Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

В липні 2020 року адвокат Меланчук Ігор Віталійович в інтересах позивача [PERSON] звернувся з позовом до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Мотивуючи свою заяву тим, що протягом періодів з 14.01.1986 року по 29.08.1993 року та з 31.07.1995 року по 01.04.2009 року працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» внаслідок чого захворів на професійне захворювання. Висновком МСЕК від 06.04.2011 року позивачу встановлено 15% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням з наступним переоглядом. При наступному переогляді Висновком МСЕК від 19.03.2012 року йому встановлено 15% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням по ХОЗЛ з 01.04.2012 року БЕЗСТРОКОВО, визначено потребу у медикаментозному лікуванні, обмеження праці по ЛКК. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений реалізовувати свої звички та бажання, постійно відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні та ході, його турбує кашель з виділенням слизового мокротиння та сухий кашель , важкість та біль у грудній клітині, загальну слабкість та швидку втому. Вказує на те, що тривалий процес лікування постійно та негативно позначається на його душевному та фізичному стані.. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 70 845 гривень 00 копійок, яку просив стягнути з відповідача. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.07.2020 року позовну заяву прийнято до свого провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі доказами. Відповідач скористався правом надання відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити у зв`язку з тим, що надані позивачем довідки МСЕК не містять відомостей стосовно перенесення ним моральних страждань, та як наслідок не підтверджує факту нанесення останньому моральної шкоди. Звернули увагу суду на те, що первинно 06.04.2011 року позивачу встановлено 15% втрати професійної працездатності по ХОЗЛ. При наступному переогляді в 2012 році підстава виникнення у позивача втрати працездатності не змінилася та повторно підтверджено 15% втрати професійної працездатності по ХОЗЛ, тобто нових професійних захворювань у позивача не виникало. Вказали, що у період часу з 01.11.2012 року по 28.10.2019 року ( 6 років 11 місяців) [PERSON] взагалі працював охоронником на ш. «Тернівська» ПАТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ» у нешкідливих умовах праці, та як наслідок не зазнав впливу шкідливих факторів. Акцентували увагу суду, що відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання № 23 від 01.04.2009 року не вказано конкретних посадових осіб ПАТ «Кривбасзалізрудком», які відповідальні за виникнення професійного захворювання у позивача Також додатково зазначили, що укладаючи з відповідачем трудовий договір [PERSON] був повідомлений та ознайомлений під підпис про його права та обов`язки, про умови праці, про наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих факторів виробництва , які не усунуто та можливі наслідки їх впливу на здоров`я , його пільги та компенсації за роботу в таких умовах, , однак з метою отримання більшої заробітної плати, більш тривалої відпустки та пільг добровільно виконував роботу на підприємстві відповідача. Пояснили, що висновків медичних органів, які підтверджують факт перенесення [PERSON] моральної шкоди до суду не надано, а акт розслідування причин виникнення професійного захворювання, висновки МСЕК є лише документами, що підтверджують виникнення у позивача професійного захворювання та не можуть бути беззаперечними доказами заподіяння ПАТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ» [PERSON] моральної шкоди. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно положень до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантованост.124 Конституції України. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено: кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Пунктом 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Судом встановлено, що [PERSON] в період з 14.01.1986 року по 29.08.1993 року та з 31.07.1995 року по 01.04.2009 року працював на різних посадах на ПАТ «Кривбасзалізрудком». 28.10.2019 року звільнений з підприємства у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі п.1 ст. 40 КзПП України, що підтверджується копією трудової книги позивача (а.с. 33-41). Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 29 від 01.04.2009 року встановлено причини виникнення професійного захворювання, а саме робота позивача протягом 23 років 02 місяців в умовах запиленості повітря робочої зони ГДК, а саме: пил з вмістом вільного двуокису від 10 до 70 % в концентрації від 3.3 мг/м3 до 10.6 мг/м3 при ГДК 2.0 мг/м3. Пунктом 19 Акту визначено, що професійне захворювання отримано [PERSON] внаслідок порушення адміністрацією шахта ім. Леніна ВАТ «Кривбасзалізрудком», яке порушила норми законодавства про охорону праці (а.с. 11-13). Відповідно до Висновку МСЕК від 06.04.2011 року позивачу первинно встановлено 15 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, без встановлення групи інвалідності, з наступним переоглядом 01.03.2012 року (а.с.9). При повторному переогляді Висновком МСЕК від 19.03.2012 року позивачу встановлено 15 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, без встановлення групи інвалідності, з 01.04.2012 року -БЕЗСТРОКОВО (а.с. 10). З наведеного вбачається, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки підставою виникнення професійного захворювання у позивача слугувало саме виконання ним трудових обов`язків значний період на підприємстві відповідача , а отже наявні у зв`язку з цим підстави, передбачені ст. ст. 153, 2371 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Частинами 1,3 статті 13 Закону України «Про охорону праці» визначено: роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Суд відхиляє заперечення відповідача в тій частині, що позивач при прийнятті на роботу був попереджений про шкідливі умови праці, а також недоведеність факту завдання моральної шкоди, оскільки судом встановлено наявність у позивача професійного захворювання, що об`єктивно призвело до моральних страждань. Доводи представника відповідача щодо відсутності доказів вини відповідача суд також не приймає до уваги, оскільки судом встановлено, що позивач працював тривалий час в шкідливих умовах праці на підприємстві ПАТ «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ», що спричинило виникнення в нього професійного захворювання, а отже існують обґрунтовані правові підстави для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди роботодавцем своєму працівнику, що отримав професійне захворювання. Посилання представника відповідача на судову практику щодо стягнення моральної шкоди, є необґрунтованими, оскільки встановлені у вказаних справах фактичні обставини не є тотожними обставинам у цій справі. Зокрема, у цій справі встановлено факт заподіяння заявнику моральної шкоди, тобто встановлено усі складові елементи правопорушення, сукупність яких згідно закону є підставою для відповідальності заподіювача за завдану моральну шкоду. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності - 15 % по ХОЗЛ - БЕЗСТРОКОВО, значний період роботи у відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, суд вважає необхідним визначити розмір компенсації у сумі 45 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Стосовно питання про судові витрати суд зазначає наступне. Позивача згідно п.2 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Частина 1статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України визначено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 840 гривень 80 копійок.

Outcome: partial