіб. З висновку психолога за результатами психологічного дослідження від 09.12.2018 року вбачається, що надзвичайна ситуація, яка пов`язується з пожежею на нафто комплексі структур «БРСМ», очевидно була травмуючою для [PERSON] Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про об`єкти підвищеної небезпеки», об`єкт підвищеної небезпеки - об`єкт, на якому використовуються, виготовляються, переробляються, зберігаються або транспортуються одна або кілька небезпечних речовин чи категорій речовин у кількості, що дорівнює або перевищує нормативно встановлені порогові маси, а також інші об`єкти як такі, що відповідно до закону є реальною загрозою виникнення надзвичайної ситуації техногенного та природного характеру. Відносини, пов`язані з діяльністю об`єктів підвищеної небезпеки, регулюються Конституцією України, цим Законом, законами України та іншими нормативно-правовими актами. Згідно з ст. 16 Закону України «Про об`єкти підвищеної небезпеки», шкода (в тому числі моральна), заподіяна фізичним чи юридичним особам внаслідок аварії, що сталася на об`єкті підвищеної небезпеки, незалежно від вини суб`єкта господарської діяльності, у власності або у користуванні якого перебуває об`єкт підвищеної небезпеки, відшкодовується суб`єктом господарської діяльності цим особам у повному обсязі, крім випадків, коли аварія виникла внаслідок непереборної сили або з умислу потерпілого. 01.05.2015 року між ТОВ «Побутрембудматеріали» (орендодавець) і ТОВ «Парком Транс» (орендар) укладено договір оренди, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає за плату на певний строк у користування нерухоме майно, а саме: цілісний майновий комплекс-нафтобаза за наведеною вище адресою, відповідно до акта приймання - передачі нерухомого майна, об`єкт оренди належить орендодавцю на праві власності (пункт 1.3); строк дії вказаного договору складає 2 роки з моменту передачі об`єкту оренди за актом приймання-передачі нерухомого майна (пункт 3.2). Отже, на час виникнення страхового випадку діяв договір оренди. Відповідно до пункту 5.1 договору оренди на момент передачі орендарю об`єкта оренди останній відповідає всім санітарним, протипожежним та технічним вимогам, які погоджені з місцевими органами влади, введені в експлуатацію державною комісією та придатні для подальшого використання за призначенням. Згідно з пунктом 6.1.3 договору орендодавець зобов`язаний попередити орендаря про властивості чи/або недоліки, які можуть бути небезпечними для життя, здоров`я третіх осіб чи призвести до пошкодження самого об`єкта оренди. Відповідно до пункту 6.3.2 договору до обов`язків орендаря віднесено, зокрема забезпечення належного догляду за об`єктом та його схоронністю, у тому числі пожежної безпеки об`єкта оренди. За актом приймання-передачі від 01.05.2015 року ТОВ «Побутрембудматеріали» передав, а ТОВ «Парком Транс» прийняв цілісний майновий комплекс за вказаною адресою; зауважень та претензій щодо якості, кількості та стану об`єкта оренди сторони не висловили. При цьому ТОВ «Побутрембудматеріали» не зазначив про недоліки об`єкта оренди відповідно до пункту 6.1.3 договору оренди. Згідно з паспортом потенційно небезпечного об`єкта «Нафтобаза ТОВ «Побутрембудматеріали» розташованого за наведеною вище адресою, у якому наведено небезпечні технологічні процеси виробництва з небезпечними речовинами та характеристику основних джерел небезпеки підприємства, відповідальною особою за цей об`єкт є ТОВ «Побутрембудматеріали». За змістом статті 1 Закону України "Про об`єкти підвищеної небезпеки" об`єкт підвищеної небезпеки - це об`єкт, на якому використовуються, виготовляються, переробляються, зберігаються або транспортуються одна або кілька небезпечних речовин чи категорій речовин у кількості, що дорівнює або перевищує нормативно встановлені порогові маси, а також інші об`єкти як такі, що відповідно до закону є реальною загрозою виникнення надзвичайної ситуації техногенного та природного характеру; небезпечна речовина - хімічна, токсична, вибухова, окислювальна, горюча речовина, біологічні агенти та речовини біологічного походження (біохімічні, мікробіологічні, біотехнологічні препарати, патогенні для людей і тварин мікроорганізми тощо), які становлять небезпеку для життя і здоров`я людей та довкілля, сукупність властивостей речовин і/або особливостей їх стану, внаслідок яких за певних обставин може створитися загроза життю і здоров`ю людей, довкіллю, матеріальним та культурним цінностям; суб`єкт господарської діяльності - юридична або фізична особа, у власності або у користуванні якої є хоча б один об`єкт підвищеної небезпеки. Відповідно до статті 8 цього Закону суб`єкт господарської діяльності зобов`язаний: вживати заходів, направлених на запобігання аваріям, обмеження і ліквідацію їх наслідків та захист людей і довкілля від їх впливу; повідомляти про аварію, що сталася на об`єкті підвищеної небезпеки, і заходи, вжиті для ліквідації її наслідків, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування та населення; забезпечувати експлуатацію об`єктів підвищеної небезпеки з додержанням мінімально можливого ризику; виконувати вимоги цього Закону та інших нормативно-правових актів, які регулюють діяльність об`єктів підвищеної небезпеки. За змістом пунктів 21, 23 частини 1 статті 20, частини 3 статті 55 Кодексу цивільного захисту України до завдань і обов`язків суб`єктів господарювання у сфері цивільного захисту належить, зокрема забезпечення виконання вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, а також виконання вимог приписів, постанов та розпоряджень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки; здійснення заходів щодо впровадження автоматичних засобів виявлення та гасіння пожеж і використання для цієї мети виробничої автоматики. Забезпечення пожежної безпеки суб`єкта господарювання покладається на власників та керівників таких суб`єктів господарювання. Згідно з приписом про усунення порушень вимог законодавства у сферах пожежної, техногенної безпеки, цивільного захисту від 30.04.2014 № 284, складеного Васильківським районним відділом ГУ ДНС України у Київській області Державної служби України з надзвичайних ситуацій, при проведенні у період з 14 по 30.04.2014 планової перевірки нафтобази по вул. Південна, 1 у смт Глеваха щодо додержання та виконання ТОВ «Побутрембудматеріали» вимог законодавства у сферах пожежної, техногенної безпеки, цивільного захисту відповідно до Кодексу цивільного захисту України, директору ТОВ «Побутрембудматеріали» Щербатку В.В. запропоновано вжити заходів пожежної безпеки для усунення виявлених порушень. Відповідно до протоколу про вчинення адміністративного правопорушення від 04.06.2015 КИТгБ № 26132, складеного головним державним інспектором з питань цивільного захисту та техногенної безпеки Державної інспекції цивільного захисту та техногенної безпеки відносно провідного інженера ТОВ "Побутрембудматеріали" [PERSON] , під час перевірки встановлено ряд порушень, допущених при реконструкції об`єкта, що стало підставою для притягнення цієї особи до адміністративної відповідальності; постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09.07.2015 цю особу визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 188-16 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення. Згідно з висновком від 18.09.2015 № 11993/15-47 судової пожежно-технічної експертизи за фактом пожежі, що сталася 08.06.2015 на території нафтобази по вул. Південній, 1, у смт Глеваха , Васильківського району Київської області, яка призначена у кримінальному провадженні № 12015110140000881, осередок пожежі знаходився у місці виникнення електричної іскри між однією (з трьох) парою контактів (рухомого і нерухомого) у магнітному пускачі, встановленому у металевій шафі, яка була закріплена на кронштейні пересувного насосного електроагрегату, що знаходився між резервуарами № 90 і № 36, при наявній у цій шафі вибухо-пожежонебезпечної концентрації суміші парів горючої рідини з киснем повітря. Наявність цієї концентрації, здатної до займання, з`явилася після розгерметизації трубопроводу, виконаного із гумотканинного рукава, за допомогою якого до виникнення пожежі здійснювалося перемішування пального, що містилося у резервуарі № 90, і внаслідок розлиття пального на поверхню землі, що витікало із зазначеного резервуара поблизу зазначеного електроагрегату; причиною пожежі послужило вибухове займання утвореної суміші парів горючої рідини, що вилилася з резервуару № 90, з киснем повітря у встановленому за результатами проведення досліджень осередку пожежі. Згідно з висновком судових експертів за результатами проведення комплексної судової вибухо-технічної, пожежно-технічної експертизи та з безпеки життєдіяльності від 20.04.2016 № 11934/15-46/14796/14797/15-47, проведеної Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз на підставі постанови старшого слідчого в особливо важливих справах ГСУ МВС України в рамках досудового розслідування кримінального провадження № 12015110140000881, виникнення пожежі на території нафтобази по вул. Південній, 1 у смт Глеваха, Васильківського району, Київської області пов`язано з недотриманням вимог пожежної безпеки, а саме пунктів 1.1-1.3, 9.2 Правил Пожежної безпеки в Україні, пункту 4.6.11 Правил улаштування електроустановок, зокрема відповідними працівниками підприємства. Вказані обставини, зокрема, встановлені постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.04.2018 року у справі №911/3782/16 за позовом ПАТ «Страхова компанія «АХА» Страхування до ТОВ «Побутрембудматеріали», ТОВ «Парком Транс» про стягнення коштів, а отже, згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. За змістом частини 2 статті 780 ЦК України шкода, завдана у зв`язку з користуванням річчю, відшкодовується наймодавцем, якщо буде встановлено, що це сталося внаслідок особливих властивостей або недоліків речі, про наявність яких наймач не був попереджений наймодавцем і про які він не знав і не міг знати. Остільки встановленим є той факт, що на час передачі об`єкта оренди за договором оренди майна від 01.05.2015 року, укладеним між ТОВ «Побутрембудматеріали» і ТОВ «Парком Транс», існували недоліки, що можуть бути небезпечними та призвести до негативних наслідків, суд приходить до висновку про те, що саме ТОВ «Побутрембудматеріали», як власник нафтобази, володілець джерела підвищеної небезпеки, є відповідальною особою за заподіяння шкоди внаслідок пожежі. При цьому, ТОВ «Побутрембудматеріали» не доведено належними та допустимими доказами в розумінні статей 76-79 ЦПК України, що пожежа, яка виникла 08.06.2015 року на належному відповідачеві об`єкті підвищеної небезпеки-нафтобазі ТОВ «Побутрембудматеріали», сталася внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. При цьому, позовні вимоги про солідарну відповідальність за спричинення шкоди позивачу, суд вважає безпідставними, остільки вони не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Відповідно до положень ст. 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини. Виходячи зі змісту зазначеної норми матеріального права, особи, які спільно заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. У пункті третьому постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», зазначено, що шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них в частині, заподіяною нею. Особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими. У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. За відсутності доказів, підтверджуючих сукупність та взаємопов`язаність дій відповідачів, об`єднаних спільними намірами, немає підстав для покладення на відповідачів солідарної відповідальності за заподіяну позивачу моральну шкоду. Звертаючись до суду із вимогами про відшкодування моральної шкоди, позивач зазначав, що пожежа на нафтобазі, причини, що до неї призвели, явили собою очевидну загрозу для його життя і здоров`я, життя і здоров`я членів його сім`ї, загрозу для природного довкілля та екологічної безпеки, привели до порушення усталених способів особистого і сімейного життя, безпеки житла, до звуження можливостей використання продукції особистого підсобного господарства. Внаслідок зазначених аспектів позивач та члени його сім`ї переживали та переживають значні душевні страждання, що знайшли свій прояв у постійному стресі, страхах, тривогах та переживаннях. Вказані обставини позивач підтвердив у наданих поясненнях та долученим до справи висновком психологічного дослідження. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визначаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Право на безпечне для життя та здоров`я довкілля - це одне з фундаментальних і всеохоплюючих прав людини і громадянина. Відповідно до ч. 1 ст. 50 Конституції України, кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди. Згідно ч. 1 ст. 32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадів, передбачених Конституцією України. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, права кожного на життя охороняється законом. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла. Цілком очевидно, що праву громадян на сприятливе (безпечне для життя та здоров`я) довкілля кореспондує обов`язок усіх інших осіб (будь то фізичних чи юридичних) утримуватися від дій, які можуть порушити це право. Відповідно до ст. 282 Цивільного кодексу України, фізична особа має право вимагати усунення небезпеки, створеної внаслідок підприємницької або іншої діяльності, яка загрожує життю та здоров`ю. Згідно ст. 293 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на достовірну інформацію про стан довкілля, про якість харчових продуктів і предметів побути, а також права на її збирання та поширення. Діяльність фізичної та юридичної особи, що приводить до нищення, псування, забруднення довкілля є незаконною. Кожен має право вимагати припинення такої діяльності. Фізична особа має право на безпечні для неї продукти споживання (харчові продукти та предмети побуту). Відповідно до п. а ч. 1 ст. 9 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», кожний громадян України має право на безпечне для його життя і здоров`я навколишнє природне середовище. Суд приходить до висновку, що в районі надзвичайної ситуації мав місце вплив безпосередньо наслідків цієї пожежі у вигляді опадів чорного кольору на території навколо епіцентру події, що призвело до забруднення харчових продуктів на земельних ділянках та самого ґрунту. Наявними в матеріалах справи доказами, встановлено доведеність факту можливого забруднення довкілля, як наслідок надзвичайної події та впливу на життя та здоров`я позивача. При цьому, суд враховує рішення Європейського суду з прав людини «Дземюк проти України». Цим рішенням Європейський суд з прав людини визначив, що для того, щоб порушити питання за статтею 8 Конвенції, втручання, щодо якого скаржиться заявник, має безпосередньо впливати на його житло, приватне або сімейне життя та має досягти певного мінімального рівня, щоб скарги підпадали під дію статті 8 Конвенції (див. рішення від 09.12.1994 року у справі «Лопес Остра проти Іспанії» (Lopez Ostra v. Spain), п. 51, Series А № 303-С, та рішення у справі «Фадєєва проти Росії» (Fadeyeva v. Russia), пп. 69-70). Тому, для рішення першочерговим є те, чи може забруднення довкілля, на яке скаржиться заявник, вважатися таким, що негативно впливає на користування зручностями його житла та якість його приватного і родинного життя ( рішення від 02.12.2010 року у справі «Іван Атанасов проти Болгарії» (Ivan Atanasov v. Bulgaria), заява № 12853/03, п. 66). У зв`язку з цим Суд у рішенні від 10.02.2011 року у справі «Дубецька та інші проти України» (Dubetska and Others v. Ukraine), заява № 30499/03, пп. 110 та 113) встановив, що забруднення води є одним з чинників, які впливають на стан здоров`я заявників, а отже - на їх можливість користуватися своїм житлом, вести приватне та сімейне життя. Оцінка такого мінімального рівня є відносною та залежить від усіх обставин справи, таких як інтенсивність і тривалість шкідливого впливу та його фізичні чи психологічні наслідки. Також має братися до уваги загальний контекст довкілля. Суд нещодавно нагадував, що не може бути небезпідставної скарги за статтею 8 Конвенції, якщо шкода, стосовно якої подаються скарги, є незначною у порівнянні з екологічними ризиками, притаманними життю в кожному сучасному місті (рішення від 14.02.2012 року у справі «Харді та Мейл проти Сполученого Королівства» (Hardy and Maile v. the United Kingdom), заява № 31965/07, п. 188). Що стосується погіршення стану здоров`я, то важко відрізнити вплив екологічних ризиків від впливу інших відповідних факторів, таких як вік, професія або особистий спосіб життя. Також, що стосується загального контексту довкілля, то немає сумнівів в тому, що сильне забруднення води та ґрунту може негативно вплинути на громадське здоров`я загалом та погіршити якість життя особи, але його фактичний вплив у кожному окремому випадку неможливо визначити у кількісному вираженні; «якість життя», власне, є суб`єктивною характеристикою, яка не піддається точному визначенню. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В обґрунтування розміру заподіяної моральної шкоди позивач посилались на дані висновку психологічного дослідження, з якого слідує, що надзвичайна ситуація, яка пов`язується з пожежею на нафто комплексі структур «БРСМ» була травмуючою для позивача. Глибина та інтенсивність психотравмуючого впливу на особистість позивача за обставин, які було піддано дослідженню, є надзвичайними, гіпертрофованими і потенційно небезпечними для його життя і психічного здоров`я. за обставин, які розглянуті в дослідженні, позивачу завдано моральної шкоди. Між психотравмучими факторами та спричиненою моральною шкодою, завданою позивачу вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок. Враховуючи наявні у справі докази, у їх сукупності, глибину душевних страждань, психологічного та емоційного стану позивача, масштаб надзвичайної ситуації, тривалий час гасіння пожежі, погіршення самопочуття у зв`язку із густим димом, їдким запахом горіння паливних матеріалів, наявність доказів на отримання позивачем значного стресу, пов`язаного із очевидною загрозою для життя і здоров`я його та його сім`ї, загрозу для довкілля та екологічної безпеки, суд прийшов до висновку про наявність підстав вважати обґрунтованими доводи позивача щодо порушення ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. З урахуванням принципів розумності й справедливості та конституційної значимості права кожного на безпечне для життя і здоров`я довкілля, суд розглядає відшкодування завданої порушенням цього права шкоди, як соціальну цінність людини, яка має бути закріплена гарантією здійснення фізичними особами такого права та можливістю судового захисту у разі його порушення. Враховуючи вищевикладене, обставини справи, характер і обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача ТОВ «Побутрембудматеріали», як власника об`єкта підвищеної небезпеки, на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 70 000 грн. Разом з тим, не підлягає вимога позивача про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 2 000 грн., оскільки дана вимога не підтверджена жодним належним доказом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, підлягає вимога позивача про стягнення на його користь суму сплаченого судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. Однак, вимога про стягнення комісії банку за сплачу судового збору в розмірі 10 грн., не підлягає задоволенню через її необґрунтованість та невідповідність нормам закону.

Outcome: partial