Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

В серпні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами до [PERSON], які уточнив 05.02.2019 року, та просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування на спадкове майно, яке залишилося після померлої [INFO] [PERSON], яке складається із 3/4 частки незакінченого будівництвом будинку з виконанням робіт на 95 відсотків, розташовані за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07.12.1992 року [PERSON] було складено заповіт, в якому все майно, належне їй на день смерті, вона заповіла [PERSON] Спадок позивач прийняв оскільки постійно проживав зі спадкоємцем за однією адресою. Відповідачка [PERSON], сестра позивача, відмовилася від спадщини на користь позивача. 08.09.2018 року приватним нотаріусом позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із тим, що відсутні документи на ім'я померлої, які підтверджують право власності на створений об'єкт. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, надав суду заяву, в якій уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, просив розглядати справу у його відсутність. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомила, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, уточнені позовні вимоги визнає у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.01.1989 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Богдан О.М. в реєстрі №134/2 (а.с.15), та свідоцтва про право власності [NUMBER] від 23.01.1989 року [PERSON] є власником половинної частки незакінченого будівництвом будинку з виконанням робіт на 95 відсотків по [ADDRESS] (а.с.16). Дане також підтверджується довідкою КП «Ізмаїльське МБТІ» від 15.11.2018 року №1719 (а.с.67), відповідно до якої станом на 31.12.2012 року власниками об'єкту нерухомості по [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (3/4 частки) на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.01.1989 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Богдан О.М. в реєстрі №134/2; свідоцтва про право власності від 23.01.1989 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Богдан О.М. в реєстрі №134/2власності №2/132/2, та [PERSON] (1/2 частка) на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.01.1989 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Богдан О.М. в реєстрі №134/2. Згідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO], виданого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла [INFO], актовий запис №143 (а.с.7). Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 3/4 частки незакінченого будівництвом будинку з виконанням робіт на 95 відсотків, розташованих за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до заповіту, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області 07.12.1992 року, зареєстрованого в реєстрі за №2/6538, [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON] (а.с.9). Заповіт чинний та не скасовувався. Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відповідно до ст.1241 ЦК України, немає. Спадкоємцем за заповітом є позивач. Інших спадкоємців немає. Спадщину після [PERSON] прийняв фактично [PERSON] у зв'язку із фактичним проживанням зі спадкодавцем за заповітом (а.с.37). [PERSON], яка є дочкою померлої [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10.08.1965 року (а.с.23), відмовилася від спадкового майна, що підтверджується її заявою від 27.07.2018 року (а.с.38). Згідно відповіді приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Гнесько В.Г. від 09.08.2018 року №673/02-14 не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ѕ частки об'єкту незавершеного будівництва, що знаходиться в [ADDRESS], які залишилися після смерті [PERSON], у зв'язку з тим, що відсутні документи на ім'я померлої, які підтверджують право власності на створений об'єкт (а.с.8). Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п.3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно свідоцтва про право власності [NUMBER] від 23.01.1989 року [PERSON] є власником незакінченого будівництвом будинку по [ADDRESS] (а.с.16) Відповідно до ст.316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи викладене, на думку суду правомірними є вимоги позивача щодо визнання за ним права власності в порядку спадкування на спадкове майно, яке залишилося після померлої [INFO] [PERSON], яке складається із 3/4 частки об'єкту незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У відповідності зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідачка визнала позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст.81 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved