Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

\~Позивач, [PERSON] , звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області\~\~з позовом до [PERSON] , третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Томаківському району та м. Марганцю Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що вона у липні 2008 року познайомилася з [PERSON] , між ними склалися стосунки і вони почали зустрічатися. [INFO] вона народила доньку - [PERSON] . У свідоцтві про народження дитини Серії [NUMBER] , виданого 20 лютого 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Марганецького міського управління юстиції Дніпропетровської області вона записана матір`ю, відомості про батька записані з її слів, на підставі ст. 135 СК України. [PERSON] забрав її із дитиною з пологового будинку, піклувався про неї та дитину, забезпечував матеріально. Вони проживали однією сім`єю до 2010 року, проте спільне життя між ними не склалося і наприкінці січня 2010 року вони припинили шлюбні стосунки, однак продовжували спілкуватися. Незважаючи на припинення шлюбних стосунків, [PERSON] протягом десяти років піклувався про неї та дочку [PERSON] , надавав кошти на її утримання. Вона пропонували йому звернутися до відділу державної реєстрації актів цивільного стану і записати його батьком дитини, однак останній відмовлявся. Наразі відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки у добровільному порядку не надає, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , громадянина України батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , яка народилася в місті Марганці, Дніпропетровської області, також внести зміни до актового запису № 69 від 20 лютого 2008 року про народження [PERSON] , [INFO] , вказавши в графі "батько" [PERSON] , [INFO] , громадянин України. Також стягнути з [PERSON] на її, [PERSON] , користь аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття та понесені нею судові витрати. Позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує на їх задоволенні у повному обсязі наполягає. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує Відповідач\~у судові\~засідання неодноразово не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, правом надання відзиву на позов не скористався, про причини неявки суд не повідомив. Заяв чи клопотань від нього також не надходило. За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Дніпропетровській області від 15.12.2020 року [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] ( а.с.17). У зв`язку з чим відповідача, крім викликів за вказаною адресою, було викликано до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Оголошення про виклик відповідача опубліковано: 22.07.2021 року. Відповідно до ч. 11 статті 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Представник відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Томаківському району та м. Марганцю Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Пояснення щодо позову також не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У відповідності до ч.1\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд розглядає справу заочно, на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. \~ \~ Відповідно до\~ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Частиною 2\~ст.\~124\~Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст.\~6\~Європейської конвенції\~з прав\~людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ч. 1 ст.\~2\~ЦПК \~України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Частиною 2 ст. 124\~Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 6\~Європейської конвенції\~з прав\~людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. \~ Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ч. 3 ст.\~12\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною 8 ст. 7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї . Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судове рішення\~у цивільній\~справі» №14\~від 18\~грудня 2009\~року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом\~України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Судом встановлено, що позивач просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , громадянина України батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , яка народилася в місті Марганці, Дніпропетровської області, також внести зміни до актового запису № 69 від 20 лютого 2008 року про народження [PERSON] , [INFO] , вказавши в графі "батько" [PERSON] , [INFO] , громадянина України. Також стягнути з [PERSON] на її, [PERSON] , користь аліменти на утримання доньки. Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Відповідно до частин першої та другої статті 128\~СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Згідно із частиною першою статі 135\~СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Рішення суду щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Аналіз зазначених вище норм вказує на те, що суд за ст.\~128\~Сімейного кодексу\~України може визнати батьківство особи, за обов`язкової наявності двох умов: по-перше, відомості про батька в актовому записі про народження дитини внесені на підставі ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України, по-друге, за умови надання суду належних та достатніх відомостей, що засвідчують походження дитини від певної особи. Таким чином, виходячи з положень ст. 12, 13, 81\~ЦПК України та ст.\~128\~Сімейного кодексу\~України саме позивач, вважаючи, що батьком дитини є відповідач, при наявності від відповідача заперечень, має належними, допустимими та достатніми доказами довести обґрунтованість своїх вимог. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері. Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 вересня 2018 року справа № 761/10732/16-ц провадження № 61-29614св18 викладена правова позиція щодо застосування норм права до правовідносин, які виникли між сторонами у даній цивільній справі, де зазначено, що тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини. Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження, або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ. Встановлення факту кровного споріднення між батьком і дитиною не може вважатись об`єктивним за відсутності висновку судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи, навіть у випадку визнання позову про визнання батьківства відповідачем. 20 травня 2021 року КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР вих. № 589 повернув без виконання ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 19 березня 2021 року про призначення судово-генетичної експертизи щодо встановлення батьківства [PERSON] у відношенні дитини - [PERSON] , [INFO] , народженої громадянкою [PERSON] , у зв`язку з неявкою [PERSON] 19.04.2021\~року та\~17.05.2021року\~ на експертизу ( а.с. 57). Тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини (точність позитивного результату ДНК-аналізу (тобто підтвердження батьківства) складає 99,999999 %). Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ. Позивач заявляючи позовні вимоги про встановлення батьківства не надає жодного доказу того, що відомості про батька в свідоцтві про народження записані зі слів матері, на підставі ст. 135 СК України, тобто актового запису про народження № 69 від 20 лютого 2008 року, суду не надано. Крім того, позивач заявляючи вимоги про визнання [PERSON] , [INFO] , громадянина України батьком дитини, а також внесення змін до актового запису № 69 від 20 лютого 2008 року про народження із зазначенням прізвища, ім`я, по батькові, дати народження, громадянства, не надає жодного доказу того, що відповідач по справі має громадянство України та народився саме [INFO] . За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Дніпропетровській області від 15.12.2020 року, за адресою: [ADDRESS] , значиться зареєстрованим саме [PERSON] євич а не [PERSON] ( а.с.17). Тобто позивач звертаючись до суду не надає відомості про особу відповідача, не надає доказів, які підтверджували б анкетні дані відповідача, наявність у нього громадянства України, не вказує паспортні дані, ідентифікаційний код, чим унеможливлює суд встановити особу відповідача. Також не надає доказів того, що відомості про батька дитини записані зі слів матері, на підставі ст. 135 СК України. Правом на забезпечення доказів по справі судом, позивач не скористалася, клопотань від неї не надходило. Частиною 3 ст.\~12\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження своїх вимог, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Відповідно до 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Так як, в задоволенні позову відмовлено, витрати по справі слід залишити за позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed