Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04.04.2019 року ухваленому у справі за позовною заявою [PERSON] до відповідача [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном, позовні вимоги задоволено. Позивач - [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 06.03.2012 року між ним, як орендарем та Публічним акціонерним товариством «Укрінбанк», як орендодавцем укладено договір оренди нежитлового приміщення б/н будівлі оздоровчого комплексу з кафе-баром, загальною площею 277,95 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Між ними було погоджено, що договір укладається строком на 1080 календарних днів з дати підписання. Якщо орендар продовжує користуватись майном після закінчення строку договору оренди, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Станом на 06.02.2018 року продовжувалось користування нежитловим приміщенням та були відсутні будь-які заперечення з боку орендодавця щодо поновлення договору оренди та вважає, що договір оренди продовжився на новий строк, відповідно до умов визначених сторонами в договорі оренди. Зазначає, що у 2017 році власником нежитлового приміщення у реєстрі прав власності на нерухоме майно було зареєстровано [PERSON] , згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно. Договір оренди у разі зміни власника орендованого майна зберігає свою дійсність як для нового власника, замінює сторону орендодавця, так і для орендаря. Зміна власника переданого в оренду майна не є підставою ні для припинення договору оренди, ні для його зміни. Отже, вважає, що, зміна власника нежитлового приміщення не має (та не може) вплинути на орендаря, в будь-якому разі на рівні закріплених в договорі оренди основних умов відповідного нежитлового приміщення. Оскільки договором оренди не передбачено його припинення в разі зміни власника об`єкта оренди, то за загальним правилом усі умови договору оренди залишаються незмінними для нового власника приміщень. Вказує, що, договір оренди нежитлового приміщення є чинним на даний момент і, на рівні закріплених в договорі оренди умовах, є обов`язковим для виконання сторонами, однак, в порушення вимог закону та договору оренди, [PERSON] вчиняє перешкоди у користуванні йому орендованим нежитловим приміщенням, що виявляється у недопущенні його та його працівників до нежитлового приміщення. Мотивує, окрім наведеного вимоги і тим, що акт неможливості доступу до приміщень був складений 26.12.2018 року. З метою усунення порушень умов договору оренди, на адресу відповідача була надіслана вимога № б/н від 26.12.2018 року щодо припинення порушення умов договору оренди, проте зазначена вимога залишена відповідачем без задоволення. Крім того, в орендованому нежитловому приміщенні знаходяться його речі, які використовувались ним для господарської діяльності відповідно до договору оренди, у зв`язку з чим він позбавлений можливості користуватися орендованим майном. Відповідач змінив замки в орендованому нежитловому приміщенні, створив незаконно перешкоди у безпідставному подальшому користуванні нежитловим приміщенням, в тому числі перешкоди і у володінні, розпорядженні та користуванні майном власним його майном що знаходиться в орендованому нежитловому приміщенні. Посилаючись на норми чинного законодавства, просить позовні вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] та в його інтересах представник, адвокат Шевченко М.М. в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, від останнього до суду поступила письмова заява з клопотанням справу розглянути в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, від останнього до суду клопотань про слухання справи у його відсутність не поступало, поступили письмові пояснення, відповідно до яких пояснив, що 24.09.2019 року ним було підписано лист про розірвання договору та 24.09.2019 року його представником [PERSON] було надіслано поштове відправлення з листом про розірвання договору. Відповідно до п.4.1. договору оренди нежитлових приміщень від 06.03.2012 року, кожна із сторін договору оренди може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць. Ним було повідомлено [PERSON] що договір оренди нежитлових приміщень від 06.03.2012 року буде розірвано з 01.11.2019 року. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення лист про розірвання договору ним було отримано 30.09.2019 року, тобто ним, як орендодавцем було належно виконано зобов`язання щодо повідомлення за 1 місяць про розірвання договору. На даний момент [PERSON] не є користувачем приміщення, а тому факти про недопуск позивача у приміщення (про які останній заявляє у позові) та створення йому перешкод у користуванні майном, є безпідставними, у зв`язку з розірванням договору оренди з ініціативи орендодавця - відповідача по справі. Вважає, що провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з тим, що позов є безпідставним та жодні права [PERSON] не порушені. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру…. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України", суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права… Договірних держав. У справі Bellet v. France, Суд зазначив, що"стаття 6 § 1 Конвенції, містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Судом, належними і допустимими доказами, встановлено, що Публічне акціонерне товариство «Укрінбанк» на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя є власником нежитлового приміщення б/н будівлі оздоровчого комплексу з кафе-баром, загальною площею 277,95 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.7). Між позивачем [PERSON] як орендарем та Публічним акціонерним товариством «Укрінбанк», як орендодавцем 06.03.2012 року укладено договір оренди нежитлового приміщення б/н будівлі оздоровчого комплексу з кафе-баром, загальною площею 277,95 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.9-13). Пунктом 4.1. договору оренди було погоджено строки оренди, зокрема: договір укладається строком на 1080 календарних днів з дати підписання. Кожна із сторін договору оренди може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць. Якщо орендар продовжує користуватись майном після закінчення строку договору оренди, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Крім того, у разі відсутності заперечень з боку орендодавця щодо поновлення договору, та наявності в самому договорі вимог щодо пролонгації, то для продовження дії договору не вимагається обов`язкового укладення нового договору або внесення змін до нього. Аналогічна правова позиція знаходить своє підтвердження у п. 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 12 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна». Станом на 06.02.2018 року позивач [PERSON] продовжував користуватися нежитловим приміщенням та були відсутні будь-які заперечення з боку орендодавця щодо поновлення договору оренди, у зв`язку з чим договір оренди продовжився на новий строк, відповідно до умов визначених сторонами в договорі оренди. У відповідності до Відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно, в 2017 році власником нежитлового приміщення зареєстровано [PERSON] (а.с.8). Передбачено п.13.1. договору оренди, що сторонами було узгоджено, що у разі зміни власника об`єкту нерухомості, до нового власника переходять права та обов`язки орендодавця. Згідно ст. 770 ч.1 ЦК України, у разі зміни власника майна, переданого в оренду, до нового власника переходять усі права та обов`язки орендодавця. Договір оренди у разі зміни власника орендованого майна зберігає свою дійсність як для нового власника, замінює сторону орендодавця, так і для орендаря. Зміна власника переданого в оренду майна не є підставою ні для припинення договору оренди, ні для його зміни. Крім того, укладеним договором оренди не передбачено його припинення в разі зміни власника об`єкта оренди, та за загальним правилом усі умови договору оренди залишаються незмінними для нового власника приміщень, тобто договір оренди нежитлового приміщення є чинним. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Встановлено ст. 759 ЦК України, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно за плату на певний строк. Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ), у відповідності до ст. 760 ч. 1 ЦК України. Згідно ст. 762 ч. 1 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Неможливість доступу в орендовані приміщення, а саме: нежитлового приміщення б/н будівлі оздоровчого комплексу з кафе-баром, загальною площею 277,95 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , засвідчено актом неможливості доступу до приміщень від 26.12.2018 року, позивач [PERSON] тобто відповідач [PERSON] вчиняє перешкоди у користуванні позивачем орендованим нежитловим приміщенням, що виявляється у недопущенні його та його працівників до нежитлового приміщення (а.с.17). З метою усунення порушень умов договору оренди, позивач [PERSON] , на адресу відповідача [PERSON] надіслав вимогу № б/н від 26.12.2018 року щодо припинення порушення умов договору оренди, проте вимога залишена відповідачем без задоволення (а.с.14). За своїм правовим змістом договір оренди є договором найму (оренди), його положення відповідають вимогам ст. 283 ГК України та ст. 759 ЦК України, якими встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. За договором найму наймодавець здійснює передачу майна наймачеві у користування, при цьому наймачеві також передається і право володіння орендованим майном, тобто можливість не тільки вилучати корисні властивості майна, але і мати його, бути його титульним (правомірним) володільцем. Наділення наймача статусом титульного володільця дозволяє надавати йому можливість використовувати речево-правові засоби захисту свого права від посягання третіх осіб, в тому числі вимагати повернення майна з чужого незаконного володіння, вимагати усунення перешкод, не пов`язаних з позбавленням володіння тощо. Така можливість надається наймачеві як володільцю майна главою 29 ЦК України. Оскільки позивач [PERSON] позбавлений можливості користуватися орендованим нежитловим приміщенням, судом встановлено, що його права порушено, так як за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності, позивач не має можливості здійснювати господарську діяльність. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved