Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

із позовною заявою про визнання за заповітом права власності на спадкове майно, а саме: на земельну ділянку загальною площею 4,0167 га, з яких: рілля 2,2936 га, сіножать 0,6728 га, пасовище 1,0503 га, у межах згідно з планом, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії IV-ЧН № 016431, розташовану на території Пилятинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, у суд звернувся [PERSON] до Пилятинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області. В матеріалах справи міститься: - заява позивача про розгляд справи за його відсутності; - заява за підписом сільського голови Пилятинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області про розгляд справи за відсутності представника ради та визнання позовних вимог; - заява Відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі Чернігівській області за відсутності представника та не заперечення щодо задоволення вимог позивача. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання позовних вимог відповідачем суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України з причин неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи, що визнання відповідачами позову не суперечить закону, суд дійшов наступних висновків. При судовому розгляді цивільної справи встановлено, що [PERSON] померла 30 жовтня 2005 року, згідно копії свідоцтва про смерть 1-ЕЛ № 023268. Після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась. Відповідно до довідки, виданої виконкомом Пилятинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, [PERSON] померла 30 жовтня 2005 року і на день смерті проживала та була зареєстрована з 02.08.1979 року в селі Пилятин по вул. Партизанська, 13 та мала слідуючий склад сім'ї: [PERSON]. Таким чином, [PERSON] прийняла спадщину в установленому законом порядку після смерті [PERSON], що підтверджується матеріалами справи. При судовому розгляді цивільної справи також встановлено, що [PERSON] померла 03 березня 2016 року, згідно копії свідоцтва про смерть І-ЕЛ № 272737. Після смерті [PERSON] [PERSON] районною державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа згідно з якою: -06.02.2008 року [PERSON] залишила заповіт відповідно якого все своє майно де б воно не було та з чого б не складалося заповіла [PERSON]; -02.09.2016 року [PERSON] подав заяву про прийняття спадкового майна після смерті [PERSON]. Відповідно до довідки, виданої виконкомом Пилятинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області [PERSON] дійсно померла 03 березня 2016 року і на день смерті проживала та була зареєстрована одна в [INFO] та мала такий склад сім'ї: племінник [PERSON], племінниця [PERSON], двоюрідний внук [PERSON] та двоюрідна внука [PERSON]. Таким чином, [PERSON] прийняв спадщину в установленому законом порядку після смерті [PERSON], що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування розяснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. 01 листопада 2001 року на імя [PERSON] на підставі рішення 15 сесії 23 скликання Пилятинської сільської ради від 13 квітня 2001 року виготовлено та видано державний акт на право власності на земельну ділянку загальною площею 4,01 га, з яких: рілля 2,29 га, сіножаті 0,67 га, пасовище 1,05 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ІV-ЧН № 016431. Згідно зі ст. ст. 81, 126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. У відповідності до ст. 152 ч.3 п. "а" ЗК України - "захист прав громадян та юридичних осіб здійснюється шляхом визнання прав". При розробленні технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки та внесенні до автоматизованої системи відомостей про земельні ділянки, належні [PERSON] на підставі: - Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІV-ЧН № 016431, було встановлено, що фактична площа земельної ділянки становить 4,0167 га, з яких: рілля 2,2936 га (кадастровий номер 7422088200:87:100:0112), сіножать 0,6728 га (кадастровий номер 7422088200:87:064:0112), пасовище 1,0503 га (кадастровий номер 7422088200:87:062:0112). Відповідно до п. 2 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17 жовтня 2012 року, відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об'єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом, тому суд вважає, що саме в витягах з Державного земельного кадастру більш повно та достовірно визначено площі земельних ділянок. Згідно з витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 21.11.2016 року за земельними ділянками (кадастрові номери: 7422088200:87:100:0112, 7422088200:87:064:0112, 7422088200:87:062:0112) відомості про обмеження у використанні не зареєстровані. Таким чином, суд дійшов висновку, що за позивачем в порядку спадкування підлягає визнанню право власності на згадану вище земельну ділянку.

Outcome: approved