Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до відповідачки [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачки на його користь борг у сумі 7500 грн., судові витрати та витрати на правову допомогу. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у 04.10.2016 до нього звернулась відповідачка з проханням дати їй у борг грошову суму у розмірі 15000 грн., яку вона зобов`язалась повернути в строк до березня 2017 року. Після спливу кінцевого терміну повернення грошових коштів позивач звернувся до відповідачки з вимогою про повернення коштів. Так в добровільному порядку [PERSON] частково виконала свої зобов`язання та повернула грошові кошти у розмірі 7500 грн. Однак іншу суму боргу відповідачка не повернула, на вимоги позивача щодо повернення грошей не реагує. Відповідачка порушила взяте на себе зобов`язання, у зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду з відповідним позовом. У судове засідання позивач не з`явився, до суду від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачка в судове засідання, призначене на 04.09.2019, на 15-00 год., не з`явилася. 02.09.2019 від неї до суду надійшла заява про відкладення судового засідання, оскільки вона працює листоношею і цей день являється першим днем виплат пенсій і є самим завантаженим днем місяця, у зв`язку з чим не зможе бути присутньою у суді. В зв`язку з чим, розгляд справи було відкладено на 25.09.2019 та повторно на адреси сторін, вказані у позовній заяві, надіслано повістки. В судове засідання, призначене на 25.09.2019, на 10-00 год., відповідачка знову не з`явилася. 24.09.2019 від неї до суду надійшла заява про відкладення судового засідання, оскільки вона за станом здоров`я не зможе бути присутньою у судову засіданні, зазначила, що лікарняний відкритий з 23.09.2019, проте підтверджень цьому не надала. В зв`язку з чим, розгляд справи було відкладено на 19.11.2019 та повторно на адреси сторін, вказані у позовній заяві, надіслано повістки. В судове засідання, призначене на 19.11.2019, на 11-00 год., відповідачка знову не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, на адресу суду повернувся конверт, в якому відповідачці за адресою реєстрації її місця проживання було направлено повістку про виклик до суду з відміткою відділення поштового зв`язку про повернення «за закінченням строку зберігання». Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). При цьому суд бере до уваги, що Європейський суд з прав людини в рішеннях у справі "Пономарьов проти України", та "Трух проти України" зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження . Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Практикою Європейського суду з прав людини, яка є преюдиційною, також встановлено, що якщо заявники у визначений законом термін не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи та своєчасно не звертались до суду за інформацією щодо стану розгляду їх справи їх права на доступ до правосуддя не є порушеними. Враховуючи, що відповідачка, будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин неявки, відзив на позовну заяву не подав, суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до положень ч. 1 ст. 280, ч. 4 ст. 223 ЦПК України. В справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, а тому суд вважає можливим слухати справу у відсутності відповідачки. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому у цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 04 жовтня 2016 року [PERSON] надав у борг [PERSON] грошові кошти в розмірі 15000 грн., на підтвердження чого [PERSON] власноручно, написала йому розписку про отримання грошових коштів з зобов`язанням повернути вказану суму у березні 2017 року /а.с.4/, оригінал розписки знаходиться у матеріалах справи. Розписка від імені [PERSON] про одержання від [PERSON] грошових коштів та зобов`язання їх повернути, суд визнає як письмовий доказ укладання договорів позики між сторонами. В добровільному порядку [PERSON] повернула [PERSON] грошові кошти у розмірі 7500 грн., про що свідчить розписка від 04.10.2016 року з зазначеннями в ній про суми повернення грошових коштів. На момент звернення до суду із вказаним позовом відповідачка остаточно суму боргу у розмірі 7500 грн. позивачу не повернула. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених Цивільним кодексом, а саме: з договорів та інших правочинів. Статтею 627 ЦПК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагенту та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У силу ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а з [PERSON] підлягає стягненню сума боргу в розмірі 7500,00 грн. Положеннями статті 137 ЦПК України, передбачений порядок відшкодування витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката. За положеннями Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Цей Закон визначає, що видами правової допомоги - є надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Відповідно частин першої, другої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, позивачем надані до суду договір про надання правової допомоги від 10.07.2019 року /а.с.5/, додаток № 01 до договору про надання правничої допомоги від 10.07.2019 року /а.с.6/, квитанцію до прибуткового касового ордеру від 10.07.2019 року про сплату вказаних коштів /а.с.7/. Сума витрат на правничу допомогу в розмірі 500 грн. підтверджується належними та допустимими доказами відповідно до ст.ст. 77,78 ЦПК України, а тому відповідно до ст. 137 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. Крім того, позивачем при зверненні до суду також був сплачений судовий збір у сумі 768,40 грн., що підтверджується доданою до матеріалів справи квитанцією /а.с.1/, який підлягає стягненню з відповідачки у відповідності до вимог ч.1ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved