Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

Позивач 04.04.2017 року звернулась до Приморського районного суду м. Одеси із позовною заявою, до [PERSON], за участю третьої особи: [PERSON], приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Рощіної Ганни Іванівни про визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини та визнання частково недійсним свідоцтва про право власності. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що вона, як матір малолітньої доньки [PERSON], має на меті захистити її житлові права, які тривалий час порушує її батько [PERSON], відповідач по справі. Зі змісту позовної заяви слідує, що у контексті порушеного позивачем питання, мова йде про квартиру [ADDRESS]. У вказаній квартирі мешкав відповідач по справі [PERSON] разом із позивачем та їх донькою. Зазначена квартира належала на праві приватної власності матері [PERSON] [PERSON], відповідно до договору купівлі-продажу, р. 1348 від 05.02.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. На підтвердження цього, разом із позовною заявою, позивачем надано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Позивач також вказує, що з моменту відкриття провадження по цивільній справі № 522/13516/16-ц, за позовною заявою [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа Департамент надання адміністративних послуг ОМР, орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації місця проживання, зобовязання не чинити перешкод у користуванні та розпорядженні майном, їй стало відомо про те, що спірна квартира у якій вона проживала з донькою та чоловіком належить на праві особистої приватної власності брату [PERSON] [PERSON]. Зі змісту позовної заяви також слідує, що [PERSON], фактичний власник спірної квартири, визнав і підтримав позов свого рідного брата, і цим дав згоду на те, щоб позбавити свою малолітню доньку її єдиного місця проживання, не запропонувавши іншого варіанту, щодо подальшого місця мешкання та реєстрації власної дитини. Цей факт, підтверджується копією заяви [PERSON] про визнання позовної заяви по цивільній справі № 522/13516/16-ц від 28.09.2016 року, доданої позивачем до заяви про зміну предмета позову. Як зазначається позивачем, у тексті заяви про зміну предмету позову, 16 серпня 2017 року, ознайомившись з матеріалами витребуваної судом спадкової справи № 1/2012, відкритої після смерті [PERSON], їй стало відомо про те, що між [PERSON] та [PERSON], був укладений договір про поділ спадкового майна від 30 січня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Рощіною Ганною Іванівною, зареєстрований у реєстрі за № 77. Згідно до змісту вказаного договору, квартира у якій постійно проживав сам [PERSON] разом із донькою та дружиною [PERSON] відійшла у власність [PERSON], як і все інше нерухоме майно, яке належало на праві власності померлій [PERSON]. Згодом, того ж дня, 30.01.2014 року [PERSON] подав заяву, зареєстровану у Книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 2, у якій просив видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом, на зазначене у заяві майно, але з урахуванням договору про поділ спадкового майна. Після чого, 30.01.2014 року [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану вище квартиру № [ADDRESS]. У позовній заяві позивачка стверджує, що такі дії, привели до порушення житлових прав малолітньої [PERSON]. У засіданні 20.06.2017 року, для повного та всебічного розгляду зазначеної справи, судом, без виходу до нарадчої кімнати, було протокольно постановлено ухвалу про витребування у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Рощіної Ганни Іванівни належним чином посвідчені матеріали спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], померлої [INFO]. 17 травня 2017 року представником позивача було подано клопотання про залучення до участі у справі [PERSON] у якості відповідача. У матеріалах справи також міститься заява представника позивача про виключення зі складу осіб, приймаючих участь в розгляді справи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Рощіної Ганни Іванівни та про залучення до участі у справі в якості третьої особи органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради. 26 вересня 2017 року представником позивача, Подберезською Наталією Валеріївною, подано заяву про зміну предмета позову, за яким просила: визнати недійсним договір про поділ спадкового майна від 30.01.2014р., укладеного між [PERSON], від імені якого на підставі довіреності діяв [PERSON] та [PERSON], зареєстрованого і реєстрі за №77, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рощіною Г.І., у частині розподілу спадкового майна, а саме: квартири [ADDRESS] у власність [PERSON].; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, яке було видано [PERSON] на квартиру [ADDRESS], приватним нотаріусом Рощіною Г.І., зареєстроване в реєстрі за №87, спадкова справа 1/2012. Підставою позову вказано ч.2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» ч.4 ст.202, ч.6 ст.203,215, 1301 ЦК України,ст..8,141,174 СК України ,те, що позивачка в інтересах малолітньої [PERSON] предявила позов та вважає що спірну квартиру придбав за свої кошти син померлої [PERSON]- [PERSON], та у якій він постійно мешкав із дружиною та донькою. В цій квартирі була згода на реєстрацію малолітньої [PERSON], 26.12.2007р.народження. [PERSON] 22.03.2016р. подала до суду на розлучення та була вимушена переїхати з донькою до своєї матері, та потім вона зіткнулась з тим, що в спірній квартирі змінені замки, у звязку з чим остання викликала поліцію 11.07.2016р. потім вона подала до суду позов про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення, у відповідь [PERSON] подав інший позов про визнання малолітньої такою, що втратила право користування житловою площею, який підтримав [PERSON], проте позивач вважає що розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг прав та обовязків їхніх прав і не звільніє від обовязку щодо дитини. У процесі слухання справи 522/13516/16-ц і ознайомившись з копією спадкової справи виявила що між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про поділ спадкового майна від 30.01.2014р., за яким спірна квартира відійшло у власність [PERSON] як і все інше нерухоме майно. Згодом [PERSON] 30.01.2014р. отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на спірну квартиру. Таким чином [PERSON] як батько не забезпечив свою доньку постійним місцем проживання у звязку з такою згодою про розподіл спадкового майна. Якщо б при розподілу спадщини він був так здійснений що хоча б 1/2 частини спірної квартири успадкував батько їх дитини, то тоді б було неможливим питання про втрату її проживання на житло. Таким чином спірний договір привів до порушення житлових прав малолітньої [PERSON] Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2017 року, залучено приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Рощіну Ганну Іванівну до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на боці відповідачів. Справа перебувала на розгляді судді Приморського районного суду м. Одеси Тарасова А. В. та ухвалою суду від 17.04.2017 року було відкрито провадження у справі. На підставі Рішення Першої Дисциплінарної палата Вищої ради правосуддя № 3943/1дп/15-17 від 07.12.2017 до ухвалення Вищою радою правосуддя рішення про звільнення з посади або скасування рішення Дисциплінарної палати у відношенні судді Тарасова А.В., відповідно до розпорядження керівника апарату суду № 158/18 від 16.01.2018., та на підставі службової записки помічника судді Ткаченко О.О., з метою дотримання розумних строків розгляду справи, недопущення порушень законних прав та інтересів громадян та законних інтересів сторін по справі, здійснено потворний авторозподіл справи. Справа надійшла після повторного авто перерозподілу до провадження судді Домусчі Л.В. та ухвалою суду від 26.01.2018р. прийнята до провадження з призначенням підготовчого засідання на 05.03.2018р. 05.03.2019р. у звязку з неявкою сторін слухання справи відкладено на 16.04.2018р., при цьому від представника позивача до суду надійшло клопотання про відкладання підготовчого засідання у звязку з неможливістю її явки до суду за сімейними обставинами. Крім того 05.03.2018р. до суду надійшли заперечення на позов від адвоката Сокалюка В.П. - представника [PERSON] (т.2 а.с.18-23), яким просив відмовити у задоволенні позову, оскільки власницею спірної квартири була [PERSON], яка не була в цій квартирі зареєстрована, та померла. Таким чином спадкодавець не проживала однією сімєю з [PERSON] Після смерті спадкодавці подружжя ще до весни 2016р. проживали в цій квартирі, але в березні позивачка сама добровільно виселилась разом з донькою з спірної квартири та вивезла звідти вантажівкою свої речі та меблі, в той час коли її чоловік був у відрядженні за кордоном. Після цього 22.03.2016р. позивачка подала до суду позов про розірвання шлюбу, оскільки була в стосунках з іншим чоловіком. Про те, яким чином було розділено спадкове майно позивачка знала, оскільки саме після цього ввечері 30.01.2014р. між подружжям відбулася сварка, тому що він не отримав спадщину. Позивачка не має ніякого відношення до спірної квартири. Шлюб між ними розірвано згідно рішення суду від. 22.09.2016р. ніякого відношення ні позивач ні дитина не мають. Підстави цього позову вважає надуманими. Порушення чи не порушення житлових прав дитини є вже предметом розгляду іншої цивільної справи. Крім того представник відповідача подав заяву про застосування строку позовної давності. 16.04.2018р. до суду подано нотаріусом Рощіною Г.І. заперечення на заяву про зміну предмету позову (а.с.40-43 т.2), яким вважає що такі вимоги є безпідставними, зазначивши що договір про поділ спадщини не є правовстановлюючим документом та є частиною спадкової справи і не може існувати без неї. Договір про поділ спадщини та свідоцтво про право на спадщину не є по своїй суті правочином щодо нерухомого майна, житлових приміщень тощо у розумінні ст..12 закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» та інших нормативних актів, на які посилається позивачка і не тягне за собою необхідність у дозволі органу опіки та піклування і це також не передбачено законодавством вимагати такий дозвіл при видачі свідоцтва про право на спадщину. Просила відмовити у позові. Ухвалою суду від. 16.04.2018р. за участю сторін по справі підготовче засідання закрито та призначено до розгулу по суті на 06.06.2018р. 06.06.2018р. у звязку з неявкою сторін та заявою представника позивача про відкладання слухання справи, судове засідання відкладено на 11.10.2018р.(термін пов'язаний з відпусткою та великою кількістю справ у провадженні судді). У судовому засідання 11.10.2018р. представник позивача адвокат Подберезська Н. надала суду свої пояснення. Якими повністю підтримала заявлені позовні вимоги з викладених підстав та просила їх задовольнити. При цьому також зазначила що в провадження суду знаходяться на розгляді інші справи №522/13516/16-ц , про усунення перешкод у користуванні житлом за позовом позивачки. У судовому засіданні представник відповідачів-адвокат Соколюк В.П. заперечував проти задоволення позову, наголошуючи на тому, що позовні вимоги є безпідставними. Судом оголошено перерву до 11.12.2018р. 11.12.2018р. у звязку з відсутністю повноважень у представника третьої особи органу опіки та піклування по справі оголошено перерву до 01.02.2019р. 01.02.2019р. по справі продовжено перерву до 24.04.2019р.у звязку з неявкою представників сторін та заявою адвоката Сокалюк В.П. про відкладання слухання справи у звязку з відрядженням. У звязку з знаходженням судді на лікарняному судове засідання відкладено на 25.06.2019р. У судове засідання 25.06.2019р. представники позивача, відповідача та треті особи не зявились, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином, представник позивачка 23.04.2019р. надала заяву про розгляд без неї, представник відповідачів подав заяву 25.06.2019р. про розгляд справи у його відсутність , з проханням відмовити у задоволенні позову. Інші учасники процесу не повідомили про причини неявки. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У звязку з цим, датою складення цього судового рішення є 02.07.2019 року. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав: Судом встановлено, що 27 квітня 2007 року, між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, про що, 27 квітня 2007 року, Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції був зроблений відповідний актовий запис за № 428 (а.с.8). 26 грудня 2007 року у [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON], що підтверджується наданою позивачем копіє свідоцтва про народження (а.с.9). 22 вересня 2016 року, рішенням Приморського районного суду м. Одеси по цивільній справі № 522/4904/16-ц, шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний (а.с.10). при цьому судом встановлено, що між сторонами припинення шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Відповідно до довідки № 10 від 20 липня 2016 року, виданої Обєднанням співвласників багатоквартирного будинку «будинок Галицького» [PERSON], у квартирі [ADDRESS], з 03.03.2010 року, зареєстровано місце проживання трьох осіб: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO]. (а.с.13). Згідно до даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 14.07.2016р., квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого 30.01.2014р. засвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А.(а.с.12). Згідно до даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 14.07.2016р., квартира [ADDRESS] належала на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, р.1348 від 05.02.2010 року, засвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А.(а.с.12). Із матеріалів спадкової справи № 1/2012, витребуваної протокольною ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.06.2017 року у приватного нотаріуса Рощіної Г.І.,, вбачається, що [PERSON], померла [INFO], про що свідчить копія відповідного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.98-197). Крім того зі спадкової справи вбачається, що с заявою про прийняття спадщини звернулися [PERSON] 10.04.2012р., [PERSON], [PERSON], [PERSON], 10.04.2012р.,які відмовилися від прийняття спадщини, та [PERSON] 30.01.2014р. А також що 30 січня 2014 року між [PERSON] та [PERSON], був укладений договір про поділ спадкового майна, посвідчений приватним нотаріусом Рощіною Ганою Іванівною, зареєстрований у реєстрі за № 77 (арк. справи 43). Зі змісту цього договору слідує, що окрім іншого спадкового майна в розподіл увійшла і квартира у якій проживала позивачка з донькою та відповідач [PERSON], відійшла у власність [PERSON], як і все інше нерухоме майно, яке належало на праві власності померлій [PERSON]. При цьому вбачається що спадкодавець проживала за адресою [ADDRESS]. 30 січня 2014 року [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS], що вбачається з матеріалів спадкової справи № 1/2012 (а.с.106). Суд погоджується з аргументацією позивача про те, що право дитини на проживання в [ADDRESS] виникло з часу її вселення у відповідності до статей 150, 155, 156 ЖК Української РСР та статей 331, 402, 405 ЦК України, положенням яких передбачено, що члени сімї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, сервітутне право користування житлом набувають члени сімї власника житла за фактом набуття статусу члена його сімї. Окрім цього, справедливим є те, що померла [PERSON], на захист житлових прав своєї онучки, при своєму житті, надала свою особисту згоду на реєстрацію дитини в квартирі, що належала їй на праві приватної власності. За життя, власниця квартири не оспорювала житлових прав дитини щодо користування нею. Відповідно до одного з основоположних приписів «Декларації прав дитини», прийнятої резолюцією 1386 Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року, дитина повинна мати право на житло (принцип 4). Згідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сімї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно з вимогами ст. 1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК). Отже, правовідносини щодо спадщини виникають у момент смерті спадкодавця і припиняються лише після отримання спадкоємцями усіх правових документів на спадщину. Нотаріус у цих правовідносинах несе регуляторну та реєстраційну функцію, що, однак, не змінює суті правовідносин, як правовідносин щодо спадщини. Будь якій спір, що виникає з приводу спадкового майна, прав на спадкування, процедур спадкування тощо, є спором щодо спадкування. Правила щодо форми договору про поділ спадкового майна, регулюється положенням глави 16 Цивільного кодексу України, де врегульовані питання щодо укладення правочинів. Змістом ч. 4 статті 202 ЦК України дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Книга шоста Цивільного кодексу України (Спадкове право) не містить прямої вказівки на те, що спадкоємці можуть укласти між собою договір про поділ спадщини, але право на укладення такого договору надається іншими нормами цивільного законодавства України. Так, статтею 6 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Крім того, право на укладення такого договору узгоджується з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, який у Листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначив, що спадкоємці, які прийняли спадщину, можуть укласти договір про поділ спадкового майна, що узгоджується із нормами статей 6, 627 ЦК. Нормами чинного цивільного законодавства встановлений принцип свободи договору, який міститься у статті 627 ЦК України. Проте, цей принцип не є настільки необмеженим. Сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору, але з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Правочин це вольовий акт, і його правомірність означає, що він є юридичним фактом, який породжує ті правові наслідки, наступу яких бажають сторони і які мають відповідати вимогам закону. Серед загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлених ч. 6 статті 203 ЦК України є вимога про те, що правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частиною 1 статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України. Частиною 5 пункту 5 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року за № 5, встановлено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена, як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Крім того, спадкоємці мають право на зміну розміру частки у спадщині. Так, відповідно до положень ст. 1267 Цивільного кодексу України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, проте спадкоємці можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, та за письмовою угодою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів. Отже, правовідносини щодо спадщини виникають у момент смерті спадкодавця і припиняються лише після отримання спадкоємцями усіх правових документів на спадщину. Нотаріус у цих правовідносинах несе регуляторну та реєстраційну функцію, що, однак, не змінює суті правовідносин, як правовідносин щодо спадщини. Будь якій спір, що виникає з приводу спадкового майна, прав на спадкування, процедур спадкування тощо, є спором щодо спадкування. Згідно з предмету позовних вимог оспорюється договір про поділ спадкового майна від 30.01.2014р., укладеного між [PERSON], від імені якого на підставі довіреності діяв [PERSON] та [PERSON], зареєстрованого і реєстрі за №77, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рощіною Г.І., у частині розподілу спадкового майна, а саме: квартири [ADDRESS] у власність [PERSON].; та свідоцтво про право на спадщину за законом від 30.01.2014р. [PERSON], як сторона договору про розподіл спадкового майна від 30 січня 2014 року, виступав тільки, як спадкоємець померлої матері [PERSON]. При цьому судом встановлено, що на момент як укладання договору про поділ спадкового майна так і на момент видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом 30.01.2014р., малолітня [PERSON] проживала та досі зареєстрована в спірній квартирі. ЇЇ батько [PERSON] ніколи не був власником спірної квартири. Таким чином цими правочинами її житлові права не порушені та відсутні порушення статей 17, 18 Закону України від 26 квітня 2001 року N 2402-III "Про охорону дитинства", статті 12 Закону України від 02 червня 2005 року N 2623-IV "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" Судом також встановлено, що в Приморському районному суді м. Одесі розглядається цивільна справа №522/13516/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] за участю третьої особи - орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право проживання, провадження по якій відкрито ухвалою суду від 11.08.2016р., яка після повторного авто розподілу перейшла в провадження судді Шенцевої О.П., провадження якого зупинено ухвалою суду від 21.04.2017р. до розгляду справи №522/6409/17. Ухвалою апеляційного суду від 19.07.2017р. залишено без змін ухвалу про зупинення. Також у суді розглядається цивільна справа №522/13112/16 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], за участю третьої особи - орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у користування житлом шляхом вселення , провадження по якій відкрито 25.07.2016р., провадження по якій також зупинено ухвалою суду від 10.10.2017р. до розгляду справи №522/13516/16-ц. Крім того розглядається позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про витребування майно з чужого незаконного володіння (справа №522/4849/19). Із приводу не проживання малолітньої [PERSON] на час подачі позову, то з цього приводу суд зазначає, що права малолітньої захищаються відповідно до закону позивачкою у передбачений законом спосіб, а саме існує окремий судовий спір, в якому досліджуються обставини щодо порушення прав малолітньої дитини. Крім того суд також погоджується з доводами відповідачів та приватного нотаріуса щодо того, що неповнолітня не відносилась до осіб, яка мала право на прийняття спадщини після смерті [PERSON], і перехід прав та обовязків фізичної особи - після її смерті до спадкоємців не може по своїй суті порушувати будь-яких прав осіб, у тому числі малолітніх та неповнолітніх, які не є спадкоємцями, та мають реєстрацію місця проживання за адресою нерухомого майна, що входить до спадкової маси. Визначаючи належність обраного позивачем способу захисту, слід оцінювати його ефективність для захисту того права чи інтересу, за захистом якого позивач звернувся до суду. Вимога про захист цивільного права або інтересу має відповідати змісту цього права чи інтересу, характеру його порушення, оспорювання або невизнання і повинна забезпечувати поновлення права чи інтересу, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати отримання відповідного відшкодування. З огляду на вказане, враховуючи те, що визнання недійсним договору про поділ спадкового майна в частині і визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину згідно з ЦК України може бути застосована для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивачка звернулася до суду, обраний нею спосіб захисту є неналежним. Тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову про визнання недійсним договору про поділ спадкового майна, укладеного між [PERSON] та [PERSON] в частині і визнанню недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, яке було видано [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. При цьому суд не застосовує строк позовної давності у звязку з тим, що суд вважає позов необґрунтованим по суті.

Outcome: dismissed