Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] , у якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача: - у рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, грошовий вираз коефіцієнту фізичного зносу складових частин пошкодженого транспортного засобу, в розмірі 36\~202 грн 96 коп.; - у рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, витрати на оплату автотоварознавчого дослідження, в розмірі 3 500 грн 00 коп.; - моральну шкоду в розмірі 20\~000 грн 00 коп.; - судові витрати по оплаті судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, у розмірі 1903 грн 20 коп., а також судові витрати, пов`язані з отриманням консультації та підготовкою позовної заяви, в розмірі 5\~000 грн. 00 коп. Заявлені позовні\~ вимоги обґрунтовано\~ тим,\~ що 09 червня 2021 року сталася дорожньо-транспортна пригода по бульвару Шевченка, 243, у м. Черкаси за участю транспортного засобу «Honda Civic», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням позивача [PERSON] , та транспортного засобу «ВАЗ 21043», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] , внаслідок чого належний позивачу автомобіль зазнав технічних ушкоджень. Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 червня 2021 року в справі № 711/3729/21 винним у спричиненні ДТП визнано [PERSON] . При цьому, відповідальність водія «ВАЗ 21043», д.н.з. [NUMBER] , на момент ДТП була застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР 908615 у ПрАТ «СК «КРАЇНА». Для з`ясування розміру нанесеної матеріальної шкоди позивач звернувся до СОД ФОП " [PERSON] ", яким було проведено автотоварознавче дослідження та за його результатами складено Звіт № А06-23 від 26 червня 2021 року. Відповідно до результатів проведеного дослідження вартість відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу «Honda Civic», д.н.з. [NUMBER] , складає: Свр (вартість відновлюваного ремонту) = Ср (вартість робіт) + См (вартість витратних матеріалів) + Сс (вартість деталей) = 14 660 грн 00 коп. + 16 272 грн 03 коп. + 51 718 грн 52 коп. = 82 650 грн 55 коп. Згідно з п. 1.6. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, фізичний знос КТЗ (його складників) - утрата вартості КТЗ (його складників), яка зумовлена частковою або поєною втратою первісних технічних та технологічних якостей КТЗ (його складників) порівняно з вартістю нового подібного КТЗ (його складників). Відповідно до п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, значення коефіцієнту фізичного зносу КТЗ (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: - \~ \~ \~ \~5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; - \~ \~ \~ \~7 років - для інших легкових КТЗ; - \~ \~ \~ \~З роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД; - \~ \~ \~ \~4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів; - \~ \~ \~ \~5 років - для мототехніки. Так як автомобіль «Honda Civic», д.н.з. [NUMBER] , є 2007 року випуску, вартість матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, необхідно розраховувати із врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових частин пошкодженого транспортного засобу, а саме: Сврз (вартість відновлюваного ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу) = Ср (вартість робіт) + См (вартість витратних матеріалів) + Сс (вартість деталей) * (1 - ЕЗ (коефіцієнт фізичного зносу) = 14 660 грн 00 коп. + 16 272 грн 03 коп. + 51 718 грн 52 коп. * (1 - 0,70) = 46 447 грн 59 коп. ПрАТ «СК «КРАЇНА» було направлено гарантійного листа за вих. № 15419 від 15 липня 2021 року, згідно з яким страховик зобов`язався сплатити позивачу страхове відшкодування у розмірі 40 465 грн 34 коп. 14 липня 2021 року страхове відшкодування було сплачено страховиком. Водночас, відповідно до частини 2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засоби) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно \~ \~ \~ \~до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Отже, розмір недоплаченого ПрАТ «СК «КРАЇНА» страхового відшкодування являє собою податок на додану вартість та буде доплачений страховиком після здійснення ремонту належного позивачу транспортного засобу. Розмір податку на додану вартість складає: 46 447 грн 59 коп. - 40 465 грн 34 коп. = 5 982 грн 25 коп. Зважаючи на вищевикладене, на даний час претензій до ПрАТ «СК «КРАЇНА» позивач не має. Посилаючись на вимоги частини 3 статті 988, статтю 1194 Цивільного Кодексу України, пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», постанову Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року в справі № 6-691цс15 та постанову Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 686/17155/15-ц, користуючись правом на компенсацію вартості фізичного зносу складових частин транспортного засобу, позивач вважає за необхідне стягнути із винуватця дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] грошовий вираз коефіцієнту фізичного зносу складових частин пошкодженого транспортного засобу, а саме: 82 650 грн 55 коп. - 46 447 грн 59 коп. = 36 202 грн 96 коп. Разом з тим, позивач стверджує, що внаслідок протиправних винних дій [PERSON] , йому, як власнику пошкодженого транспортного засобу, було спричинено значну моральну шкоду, яка полягає у глибоких психологічно-душевних стражданнях з приводу неможливості експлуатації пошкодженого транспортного засобу. Крім того, обґрунтовуючи розмір завданої моральної шкоди, позивач вказує, що, після пошкодження транспортного засобу, він замість впорядкування свого життя та життя своєї родини, змушений був звертатися до фахівців в галузі права та до суду за захистом протизаконно порушених прав. До того ж, у позивача присутні значні хвилювання з приводу неможливості у достатньому обсязі стежити та підтримувати задовільний стан його матері [PERSON] , яка являється особою з інвалідністю ІІІ групи. Позивач зазначає, що вказані обставини, у які він був поставлений неправомірними діями відповідача та які спричинили психологічні страждання, потягли за собою вкрай негативні наслідки для його самопочуття і здоров`я в цілому. Розмір завданої моральної шкоди [PERSON] оцінює у 20 000 грн 00 коп. Крім того, позивач зазначає про те, що ним було оплачено проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 3 500 грн 00 коп. Вважає, що ці збитки понесені ним внаслідок ДТП, а тому піддягають стягненню з відповідача. Також, оскільки позивач не є фахівцем у галузі права, він звернувся до ФОП " [PERSON] " за наданням комплексної консультації з питання правового регулювання процедури підготовки та подання позовної заяви з додатками. Згідно договору про надання юридичних послуг № 220/21 від 14 червня 2021 року позивачем було сплачено за надання правової допомоги суму в розмірі 5 000 грн 00 коп., які він вважає необхідним стягнути з відповідача. З огляду на вищевикладене, позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Ухвалою \~ судді\~ Черкаського\~ районного\~ суду\~ Черкаської\~ області\~ Миколаєнко\~ Т.А.\~ \~від 08\~вересня 2021\~року справу\~прийнято до\~провадження та\~вирішено проводити\~її розгляд\~в порядку\~спрощеного позовного\~провадження без\~виклику сторін\~28\~жовтня 2021\~року за\~наявними у\~ній матеріалами;\~запропоновано відповідачу\~протягом п`ятнадцяти\~днів із\~дня вручення\~йому даної\~ухвали подати\~відзив на\~позовну заяву;\~встановлено позивачу\~трьохденний строк\~з дня\~отримання відзиву\~на позовну\~заяву для\~подачі до\~суду відповіді\~на відзив,\~а відповідачу\~ трьохденний\~строкдля подачі заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань та аргументів. Одночасно сторонам було роз`яснено, що відповідно до частини 5 статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також зазначено строки подання такого клопотання. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 28 жовтня 2021 року позивачу [PERSON] відмовлено у задоволенні клопотання про розгляд даної справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідача було повідомлено про вказаний позов, шляхом направлення копії позовної заяви разом з додатками та ухвалою суду за місцем його реєстрації. Крім того, відповідач [PERSON] про судовий розгляд справи та можливість отримання процесуальних документів з позовною заявою повідомлялася у порядку, визначеному частиною 11 статті 128 ЦПК України. Таким чином,\~відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи. Правом на подачу відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк відповідач не скористався. Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Судом установлено,\~що 09 червня 2021 року о 19-тій годині 10 хвилин [PERSON] керував автомобілем «ВАЗ 21043», державний реєстраційний номер [NUMBER] на регульованому перехресті вул. Митницької та бульв. Шевченка у м. Черкаси, порушуючи вимоги п.п. 2.3 «б», 16.6 Правил дорожнього руху України, при повороті ліворуч не надав переваги в русі та скоїв зіткнення з автомобілем «Хонда Сівік», державний реєстраційний номер [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку на зелений сигнал світлофору по бульв. Шевченка, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками /а.с. 6/. Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 червня 2021 року в справі № 711/3729/21 відповідача [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить суму 850 грн 00 коп. /а.с. 6/. Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відтак, суд констатує, що у результаті ДТП, у вчиненні якої визнано винуватим [PERSON] , було пошкоджено автомобіль марки «Honda Civic», д.н.з. [NUMBER] , 2007 року випуску, власником якого, як вбачається зі змісту Звіту про оцінку автомобіля Honda Civic», реєстраційний номер [NUMBER] , № А06-23 від 26 червня 2021 року, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 15 травня 2020 року, як на момент дорожньо-транспортної пригоди, так і на даний час є позивач у справі [PERSON] /а.с. 7, зворот/. Дані обставини не оспорюються відповідачем. 22 червня 2021 року оцінювачем [PERSON] , у присутності власника транспортного засобу [PERSON] , проведено огляд автомобіля «Honda Civic», 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , та зафіксовано наявні пошкодження, про що складено Дефектну відомість огляду транспортного засобу (ТЗ) № А06-23 /а.с. 12, зворот/. Згідно Звіту про оцінку автомобіля Honda Civic», реєстраційний номер [NUMBER] , № А06-23 від 26 червня 2021 року, ринкова вартість непошкодженого автомобіля «Honda Civic», реєстраційний номер [NUMBER] (до моменту ДТП), складає 180\~040,00 грн. Коефіцієнт фізичного зносу складових автомобіля «Honda Civic», реєстраційний номер [NUMBER] , становить: Ез = 0,70. З ремонтної калькуляції № 23 від 26 червня 2021 року та Аркуша перевірки даних № 23 від 26 червня 2021 року встановлено, що вартість відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу «Honda Civic», д.н.з. [NUMBER] , складає: Свр (вартість відновлюваного ремонту) = Ср (вартість робіт) + См (вартість витратних матеріалів) + Сс (вартість деталей) = 14 660 грн 00 коп. + 16 272 грн 03 коп. + 51 718 грн 52 коп. = 82 650 грн 55 коп /а.с. 9, 10/. Сврз (вартість відновлюваного ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу) = Ср (вартість робіт) + См (вартість витратних матеріалів) + Сс (вартість деталей) * (1-ЕЗ (коефіцієнт фізичного зносу) = 14 660 грн 00 коп. + 16 272 грн 03 коп. + 51 718 грн 52 коп. * (1 - 0,70) = 46 447 грн 59 коп. У (вартість матеріального збитку) = Сврз (вартість відновлюваного ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу) + ВТВ (втрата товарної вартості) = 46 447 грн 59 коп. + 0 = 46 447 грн 59 коп /а.с. 7-13/. Зі змісту позовної заяви вбачається та не оспорюється відповідачем, що на момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «ВАЗ 21043», д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР 908615 ПрАТ «СК «КРАЇНА». Листом № 15419 від 15 липня 2021 року АТ «СК «КРАЇНА» повідомила позивача про те, що страховою компанією розглянуто Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду потерпілої особи за фактом пошкодження 09 червня 2021 року транспортного засобу «Honda Civic», д.н.з. [NUMBER] . За результатами розгляду матеріалів страхової справи АТ «СК «КРАЇНА» прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 40\~465,34 грн, яке буде перераховано на вказані [PERSON] реквізити АТ КБ «ПРИВАТБАНК» /а.с. 15/. Із копії виписки по надходженням по картці/рахунку [NUMBER] [PERSON] вбачається, що 14 липня 2021 року АТ «СК «КРАЇНА» відшкодувало матеріальні збитки [PERSON] згідно страхового акту № 16-104/64441/3.2.29 від 14 липня 2021 року в розмірі 40\~465,43 грн /а.с. 16/. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає необхідним зазначити наступне. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частина 4 статті 41 Конституції України проголошує, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до положень частини 3 статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини 2 статті 11 ЦК України). За приписами частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 8 частини 1 статті 16 ЦК України встановлено, що відшкодування збитків є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). Загальне положення про цивільно правову відповідальність за заподіяння позадоговірної шкоди встановлено у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Позадоговірна (деліктна) відповідальність, яка є видом цивільно правової відповідальності, настає при існуванні складу правопорушення, що включає такі елементи, як: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Разом з тим, частиною 5 статті 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з частиною першою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. У пункті 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вказано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. За змістом статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Тлумачення частини другої статті 1187 ЦК України свідчить про те, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Тобто нормами частини другої статті 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець. Пунктом 2.2 Правил дорожнього руху України встановлено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Крім того, за приписами статті 16 Закону України «Про дорожній рух» водій під час керування транспортним засобом зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеній у постанові від 01 березня 2018 року в справі № 201/14573/16-ц. Аналогічні роз?яснення містяться у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Однак, як уже зазначалося, на момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «ВАЗ 21043», д.н.з. [NUMBER] , яким керував відповідач у справі [PERSON] , був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР 908615 ПрАТ «СК «КРАЇНА». Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Даний висновок підтримано Верховним судом у постанові від 03 жовтня 2018 року в справі № 686/17155/15-ц. Згідно Звіту про оцінку автомобіля Honda Civic», реєстраційний номер [NUMBER] , № А06-23 від 26 червня 2021 року, Сврз (вартість відновлюваного ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу) = Ср (вартість робіт) + См (вартість витратних матеріалів) + Сс (вартість деталей) * (1 - ЕЗ (коефіцієнт фізичного зносу) = 14 660 грн 00 коп. + 16 272 грн 03 коп. + 51 718 грн 52 коп. * (1 - 0,70) = 46 447 грн 59 коп /а.с. 8, зворот/. На підставі страхового акта № 16-104/64441/3.2.29 від 14 липня 2021 року АТ «СК «КРАЇНА» виплатило [PERSON] страхове відшкодування (вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу) в розмірі 40\~465,43 грн /а.с. 16/. Водночас, відповідно до частини 2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засоби) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно \~ \~ \~ \~до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Крім того, страхове відшкодування зменшується на суму франшизи. Разом з тим, згідно Звіту про оцінку автомобіля «Honda Civic», реєстраційний номер [NUMBER] , № А06-23 від 26 червня 2021 року, вартість відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу «Honda Civic», д.н.з. [NUMBER] , складає: Свр (вартість відновлюваного ремонту) = Ср (вартість робіт) + См (вартість витратних матеріалів) + Сс (вартість деталей) = 14 660 грн 00 коп. + 16 272 грн 03 коп. + 51 718 грн 52 коп. = 82 650 грн 55 коп /а.с. 8, зворот/. Відтак, вартість майнового збитку, завданого [PERSON] пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує розмір страхового відшкодування, а тому суд дійшов висновку, що з [PERSON] , як з винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром понесених витрат (вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу), що становить 82 650 грн 55 коп. - 46 447 грн 59 коп. = 36 202 грн 96 коп. Пунктом 9 частини 2 статті 16 ЦК України встановлено, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно роз`яснень, наданих у п.п. 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Окремо суд акцентує увагу на тому, що розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 грудня 2020 року в справі 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19). Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За приписами частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Оскільки постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 червня 2021 року в справі № 711/3729/21 відповідача [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд вважає доведеним, що останній є особою, яка зобов`язана відшкодувати моральну шкоду, завдану позивачу. Водночас, згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Зміст частини 2 статті 78 ЦПК України визначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з процесуальним законодавством сторони мають певні права та обов`язки, реалізація яких, як правило, залежить від самих учасників процесу. Надання доказів на підтвердження доводів і обставин, на які позивач посилається як на підставу свої вимог, є обов`язком саме позивача, і їх ненадання є неналежним виконання процесуальних прав та свідчить про те, що позивач не вчиняє активних дій для доведення обґрунтованості своїх вимог перед судом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У разі ненадання певних доказів суд розглядає справу за наявними у ній матеріалами. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Позивач у позовній заяві завдання йому моральної шкоди мотивував спричиненням глибоких психологічно-душевних страждань з приводу неможливості експлуатації пошкодженого транспортного засобу, тим, що після пошкодження транспортного засобу він замість впорядкування свого життя та життя своєї родини, змушений був звертатися до фахівців в галузі права та до суду за захистом протизаконно порушених прав, а також значними хвилюваннями з приводу неможливості у достатньому обсязі стежити та підтримувати задовільний стан його матері [PERSON] , яка являється особою з інвалідністю ІІІ групи. Вказані обставини, за твердженням позивача, потягли за собою вкрай негативні наслідки для його самопочуття і здоров`я в цілому. Суд вважає, що безперечно факт участі [PERSON] у ДТП, а також заподіяння внаслідок цього шкоди його майну (транспортному засобу) спричиняє та у даному випадку спричинив позивачу моральну шкоду. Вина відповідача у заподіянні моральної шкоди, протиправність його діяння та причинний зв`язок між діянням на шкодою встановлена та доведена доказами, про які йшлося вище. Так, моральна шкода, заподіяна [PERSON] , полягає у душевних переживаннях з приводу самої події та факту участі у ДТП, і однозначно спричиняє страх та хвилювання за своє життя та здоров`я. Крім того, факт пошкодження автомобіля внаслідок ДТП створює його власнику дискомфорт, незручності, зміну життєвих планів через неможливість використання транспортного засобу для власних потреб; призводить до порушення сталого способу життя та потребує від власника додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності; необхідності вживати заходи для відновлення пошкодженого автомобіля, тощо. При цьому суд зважає на те, що 14 липня 2021 року АТ «СК «КРАЇНА» на підставі страхового акта № 16-104/64441/3.2.29 від 14 липня 2021 року виплатило [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 40\~465,43 грн. Водночас, суд вважає необхідним зазначити, що доказів погіршення стану здоров`я позивача, останнім не надано. Також суд не може взяти до уваги посилання позивача на значні хвилювання з приводу неможливості у достатньому обсязі стежити та підтримувати задовільний стан здоров`я його матері [PERSON] , яка являється особою з інвалідністю ІІІ групи, оскільки докази наявності родинного зв`язку між позивачем та [PERSON] у матеріалах справи відсутні. Враховуючи вказане, а також засади розумності та справедливості, суд вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 7 000 грн 00 коп. є достатньою сатисфакцією для відновлення порушених життєвих зв`язків позивача [PERSON] , а тому дійшов висновку про задоволення вказаної позовної вимоги частково. У задоволенні решти позовних вимог у цій частині необхідно відмовити. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 3 500 грн 00 коп., як збитків, понесених ним внаслідок ДТП, суд вважає необхідним зазначити наступне. В обґрунтування заявленої вимоги позивачем представлена копія квитанції ФОП [PERSON] до прибуткового касового ордера № 17 від 26 червня 2021 року на суму 3\~500,00 грн за експертизу «Honda Civic», реєстраційний номер [NUMBER] . Як уже зазначалося, відповідно частини 2 статті 22 ЦК України збитками є: - втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); - доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Водночас, за змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Зважаючи на те, що у даній категорії справ для доведення розміру завданих матеріальних збитків витрати на проведення автотоварознавчого дослідження є обов`язковими та неминучими, оскільки без їх здійснення відновлення порушеного права позивача було б неможливим, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача дані витрати в сумі 3 500 грн 00 коп. Крім того, у позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 грн 00 коп. На підтвердження вказаних витрат позивачем надано суду копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про реєстрацію [PERSON] як фізичної особи-підприємця, що має право здійснювати діяльність у сфері права /а.с. 17/; копію Договору № 220/21 про надання юридичних послуг від 14 червня 2021 року, укладеного між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та позивачем у справі [PERSON] , згідно з п. 4.1. якого оплата юридичних послуг Виконавця здійснюється замовником в розмірі 10 % від стягнутого страхового відшкодування двома траншами: перший фіксованою сумою, виходячи з розміру вартості послуг Виконавця в розмірі 5 000 грн, другий різниця після виплати відшкодування /а.с. 19/; копію Акта № 220/21 приймання-передачі наданих юридичних послуг /а.с. 18, зворот/ та копію квитанції від 14 червня 2021 року на суму 5\~000 грн /а.с. 18/. Так, з копії Акта № 220/21 приймання-передачі наданих юридичних послуг встановлено, що фізична особа-підприємець [PERSON] надав, а [PERSON] прийняв в порядку та на умовах, визначених Договором № 220/21 від 14 червня 2021 року, наступні консультаційні та комплексні юридичні послуги: 14.06.2021 аналізування справи, збір документів та доказів; 15.06.2021 організація огляду пошкодженого ТЗ, підготування та відправлення листів запрошення на огляд ТЗ для проведення автотоварознавчої експертизи; 26.08.2021 підготування та складання позовної заяви, підготування та копіювання додатків до позовної заяви /а.с. 18, зворот/. За змістом частин першої - шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. З вимог частини 2 статті 141 ЦПК України вбачається, що судові витрати, не пов`язані із судовим збором, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України закріплено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем не надано суду розрахунок (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних фахівцем у галузі права. Не наведено такого розрахунку і у позовній заяві. У постанові від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що «інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу». Відтак, підстави для задоволення вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу відсутні. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що судом у повному обсязі задоволено позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, грошовий вираз коефіцієнту фізичного зносу складових частин пошкодженого транспортного засобу, в розмірі 36\~202 грн 96 коп., з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 908 грн 00 коп. у відшкодування витрат на оплату судового збору за вказаною вимогою. Крім того,\~оскільки позовну\~вимогу позивача\~про стягнення\~на його\~користь моральної\~шкоди \~задоволено \~частково,\~ на\~ 35\~%,\~ з\~ відповідача\~на користь\~позивача підлягає\~стягненню 317 грн 80 коп. (908,00 грн * 35 %) у відшкодування витрат на оплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Решту судових витрат щодо оплати судового збору слід залишити за позивачем. Враховуючи наведене та

Outcome: partial