Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів на його (позивача) користь заборгованість за договором позики в розмірі 624 554,61 грн., з яких 274 311,54 грн. - сума позики, 339 623,82 грн. - проценти за користування позикою, та 10 619,25 грн. - 3 % річних за прострочення терміну повернення позики. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 19.02.2016 року відповідач [PERSON] взяв у нього (позивача) в позику 10 500,00 доларів США, що в еквіваленті до офіційного курсу НБУ станом на 16.04.2018 року становить 274 311 грн.54 коп., про що відповідачем [PERSON] власноручно складено відповідну розписку, відповідно до якої останній взяв на себе зобов`язання повернути суму позики та проценти за користування позикою у розмірі 5% на місяць, а саме: 500 доларів США до 31 грудня 2016 року, однак, у встановлений строк відповідач [PERSON] позику та проценти за користування позикою не повернув, та не вживав будь-яких дій з метою повернення коштів, тим самим, ухиляючись від своїх зобов`язань. Окрім того, позивач зазначив, що на час отримання позики відповідач [PERSON] перебував у шлюбі із відповідачем [PERSON] , тим самим, отримання позики здійснювалось з її відома та за її погодженням, у зв`язку з чим у даному зобов`язанні останні мають відповідати як солідарні боржники. Ухвалою суду від 08 червня 2018 року відрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 08 червня 2018 року заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову задоволено. Вжито заходи забезпечення позову по даній цивільній справі, шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS] , яка на праві власності належить [PERSON] на підставі договору дарування від 03.09.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Алфімовою І.М., зареєстровано в реєстрі за № 3081 в межах заявленої ціни позову, яка становить 624 554,61 грн. Ухвалою суду від 16 жовтня 2018 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] - адвокат Краснощоков Є.В. (діє на підставі ордеру серії КР № 55568 від 16.04.2018 року) в судовому засіданні позовні вимоги позивача про стягнення боргу за договором позики підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, судом повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, а саме: [ADDRESS] , причини неявки суду невідомі, заяви, клопотання, відзив на позов, - відсутні, на підставі чого суд приходить до висновку, що відповідач не скористався своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні та подання суду доказів. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача про стягнення з неї як з солідарного боржника заборгованості за договором позики, укладеним між позивачем та відповідачем [PERSON] не визнала, заперечувала щодо їх задоволення, зазначивши на обґрунтування заперечень, що позивача по справі [PERSON] вона (відповідач) не знає, та про те, що її колишній чоловік брав у нього (позивача) позику їй не відомо. Вказала, що належна їй квартира [ADDRESS] належить їй на праві приватної власності на підставі договору дарування, та відповідач [PERSON] зареєстрований у даній квартирі, однак з 2013 року вона з відповідачем спільного господарства не ведуть, хоча відповідач проживав у вказаній квартирі в окремій кімнаті, лише з огляду на те, що в нього не було іншого житла, та враховуючи, що він є батьком їх спільних дітей. Також вказала, що у 2017 році відповідач [PERSON] перестав проживати у вказаній квартирі, при цьому, шлюб між нею та [PERSON] було розірвано у 2018 році Ленінським районним судом м. Кіровограда за її (відповідача [PERSON] .) позовною заявою. Окрім того, зазначила, що вона протягом 30-ти років працює у державній установі та все майно у належній їй квартирі, зокрема, меблі, побутову техніку, вона придбала за рахунок кредитних коштів, які вона отримувала особисто, при цьому, відповідач [PERSON] коштів на сплату даних кредитів ніколи не давав, більш того, він ніколи не приносив у сім`ю грошей, у зв`язку з чим отримані у позивача в позику кошти не були отримані відповідачем для сімейних потреб. Заслухавши в судовому засіданні представника позивача [PERSON] - адвоката Краснощокова Є.В., відповідача [PERSON] , зваживши доводи, викладені в позовній заяві, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, що регулює спірні правовідносини, та є такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що між позивачем [PERSON] , та відповідачем [PERSON] 19 лютого 2016 року було укладено договір позики, за яким відповідач [PERSON] взяв в позику у позивача [PERSON] 19.02.2016 року грошові кошти в розмірі 10 500 доларів США, які [PERSON] зобов`язався повернути в строк до 31.12.2016 року. На підтвердження отримання у позику коштів [PERSON] надав розписку від 19.02.2016 року, оригінал якої залучений представником позивача до справи, відповідно до якої [PERSON] підтвердив факт, що отримав від позикодавця [PERSON] 19.02.2016 року в позику грошові кошти в розмірі 10 500 доларів США, та зобов`язався повернути отримані у позику кошти в повному обсязі та за весь час користування позикою зобов`язався виплачувати проценти в розмірі 5 % щомісячно, а саме: 500 доларів США. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст.1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. З огляду на викладене вище, судом відзначається, що написана [PERSON] розписка від 19.02.2016 року про те, що він взяв в позику у [PERSON] кошти в сумі 10 500 доларів США, є підтвердженням як укладення між ними договору позики, прийняттям сторонами умов та зобов`язань за договором позики, так і засвідченням отримання [PERSON] від [PERSON] зазначених грошових сум. Відповідно до ч. 1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до звичаїв ділового обороту у випадку належного виконання грошового зобов`язання розписка повертається боржникові з відповідною відміткою про виконання. З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги, що строк повернення відповідачем [PERSON] боргу за договором позики від 19.02.2016 року на суму 10 500 доларів США, визначений в договорі та який становить 31.12.2016 року, минув, пред`явлений позивачем оригінал розписки свідчить про те, що відповідач борг не повернув, чим порушив право позивача як позикодавця за договором позики на його повернення, при цьому, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, виходячи з положень ст.ст. 1046-1049 ЦК України, які регулюють спірні правовідносини, та розглядаючи зазначену цивільну справу на підставі ст.ст. 12, 13 ЦПК України в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] як позичальник, не виконав зобов`язання перед позивачем [PERSON] , як позикодавцем, щодо повернення суми позики за зазначеним договором позики в розмірі 10 500 доларів США, що за курсом НБУ станом на дату подання позивачем позову, а саме: 16.04.2018 року становить 274 311,54 грн. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики. Таким чином, у випадку, якщо договір позики не є безоплатним (безпроцентним) у розумінні ч. 2 ст. 1048 ЦК України, позичальник зобов`язаний сплатити винагороду (проценти за користування позикою), й у випадку коли таким договором не передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики. Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки НБУ. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За правилами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Судом відзначається, що розпискою, яка була складена відповідачем [PERSON] про отримання ним від позивача [PERSON] 19.02.2016 року позики в розмірі 10 500 доларів США, що за курсом НБУ станом на 16.04.2018 року становить 274 311,54 грн., встановлено розмір процентів, які позикодавець має право одержати від позичальника, що становить 5% щомісячно від суми позики, а саме: 500 доларів США щомісячно, у зв`язку з чим розмір процентів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача як винагорода позикодавця становить 13 000,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 16.04.2018 року становить 339 623,82 грн., (за період з 19.02.2016 року по 19.04.2018 року, 26 місяців х 500 доларів США) = 13 000 доларів США, (з урахуванням встановленого в договорі обмеження відсотків 500 доларів США в місяць), що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем, який приймається судом до уваги, як достовірний. Окрім того, частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідно до наданої відповідачем [PERSON] розписки, строк повернення отриманих у позивача [PERSON] коштів у борг на суму 10 500 доларів США від 19.02.2016 року становить 31.12.2016 року, однак в зазначений в розписці строк кошти не були повернуті, на підставі чого відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання. Крім того, відповідно до вимог ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, тобто вихідним моментом для розрахунку є наступний день після закінчення встановленого договором чи законом строку сплати. У зв`язку з зазначеним, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню 3% річних від простроченої суми, яка за розпискою, наданою відповідачем [PERSON] становить суму 10 500 доларів США, відповідно 3% річних становить 406,48 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 16.04.2018 року становить 10 619,25 грн., за період з 01.01.2017 року по 16.04.2018 року; 10 500 доларів США х 3% х 471 день прострочення (365/100% = 406,48 доларів США). З огляду на викладене вище, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню основний борг за договором позики від 19.02.2016 року в розмірі 10 500 доларів США, що станом на 16.04.2018 року за офіційним курсом НБУ становить 274 311 грн. 54 коп., проценти за користування позикою у розмірі 13 000,00 доларів США, що станом на 16.04.2018 року за офіційним курсом НБУ становить 339 623,82 грн., та в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних від простроченої суми, що становить 406,48 доларів США, що станом на 16.04.2018 року за офіційним курсом НБУ становить 10 619,25 грн., а всього 23 903,03 долари США, що за офіційним курсом НБУ станом на 16.04.2018 року становить 624 554,61 грн. При цьому, судом відзначається, що позовні вимоги позивача [PERSON] до відповідача [PERSON] про стягнення з останньої боргу за вказаною вище розпискою, як солідарного боржника, - не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Поряд з цим, відповідно до висновку, зробленого Верховним Судом у постанові від 03 травня 2018 року по справі № 639/7335/15-ц (провадження № 61-1028св18) тлумачення частини четвертої статті 65 СК України свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником) за наявності двох умов: 1) договір укладено другим з подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя, як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Той з подружжя, хто не був учасником договору, не може посилатися на відсутність своєї згоди, якщо договір було укладено в інтересах сім`ї. Аналогічний висновок зроблено і Верховним судом України в постанові від 19 червня 2013 року у справі № 6-55цс13. Разом з цим, під час судового розгляду справи, судом не було встановлено, що кошти у сумі 10 500 доларів США, які були отримані відповідачем [PERSON] за договором позики від 19.02.2016 року, укладеним з позивачем [PERSON] , були в подальшому використані в інтересах сім`ї, більш того, із наданих відповідачем [PERSON] в судовому засіданні пояснень, які не спростовані представником позивача, вбачається, що квартира [ADDRESS] належить їй (відповідачу [PERSON] ) на праві особистої приватної власності на підставі договору дарування, та майно у дану квартиру, зокрема, меблі, побутову техніку тощо, вона придбала за рахунок кредитних коштів, які отримувала особисто, при цьому, відповідач [PERSON] коштів на сплату даних кредитів не давав, як не надавав жодних інших коштів на забезпечення сім`ї, в тому числі і на утримання дітей, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині солідарного стягнення боргу з [PERSON] є необґрунтованими та безпідставними, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по справі, судом відзначається наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч. 2 ст. 133 ЦПК України). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При стягненні витрат на професійну правничу допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Як роз`яснено в п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до договору № 15/18 про надання правової допомоги від 04.04.2018 року, укладеного між [PERSON] та адвокатським об`єднанням «Рада», замовник доручає, а Виконавець зобов`язується надавати йому правову допомогу у вигляді захисту прав, свобод та законних інтересів Замовника, надання консультацій, складання документів правового характеру, представництва прав і обов`язків Замовника, здійснення інших необхідних видів правової допомоги (п. 2.1 Договору). Відповідно до п. 5.4 Договору результати Правової допомоги оформляються відповідним актом про надання правової допомоги та є підставою для нарахування винагороди Виконавця за надання правової допомоги. В акті зазначається кількість годин, їх вартість, характер наданої правової допомоги та вартість фактичних витрат замовника, які не включаються в гонорар. Згідно з актом про надання правової допомоги від 27 квітня 2018 року (додаток до Договору про надання правової допомоги № 15/18 від 04.04.2018 року) виконавцем адвокатським об`єднанням «Рада» надано правової допомоги за період з 04.04.20018 року по 16.04.2018 року (аналіз справи, підготовка позовної заяви, клопотання про забезпечення позову умовних 16 годин) на загальну суму 4 800,00 грн. Відповідно до акту про надання правової допомоги від 24 липня 2018 року виконавцем адвокатським об`єднанням «Рада» відповідно до умов Договору надано правової допомоги (вирішення питань судового провадження, оплата судового збору, технічна робота з документами помічника адвоката (направлення пошти), участь у судовому засіданні) на загальну суму 400,00 грн. (01.06.2018 року, 07.06.2018 року, 12.07.2018 року). Окрім того, відповідно до акту про надання правової допомоги від 30 листопада 2018 року виконавцем адвокатським об`єднанням «Рада» надано правової допомоги згідно умов Договору (участь в судовому розгляді, підготовка та судовий розгляд) на загальну суму 700,00 грн. (16.10.2018 року, 28.11.2018 року). Тим самим, судом встановлено, що позивачу [PERSON] адвокатським об`єднанням «Рада», відповідальною особою за здійснення правової допомоги призначено адвоката Краснощокова Є.В. було надано професійну правничу допомогу, витрати на яку становлять 5 900 грн. З урахуванням вищенаведеного та документального підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача [PERSON] понесені останнім витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 900 грн. 00 коп., при цьому, підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу судом, - не встановлено. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, що складаються з судового збору, понесені позивачем [PERSON] при пред`явленні позову до суду, в розмірі 6 245 грн. 55 коп., що підтверджується квитанціями від 16.04.2018 року на суму 704,80 грн., та від 01.06.2018 року на суму 5 540,75 грн., підлягають стягненню з відповідача [PERSON] Судом також відзначається, що ухвалою суду від 08.06.2018 року вжито заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS] , яка на праві власності належить [PERSON] на підставі договору дарування від 03.09.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Алфімовою І.М., зареєстровано в реєстрі за № 3081 в межах заявленої ціни позову, яка становить 624 554,61 грн. Відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial