Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який неодноразово уточнював, останній раз 26.06.2014 року, та відповідно до уточнених позовних вимог просить суд стягнути з відповідача на свою користь на відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків, 100000 гривень, а також витрати на правову допомогу в розмірі 2923 гривні 20 копійок. Представник відповідача уточнені позовні вимоги не визнав, просить в позові відмовити. Представник третьої особи - ВВД ФССНВУ м.Кривого Рогу, в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно у встановленому законом порядку, заперечень не надав. Представник позивача за довіреністю [PERSON], вона ж особа, яка надає правову допомогу, в судовому засіданні уточнені позовні вимоги від 26.06.2014 року підтримали, та суду пояснили, що з 28.07.1981року по 11.07.2008року позивач [PERSON] працював на ПАТ«ІнГЗК»: водієм всіх марок дизельних автомашин по вивезенню гірничої маси з кар'єру; машиністом бульдозера з потужністю двигуна понад 200 л.с. в кар'єрі по 6 розряду. За результатами атестацій робочих місць за умовами праці підтверджено право Позивача на пільгове пенсійне забезпечення за списком № 1. 11.07.2008 року на підставі наказу № 1171 від 11.07.2008року позивач звільнений за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію. Згідно з п.12 інформаційної довідки про умови праці від 06.08.2009року Державного закладу «Інгулецька районна санітарно-епідеміологічна станція» м. Кривого Рогу встановлено, що позивач працював зі шкідливими умовами праці, виконував роботи в умовах, які характеризуються впливом виробничої вібрації, шуму та пилу, параметри яких перевищували ГДР. 09.02.2011 року Українським науково - дослідним інститутом промислової медицини відповідачу було направлено Повідомлення за №169 про професійне захворювання (отруєння) позивача, в якому зазначено, що захворювання професійні. 08.02.2011 року позивачу було встановлено діагноз: основний - вібраційна хвороба першої-другої ст. від дії загальних вібрацій з вегетативно-сенсорною полінейропатією, дистрофією у вигляді деф.артрозу і паріартрозу ліктьових суглобів ПФ першого ст. і вираженим порушенням трофіки кистей, в поєднанні з радикулопатією L5, 81, Б2 зліва зі стійкими астенічним і больовим синдромами; Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.) ЛН першого ст., Нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху). Супутній діагноз: виробничий фактор, шкідлива речовина, найменування трудового процесу, що спричинив захворювання: вібрація, пил, шум. На думку представника позивача професійні захворювання у позивача виникли внаслідок того, що позивач виконував роботи в кар'єрі по зачистці автомобільних доріг від просипів, снігу і ожеледиці, по ліквідації наслідків масового вибуху в кар'єрі, по будівництву і плануванню автодоріг, рухався бульдозером від гаража до кар'єра і встановлював бульдозер на місце стоянки. Крім того обслуговував бульдозер: обслуговування акумуляторних батарей; усунення невеликих несправностей; виконання невеликих кріпильних робіт; обтяжка гайок кріплення коліс; обслуговування світлової та звукової сигналізації. 24.02.2011року за фактом професійного захворювання було проведене розслідування, про що був складений Акт розслідування хронічного професійного захворювання, яким підтверджено наявність шкідливих умов праці, та зазначено про наявність професійних захворювань. В цьому ж акті (п. 16) зазначено, що професійне захворювання виникло у [PERSON] за таких обставин: працюючи з 28.07.1981 року по 13.02.1994 року водієм всіх марок дизельних автомашин з вивозу гірничої маси з кар'єру ЦТА ВАТ «ІнГЗК», позивач виконував роботи, які підпадали під дії виробничого шуму та рівня вібрації, показники яких перевищували встановлені нормативи. 22.06.2011року за висновком МСЕК при первинному огляді позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності з професійного захворювання. Висновок про умови праці: протипоказана важка праця, в умовах вібрації, вимушена поза, довга хода, в умовах виробничого пилу, шуму, переохолодження. У зв'язку з незадовільними умовами праці Позивач кожного року систематично з 31.07.2009 року по 05.10.2012 року знаходився на лікуванні в КЗ «Міська лікарня № 17» м.Кривого Рогу, та КЗ «Міська поліклініка № 5» м. Кривого Рогу, КЗ «Обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» м.Дніпропетровську. З вини відповідача, який порушив норми з безпеки праці та не забезпечив безпечні умови роботи, позивачу була спричинена моральна шкода. Оскільки позивач отримав професійне захворювання під час виконання трудових обов'язків, то заподіяна моральна шкода випливає з трудових правовідносин і має відшкодовуватись роботодавцем, який не створив безпечних умов праці. Окрім того, позивач систематично звертається за медичною допомогою для покращення стану свого здоров'я, оскільки отримані професійні захворювання постійно його хвилюють. В зв'язку з отриманим професійним захворюванням змінилося його життя, погіршилася його якість, що завдає йому значних моральних страждань. У зв'язку з хворобою позивач змушений багато часу проводити у лікарнях, де незадовільні умови для життя, побутові незручності. Під час лікування позивач змушений переносити біль; приймати велику кількість ліків. З року в рік стан здоров'я позивача погіршується, хвороба є невиліковною і лише прогресує у часі. Розуміння цього негативно впливає на його психологічний стан та є причиною тяжких моральних страждань. Позивач оцінює розмір моральної шкоди довільно у 100 000,00грн. А отже цю суму та відшкодування коштів на отримання правової допомоги в сумі 2923 грн. 20 коп., представник позивача і просить стягнути з відповідача. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Суду пояснив, що на підприємстві відповідача зі шкідливими умовами праці він добросовісно пропрацював 26 років. В зв'язку з неналежним забезпеченням безпечних умов праці підприємством, він захворів на професійні захворювання: вібраційну хворобу, хронічне обструктивне захворювання легень та нейросенсорну приглухуватість. Йому встановлено 50% втрати працездатності та 3-ю групу інвалідності за професійним захворюванням. Його здоров'я значно погіршилося з 2008 року. В липні 2008 року він звільнився з роботи, і з тих пір вимушений постійно лікуватися, по декілька разів на рік він проходить курс лікування на стаціонарі. Це негативно впливає на його спосіб життя. Раніше він вів дуже активний спосіб життя, захоплювався плаванням, риболовлею, а на цей час він вимушений обмежувати себе у фізичних навантаженнях та рухах. Через це погіршилися відносини у сім'ї, руйнуються стосунки з друзями. В зв'язку з зазначеним погіршилася якість його життя, що завдає йому моральних страждань. Він не може через це спокійно відпочивати вночі, займатись будь-якою фізичною працею, адже фізичні навантаження викликають у нього сильний біль. Його хвороби невиліковні, стан здоров'я постійно погіршується, тому він і просить стягнути з відповідача, на підприємстві якого він працював тривалий час та втратив своє здоров'я, 100000 гривень, що дозволить йому поїхати в санаторій відпочити, придбати якісні ліки, та покращити свій матеріальний стан. Крім того, просить компенсувати йому витрати на правову допомогу. Представник відповідача Новіков М.О. проти позову заперечує, посилаючись на те, що позивач [PERSON] тривалий час працюючи у шкідливих умовах, не вжив залежних від нього заходів щодо зменшення негативного впливу цих факторів на його здоров'я. Суду пояснив, що позивач дійсно працював на ПАТ «ІнГЗК» 28.04.1981 р. по 11.07.2008 р. у Цеху технологічного автотранспорту (ЦТА) спочатку на посаді водія усіх марок дизельних автомобілів по вивезенню гірничої маси з кар'єра (до 13.02.1994 р.) та машиністом бульдозера з потужністю двигуна більше 200 к.с. в кар'єрі до свого звільнення у зв'язку з виходом на пенсію. Виконання робіт за зазначеними професіями надавало право позивачеві на пільгове пенсійне забезпечення за списком № 1, що підтверджується копією уточнюючої довідки. Окрім того, як прийом позивача на роботу у 1981 році, так і його переведення у 1994 році відбувалося на підставі його особистих заяв, за його власним бажанням, а отже позивач, цілком усвідомлюючи можливі наслідки своєї тривалої роботи в шкідливих умовах за професіями, які є шкідливим для здоров'я, висловив бажання працювати саме за цими професіям, що і призвело в решті-решт до виникнення у нього професійних захворювань. Відповідно до акту №6 розслідування професійного хронічного захворювання, причиною виникнення профзахворювання стала робота позивача у шкідливих умовах впродовж 26 років і 11 місяців. Зазначений Акт було підписано представниками відповідача, з зауваженнями про незгоду з висновками акту через специфіку технологічного процесу відповідача, що унеможливлює повністю усунути вплив шкідливих факторів на організм працівника. Таким чином, впродовж усього терміну роботи на їх підприємстві, позивач був обізнаний з наявністю на робочому місці небезпечних та шкідливих виробничих факторів. Позивач не лише знав про шкідливі умови, без яких неможливий конкретний технологічний процес, але й свідомо продовжував працювати в таких умовах певний час, отримуючи за це відповідні пільги, компенсації та більшу оплату. Звертає увагу суду, що позивач, пропрацював у важких та шкідливих умовах впродовж 26 років і 11 місяців, хоч для отримання права на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до п. а) ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» йому було достатньо пропрацювати у таких умовах тільки 10 років. Представник відповідача вважає, що значно перевищивши необхідний для отримання права на пільгову пенсію час роботи у шкідливих та важких умовах, позивач, знаючи про їх негативний вплив на його здоров'я, умисно не вживав заходів для усунення шкоди для себе, наприклад - переведення на іншу, менш шкідливу роботу в межах професії, а, отже, покладати провину за виникнення зазначених профзахворювань тільки на відповідача є неправомірним. Представник відповідача просить також врахувати, що позивач є застрахованою особою, та відповідно до ст.21 ЗУ "Про загальнообов'язкове соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я, виплачуючи йому: допомогу у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю до відновлення працездатності або встановлення інвалідності; одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності; щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого; пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; організувати цілеспрямоване та ефективне лікування потерпілого у власних спеціалізованих лікувально-профілактичних закладах або на договірній основі в інших лікувально-профілактичних закладах з метою якнайшвидшого відновлення здоров'я застрахованого та проводить цілий ряд заходів, щодо відшкодування шкоди. Отже, у позивача є можливість скористатися наданими йому правами відповідно до ЗУ "Про загальнообов'язкове соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Обґрунтовуючи свої моральні страждання позивач посилається також на довідку МСЕК , згідно якої йому встановлено 50% втрати професійної працездатності. В той же час, 50% втрати професійної працездатності - це 50 % зниження здатності позивача виконувати трудові обов'язки за його професіями. Позивач втратив 50 % професійної працездатності, але не втратив здатність вести звичний спосіб життя. Тому, на думку представника відповідача, зниження професійної працездатності ніяк не може позбавити позивача можливості реалізації своїх повсякденних звичок та бажань. Представник відповідача вважає також, що позивач не навів в позові, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві. Крім того, представник відповідача вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, а тому це є підставою для відмови у позові. Просить в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що позивач [PERSON] працював на підприємстві відповідача : з 28.07.1981року по 11.07.2008року, а саме: з 28.07.1981 року по 13.02.1994 року в цеху технологічного автотранспорту водієм всіх марок дизельних автомашин по вивезенню гірничої маси з кар'єру; з 13.02.1994 року по 11.07.2008 року в тому ж цеху машиністом бульдозера з потужністю двигуна понад 200л.с. в кар'єрі по 6 розряду. За результатами атестацій робочих місць за умовами праці підтверджено право позивача на пільгове пенсійне забезпечення за списком № 1; 11.07.2008 року на підставі наказу № 1171 від 11.07.2008року позивач був звільнений за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію /а.с.5-6/. Стаж роботи позивача - 35 років 5місяців, в умовах впливу шкідливого фактору - 26 років 11 місяців /а.с.127/. Під час роботи на підприємстві позивач [PERSON] виконував роботи в шкідливих умовах, які характеризуються впливом виробничої вібрації, шуму та пилу, параметри яких перевищували ГДР. Так, згідно з п.12 інформаційної довідки про умови праці від 06.08.2009 року Державного закладу «Інгулецька районна санітарно-епідеміологічна станція» м. Кривого Рогу встановлено, що позивач працював зі шкідливими умовами праці, та відповідно до гігієнічної класифікації праці ГН 3.3.5-3.3.8; 6.6.1-083-2001року були наявні такі шкідливі умови праці, як перевищення концентрації в повітрі робочої зони пилу фіброгенної дії - 3.2,3.3, (шкідл. 2ст.,3ст.); рівня шуму - 3.1,3,2(шкідл.1ст, 2ст.); рівня загальної вібрації- 3,3, (шкідл. 3ст.) . За показниками важкості праці у водія по вивозу гірничої маси з кар'єру -3,2(важка праця ст.2), у машиніста бульдозера -3,3 (важка праця 3ст.). За напруженістю трудового процесу шкідливість у водія - 4ст., у машиніста бульдозера - 5 ст. /а.с.9-14,127/. Відповідно до повідомлення про професійне захворювання Українського науково - дослідного інституту промислової медицини №169 від 09.02.2011 року, позивачу встановлено професійні захворювання. Зазначено, що дата встановлення остаточного діагнозу 08.02.2011 року. Відповідно до висновку ЛЕК Українського науково - дослідного інституту промислової медицини від 08.02.2011 року, протокол № 283 у [PERSON] : Діагноз основний: 1. Вібраційна хвороба першої-другої ст. від дії загальних вібрацій з вегетативно-сенсорною полінейропатією, дистрофією у вигляді деф.артрозу і паріартрозу ліктьових суглобів ПФ першого ст. і вираженим порушенням трофіки кистей, в поєднанні з радикулопатією L5, S1, S2 зліва зі стійким міастенічним і больовим синдромами; 2.Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.) ЛН першого ст.; 3, Нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху); Діагноз супутній : Гіпертонічна хвороба ІІ ст, ст.2, гіпертензивне серце, СН-0-1. Ризик -3. Відкритокутова глаукома, початкова катаракта /а.с.28/. В повідомленні про професійне захворювання зазначено про виробничий фактор, найменування трудового процесу, що спричинив захворювання: вібрація, пил, шум. [PERSON] виконував роботи в кар'єрі по зачистці автомобільних доріг від просипів, снігу і ожеледиці, по ліквідації наслідків масового вибуху в кар'єрі, по будівництву і плануванню автодоріг, рухався бульдозером від гаража до кар'єра і встановлював бульдозер на місце стоянки. Крім того обслуговував бульдозер: обслуговування акумуляторних батарей; усунення невеликих несправностей; виконання невеликих кріпильних робіт; обтяжка гайок кріплення коліс; обслуговування світлової та звукової сигналізації /а.с.7/. За висновком МСЕК від 22.06.2011 року позивачу встановлена 3-я група інвалідності та стійка втрата професійної працездатності в розмірі 50 % (30% - вібраційна хвороба; 15%- ХОЗЛ, 5% - туговухість) у зв'язку з вищезазначеними професійними захворюваннями, первинно, з 14.06.2011 року безстроково. Потребує санаторно-курортного лікування, медикаментозного лікування, ВМП /а.с.8/. З Акту №6 розслідування хронічного профзахворювання форми П-4 від 24.02.2011 року, вбачається, що причиною професійного захворювання у позивача [PERSON] стала тривала на протязі 26 років 11 місяців робота в умовах впливу виробничої вібрації, підвищеної концентрації пилу, підвищеного рівня виробничого шуму, що перевищували гранично допустимі рівні, що підтверджується Інформаційною довідкою про умови праці від 06.08.2009року Державного закладу «Інгулецька районна санітарно епідеміологічна станція» м. Кривого Рогу. П.п.18-19 зазначеного Акту, підтверджено недотримання роботодавцем вимог ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці» /а.с.15/. 05.07.2011року Постановою фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України ВВД ФССНВУ в м.Кривому Розі номер справи 0407/19111/19111.1/2 позивачу призначено одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності в сумі 57600,00грн. 05.07.2011року Постановою фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України ВВД ФССНВУ в м.Кривому Розі номер справи 0407/19111/19111.1/3 позивачу призначили щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 2395,14 грн., з 14.06.2011року безстроково. Проведено донарахування щомісячних виплат за червень 2011року в розмірі 1357, 25 грн. /а.с. 97, 98/. З наданих суду численних виписок з історії хвороби, амбулаторної картки та епікризів, встановлено, що позивач має захворювання, які за визначенням є професійними, неодноразово перебував на амбулаторному та стаціонарному лікуванні: у КЗ « 17 міська лікарня: 25.04.- 05.05.2009р., 20.11.-30.11.2009р., 25.03.-8.04.2010р., 13.05-25.05.2010 року, 04.11-17.11.2010 року, 25.09.05.10.2012 року; в Українському науково-дослідному інституті промислової медицини: 07.07.-21.07.2010 року, 27.01.-09.02.2011р., 11.07.-25.07.2014 року, проходив обстеження в КЗ «Обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» м.Дніпропетровськ, та проходив інші обстеження, в зв'язку з професійними захворюваннями у медичних закладах. Відповідно до вищезазначених медичних документів лікарями встановлено рекомендації: постійний диспансерний нагляд лікарів, постійна антигіпертензивна терапія, щорічні курси реабілітації, пов'язані з медикаментозним лікуванням та прийомом медичних препаратів, санаторно-курортне лікування, та ін. /а.с.106-125/. Вислухавши сторони, ознайомившись з наданими суду письмовими доказами, суд вважає доведеним, що саме з вини відповідача, який порушував норми з безпеки праці та не забезпечив безпечні умови праці, позивач частково втратив працездатність, у зв'язку з чим йому спричинено моральну шкоду. Судом також встановлений причинно-наслідковий зв'язок між винними діями відповідача, порушенням вимог ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці», визначену Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 24.02.2011 року та настанням у позивача негативних наслідків - стійкої втрати професійної працездатності - 50 відсотків, та інвалідності 3-ї групи. /а.с. 15/. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача ПАТ «ІнГЗК», що позивач добровільно писав заяви про прийом на роботу, був ознайомлений зі шкідливими умовами праці, погодився з ними, але від такої роботи не відмовлявся та добровільно тривалий час працював в таких умовах, хоч мав можливість вийти на пільгову пенсію, або перевестись на іншу більш безпечну роботу, а тому сам винен у своєму профзахворюванні, оскільки вищезазначене не позбавляє підприємство від законодавчо встановленого обов'язку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку: показники загальної та локальної вібрації, пилу та шуму, перевищували гранично - допустимий рівень, що привело до виникнення трьох професійних захворювань та інвалідності позивача. Доводи відповідача, щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди спростовується наданими позивачем доказами: актом розслідування, медичними документами, висновками ЛЕК, МСЕК /а.с.7-30, 106-125/. Ст.153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Ст. 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Частина 1 ст.237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю (тобто і на вимогу про відшкодування моральної шкоди) позовна давність не поширюється. Аналогічне роз'яснення надано у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». А тому заперечення відповідача щодо застосування строку позовної давності, через її сплив, суд вважає не обґрунтованими та такими, що не можуть бути врахованими. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок професійних захворювань позивачеві [PERSON] заподіяні моральні й фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних можливостей, погіршилися відносини з оточуючими людьми, змінився його звичний спосіб життя, він вимушений по декілька разів на рік проходити стаціонарне лікування в медичних закладах, вживати велику кількість лікарських препаратів, що впливає на загальний стан його самопочуття та здоров'я, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводить до порушення його звичайного способу життя, нормального відпочинку, він не може займатись будь-якою фізичною працею, адже фізичні навантаження викликають у нього сильний біль. Хвороби позивача невиліковні, стан здоров'я постійно погіршується, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, якість якого через професійні захворювання погіршилася, що завдає йому моральних страждань. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004р встановлено, що «громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди». Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення, ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотних вимушених змін в життєвих стосунках. Суд враховує, що [PERSON] встановлено втрату професійної працездатності 50%, він є інвалідом 3-ї групи від профзахворювання, має три професійні захворювання. Суд також враховує, що на підприємстві відповідача зі шкідливими умовами праці позивач добросовісно пропрацював 26 років 11 місяців. Суд також враховує, що третьою особою ВВД ФССНВУ в м.Кривому Розі позивачу [PERSON] проводились відповідні компенсаційні виплати матеріальної шкоди: одноразова та щомісячні, внаслідок професійних захворювань. Моральна шкода позивачу не відшкодовувалась. Суд враховує вищезазначені обставини, ступінь втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність, та довго тривалість наслідків, що наступили, тому вважає, що співмірною моральним стражданням позивача [PERSON] буде відповідати сума в розмірі 15 000 грн. Оскільки на стадії виконання рішення при виплаті моральної шкоди виникають питання, щодо відрахування податків, які перераховує підприємство з виплат, які нараховуються, суд вважає за необхідне, зазначити в рішенні, що сума моральної шкоди підлягає виплаті в зазначеному розмірі -15000грн., без урахування нарахованої на цю суму суми податків з фізичних осіб. Суми податків повинен визначити та нарахувати відповідач, оскільки це не входить до компетенції суду. Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу, суд враховує, що ухвалою суду від 10.07.2014 року представник позивача [PERSON], яка є фахівцем у галузі права, була залучена до участі у справі і як особа, яка надає правову допомогу відповідно до ст.56 ЦПК України. Відповідно до квитанції від 17.03.2014 року розмір витрат на правову допомогу складає 2923,20 грн./а.с.62/. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то вимоги щодо стягнення суми на правову допомогу підлягають також частковому задоволенню, пропорційно до задоволених позовних вимог, що складає суму 440,00 грн. (2923,20 : 6,66). Судовий збір підлягає стягненню з відповідача в сумі 243,60 грн., оскільки ця сума щодо немайнових позовних вимог не залежить від розміру стягнення. Таким чином, уточнені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial