Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

АТ «Універсал Банк» (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг до [PERSON] (далі-відповідач). В позовній заяві позивач вказав, що банк запустив проект monobank в рамках якого відкриваються фізичним особам поточні рахунки платіжним засобом до яких є відповідна платіжна картка. Після перевірки кредитної історії клієнту встановлюється кредитний ліміт. Обслуговування клієнтів в проекті monobank здійснюється дистанційно, без відвідування відділень, потім здійснюється ідентифікація та верифікація клієнта, а після цього йому видається платіжна картка. На платіжній картці встановлюється кредитний ліміт. Умови обслуговування клієнтів публікуються на офіційному веб-сайті банку та постійно доступні для ознайомлення. Так, 30.11.2018 відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву від 30.11.2018. Положеннями Анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг (далі-Договір). Підписавши Анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники в мобільному додатку вищевказаних документів, що складають договір та зобов`язався виконувати його умови. На підставі договору відповідач отримав кредит у розмірі 100000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок. АТ "Універсал Банк" свої зобов`язання за договором виконав, надав відповідачу кредит у розмірі згідно з Договором, в свою чергу відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, тобто не виконав договірні зобов`язання. Банк 01.06.2020 надіслав відповідачу повідомлення "пуш" про істотне порушення умов договору та про необхідність погашення суми заборгованості. Відповідач не вчинив жодних дій, спрямованих на погашення заборгованості. Відповідач станом на 24.06.2020 має заборгованість на суму - 20597,36 грн., яка складається з наступного: 20597,36 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). Позивач просить суд стягнути з відповідача вищезазначену суму заборгованості. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, крім того, надав заяву, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача. Відповідач [PERSON] в судові засідання по суті 07.12.2020, 28.12.2020, 03.02.2021 не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяв чи клопотань не надала. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву від 30.11.2018, згідно якої приєднався до Договору про надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Крім того, позивачем надано до суду «Витяг з Умов і правил обслуговування фізичних осіб». Будь-яких інших доказів на підтвердження обставин справи позивачем не надано. Отже, вивчивши надані позивачем письмові докази, оцінивши такі докази у сукупності та взаємозв`язку, надавши їм оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності кожному, а їх сукупності з точки зору достатності, суд приходить до наступного висновку. Так, відповідач дійсно звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву від 30.11.2018, згідно якої приєднався до Договору про надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Згідно ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частиною 1 ст.81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.2 ст.83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Отже, з аналізу зазначених положень випливає, що сторони є рівними в поданні суду доказів, доведенні обставин, які мають значення для справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається. Зокрема позивач повинен довести обставини, викладені ним в позові, має подати докази на підтвердження цих обставин. Як зазначалося вище, позивач подав на підтвердження підстав позову: 1)анкету-заяву від 30.11.2018; 2) витяг з Тарифів картки monobank, 3) витяг з « Умов і правил обслуговування фізичних осіб». В обґрунтування позову банк зазначив, що відповідач підписавши анкету-заяву від 30.11.2018 тим самим приєднався до договору про надання банківських послуг. При цьому зі змісту Анкети-заяви випливає, що відповідач погодився приєднатися до договору про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники в мобільному додатку вищевказаних документів, що складають договір та зобов`язався виконувати його умови. Тобто, позивач приєднався до договору надання саме банківських послуг, без конкретизації таких послуг. Види банківських послуг визначено в Законі України «Про банки і банківську діяльність». Так, згідно ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім послуг у сфері страхування), а також здійснювати іншу діяльність, визначену в цій статті, як у національній, так і в іноземній валюті. До банківських послуг належать: 1) залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; 2) відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах, та рахунків умовного зберігання (ескроу); 3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. В позові зазначено, що позивач відкрив для відповідача поточний рахунок на який останній отримав кредит в формі кредитного ліміту в сумі 100000 грн. Так, згідно ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частиною 1 ст.626 ЦК України, передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст.628 ЦК України, передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.ч.1,2 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. При розгляді справ про стягнення заборгованості за кредитом в предмет доказування обов`язково входить обставина надання кредитором коштів в якості кредиту, їх отримання позичальником, у тому числі дата (дати) та сума (суми) таких коштів. Обов`язок доводити таку обставину покладається саме на банк, як позивача. Банк у позові зазначає, що відкрив відповідачу поточний рахунок на який переказав відповідачу кошти у виді кредитного ліміту в сумі 100000 грн., а також видав платіжну картку як платіжний засіб Порядок переказу банками коштів на рахунки фізичних осіб регулюється Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Згідно п.1.24 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ коштів (далі - переказ) - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Пунктом 1.27 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено що, платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором; Згідно п.1.35 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» розрахунковий документ - документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунка платника на рахунок отримувача. Отже належним засобами доказування обставин переказу коштів в сумі 100000 грн. відповідачу на його поточний рахунок мають бути саме розрахункові документи. Статтею 22.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Позивач стверджуючи, що надав відповідачу кошти шляхом їх переказу на його поточний рахунок в сумі 100000 грн. повинен був довести цю обставину. Суд не може визнати доведеною ту обставину, яка не підтверджена жодними доказами. Позивачем не надано суду жодного доказу тій обставині, що позивач надав кошти в якості кредиту, відповідач отримав кредит, використав кошти кредитного ліміту, дату використання кредитних коштів, їх суми. Розрахунок заборгованості доданий позивачем до позовної заяви є лише викладенням підстав позову із зазначенням сум, які, на думку позивача, має повернути йому відповідач. Такий розрахунок має бути підтверджений відповідними доказами. Заява від 30.11.2018 свідчить лише про те, що особа висловила згоду приєднатися до умов договору про надання банківських послуг. Однак ту обставину, що особа отримала кошти в якості кредиту та використала їх не доводить. Витяг з Умов і правил обслуговування фізичних осіб, також не доводять факт отримання і використання коштів відповідачем, дату, розмір таких коштів. Крім того, позивач обґрунтовуючи право вимоги повернення коштів відповідачем, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, розміщені у мобільному додатку. Витягом з Умов і правил обслуговування фізичних осіб, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність, зокрема, сплата неустойки (пункт 5, пункт 8 розділу ІІ Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву від 30.11.2018, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим позивачем в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови обслуговування рахунків фізичних осіб, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та комісії за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Витяг з Умов і правил обслуговування фізичних осіб, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Суд вважає, що Витяг з Умов і правил обслуговування фізичних осіб, розміщені у мобільному додатку, які містяться в матеріалах даної справи та не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 30.11.2018 шляхом підписання Анкети-заяви. Отже ,відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 30.11.2018 року у вигляді Анкети - заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). За таких обставин суд не приймає до уваги й Витяг з Умов і правил обслуговування фізичних осіб як доказ. Таким чином, позивачем не доведені факти відкриття поточного рахунку відповідачу на підставі анкети-заяви, надання коштів в якості кредиту, у тому числі й дати і суми такого кредиту, отримання і використання їх відповідачем на підставі анкети-заяви. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed