Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

В травні 2015 року позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Посилався на те, що відповідно до укладеного договору №SAMDN03000004116982 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки від 05 жовтня 2005 року ПАТ КБ «Приватбанк» відкрив [PERSON] картковий рахунок та видав платіжну картку. 13.10.2005 року між банком та відповідачем була укладена додаткова угода, згідно якої [PERSON] було надано платіжну картку з терміном дії 1 рік та встановленням кредитного ліміту у сумі 5000,00 доларів США. Щодо зміни крдеитного ліміту Банк керується п.3.2., п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, д зазначено, що Клієнт дає свою згоду . що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право анку в будь-який момент змінити крдеитний ліміт Підписання данного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком відповідно до п.3.3. Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана разом з умовами та правилами надання банківськихпослуг, правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на баківському сайті складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач умови договору та додаткової угоди не виконав, у звязку з чим станом на 06 квітня 2015 року заборгованість за кредитним договором становить 4351,00 доларів США, яка складається з: 2182,45 доларів США заборгованість за кредитом, 1940,92 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 21,46 доларів США - штраф (фіксована частина), 206,17 доларів США - штраф (процентна складова). Просить стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором від 05 жовтня 2005 року в сумі 4351,00 доларів США, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1013 грн. 78 коп. В судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" позовні вимоги підтримала та пояснила, що відповідно до умов кредитного договору [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну карту, з встановленим початковим кредитним лімітом у розмірі 5000.00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13.20 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Тип карти - МС PLATINUM, валюта картрахунку долари США. Згідно Наказу СП-2010-46 від 15.01.2010 в період з 01.2010 року було змінено режим використання валютних карток, а саме здійснено переведення елітних валютних карт (Visa и MasterCard Platinum, Visa Infinite, MasterCard World Signia) в режим ''мультивалютності''. До елітних валютних карт відкрито рахунки в двох інших валютах, відмінних від основної. Налаштовані додаткові рахунки (0980 ***, 0978 ***, 0840 ***) до мультивалютних карток у гривні з утриманням комісій у сумах 0.00, 195.00, 385.00 і 1540.00 гривень відповідно кожному з типів карт. Особиста карта клієнта надає доступ відразу до 3 рахунків в 3 валютах (гривня, долар і євро). При цьому валютні рахунки (долар і євро) працюють в дебетному режимі (у межах залишку власних коштів на цих рахунках), а на гривневий встановлюється кредитний ліміт. Тобто в 2010 році оскільки клієнт мав елітну валютну карту банком було відкрито до кредитного договору додатковий рахунок № 0980 5218 5722 0711 (Валюта UAH), на який встановлений кредитний ліміт в розмірі 5199,84 гривень. На даному рахунку здійснювався облік комісій та відсотків за транзакціями здійсненими в гривні по кредитній картці згідно договору. З рахунку № 0980521857220711 не одноразово здійснювалося погашення заборгованості по основній кредитній картці клієнта, що ще раз підтверджує, що рахунок відкрито саме, як додатковий рахунок до кредитного договору SAMDN03000004116982. Оскільки з рахунку № 09805218722711 стягувалися відсотки та комісія за користування коштами по основній картці випущеної згідно договору SAMDN03000004116982 дії являються підтвердженням, що даний рахунок являється додатковим до основного рахунку (по договору SAMDN03000004116982), а факт підписання та повного виконання договору реструктуризації підтверджує розуміння та згоду клієнта з наявними правовідносинами та обов'язками по договору SAMDN0300004116982. Згідно ч. 2, 3 ст. 205, ч. 2 ст. 642 ЦК України встановлено, що (навіть за відсутності доказів належного повідомлення боржника) якщо боржник сплачує відсотки та комісію, то пропозицію слід вважати прийнятою і угоду досконалою, так як фактичні дії вказують на прийняття пропозиції. Зазначила, що згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Діями про визнанням боргу є дії боржника безпосередньо по відношенню до кредитора, що свідчать про наявність боргу, в тому числі повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звірки розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість, внесення часткового погашення заборгованості, в тому числі і погашення відсотків та комісій. Оскільки між клієнтом підписано договір реструктуризації від 17.09.2012 року, а також погашення заборгованості за договором, останнє з яких здійснено 26.10.2014 року (договірне списання згідно п. 1.1.3.1.6 та п. 1.1.3.2.11 умов та правил надання банківських послуг) вважаємо, що строк позовної давності банком не пропущено, адже позовна заява відправлена до суду 30.04.2015 року. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що відповідно до п.1.2 договору, клієнт здійснює за допомогою картки операції по картрахунку, передбачені п.2 дійсного договору, у відповідності з діючим законодавством, Правилами користування платіжними картами, які є невід'ємною частиною цього договору. Позивач посилається на п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг згідно якого договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання; якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Таке твердження позивача не може прийматись до уваги з наступних підстав. Пункт 9.12, Умов, на який посилається банк у позовній заяві, вказує, що договір діє до моменту належного виконання сторонами зобов'язань. Згідно п.8.10. договору договір діє до моменту неналежного виконання сторонами зобов'язань. Таке тлумачення не може розглядатися як установлення строку дії договору, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України. Згідно з цією нормою права строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Відповідно до п.3.1.1. Правил користування платіжною карткою, термін дії картки зазначений на лицьовій стороні картки (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця. Відповідно до п.3.1.3. Правил користування платіжною карткою закінченню строку дії відповідна картка продовжується банком на новий термін шляхом надання клієнту картки з новим терміном дії. Згідно з п.3.1.5. Правил, замовлені клієнтом картки, в тому числі продовжені з новим терміном дії, але не отримані, зберігаються в банку для видачі клієнту - 6 місяців. Згідно п.5.4. Правил термін погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним карткам без встановлення мінімального обов'язкового платежу, проводиться в наступному порядку: термін погашення процентів по кредиту - щомісячно за попередній місяць; термін погашення кредиту - в повному об'ємі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній карті. Відповідно до п. 1.1. договору, банк випускає клієнту платіжну картку. Тип картки - МС PLATINUM, вид картки - особиста міжнародна, строк дії картки - один рік. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. З моменту підписання договору картка перевипускалась кілька разів. Останній раз картка була випущена банком і отримана ним у 2009 році, на якій зазначено термін дії картки - 11/10, тобто - 30 листопад 2010р. Таким чином, термін дії кредитного ліміту закінчився 30 листопада 2010 р. Вказала, що картка, термін дії якої закінчився 30.11.2010р. залишилась у [PERSON] Нової картки після 30 листопада 2010 року він не замовляв і не отримував, відповідно, ніяких видаткових операцій по простроченій карточці технічно не могло відбуватись. Ніякої заборгованості перед Приватбанком по даним платіжним карткам у [PERSON] не має. Всі кошти, які він використовував погашені ним повністю разом з процентами. Крім цього пояснила, що у банку не було домовленості з відповідачем щодо збільшення строку позовної давності. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Такою датою є 30 листопада 2010 року. Позивач звернувся до суду з пропущенням строку позовної давності. В матеріалах справи відсутні докази того, що після закінчення строку дії платіжної картки, тобто після 30 листопада 2010 року, боржником була отримана нова картка. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Просить в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов задоволенню не пілягає. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки від 05 жовтня 2005 року ПАТ КБ «Приватбанк» відкрив [PERSON] картковий рахунок та видав платіжну картку. 13.10.2005 року між банком та відповідачем була укладена додаткова угода, згідно якої [PERSON] було надано платіжну картку з терміном дії 1 рік та встановленням кредитного ліміту у сумі 5000,00 доларів США. Судом встановлено , що у зв*язку з невиконанням [PERSON] умов договору від 05 жовтня 2005 року заочним рішенням Індустріального райсуду м. Дніпропетровська від 22 серпня 2011 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість в розмірі 4\~820,76 доларів США, що еквівалентно 38 437,39 грн., в тому числі 4531 долар США заборгованість за кредитом, 62,71 долар США штраф (фіксована частина) 226,57 доларів США штраф (процентна складова). Згідно наданої виписки по рахунку заборгованість в розмірі 38 437,39 грн. погашена 07 лютого 2013 року з [PERSON] згідно виконавчого провадження. Як вбачається з ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Згідно з п. 6.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року №22, якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, та право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника. Як вбачається з виписки по рахунках [PERSON] 26 жовтня 2014 року банком відбулося автоматичне погашення заборгованості, з рахунка [PERSON] було списано 12,93 долари США. однак як вбачається з цієї ж виписки заборгованість [PERSON] була погашена до 26 жовтня 2014 року. Суд вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідачем вносилися грошові кошти на виконання договору після закінчення строку його дії та доказів на підтвердження того, що відповідач був обізнаний про зарахування зазначених коштів на рахунок погашення кредитної заборгованості. Крім цього представником відповідач зроблена заява про застосування позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до пунктів 3.1.1.,.5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами. А строк погашення кредиту в пому обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці . Як вбачається з матеріалів справи, з моменту підписання договору картка перевипускалась кілька разів. Останній раз картка була випущена банком і отримана [PERSON] у 2009 році, на якій зазначено термін дії картки - 11/10, тобто - 30 листопад 2010р. Таким чином, термін дії кредитного ліміту закінчився 30 листопада 2010 р. Картка, термін дії якої закінчився 30.11.2010р. залишилась у [PERSON] Нової картки після 30 листопада 2010р. він не замовляв і не отримував, відповідно, ніяких видаткових операцій по простроченій карточці технічно не могло відбуватись. Згідно до ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ст.267 ч.4 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Згідно правових позицій Верховного суду України у справі № 134 цс14 відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку За таким договором, що визначає місячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки ( ст.. 261 ЦК України) а не закінченням строку дії договору. Зважаючи на те, що строк дії картки визначений до 30 листопада 2010 року, до суду банк звернувся 07.05.15 року, переривання строку позовної давності, яке відбулося би за волевиявленням відповідача судом не встановлено, відповідно суд вважає можливим застосувати наслідки сливу позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог. В зв»язку з відмовою в позові підстав для відшкодування судових витрат, понесених позивачем не має. На підставі викладеного, ст.ст. 256, 257, 261, 266, 267, 1071 ЦК України,

Outcome: dismissed