Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

До суду із позовом звернувся [PERSON] до [PERSON] в якому зазначив, що вони перебували в шлюбі з відповідачкою з 21.08.2010 року по 13.06.2016 р.. від цього шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з відповідачкою, на утримання якого він сплачує аліменти. В квітні 2016 року шлюбні відносини припинені, з того часу відповідачка переставала надавати йому можливість спілкуватися з його сином, створювала штучні перешкоди. Мирним шляхом врегулювати цей спір не вдалося, відповідачка не відповідає на телефонні дзвінки, він бажає приймати участь у вихованні сина та бажає бачитись з ним у вихідний день, на свята та проводити літню відпустку. З урахуванням змінених позовних вимог просив: усунути перешкоди в спілкуванні з сином та в його вихованні, встановити побачення з сином наступним чином: кожної неділі з 09 год. до 13 години включно за місцем проживання матері та в присутності матері до досягнення дитиною 6 років, а з 31 жовтня 2020 року - без присутності матері з правом відвідування культурно-масових, освітніх, спортивних, розважальних та оздоровчих заходів; 31 жовтня кожного року з 15-00 год. до 20-00 год. за місцем проживання матері та в присутності матері до досягнення дитиною шести років, а з 31 жовтня 2020 року в присутності матері за погодженим із відповідачкою місцем; 1 вересня, 02 січня та 09 травня кожного року з 09-00 год. до 13-00 год. включно за місцем проживання матері та в присутності матері до досягнення дитиною шести років, а 31 жовтня 2020 року з 09-00 год. до 13-00 год. - без присутності матері з правом відвідування культурно-масових, освітніх, спортивних, розважальних та оздоровчих заходів; починаючи з 2020 року під час його спільного з сином відпочинку на протязі двох тижнів в літній період та у вивозі сина у цей період до будь-якої місцевості у межах України. Крім того, просив зобов'язати відповідачку повідомляти його про стан здоров'я сина та про інші важливі події в житті його дитини. В судовому засіданні позивач та його представник за договором - адвокат Жидкова Л.І. позов підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним. Позивач додатково пояснив, що він після розлучення зустрічався з сином, але ці зустрічі є несистематичними, часто відповідачка не відповідає на телефонні дзвінки, тому він не може зустрічатись із сином без попередніх домовленостей з нею. Він бажає мати рішення суду, яке відповідачка буде зобов'язана виконувати та він не буде просити її про зустрічі з сином. Інколи відповідачка повідомляла, що син захворів, тому він не зможе з ним зустрітися. Але вона не звітує йому про стан здоров'я сина, хоча він бажає цього також бажає, щоб вона повідомляла його про всі істотні події в житті сина, можна телефоном. Відповідачка позов визнала частково. Повідомила, що вона ніколи не чинила перешкод позивачеві у зустрічах з сином. Він не зустрічався з ним, лише коли син хворіє. Відповідачу ніколи не обмежували доступ до квартири, але він сам не бажає до неї заходити та зустрічається з сином на прогулянках. Вона працює по суботах, тому вважає за доцільне встановити час зустрічей по неділях. Вважає недоцільне визначати зустрічі в місці проживання позивача, оскільки він проживає далеко від дитини, власного автомобіля не має, тому такі тривалі поїздки на міському транспорті зашкодять дитині. Також категорично заперечує проти окремого відпочинку дитини з позивачем, оскільки син ще малий, дуже прив'язаний до матері, має певні проблеми зі здоров'ям, обмеження щодо харчування, необхідність приймати ліки. Тривала відсутність матері погано відобразиться на його психічному стані та може призвести до погіршення стану здоров'я. Представник третьої особи, що не заявляють самостійних вимог: Служба у справах дітей Запорізької міської ради за довіреністю Борисенко В.Б. позов підтримала частково. Вважає, що через малий вік дитини, його зустрічі з батьком повинні проходити за присутності матері, а після досягнення шестирічного віку, вирішення цього питання повинно проводитись за домовленістю між батьками. Свідок [PERSON] в суді повідомила, що влітку 2016 року декілька разів бачила позивача на дитячому майданчику, коли він гуляв з сином. Заслухавши позивача, його представника, відповідача, його представника, представника третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, свідка, дослідивши письмові матеріали, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні ним обставини. Батьком [PERSON], [INFO] є [PERSON], матір'ю - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.8). Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.06.2016 року шлюб між позивачем та відповідачкою розірваний (а.с.9). Позивач [PERSON] працює в ПАТ «Запоріжсталь» токарем, отримує заробітну плату, позитивно характеризується, має право власності на частину кварири (а.с. 10, 11, 12-13). Як записано у ст. 5 Хартії прав сім'ї ( 22.10.1983 р.) „оскільки батьки дали життя своїм дітям, вони мають первинне і невід'ємне право виховувати їх; отже їх слід вважати первинними і головними вихователями власних дітей". Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей визначено Сімейним кодексом України (далі - СК України). У відповідності до ч.ч. 9, 10 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною 1 ст.152 СК України встановлене право дитини на належне батьківське виховання, яке забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що у разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. У відповідності до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Як міжнародні договори, так і національне законодавство в питаннях виховання дітей направлені на забезпечення найвищих інтересів дітей. У статтях 8, 9, 20 Конвенції про права дитини вживається термін „найкращі" інтереси дитини, а у ст. 3 зобов'язано усі державні та приватні установи, які займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні та законодавчі органи у всіх діях щодо дітей приділяти першочергову увагу „як найкращому забезпеченню інтересів дитини". У частині 2 ст. 1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей записано: „предметом цієї Конвенції є підтримка - у найвищих інтересах дітей - їхніх прав...". Стандарти Ради Європи у галузі прав людини виходять із того, що спілкування батька та дитини є ключовим моментом сімейного життя, що розуміється як зв'язок між близькими родичами. Батьківські права щодо дітей визнаються і захищаються ст..8 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України №789 від 27.02.1991 р.. Сімейне життя, як розуміється в договірних країнах, охоплює широкий спектр прав батьків, пов'язаних з турботою і опікою над їх неповнолітніми дітьми. Турбота про дітей та їх виховання, як правило неминуче припускають, що саме батьки або єдиний батько вирішує де дитина буде жити, а також встановлюють різні обмеження свободи власної дитини або ж надають іншим особам право їх встановлювати. Взаємини батьків і дітей не припиняються в разі розлучення або роздільного проживання батьків. Батько, якому не надали право опіки, може бути позбавлений права доступу до дитини тільки в особливих обставинах, якщо така поведінка створює загрозу для моральності чи здоров'я дитини, включаючи його психічний стан, а також, якщо це необхідно для запобігання злочину. Як наголошується в коментарях до Конвенції про права дитини, тільки дуже серйозні обставини можуть виправдовувати повне припинення контактів дитини та її батьків. В суді не встановлено обставин, які б завадили батьку спілкуватися з сином, таке право повинно реалізовуватись саме в прямих контактах з дитиною, тобто на побаченні з ним, що є основною формою особистого спілкування, Статтею 159 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Зважаючи на вищенаведені обставини справи, суд прийшов до висновку про необхідність визначити способи участі батька дитини у вихованні дитини [PERSON], [INFO], оскільки в позасудовому порядку сторони вирішити вказаний спір не змогли. Зважаючи на малий вік дитини: 3 роки, наявність певних захворювань у дитини, суд вважає за доцільне визначати регулярні зустрічі батька з сином за місцем проживання матері та в присутності матері до досягнення дитиною шести років, тобто до 31.10.2020 року, а 31 жовтня 2020 року - без присутності матері з правом відвідування культурно-масових, освітніх, спортивних, розважальних та оздоровчих заходів. Суд врахував, що позивач має позитивні характеристики, та вважає, що після досягнення шестирічного віку батько в достатній мірі самостійно, без участі матері, забезпечить належний догляд за сином протягом декількох годин. Вирішуючи питання щодо тривалості зустрічей, суд виходив із заявлених позовних вимог та враховував, що дитина постійно перебуває під наглядом матері або бабусі, тобто, добре відомих їй осіб, з якими пов'язані родинними стосунками, тривале спілкування з батьком, під час якого може виникнути потреба в їжі, відпочинку, тощо, може призвести до порушення звичного укладу його життя, тому суд вважає за необхідне обмежити систематичні зустрічі трьома годинами до 31.10.2020 року, тобто, з 09-00 год. до 12-00 год. до досягнення дитиною шести років, а 31 жовтня 2020 року з 09-00 год. до 13-00 год. Щодо дня народження дитини 31 жовтня кожного року, то суд вважає за доцільне визначити час зустрічі батька з сином з 17-00 год. до 19-00 год. за місцем проживання матері та в присутності матері до досягнення дитиною шести років, а з 31 жовтня 2020 року в присутності матері за погодженим із [PERSON] місцем, оскільки зустрічі без присутності матері мають на увазі зустрічі за межами постійного проживання дитини та її матері, що призведе до переміщення дитини в цей день з одного місця до іншого, в той же час батько має право привітати сина з днем народження, тому з метою дотриматись розумного балансу між інтересами всіх заінтересованих сторін, в першу чергу, дитини, суд вважає такий графік найсприятливим. Суд вважає, що не має необхідності зобов'язувати [PERSON] не чинити перешкоди позивачеві у зустрічах з сином у визначений судом час, оскільки з показань позивача, відповідача, свідків в суді не встановлено, що мають місце перешкоди з боку відповідачки у наданні можливості батьку спілкуватися з сином. Зважаючи на ранній вік дитини, прихильність до кожного з батьків, суд вважає недоцільним та таким, що шкодить інтересам дитини проведення спільного відпочинку позивача з малолітнім сином тривалістю 14 днів без матері, тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. Судом встановлений графік зустрічей позивача з дитиною, який суд вважає достатнім, тому позовні вимоги про додаткові зустрічі 1 вересня кожного року суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Також не підлягає задоволенню позовна вимога про зобов'язання відповідачку повідомляти позивача про стан здоров'я сина та про інші важливі події в житті дитини, оскільки вона не ґрунтується на законі.

Outcome: partial