Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати неправомірною відмову землекористувача суміжної земельної ділянки [PERSON] у підписанні акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки, переданої для обслуговування будинку [ADDRESS]; визнати погодженим акт встановлення та погодження меж земельної ділянки [ADDRESS] без підпису суміжного землекористувача земельної ділянки [PERSON] та стягнути на її користь з відповідача судові витрати. В обґрунтування позову зазначила, що рішенням № 171 від 08.12.1998 року Чемужівської сільської ради було їй було виділено земельну ділянку для обслуговування житлового будинку [ADDRESS]. У листопада 2013 року ТОВ «Юридична компанія Грішкова, Волошина та партнерів» встановили межі і надали акт для його підписання з суміжними землекористувачами. Суміжні землекористувачі підписали даний акт узгодження та встановлення меж земельної ділянки, однак відповідач [PERSON], користувач суміжної земельної ділянки, безпідставно відмовляється підписувати вказаний акт погодження меж, хоча вже понад 25 років межі земельної ділянки є незмінними. Чемужівська сільська рада Зміївського району Харківської області, яка на даний час відмовляється підписувати акт через наявність спору між нею та [PERSON] На даний час замовлено виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, однак через відсутність погодження меж земельної ділянки, позбавлена можливості подальшого оформлення кадастрового номеру на землю та оформлення права власності. У судовому засіданні позивач наполягала на задоволенні позовної заяви з підстав, викладених у позові. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення вимог позивача, вказуючи на те, що позивач жодного разу не зверталася до нього з актом про погодження меж земельної ділянки, а діяла через органи місцевого самоврядування. Представник третьої особи Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області проти позову не заперечувала. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Встановлено, що рішенням № 171 від 08.12.1998 року Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області [PERSON] було виділено земельну ділянку для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 19) 28 листопада 2013 року [PERSON] звернулася до ТОВ «Юридична компанія Грішкова, Волошина та партнерів» з заявою про виконання кадастрової зйомки земельної ділянки та землевпорядних робіт по оформленню земельно - кадастрової документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, розташованої в с. Пролетарське Зміївського району Харківської області, вул.. Польова, 64 на території Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області (а.с. 15) На підставі заяви було виготовлено акт узгодження меж земельної ділянки суміжними землевласниками та (або) землекористувачами, у якому містяться підписи суміжних землекористувачів, крім підпису [PERSON] (а.с. 27) Органами місцевого самоврядування, до повноважень яких належить вирішення земельних спорів, визначені виконавчі органи сільських, селищних, міських рад (ч.1 ст.33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"). Особа, зацікавлена у вирішенні земельного спору, може звернутись до такої Комісії із заявою щодо неможливості узгодити межі земельної ділянки в натурі у зв'язку з відсутністю суміжних землекористувачів, ненадання ними згоди на погодження чи з інших причин. За наявністю такого прохання (заяви) та інших необхідних документів цей спір розглядається колегіально Комісією з питань землекористування, а в разі необхідності спільно з іншими комісіями, наприклад із Комісією архітектури, містобудування та охорони історичного середовища. На засіданні Комісії можуть бути присутні і сторони, власники та землекористувачі суміжних земельних ділянок, між якими виник спір. Якщо при розгляді земельного спору буде доведено, що відмова сусіда щодо узгодження меж є безпідставною або дійсно неможливе підписання Акту по причині відсутності суміжних власників чи землекористувачів, то Комісією приймається рішення про необхідність підписання Акту сусідом або відповідно про погодження меж земельної ділянки без підписів суміжних власників чи землекористувачів. Протокол Комісії додається до Акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки і далі документи оформляються в загальному порядку. Відповідно до ч.1 ст.106 Земельного кодексу України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Власники та землекористувачі суміжних земельних ділянок повинні жити за правилами добросусідства, тобто зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них, не порушувати законні права один одного (ст.ст. 91, 96, 103 Земельного кодексу України). Відмова в погодженні меж земельної ділянки може перешкодити іншій особі (сусіду) в оформленні прав на неї. Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, що законодавцем покладено принцип добровільності вчинення дій суб'єктами земельних правовідносин та відсутність у чинному законодавстві України обов'язку землекористувача з надання згоди по погодженню меж суміжних земельних ділянок, а тим більше обов'язку надання згоди на погодження у примусовому порядку. А відмова відповідача у наданні згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача (позивача) для останнього може мати негативні наслідки, однак не може розцінюватись як зловживання відповідачем своїми правами та як порушення прав позивача, оскільки така відмова є формою реалізації відповідачем свого права. Крім того погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача з боку відповідача у відбувається у формі відмови, і таке "погодження" повинно бути прийнято і враховано органами місцевого самоврядування при підготовці технічної документації із землеустрою щодо складання документу, який посвідчує право на земельну ділянку. Пунктом 2.8 Інструкції встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376 якою передбачено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає і акт узгодження меж земельних ділянок, підписаний землекористувачами суміжних земельних ділянок. Проте, у вказаному п. 2.8 Інструкції передбачено, що технічна документація із землеустрою включає: пояснювальну записку, яка містить опис місця розташування земельної ділянки, відомості про власника (користувача) земельної ділянки, відомості про виконавця (виконавців), реквізити відповідних ліцензій, необхідних для виконання робіт, відомості про власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, стислий опис виконаних робіт; технічне завдання на встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (додаток 1); копію документа, що посвідчує фізичну особу, або копію свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи; копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку;матеріали польових топографо-геодезичних робіт; план меж земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів). На бажання замовника замість плану меж земельної ділянки може складатися кадастровий план земельної ділянки; перелік обмежень у використанні земельної ділянки і наявні земельні сервітути; у разі необхідності документ, що підтверджує повноваження особи діяти від імені власника (користувача) земельної ділянки при встановленні меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. Ні Земельним кодексом України, ні Інструкцією не передбачено жодної можливості зобов'язати землекористувачів суміжних земельних ділянок погоджувати межі земельних ділянок та не передбачені правові наслідки їхньої відмови від підписання акту, оскільки така відмова не тягне за собою відмову у встановленні меж земельної ділянки у натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками з урахування вимог п. 3.12 Інструкції, у якій зазначено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез'явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Відповідно до п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, традових відносини. З огляду на принцип верховенства права, зокрема відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, що законодавцем покладено принцип добровільності вчинення дій суб'єктами земельних правовідносин та відсутність у чинному законодавстві України обов'язку землекористувача з надання згоди по погодженню меж суміжних земельних ділянок, а тим більше обов'язку надання згоди на погодження у примусовому порядку, то відсутні підстави для правого примусу у спосіб дискретної функції суду. За наведеного, суд вважає, що право позивача не порушено, та не підлягає судовому захисту, а відтак, у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed