Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

Орану опіки та піклування виконавчого комітету Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову: патронатний вихователь [PERSON] , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, мотивуючи позовні вимоги таким. Відповідач [PERSON] є матір`ю малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , якого за заявою матері було влаштовано до сім`ї патронатного вихователя [PERSON] згідно з розпорядженням голови Михайлівської районної державної адміністрації від 26.10.2020 року № 309. На момент влаштування дитини до сім`ї патронатного вихователя умови проживання дитини були незадовільні, в будинку брудно, розкидані речі, на ліжках відсутня постільна білизна, одяг брудний, зовсім відсутній запас продуктів харчування. На одній житловій площі проживали сторонні чоловік та жінка, які зловживали спиртними напоями. Запас дров відсутній. В будинку холодно. Мати дитини не має постійного місця роботи, з настанням холодів перестала отримувати дохід від сезонних робіт. Періодично вживала спиртні напої (акт обстеження умов проживання складений службою у справах дітей Михайлівської райдержадміністрації від 24.11.2020 року). Раніше службою у справах дітей, сім`ю малолітнього [PERSON] було поставлено на облік служби у справах дітей, як таку, що опинилася в складних життєвих обставинах. У листопаді 2017 року орган опіки та піклування Михайлівської райдержадміністрації вже звертався до Михайлівського районного суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , але рішенням Михайлівського районного суду від 29.03.2019 року в задоволенні позову було відмовлено і дитину було повернуто матері. Після повернення дитини [PERSON] продовжила вести аморальний спосіб життя, періодично зловживала спиртними напоями, офіційно не працевлаштувалась, [PERSON] досить рідко відвідував дитячий садок, так як постійно хворів на гострі респіраторні вірусні інфекції. В період з 26.11.2020 року до 25.03.2021 рік, в той час коли [PERSON] перебував в сім`ї патронатного вихователя, працівники служби у справах дітей та фахівці центру соціальних послуг здійснювали виїзд за місцем проживання [PERSON] , якої вдома постійно не було. З її пояснень вона займається заготівлею дров або на заробітках. Згідно з інформацією КУ Центр соціальних послуг Михайлівської селищної ради від 23.02.2021 року № 01-14/119 [PERSON] знаходиться на обліку в Центрі соціальних послуг та отримує послугу соціальний супровід. За період знаходження на обліку [PERSON] один раз лише була вдома. Під час відвідування фахівцями було зафіксовано: в хаті речі були розкидані, брудно, холодно, запас продуктів невеликий. Дитина дитячий садок не відвідувала, бо мати не виплатила борг за харчування в садочку. Будинок та подвір`я мають занедбаний вид. Згідно з актом обстеження умов проживання, складеного працівниками служби у справах дітей Михайлівської селищної ради від 15.03.2021 на момент обстеження [PERSON] була відсутня. В будинку обстежити умови проживання не вдалося, але на подвір`ї та біля будинку розкидні речі, іграшки, на паркані висять особисті речі, посуд. Через вікна будинку вдалося побачити, що речі в кімнатах розкидані, на підвіконнях сміття, в кімнаті для приготування їжі брудно, розкидане взуття та речі. За час, що був наданий матері для подолання складних життєвих обставин вона нічого не зробила за знехтувала можливістю привести до ладу житлове приміщення та подвір`я свого будинку. На засідання комісії з питань захисту прав дитини [PERSON] прийшла в стані алкогольного сп`яніння, 25.03.2021 в 11:07 у ВНЕМД «Михайлівська БЛ» МРР ЗО було проведено огляд [PERSON] на стан виявлення алкогольного сп`яніння, під час огляду було виявлено алкогольне сп`яніння - 1,89 %. [PERSON] за місцем проживання характеризується негативно. Матеріально не забезпечена. Надати належне виховання та утримання малолітній дитині не в змозі. Вищевикладене свідчить про те, що [PERSON] нехтує батьківством та умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, не цікавиться його фізичним і духовним розвитком, умовами проживання та перебування в дитячому навчальному закладі. Через таке ставлення до дитини відповідачка не надавала, та не могла надати їй доступ до культурних норм моралі, не виявляла інтересу до його внутрішнього світу. Все викладене вище свідчить про те, що відповідачка на протязі певного часу, без жодних поважних причин, та об`єктивних перешкод, свідомо нехтує батьківством та умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Внаслідок зазначеного, орган опіки та піклування просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , передати малолітнього [PERSON] , [INFO] для подальшого влаштування органу опіки та піклування Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, а також стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь особи чи установи, на утриманні якої буде знаходитись малолітній [PERSON] , [INFO] , кошти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні представник позивача - начальник служби у справах дітей Михайлівської селищної ради Озмитель Д.Д. на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі та просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що вона бажає намір повернути сина. Не заперечувала, що дійсно в жовтні 2020 року її житлово-побутові умови погіршилися, оскільки в будинок по [ADDRESS] , де вона проживала разом з сином, вона впустила квартирантів, повні анкетні дані яких не знає, які зловживали алкоголем, вчиняли сварки та бійки, частину речей винесли з будинку чи зіпсували. Відповідач лише іноді вживала з ними алкоголь, проте сина не ображала. В листопаді 2020 року в неї не було можливості придбати дрова, продукти харчування, ліки та одяг для дитини, заплатити за харчування дитини в дитячому садочку, тому вона надала згоду, щоб дитину на три місяці влаштували до патронатного вихователя. А сама з цього часу проживала у свого співмешканця. Декілька разів вона спілкувалася з сином з телефону працівника служби у справах дітей чи знайомих, оскільки власного телефону не має. До дитини не приїздила через карантин та відсутність грошей на дорогу. Спілкування з патронатним вихователем та вихователем дитини в дитячому садочку вона ігнорувала, оскільки не бачить в цьому необхідності. Одяг, особисті речі, ліки, іграшки чи інші подарунки сину вона не передавала, оскільки на той час син з нею не проживав і вона не зобов`язана була це робити. Після спливу строку перебування дитини у патронатного вихователя вона не забрала сина додому, оскільки її життєві обставини не покращилися. До теперішнього часу за місцем свого проживання вона не прибралася, квартиранти остаточно не з`їхали, постійного місця роботи вона не має. Третя особа патронатний вихователь [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про проведення судового розгляду у її відсутність. Не заперечує проти задоволення позову. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до такого висновку. Як встановлено в судовому засіданні згідно копії свідоцтва про народження, виданого 19 травня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області, позивач є матір`ю малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . (а.с.5). Згідно рішення виконавчого комітету Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області за № 30 від 23 березня 2021 року у зв`язку з тим, що мати ухиляється від виконання батьківських обов`язків, було вирішено відібрати малолітнього [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] та забезпечити подальше його влаштування. Рекомендувати органу опіки та піклування Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області звернутися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] по відношенню до її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . (а.с.6). Згідно рішення виконавчого комітету Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області за № 31 від 25 березня 2021 року було вирішено влаштувати з 26.03.2021 року у сім`ю патронатного вихователя [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] на тимчасове перебування малолітнього [PERSON] , [INFO] , якого відібрано від матері [PERSON] , а відомості про батька дитини записані за вказівкою матері відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 19 травня 2015 № 00015389393). (а.с. 7-8). З довідки Комунального некомерційного підприємства «Михайлівська багатопрофільна лікарня» Михайлівської районної ради Запорізької області за №75 вбачається, що [PERSON] , 26.03.2021 року, о 11 год. 07 хв. знаходилася в стані алкогольного сп`яніння, у неї було виявлено 1,89 проміле алкоголя. ( а.с.9). Згідно акту обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] від 24.11.2020 року, під час обстеження житлового будинку за адресою: [ADDRESS] в будинку умови для проживання не створені, речі розкидані, будні, з їжі було виявлено тільки хліб, сало , печиво. Виявлено, що для дитини їжа не приготовлена. Дитина спить з матір`ю на одному ліжку, постільна білизна брудна, мінімальний запас речей, іграшки відсутні. Крім того, в будинку було виявлено двох людей, які знаходилися в стані алкогольного сп`яніння та вживали спиртні напої. Мати дитини не приділяє належної уваги, для дитини існує загроза життю. (а.с.10). Згідно акту обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] від 15.03.2021 року під час обстеження житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на момент обстеження [PERSON] була відсутня. В будинку обстежити умови проживання не вдалося, але на подвір`ї та біля будинку розкидні речі, іграшки, на паркані висять особисті речі, посуд. Через вікна будинку вдалося побачити, що речі в кімнатах розкидані, на підвіконнях сміття, в кімнаті для приготування їжі брудно, розкидане взуття та речі. За час, що був наданий матері для подолання складних життєвих обставин вона нічого не зробила за знехтувала можливістю привести до ладу житлове приміщення та подвір`я свого будинку. (а.с.11). Згідно повідомлення відділення начальника поліції №3 Василівського РУП ГУНП в Запорізькій області від 23.03.2021 року, [PERSON] , [INFO] , притягувалась до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП від 19.07.2020 року, за ст. 184 ч.1 КУпАП від 24.11.2020 року, за ст. 127 ч.1 КУпАП від 10.08.2002 року, ст. 44-3 ч.2 КУпАП від 10.12.2020 року, ст. 44-3 ч.2 КУпАП від 08.02.2021 року. Також [PERSON] притягувалась до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 КК України. (а.с.12). Згідно доповідної патронатного вихователя [PERSON] від 22.03.2021 року, мати [PERSON] , [INFO] , спілкувалася з дитиною у телефонному режимі двічі по відеозв`язку з ініціативи та з телефону спеціалістів служби у справах дітей. Здебільшого телефонні розмови слід було зупиняти тому, що [PERSON] була за всіма ознаками в стані алкогольного сп`яніння. Іноді дзвонила з телефонів своїх знайомих чи користувалась з телефонів своїх знайомих послугою «Передзвони мені». Також, жодного разу не скористалася своїм правом брати участь у вирішенні питання щодо утримання, навчання, виховання, медичного обстеження, лікування, відпочинку дитини. [PERSON] не забезпечувала сина одягом, взуттям, особистими речами, іграшками та іншим. Жодного разу не цікавилася станом справ [PERSON] у дитячому садку. В телефонних розмовах дитину дратували і лякали розмови матері, проте [PERSON] не намагалася змінити формат спілкування з дитиною, особистих зустрічей не вимагала. (а.с.13-15). Згідно інформації директора КЗ «Михайлівський навчально - виховний комплекс I-III ступенів «Дошкільний навчальний заклад -загальноосвітня школа» Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, станом на 25.03.2021 року борг щодо оплати та харчування в дошкільному відділенні КЗ «Михайлівський НВК I-II» ступенів «ДНЗ-ЗОШ» Михайлівської селищної ради [PERSON] , [INFO] , складає 192 грн. 55 коп. (а.с.16). Згідно повідомлення директора КУ Центр соціальних послуг Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області від 23.03.2021 за № 01-14/119, [PERSON] знаходиться на обліку в Центрі зайнятості та отримує послугу соціальний супровід. За період знаходження на обліку [PERSON] була вдома лише один раз. Під час відвідування фахівцями було зафіксовано: в будинку брудно, не отоплено, речі розкидані, запас продуктів невеликий. Дитина дитячий садок не відвідувала, бо мати не виплатила борг за харчування в садочку. Будинок та подвір`я мають занедбаний вид. Після тимчасового влаштування її сина [PERSON] до сім`ї патронатного вихователя. (а.с.17). Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 29.03.2019 року в задоволенні позову органу опіки та піклування Михайлівської районної державної адміністрації в інтересах [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав було відмовлено. (а.с.18 - 21). Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Михайлівської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Михайлівської селищної ради від 25.03.2021 року № 3 та у зв`язку з тим, що мати дитини не займається вихованням дитини, не цікавиться її життям, станом здоров`я, постійно зловживає алкогольними напоями, не утримує матеріально, орган опіки та піклування Михайлівської селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . ( а.с.22-23). Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. При цьому, вирішуючи спір, суд має першочергово виходити саме з прав та інтересів дітей. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959, дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Згідно принципу 6 Декларації про права дитини від 20.11.1959, яка проголошена Генеральною Асамблеєю ООН, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна зростати, окрім іншого, в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Приписами ст. 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, а передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з частиною 4 статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог п. п. 2, 3, 6 частини 1 статті 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 16 своєї постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негайно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав відносно дитини є крайнім заходом (п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Відповідно до ч.1ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України"). Європейський Суд з прав людини (рішення у справі «Хант проти України» від 07.12.2006, рішення у справі Olsson v/ Sweden (N2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. В судому засіданні встановлені докази винної поведінки відповідача, які свідчить саме про безпідставне ухилення її від виконання своїх батьківських обов`язків. Своєю поведінкою, систематичними діями і вчинками, які навіть не оспорювалися відповідачем в судовому засіданні, [PERSON] не забезпечує своїй дитини рівня життя, необхідного для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. В даному випадку суд вважає, що за обставин доведеності свідомого нехтування відповідачкою батьківськими обов`язками, факт заперечення відповідачкою проти позову про позбавлення її батьківських прав НЕ свідчить про реальний інтерес до дитини. Обставин на підтвердження того, що на теперішній час відповідач бажає чи намагається змінити свою поведінку щодо виховання дитини, виконання батьківських обов`язків, судом не встановлено. Характер поведінки відповідача, її особистості та інші конкретні встановлені судом обставини вимагають позбавлення батьківських прав і не свідчать про наявність підстав збереження батьківських прав з відмовою в позові і попередженням відповідача про необхідність зміни її ставлення до виховання дитини. Таким чином, підстави для надання переваги інтересам відповідача, а не дитини, відсутні. За таких обставин, позбавлення відповідача батьківських прав на теперішній час є єдиним можливим засобом забезпечення малолітній дитини спокійного життя, гармонічного виховання в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, як того вимагає ст. 150 СК України. При цьому, застосовуючи такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав, суд також враховує, що у разі зміни обставин, що стали підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав, вона має право бути поновленою у батьківських правах відносно своєї дитини, відповідно до положень ст. 169 СК України. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача вирішити питання про стягнення аліментів. Відповідно до ст.ст. 180, 181 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 Сімейного кодексу України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною п`ятою статті 183 СК України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про стягнення аліментів на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 1816 грн. 00 коп. за дві вимоги немайнового та майнового характеру.

Outcome: approved