Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

Позивач 08 листопада 2018 року звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що ним надаються послуги з водопостачання, водовідведення, вивозу побутових відходів та інші комунальні послуги; відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , загальна площа якої складає 65,09 кв.м. 04 травня 2009 року сторонами укладено договір №2, термін дії якого відповідно до п.8.1 договору продовжувається на кожний наступний рік; за умовами договору відповідач зобов`язалась здійснювати розрахунки із позивачем за надані послуги, проте не сплачувала встановлену плату за користування послугою з утримання прибудинкової території та не в повному обсязі сплачувала за вивіз твердих побутових відходів (ТПВ), внаслідок чого станом на 01.06.2018 року виникла заборгованість зі сплати комунальних послуг у сумі 1882,58 грн., що підтверджується даними особового рахунку відповідачки №1056, у тому числі за вивіз ТПВ за 2008 рік - 16,00 грн., за 2009 рік - 38,24 грн.; за утримання прибудинкової території за 2007-2011 роки - 1828,34 грн. Тому позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг в сумі 1882,58 грн. та судові витрати. 12 лютого 2019 року судом отримано відомості про зареєстроване місце проживання відповідача. 15 лютого 2019 року судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 19 серпня 2019 року. 02 квітня 2019 року представник відповідача адвокат Соколік В.Д. надав суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, та клопотання про застосування позовної давності. Також посилався на недоведеність факту виконання робіт позивачем, так як усі роботи по утриманню будинку виконують самі мешканці будинку, а заборгованість за вивезення сміття відсутня. У судове засідання сторони не з`явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, відповідач позовні вимоги не визнала. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Згідно з довідкою Коблівської сільської ради від 10 вересня 2018 року (а.с.10) відповідач є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до умов укладених між позивачем та відповідачкою договорів про надання комунальних послуг №182 від 01 вересня 2007 року та №2 від 04 травня 2009 року (а.с.16,17) позивач зобов`язався забезпечувати споживача [PERSON] питною водою, а також прийняти від неї стічні води та здіснювати вивіз твердих побутових відходів, накопичених споживачем, на умовах договор (п.1.1 договорів), а споживач зобов`язався своєчасно проводити оплату за спожиті послуги (п.3.2 договорів). Згідно з п.3.1 вказаних договорів, розрахунковим періодом є календарний місяць. Платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно з п.5 ч.3 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (у редакції, що діяла на момент виникнення заборгованості), споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Перелік житлово-комунальних послуг встановлений статтею 13 вказаного Закону; до них, зокрема, відносяться централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будинків та прибудинкових територій. Відповідно до ч.2 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-1V, що діяла на момент виникнення заборгованості, розмір оплати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показників приладів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. За змістом підпункту 2 пункту "а" частини першої статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать встановлення в порядку і межах, визначених законом, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), транспортні та інші послуги. З наявних у матеріалах позовної заяви копій рішень Коблівської сільської ради від 29 серпня 2007 року за №2 (а.с.18), від 24 лютого 2009 року за №11 (а.с.21) вбачається розмір тарифів на комунальні послуги по водопостачанню, водовідведенню, збору та вивезенню твердих побутових відходів, утримання прибудинкової території (квартплата), затверджених на період 2007 - 2009 років (а.с.19-20, 22-24). Як вбачається з виписки з особового рахунку №[NUMBER] [PERSON] по [ADDRESS] (а.с.11-13), відповідач має перед позивачем непогашену заборгованість по сплаті комунальних послуг у сумі 1882,58 грн., у тому числі: у тому числі за утримання прибудинкової території за 2007-2011 роки в сумі 1828,34 грн., за вивезення твердих побутових відходів за 2008 рік - 16.)) грн., та за 2009 рік - 38,24 грн. (а.с.11-13). Дані, які б свідчили про інше, у суду відсутні. 23 травня 2011 року відповідачу направлено повідомлення про необхідність сплати за житлово-комунальні послуги (а.с.28-29). Надані відповідачем копії заяви від 20.05.2007 року про ненадання послуг та підтвердження від 01.10.2011 року від жителів будинку про самостійне утримання будинку не свідчать про ненадання послуг, оскільки не відповідають вимогам ст.ст.27, 28 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-1V (в редакції, що діяла на момент виникнення заборгованості), а тому є неналежним доказом. Згідно зі ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Враховуючи характер правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає, що позивач знав про порушення свого права відповідачем з моменту цього порушення. Заява позивача про поновлення строку звернення до суду, мотивована веденням переписки з відповідачем у травні 2011 року з приводу заборгованості, повідомленням відповідача протягом 2011-2018 року про існуючу суму боргу та наданням інформації до прокуратури про заборгованість не містить даних про факти чи обставини щодо існування причин, які б перешкоджали позивачу звернутися з вимогами про стягнення заборгованості до суду. Оскільки до суду з позовною заявою позивач звернувся 09 листопада 2018 року, тобто після спливу строку позовної давності, який закінчився у грудні 2014 році, вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 2007 року по 2011 рік задоволенню не підлягають у зв`язку з закінченням строку позовної давності.

Outcome: dismissed