Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, відповідно до вимог якого із збільшенням просить суд визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію розповсюджену [PERSON] щодо [PERSON] [INFO] в приміщенні Полтавської обласної ради під час сесії обласної ради VІІ скликання, зокрема слова: «Те, що Ви розпродаєте ці землі весь Кременчук знає … . Ця сільська голова розпродає цю землю»; зобов`язати [PERSON] публічно, усно спростувати на пленарному засіданні найближчої сесії Полтавської обласної ради розповсюджену ним відносно позивача недостовірну інформацію, та зазначити текст спростування: « Я , [PERSON] , на виконання рішення суду, яким визнано недостовірною розповсюджену мною [INFO] під час сесії Полтавської обласної ради інформацію про те, що Білецьківський сільський голова [PERSON] , розпродує землі ландшафтного заказника загальнодержавного значення «Білецьківські плавні», спростовую таку інформацію» або інший текст, який суд знайде за необхідним зобов`язати відповідача зачитати для спростування недостовірної інформації, та стягнути з [PERSON] на користь позивача моральну шкоду у розмірі 25 000,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 12.10.2017 в приміщенні Полтавської обласної ради відбулось І пленарне засідання 18 сесії обласної ради VІІ скликання. На розгляд сесії виносилось питання щодо внесення змін до рішення 18 сесії Полтавської обласної ради третього скликання «Про організацію регіонального ландшафтного парку «Кременчуцькі плавні» від 12.07.2001. У відповідності до регламенту на пленарному засіданні сесії були присутні члени громади Білецьківської сільської ради, депутати сільської ради та позивач, голова Білецьківської сільської ради. Під час обговорення проекту рішення в залі пленарних засідань Полтавської обласної ради з представником громади Білецьківської сільської ради, відповідач, який займає посаду першого заступника голови Полтавської обласної ради [PERSON], знаходячись за столом звертаючись публічно до представників сільської ради та безпосередньо до позивача сказав: «Так от слухайте. Отак ви переживаєте за цей парк. Те що ви розпродаєте цю землю весь Кременчук знає. Сільський голова розпродає цю землю». Цю інформацію чули декілька жителів села, які стояли поряд, а також всі депутати Полтавської обласної ради. Позивач вважає, що поширена відповідачем інформація є недостовірною та принижує її честь, гідність та ділову репутацію, в зв`язку з чим вона звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06.12.2017 відкрито провадження у справі. 15.01.2018 ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області відкладено розгляд справи, у зв`язку з неявкою відповідача та відсутністю відомостей щодо вручення йому повідомлення про дату, час та місце судового засідання. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06.03.2018 задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків. 28.03.2018 ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області розгляд справи відкладено, визнано явку позивача та відповідача обов`язковою. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08.06.2018 клопотання представника позивача про залучення третьої особи та допит свідків задоволено, залучено до участі у справі третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Полтавську обласну раду та викликано свідків. Також, призначено у справі лінгвістичну експертизу усного мовлення та провадження по справі зупинено. 14.08.2018 ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області провадження у справі відновлено. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10.09.2018 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів у третьої особи. 19.11.2018 ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області призначено у справі лінгвістичну експертизу усного мовлення та провадження по справі зупинено. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11.01.2019 провадження у справі відновлено. 19.02.2019 ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області призначено у справі лінгвістичну експертизу усного мовлення та провадження по справі зупинено. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12.08.2019 провадження у справі відновлено. 25.09.2019 позивачем надано заяву про збільшення позовних вимог, яка ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26.09.2019 прийнята до розгляду цивільної справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. 25.04.2018 в судовому засіданні позивач [PERSON] пояснила, що 12.10.2017 в перерві сесії Полтавської обласної ради [PERSON] сказав недостовірну інформацію звертаючись саме до неї, а саме: «Так от слухайте. Отак ви переживаєте за цей парк. Те що ви розпродаєте цю землю весь Кременчук знає. Сільський голова розпродає цю землю». Дані слова чули депутати та представники засобів масової інформації, які були присутні на сесії. Видумані висловлювання [PERSON] потягли за собою період, де їй доводиться захищати свою честь і гідність, шляхом подання позовів на засоби масової інформації, які після даного висловлювання почали цитувати слова [PERSON] в різних публікаціях. Після висловлювання [PERSON] в її адресу, вона зазнала значних моральних страждань, оскільки дане твердження відповідача є недостовірною інформацією та підриває її авторитет перед громадою. Зазначила, що вона, згідно чинного законодавства України не може особисто продавати будь-які землі, оскільки це є повноваженням сільської ради, а не сільського голови одноособово. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві. Зазначила, що під час розгляду справи було доведено належними і допустимими доказами те, що розповсюджена [PERSON] інформація про [PERSON] є недостовірною, негативною, є інформацією саме у формі фактичного твердження, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, в зв`язку з чим останній було заподіяно моральну шкоду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, згідно якої просить справу розглядати без його участі. Надав відзив на позов, де зазначив, що 12.10.2017 в приміщенні Полтавської обласної ради він не звинувачував позивача в злочинах, не принижував її честь, гідність та ділову репутацію. Його промова щодо регіонального ландшафтного парку «Кременчуцькі плавні» стосувалась щодо його особистого бачення ситуації після спілкування з виборцями, які повідомили інформацію щодо можливого «розпродажу» в майбутньому земель цього парку, які по чинному законодавству України можуть бути продані сільським головою. В своїх висловлюваннях він не наводив ніяких фактичних даних щодо вчинення позивачем злочинів, висловив свій особистий погляд на ситуацію щодо землі та свої оціночні судження щодо розпродажу в майбутньому земель парку сільським головою. В позовній заяві позивач перекрутила його слова, які були сказані щодо розпродажу в майбутньому землі, трактували їх на свій суб`єктивний погляд. До того ж в своїй промові він не називав прізвища позивача, не називав ніяку недостовірну інформацію щодо неї. Щодо стягнення моральної шкоди, вважає, що дані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем детально не обґрунтовано та не доведено, що поширенням інформації було принижено її честь, гідність та нанесено шкоду її діловій репутації. Представник відповідача - адвокат Бовконюк С.А., в судовому засіданні в задоволені позовних вимог [PERSON] просив відмовити з підстав зазначених у відзиві. Представник третьої особи Полтавської обласної ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, згідно якої просить справу розглядати без участі представника. Також, третьою особою надано письмові пояснення, згідно яких останні просять в задоволенні позову відмовити, оскільки позивачем не доведено факт поширення недостовірної інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено саме її особисті немайнові права, не доведено у чому саме полягають моральні втрати, чим обґрунтовано розмір їх відшкодування. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до ст. 270 ЦК України фізична особа, зокрема, має право на повагу до гідності і честі. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» та ст. 200 ЦК України, інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Згідно ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). У п. 19 вказаної Постанови надано роз`яснення про те, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Європейський Суд з прав людини звернув увагу на необхідність розрізнення фактів та оціночних суджень: «На думку суду, слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна», зазначив Суд у рішеннях по справах «Лінгенс проти Австрії» (п. 46), 12/1984/84/131 від 08.07.1986 та «Українська Пресс-Група» проти України» (п. 41), заява № 72713/01 від 29.03.2005. Тобто, якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Таким чином не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Як встановлено судом, та це не заперечується сторонами і підтверджується рішенням першої сесії п`ятого скликання від 04.04.2006, рішенням першої сесії шостого скликання від 17.11.2010, рішенням першої сесії сьомого скликання від 06.11.2015 Білецьківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, [PERSON] перебуває на посаді сільського голови Білецьківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області з 2006 року по теперішній час (т. 1 а.с. 83-85). Тобто позивач [PERSON] є публічною особою. Представником позивача надано DVD-диск із відео, засвідчений електронним цифровим підписом, який було безпосередньо досліджено в ході судового розгляду. Так, на даному диску міститься відео, де зображено зал, в якому присутні громадяни, які стоять біля столу, за столом сидить відповідач [PERSON] , навпроти відповідача стоїть позивач [PERSON] . Під час діалогу позивача з відповідачем, останній сказав: «Так от слухайте. Отак от Ви переживаєте за цей парк. Те, що Ви розпродаєте цю землю весь Кременчук знає» після чого він встав з-за столу. Потім, відповідач повернувшись сказав: « Оця сільська голова розпродає цю землю» (т. 1 а.с. 112-114). Європейський суд з прав людини, у своєму рішенні від 08 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії» (12/1984/84/131), звернув увагу на те, що п. 2 ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод дає можливість захищати репутацію інших осіб, тобто всіх людей, і цей захист поширюється і на політиків також, навіть коли вони не виступають як приватні особи; але в цьому разі вимоги такого захисту мають розглядатися у зв`язку з інтересами відкритого обговорення політичних питань. При поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. При вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації суд повинен забезпечити баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» згідно з положеннями статті 277 ЦК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених чим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Факт поширення вказаної вище інформації у спосіб, зазначений позивачем, сторонами у справі фактично не заперечується, а тому відповідно до вимог частини першої статті 81 ЦПК України вказаний факт не підлягає доказуванню. Свідок [PERSON] , яка працює секретарем Білецьківської сільської ради в судовому засіданні пояснила, що вона в жовтні 2017 року була присутня на сесії Полтавської обласної ради. Так, вона була свідком того, як під час обговорення реорганізації регіонального ландшафтного парку «Кременчуцькі плавні», заступник голови Полтавської обласної ради [PERSON], який сидів за столом, сказав у вічі голові Білецьківської сільської ради [PERSON] наступні слова: «Так от слухайте. Отак ви переживаєте за цей парк. Те що ви розпродаєте цю землю весь Кременчук знає», потім вставши за столу додав: «ця сільська голова розпродає цю землю». Дану інформацію було сказано в присутності громади села, депутатів обласної ради, активістів, представників засобів масової інформації. Свідок [PERSON] , яка працює діловодом Білецьківської сільської ради в судовому засіданні пояснила, що вона була присутня на сесії Полтавської обласної ради, де ставилось питання створення комунального підприємства парку. Коли депутати проголосували за створення комунального господарства, вона та громада були проти. Після завершення сесії в залі залишився один [PERSON] , між ним та [PERSON] почався діалог. [PERSON] прокричав: «весь Кременчук знає що ви розпродаєте землю», потім встав та сказав: «ця сільська голова розпродає землю». Дану інформацію він промовив у бік саме сільської голови [PERSON] , в залі не було більш ніяких сільських голів, було чоловік 80 громади. Свідок [PERSON] , який є депутатом Білецьківської сільської ради в судовому засіданні пояснив, що в жовтні 2017 року він був присутній на сесії Полтавської обласної ради. На сесії розглядалось питання щодо ландшафтному парку. Громада села не погоджуючись з рішенням сесії, зупинила сесію. Після чого, [PERSON] під час діалогу з [PERSON] , в присутності громади сказав: «весь Кременчук знає що ви розпродаєте землю ландшафтного парку». Коли його попросили повторити, він розвернувся та сказав: «голова Білецьківської сільської ради розпродає землі». Звертався він безпосередньо до голови Білецьківської сільської ради. Свідок [PERSON] , який є пенсіонером та працює в Білецьківській сільській раді, в судовому засіданні пояснив, що 12.10.2017 року він був присутній на сесії Полтавської обласної ради. Після завершення сесії голова Білецьківської сільської ради [PERSON] говорила з заступником голови Полтавської обласної ради [PERSON], який обвинуватив її в тому, що вона розпродала землі державного заказника Білецьківські плавні і про це весь Кременчук знає. Він вважає, що дані слова безпосередньо були адресовані голові Білецьківської сільської ради [PERSON] , більш ніяких голів в залі не було. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що під час перерви сесії Полтавської обласної ради, на якій були присутні жителі Білецьківської сільської ради, голова сільської ради та [PERSON] , останній звинуватив голову Білецьківської сільської ради [PERSON] в тому, що вона розпродає землю. Свідок здійснювала відеозйомку даних обставин на фотоапарат Canon, оригінал відео зберігається на її комп`ютері. Дане відео вона розмістила в мережі Інтернет на YouTube. На її думку дане висловлювання [PERSON] ображає сільського голову [PERSON] . Суд бере до уваги покази свідків, що були надані в судовому засіданні, оскільки вони узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами наданими позивачем. З метою встановлення характеру інформації, розповсюдженої відповідачем [PERSON] після І пленарного засідання 18 сесії Полтавської обласної ради VІІ скликання, та з`ясування того, чи слова відповідача є фактичними твердженнями чи оціночними судженнями, судом за клопотанням представника позивача призначено судово лінгвістичну експертизу усного мовлення. Згідно висновку експерта за результатами проведення судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи писемного мовлення № 6056 від 14.06.2019 року висловлювання «Те, що Ви розпродаєте ці землі весь Кременчук знає ….. . Ця сільська голова розпродає цю землю», що оприлюднене [INFO], на І пленарному засіданні 18 сесії Полтавської обласної ради VІІ скликання і зафіксоване на двох відеозаписах, долучених до матеріалів справи та розміщених в мережі Інтернет за посиланням [INFO], виражене у формі фактичного твердження про те, що всім мешканцям міста Кременчука відомо про те, що саме ця сільська голова віддає певні земельні ділянки за гроші, тобто продає їх. У висловлюванні «Так от слухайте. Отак Ви переживаєте за цей парк. Те, що Ви розпродаєте ці землі весь Кременчук знає … . Ця сільська голова розпродає цю землю», що оприлюднене [INFO], на І пленарному засіданні 18 сесії Полтавської обласної ради VІІ скликання і зафіксоване на двох відеозаписах, долучених до матеріалів справи та розміщених в мережі Інтернет за посиланням [INFO], міститься негативна інформація стосовно сільської голови. На негативний зміст інформації, що міститься у висловлюванні, вказують лексичні конструкції «Ви розпродаєте ці землі весь Кременчук знає», «Ця сільська голова розпродає цю землю» із негативною компонентою значення, що може не викликати схвалення, позитивного ставлення по відношенню до зазначеної особи, у тому числі шляхом навішування лексичних ярликів. Встановити на рівні об`єктивного змісту досліджуваного висловлювання, чи стосується встановлена негативна інформація саме [PERSON] , - не виявилося можливим (т.2 а.с. 56-62). Також, в судовому засіданні судовий експерт Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса [PERSON], яка проводила експертизу пояснила, що нею було проведено експертизу писемного мовлення, замість усного мовлення, оскільки в інституті відсутні відповідні фахівці, тому було вирішено змінити експертизу. Так, як в ухвалі були зазначені вислови, що підлягали дослідженню, відео вона не переглядала, висновок зроблено з об`єктивного значення висловлювання, які надані на дослідження. Висловлювання «розпродавати землю» несе в собі негативне значення, це сказано без агресії, встановлено негативне висловлювання виходячи з симантики слів, які становлять лексичну єдність, висновок надано за тими висловлюваннями, що викладені в ухвалі. Виходячи з даних висловлювань експерт підтвердила, що вони є твердженням. Зазначила, що якби була стенограма сесії, можна було б дослідити дані висловлювання в повній мірі. Дослідивши та проаналізувавши оспорювану інформацію, яку позивач вважає недостовірною та такою, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що зазначена [PERSON] інформація, а саме висловлювання: «Те, що Ви розпродаєте ці землі весь Кременчук знає ….. . Ця сільська голова розпродає цю землю», виражене у формі фактичного твердження, тому що вказані відомості можливо перевірити, оскільки вони містять конкретну інформацію про події, тобто є такими, що можуть бути перевірені на предмет їх достовірності. Згідно ст. 302 ЦК України інформація, що поширюється, має бути достовірною - отриманою з офіційних джерел. Особа, що поширює таку інформацію зобов`язана посилатись на таке джерело. У разі отримання інформації з джерел, що відмінні від офіційних, особа, що поширює інформацію, зобов`язана переконатися у її достовірності. Так, на обґрунтування позовних вимог позивачем та її представником надано письмові та електронні докази, які досліджено судом, також за клопотанням представника позивача допитано свідків. В свою чергу відповідачем та його представником суду для дослідження не надано жодного належного доказу на спростування доводів позивача та того, що вказана вище інформація є достовірною. Твердження відповідача та його представника про те, що висловлювання [PERSON] не стосується саме позивача [PERSON] , оскільки він не називав її прізвища, судом не береться до уваги, так як дані твердження спростовуються показами свідків даними в судовому засіданні та відеозаписом, безпосередньо дослідженим в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що негативною та як наслідок недостовірною інформацією, що принижує честь, гідність, ділову репутацію позивача, як публічної особи та громадського діяча і такою, що підлягає спростуванню є наступна інформація, яка розповсюджена 12.10.2017 відповідачем [PERSON] після І пленарного засідання 18 сесії Полтавської обласної ради VІІ скликання такого змісту: «Те, що Ви розпродаєте ці землі весь Кременчук знає ….. . Ця сільська голова розпродає цю землю», а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо спростування інформації, суд приходить до таких висновків. Відповідно до ч. 4, 7 ст. 277 ЦК України та п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію та у такий же спосіб, у який вона була поширена. Як встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] поширив недостовірну інформацію 12.10.2017 в сесійній залі Полтавської обласної ради під час перерви сесії І пленарного засідання 18 сесії Полтавської обласної ради VІІ скликання, а не під час самої сесії. Отже, суд вважає, що спростування даної інформації необхідно здійснити шляхом зобов`язання третьої особи - Полтавської обласної ради, після набрання даним рішенням суду законної сили, оприлюднити на офіційному веб-сайті Полтавської обласної ради резолютивної частини даного рішення суду. Що стосується позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, то суд приходить до таких висновків. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Згідно п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини Згідно з положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надано роз`яснення, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, оцінюючи в сукупності докази, що надані сторонами, суд приходить до висновку, що в результаті поширення відповідачем недостовірної інформації про позивача, остання зазнала втрат немайнового характеру внаслідок приниження її честі, гідності і ділової репутації. Розповсюдження відповідачем недостовірної інформації про позивача негативно вплинуло на соціальне життя позивача, знижує її авторитет серед знайомих, колег та викликає негативне ставлення суспільства до її особи. При цьому, суд враховує рішення Європейського суду з прав людини (наприклад, справи Lingens v. Austria, заява №9815/82, рішення від 08.07.1986 р., Thorgeir Thorgeirson v. Iceland, заява №13778/88, рішення від 25.06.1992 р., Dyuldin and Kislov v. Russia, заява №25968/02, рішення 31.07.2007 р.), де зазначено, що якщо позивач - публічна особа, вона має бути готовою до підвищеного рівня критики, у порівнянні з приватною собою, в тому числі до критики у грубій формі. Адже публічні особи є об`єктом прискіпливої, інколи доскіпливої уваги суспільства, на яку вони погодилися, коли обрали політичну кар`єру. Отже, за викладених обставин, враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, який зазнав змін внаслідок поширення щодо позивача недостовірної інформації, що є предметом судового розгляду, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути моральну шкоду у розмірі 1 000 грн., а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з вказаним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 048,40 грн., оскільки позов підлягає частковому задоволенню з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 1 310 грн. 74 коп.

Outcome: partial