Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Успенівської сільської ради про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що на теперішній час правовстановлюючі документи на нерухоме майно втрачені і відновити їх у позивача немає можливості. [INFO] року помер [PERSON], про що 1 травня 2000 року зроблено відповідний актовий запис за № 8, складений виконавчим комітетом Успенівської сільської ради Мар'їнського району Донецької області. Спадкодавець рідний брат [PERSON]. Після дзвінка землевпорядника Успенівської міської ради позивачу стало відомо про наявність у його дядька земельної ділянки з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,4525 га за кадастровим номером [NUMBER], розташовану на території КСП «Радянська Україна» Успенівської сільської ради Мар'їнського району Донецької області. В позасудовому порядку оформити право власності на спадкове майно неможливо з тих причин, що з 1 січня 2013 року набули чинності зміни до ЗК України, зокрема, ст.126, згідно якої право власності на земельну ділянку посвідчується не державним актом, а оформлюється свідоцтвом відповідно до Закону України "Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", яке підтверджує реєстрацію права власності на нерухомість та містить кадастровий номер, тобто отримати дублікати державних актів неможливо. Також відсутні документи які б підтверджували родинні стосунки між позивачем та спадкодавцем. Враховуючи, що батько позивачки був єдиний спадкоємець після смерті брата, та іншого способу набуття права власності аніж через рішення суду на підставі ст.328 ЦК України немає. Позивач просить встановити факт родинних відносин між нею та спадкодавцем, а також просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, на земельну ділянку призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,4525 га за кадастровим номером [NUMBER], розташовану на території КСП «Радянська Україна» Успенівської сільської ради Мар'їнського району Донецької області. Позивача у судовому засіданні надала заяву про уточнення позовних вимог, де просила визнати за нею право власності, з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,4525 га за кадастровим номером [NUMBER], розташовану на території КСП «Радянська Україна» Успенівської сільської ради Мар'їнського району Донецької області, право власності на яку зареєстровано за [PERSON] померлим [INFO] року; та визнати за нею право на земельну частку (пай) площею 4,49 умовних кадастрових гектар, належного спадкодавцеві на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії згідно сертифікату [NUMBER] зареєстрованого за № [NUMBER] по колишньому КСП «Радянська Україна» на території Успенівської сільської ради Мар'їнського району Донецької області. Надала заяву в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, на фіксування судового засідання за допомогою технічних пристроїв просила не здійснювати. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином надав до суду заяву про визнання позовних вимог [PERSON], просить розглядати справу у відсутність їх представника. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Підсудність справ про спадкування визначається за правилами ст. 109 ЦПК. Позови щодо права спадкування за загальними правилами підсудності подаються до суду за місцем проживання (знаходження) відповідача, за винятком позовів щодо нерухомого спадкового майна, які подаються до суду за місцезнаходженням цього майна. Відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Місце розташування спадкової земельної ділянки - територія Успенівської сільської Мар'їнського району Донецької області. [PERSON] помер [INFO] року про що виконавчим комітетом Успенівської сільської ради 1 травня 2000 року складено відповідний актовий запис за № 8, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть. Зі свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 3 лютого 1950 року Марїнським Рай ЗАГС вбачається, що [PERSON] народився [INFO] року, про що в книзі реєстрації актів громадянського стану про народження 15 листопада 1929 року зроблено відповідний актовий запис за №208. Батьками вказано: [PERSON] та [PERSON]. Зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 6 січня 1997 року вбачається факт смерті [PERSON], який помер [INFO] про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено відповідний актовий запис за №1. Свідоцтво про народження серії [NUMBER] підтверджує, що [PERSON] народився [INFO] року, про що в книзі записів актів громадянського стану 15 листопада 1929 року зроблено відповідний актовий запис за №208. В графі батько - [PERSON] , а мати - [PERSON]. Зі свідоцтва про укладення шлшюбу серії [NUMBER] виданого Катеринівською сільською радою Мар'їнського району Донецької області вбачається, що дошлюбне прізвище позивача [PERSON]. Нотаріусом Марїнської державної нотаріальної контори Позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно та не підтвердженні родинних відносин між нею та спадкодавцем. Статтею 1218 Цивільного кодексу України, визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.2 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають справи у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до вимог ст. 529 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Статтею 549 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України, визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1297 Цивільного кодексу України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 Цивільного кодексу України) та не здійснив його державної реєстрації (ст.1299 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Позивач звертався до нотаріальної контори після смерті батька. Відповідно до ч. 1 ст. 1298 Цивільного кодексу України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. В п.3.3 Листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 зазначено: «У випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв'язку з їх втратою та відсутності реєстрації об'єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім'я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно…» Відповідачами у справах про визнання права власності в порядку спадкування на будинки та садиби, щодо яких відсутні правовстановлюючі документи у зв'язку з їх втратою, є спадкоємці, які прийняли спадщину, а також органи, які уповноважені видавати правовстановлюючі документи на нерухоме майно, або ж органи, до яких перейшли такі повноваження, та органи, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Відповідно до вимог п. п. 1, 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 6 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності. Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Так на підставі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності із ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Враховуючи обставини справи, те що позивач на теперішній час позбавлений можливості відновити оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно та відсутністю документів, що підтверджують родинний зв'язок між позивачем та спадкодавцем, місце відкриття спадщини, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. ст.78, 80, 126, 152 ЗК України, ст.ст.328, 373, 392, 1225, 1261 ЦК України,

Outcome: approved