Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

Головний лікар Хмельницької обласної психіатричної лікарні № 1 звернувся до суду з заявою про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку [PERSON], посилаючись на те, що він страждає на тяжке психічне захворювання, безпорадний і неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, є некритичним до власного стану, а тому його лікування можливе тільки в умовах стаціонару. Представник ХОПЛ №1 у судовому засіданні заяву підтримав, зазначив, що [PERSON] хворіє з 2000 р., неодноразово лікувався в умовах стаціонару ХОПЛ №1. Страждає на параноїдну шизофренію, безперервний тип перебігу, парпноїдний дефект. Згідно рішення Хмельницького районного суду від 22.05.2013 р. [PERSON] визнаний недієздатним і його опікуном призначено [PERSON] Згоди на госпіталізацію [PERSON] не надає. Амбулаторне лікування вважає неможливим внаслідок некритичності [PERSON] до власного стану. Зазначив, що орієнтовний термін лікування становить близько трьох місяців. \~ \~ \~ \~[PERSON] в судовому засіданні зміг висловити усвідомлену думку щодо госпіталізації до психіатричного закладу, покладався на розсуд суду, не міг пояснити від чого йому лікуватися; ствердив, що живе сам на зйомній квартирі, сам готує їжу, працює на будівництві. Прокурор заперечив проти задоволення заяви про госпіталізацію хворого, оскільки не доведено підстав для примусової госпіталізації. Заслухавши пояснення представника лікарні, вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до п. 99 рішення ЄСПЛ від 17.04.2014 р. у справі «[PERSON] проти України» (заява№50264/08), п. 73 рішення ЄСПЛ від 05.06.2014 р. у справі «Акопян проти України» (заява №12317/06), згідно з практикою Суду особа не може бути позбавлена волі як «психічно хвора», якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання (див. вищезазначене рішення у справі «Вінтерверп проти Нідерландів»(Winterwerp v. the Netherlands), п. 39; рішення у справі «Варбанов проти Болгарії» (Varbanov v. Bulgaria), заява № 31365/96, п. 45, ЄСПЛ 2000-Х, та рішення у справі «Штукатуров проти Росії» (Shtukaturov v. Russia), п. 114).Відповідно до ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Судом встановлено, що 18.03.2019 р. [PERSON] був доставлений в ХОПЛ №1. 19.03.2019 р. він був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, яка діагностувала параноїдну шизофренію, безперервний тип перебігу, параноїдний дефект, внаслідок чого він безпорадний і неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність . Наявність захворювання підтверджується матеріалами справи та визнається [PERSON] Представник ХОПЛ №1 у судовому засіданні покликався на те, що [PERSON] внаслідок свого захворювання є безпорадним, оскільки є неохайним, захаращує квартиру, некритичний до свого стану. Однак, ці обставини не знайшли підтвердження у матеріалах справи. [PERSON] ствердив, що проживає сам на зйомній квартирі, готував собі їжу, приймав душ. Перебуваючи в ХОПЛ №1, він не заперечує наявності психічного захворювання, однак не може пояснити від чого йому лікуватися. Жодних доказів щодо будь-якої поведінки [PERSON], що становила б безпорадність і неспроможність самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, суду надано не було. Твердження представника ХОПЛ №1 про те, що така загроза може виникнути у майбутньому, при прогресуванні захворювання, не позбавляють посадових осіб ХОПЛ №1 звернутись із відповідною заявою про примусову госпіталізацію [PERSON] при настанні такої небезпеки. З врахуванням наведеного, визначені законом підстави для саме примусової госпіталізації пацієнта у даному випадку доведені не були. Згідно із ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі ст. 14, 17, 22 Закону України "Про психіатричну допомогу",

Outcome: dismissed