Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

Позивач 31.08.2021 звернулась до суду з позовом у якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , а також стягнути з останнього аліменти на утримання спільного неповнолітнього сина [PERSON] та на її утримання, як дружини з якою проживає дитина, яка не досягла трирічного віку. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що вона з відповідачем [PERSON] 18.10.2019 зареєстрували шлюб, від якого мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Сімейне життя сторін не склалось через різні погляди на нього, відсутність взаєморозуміння та поваги. Шлюбні відносини сторони не підтримують з 20.06.2020 та разом не проживають. З огляду на вказане позивач просить суд розірвати шлюб між ними та стягувати щомісячно з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також на її утримання 1/6 частину від його заробітку, як на дружину з якою проживає дитина до досягнення дитиною трирічного віку. 02.09.2021 ухвалою судді відкрито провадження по справі та визначено порядок розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторони в судове засідання не з`явились, однак подали заяви про розгляд справи у їх відсутність. При цьому, позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала, а відповідач [PERSON] їх визнав, проти задоволення позовних вимог не заперечував. З огляду на вказані заяви подані сторонами по справі, суд провів розгляд справи у відсутність позивача та відповідача на підставі наявних матеріалів у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що прямо передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Сторони 18.10.2019 зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, актовий запис № 75, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що подружнє життя сторін не склалося через різні характери, внаслідок чого погіршились сімейні стосунки, які вони на даний час не підтримують, разом не проживають, відновлювати їх сторони наміру і бажання не мають. Спільне господарство не ведуть. Відповідно до положень ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. При цьому, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що прямо вказано в ст. 24 цього Кодексу. Як зазначає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Вказане свідчить, що подальше спільне життя подружжя і збереження їхнього шлюбу суперечить інтересам кожного з них, а також інтересам їхнього неповнолітнього сина, який повинен виховуватись в атмосфері доброзичливості, комфорту та любові, тому, відповідно до ст. 112 СК України, шлюб між сторонами слід розірвати. Як зазначено у позові, неповнолітній син [PERSON] проживає разом з матір`ю -позивачем по справі, що також підтверджується довідкою про склад сім"ї. В той же час, відповідач належної матеріальної допомоги на утримання сина та на утримання позивача, як дружини з якою проживає дитина, яка не досягла трьохрічного віку не надає, хоча це є його обов`язком. При цьому, відповідач, являється працездатним, має стабільний заробіток, інших дітей на своєму утриманні не має, інші стягнення на утримання непрацездатних осіб відсутні. Самим відповідачем, до суду не подано доказів на спростування зазначеного, позов визнано у повному обсязі. Відповідно до ст. ст.180, 182, 183 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частка заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умова життя, необхідних для розвитку дитини. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу - ч. 1, ч. 4 ст. 84 СК України Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами - ч.3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження». Отже, враховуючи положення вищевказаної норми права, визнання позову відповідачем, стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача та 1/6 частини на утримання дружини, не суперечить чинному законодавству. Враховуючи викладене, а також той факт, що неповнолітня дитина фактично проживає із матір"ю [PERSON] та знаходяться на її утриманні, відповідач не надав доказів того, що він виконує покладений на нього обов`язок щодо утримання неповнолітнього сина [PERSON] , суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині. Крім цього, приймаючи до уваги матеріальне становище сторін, в тому числі відповідача, який має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дружини з якою проживає дитина, яка не досягла трьохрічного віку, батьком якої він є, суд вважає можливим також проводити стягнення аліментів на користь позивача розміром 1/6 частини усіх видів заробітку відповідача на утримання позивача, до досягнення дитиною трьох років. Оскільки при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів позивач звільняється від сплати судового збору в дохід держави, вказані витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved