Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], звернувся 21.10.2016 року в суд з цим позовом, вказуючи, що 21 березня 1994 року згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» він та члени його сім'ї: дружина [PERSON] та син [PERSON] приватизували квартиру [ADDRESS], свідоцтво про право власності на житло від 21 березня 1994 року видано відповідно до розпорядження №92 від 16.03.1994 року комісією по приватизації житлового фонду Котовської міської ради народних депутатів. 10 березня 1997 року його син [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ЖД № 261835. Він здійснив поховання та всі необхідні ритуальні обряди. Він є спадкоємцем першої черги. Інших спадкоємців за законом та за заповітом не має. [PERSON] є мачухою. Після смерті сина він прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном. Проживає в квартирі по теперішній час, проводить ремонти, сплачує всі види податків, про що свідчить довідка Новоселівської сільської ради №762 від 28.04.2016 року. В 1998 році його стосунки з дружиною зіпсувались, шлюб між ними був розірваний, про що свідчить свідоцтво серії ЖД № 060098 від 29 квітня 1998 року. Вона поїхала до своїх батьків у Вінницьку область, забрала свої особисті речі, користуватись її часткою в квартирі передала йому але запишалась зареєстрованою в квартирі. 15.02.2006 року бувша дружина знялась з реєстрації. За час володіння квартирою, після смерті сина та розлучення з дружиною і по теперішній час він відкрито протягом більше 10 років володіє вказаною квартирою, здійснює поточні та капітальний ремонти. [PERSON] не з'являється і будь-яких претензій йому щодо володіння її своєю часткою не пред'являє. На неодноразові звернення до неї щодо вирішення питання цієї частки, її відповідь така, що доля цієї частки її не цікавить. У звязку з цим просив постановити рішення суду яким визнати за ним, [PERSON], в порядку спадкування за законом, як спадкоємця першої черги після сина [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS], загальна площа квартири складає 61.7 кв.м.; визнати за ним, [PERSON] право власності в порядку набувальної давності на 1/3 частину квартири [ADDRESS], загальна площа квартири складає 61.7 кв.м., що раніше належала [PERSON]. В ході судового розгляду справи представник позивача на позові наполягав у повному обсязі. Представник Новоселівської сільської ради Подільського району Одеської області у судове засідання не зявився, але надав заяву про розгляд справи за його та ухвалення рішення на розсуд суду. [PERSON] В судове засідання не зявилась. Надала заяву, що зявитись у судове засідання не може. Хворіє після хірургічної операції на оці здійсненої в грудні 2016 року. Однак прохання стосовно відкладення розгляду справи на іншу дату не заявляла. Заперечень до позову не представила. У звязку з відсутністю у судовому засіданні відповідачів, з урахуванням закінчення передбачених ст.157 ЦПК України строків розгляду цієї справи та за згоди сторони позивача справу розглянуто у відсутність відповідачів за наявними у справі доказами в порядку заочного провадження. Вислухавши сторону позивача, покази свідка та дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про таке. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як вбачається із матеріалів справи, квартира №7 в житловому будинку №40 по вул. Заводській в сщ.Чубівка Подільського /Котовського/ району Одеської області була безоплатно передана в спільну приватну власність [PERSON] та членам його сім?ї дружині [PERSON] та сину [PERSON], про що було видано Свідоцтво про право власності на житло, що підтверджується копією правовстановлюючих документів на квартиру. 10 березня 1997 року у віці 25 років в сщ. Чубівка Котовського району Одеської області помер [PERSON] (актовий запис №30), що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ЖД №261835 від 12.03.1997 року. Згідно ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Доказів тому, що між сторонами укладалась домовленість про розподіл квартири не у рівних частинах, як це допускає закон, матеріали справи не містять. Отже після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все належне йому майно, зокрема, на 1/3 частину квартири №7 в житловому будинку №40 по вул. Заводській в сщ.Чубівка Подільського /Котовського/ району Одеської області. [PERSON] заповіт не складав, тому успадкування спадщини яка відкрилась після його смерті має здійснюватися за законом. Факт прийняття спадщини позивачем після смерті сина [PERSON] в силу ст. 531 ЦК України (в редакції 1963 року) підтверджується довідкою виконкому Новоселівської сільради Котовського району Одеської області від 28.04.2016 року №762 згідно якої [PERSON] є власником квартири №7 в житловому будинку №40 по вул. Заводській в с.Чубівка напртязі 20 років. Статтею 548 ЦК України (ред. 1963 року) встановлено, що для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК України (ред. 1963 р.) встановлено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в її управління та володіння. У відповідності до п.4.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання право встановлювальних документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Постановою Державного нотаріуса Шостої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після [PERSON] у звязку із відсутністю оригіналів на спадкове майно частину квартири №7 в житловому будинку №40 по вул. Заводській в сщ.Чубівка Подільського /Котовського/ району Одеської області Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в результаті втрати документа, що підтверджує право власності. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Пленум ВСУ в постанові N 20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вказав, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання права власності на майно. Відповідно ст.16 ЦК України передбачено право суду захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Таким чином відсутність у позивача можливості надання нотаріусу належних правовстановлюючих документів на спадкове майно, позбавляє його права на оформлення спадщини в нотаріальному порядку. Відповідно суд вважає за можливе визнати за ним право власності в судовому порядку спадкову частину квартри. Щодо вимоги позову про визнання за позивачем права власності на 1/3 частини квартири, що числиться за [PERSON], в порядку набувальної давності, суд бере до уваги наступне. Відповідно п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 344ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. - вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Стаття 41 Конституції України зазначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Частиною 1 ст.344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України. У відповідності до п. 13 Постанови пленуму ВССУ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Факт правомірного заволодіння позивачем спірною частиню кваритири підтверджується довідкою виконкому Новоселівської сільради Котовського району Одеської області від 28.04.2016 року №762 згідно якої [PERSON] є власником квартири №7 в житловому будинку №40 по вул. Заводській в с.Чубівка напртязі 20 років та довідкою цього ж виконкому про те, що [PERSON] вибула. Допитана судом у якості свідка [PERSON], яка є сестрою позивача, суду показала, що покійний [PERSON] був рідним сином позивача від першого шлюбу. після смерті сина позивач його хоронив і прийняв спадщину. Відповідачка [PERSON] була другою дружиною позивача з якою він проживав десь до 1997-1998 років. Потім вони розірвали шлюб і вона виїхала на постійне місце проживання до своїх батьків. З того часу вона фактично не володіє і не користується спірною квартирою. Виписалась з квартири у 2006 році. Позивач постійно проживає у вказаній квартирі, утримує її, оплачує комунальні послуги. Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і більше ніж понад 10 років продовжує відкрито, безперервно володіє 1/3 частини спірною квартири, суд вважає за можливе визнати за ним право власності за набувальною на цю 1/3 квартири, що раніше належала [PERSON]. .

Outcome: approved