Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, який було уточнено 08.12.2020, в обґрунтування якого вказує, що з 27 жовтня 2000 року до 03 жовтня 2020 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За цей час, за спільні кошти ними було придбано майно, а саме: автомобіль ВАЗ 211040 2008 року випуску, VIN [NUMBER] , автомобіль Камаз 65201, VIN [NUMBER] дата реєстрації 30.12.2014, причеп ГКБ 8350, VIN [NUMBER] дата реєстрації 04.06.2010, причеп ПГМФ, VIN [NUMBER] дата реєстрації 07.10.2006 та автомобіль Hyundai Tucson універсал, 2017 року випуску, VIN [NUMBER] , який задля уникнення поділу спільного майна, відповідач відчужив третій особі, дочці [PERSON] [INFO] , яка не має водійського посвідчення та не вміє керувати автомобілем. Проте фактично авто залишилось у користуванні відповідача, сторони є співвласниками всього майна. При поділі вищезазначеного майна між ними виник спір. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд визнати спільною сімісною власністю вищеперелічене майно та впорядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частці на автомобіль ВАЗ 211040 2008 року випуску, VIN [NUMBER] , автомобіль Камаз 65201, VIN [NUMBER] дата реєстрації 30.12.2014, причеп ГКБ 8350, VIN [NUMBER] дата реєстрації 04.06.2010, причеп ПГМФ, VIN [NUMBER] дата реєстрації 07.10.2006. Стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію за 1/2 частки вартості автомобіля Hyundai Tucson у розмірі 306 170,00 грн. Судові витрати покласти на відповідача. 26 січня 2021 року до Пирятинського районного суду Полтавської області надійшла зустрічна позовна заява, в якій відповідач [PERSON] зазначає, що 05.06.2020 року позивачка звернулася з позовною заявою до Пирятинського районного суду про розлучення. Підчас розлучення нами була досягнута спільна домовленість про поділ майна. За даною домовленістю права на квартиру в м. Києві та автомобіль Hyundai Tucson, універсал, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN [NUMBER] повинні були перейти до їхньої доньки [PERSON] . Решту майна вони мали б поділити за спільною згодою уклавши відповідний договір та посвідчивши його нотаріально. Однак на перешкоді такого розподілу став арешт який було накладено на автомобіль «КАМАЗ 65201» VIN [NUMBER] . Повідомивши про це позивача відповідач запропонував почекати з поділом аби зняти арешт з майна, узявши всі витрати по зняттю арешту я брав на себе. Позивач звернулася до суду з заявою про забезпечення позову де вказала, що я не бажаю в добровільному порядку провести розподіл майна. Ще у травні 2020 року під час розірвання шлюбу сторони домовилися про мирне врегулювання будь-яких спірних питань по спільному майну з якого частина переходила до їхньої доньки, а решта повинна була поділитися між нами за потребою у використанні (вантажний автомобіль та причіп залишався володінні відповідача, а легковий автомобіль ВАЗ 211040 та нежитлове приміщення (торговий павільйон), що розташоване за адресою: [ADDRESS] повинні було залишитися у володінні позивача. Починаючи з кінця липня 2020 року позивач змінила свою позицію після того як дізналася, що автомобіль КАМАЗ знаходиться в арешті і ми не можемо у нотаріуса провести поділ спільного сумісного майна. На момент звернення позивача до суду з позовом про поділ майна вони вже переоформили право на новозбудоване майно (квартиру в м. Києві) та автомобіль Hyundai Tucson, універсал, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN [NUMBER] на нашу доньку [PERSON] . Про те незважаючи на це Позивачка звернулася до суду з заявою про забезпечення позову. На даний час позивач не визнає та заперечує свою згоду на відчуження автомобіля Hyundai Tucson, універсал. 2017 року випуску, VIN [NUMBER] , хоча і не звертається до суду з позовом про визнання договору відчуження автомобіля недійсним, що в черговий раз доводить про передачу майна нашій доньці за спільною згодою. У зв`язку з викладеним просить визнати за кожною зі сторін по справі права власності на ідеальні частки в майні без його реального поділу і залишити майно у нашій спільній частковій власності. А саме визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя автомобіль Hyundai Tucson, універсал, 2017 року випуску, VIN [NUMBER] , нежитлове приміщення (павільйон для торгівлі), розташоване за адресою: [ADDRESS] . Визнати об`єктом спільної часткової власності в рівних частках по 1/2 за [PERSON] та [PERSON] нежитлове приміщення (павільйон для торгівлі), розташоване за адресою: [ADDRESS] . Стягнути з [PERSON] на його користь грошову компенсацію за 1/2 частки вартості автомобіль Hyundai Tucson, універсал, 2017 року випуску, VIN [NUMBER] у розмірі 306170 грн. та судові витрати покласти на [PERSON] 11 березня 2021 року до Пирятинського районного суду Полтавської області надійшов відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] про поділ майна, в обґрунтування якого представник відповідача за зустрічним позовом вказує, що позовні вимоги в первісному і в зустрічному позові щодо вище переліченого спільного майна колишнього подружжя співпадають, тому можна вважати, що позиції обох сторін щодо вказаного майна є узгодженими. Не заперечує щодо визнання об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя: [PERSON] та [PERSON] нежитловго приміщення (павільйон для торгівлі), з визначенням рівних часток в праві спільної власності на це нежитлове приміщення за кожним по Ѕ частки. вважає цю вимогу обгрунтованою, і такою, що відповідає приписам ч.ч. 4,5-ст. 71 Сімейного кодексу Україні. Також не заперечую проти визнання об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя автомобіля Hyundai Tucson, універсал, 2017 року випуску, VIN [NUMBER] . Проте заперечує проти сплати на користь [PERSON] грошової компенсації за 1/2 частку вартості автомобілю Hyundai Tucson, універсал, 2017 року випуску, VIN [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , у розмірі 306 170,00 грн, оскільки вважає цю вимогу незаконною і необгрунтованою, виходячи з наступного: спільної згоди, щодо розпорядження автомобілем Hyundai Tucson між сторонами досягнуто не було, [PERSON] відмовився добровільно поділити спільне майно, що було встановлено ухвалою Пирятитнського районного суду від 29.07.2020 № 544/806/20 та задля уникнення поділу спільного майна, самостійно, без [PERSON] відчужив автомобіль Hyundai Tucson, за договором купівлі-продажу, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 20.11.2020. Сторони, були співвласниками всього майна, яке було придбане під час шлюбу, отже при відчуженні вищевказаного автомобіля потрібна взаємна згода подружжя, а згоди [PERSON] на відчуження отримано не було, чим були порушені її майнові права і законні інтереси, вважає, що вона має переважне право вимагати стягнення з відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) на свою користь грошової компенсації вартост Ѕ частки автомобіля Hyundai Tucson в розмірі 306 170,00 грн. 12 березня 2021 року від позивача за зустрічним позовом до суду надійшла відповідь на відзив за зустрічним позовом про поділ майна у якій зазаначено, що відповідачка стверджує, що вони не дійшли згоди з приводу виділення спірних автомобілів у власність один одному та щодо компенсації на користь іншого. Однак, це твердження є її особистим переконанням, оскільки все було домовлено і він мав намір сплатити грошові кошти за частину відповідачки в спірних автомобілях, навіть була підготовлена мирова угода. Саме відповідач був ініціатором добровільного поділу спільно набутого майна за час шлюбу та запропонував передати права на новозбудовану квартиру в м. Києві їхній спільній доньці, а решту майна добровільно провести поділом через нотаріальний договір. В свою чергу відповідачка також наполягла на тому, що автомобіль Hyundai Tucson, універсал, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN [NUMBER] повинен був перейти до доньки [PERSON] , а за решту автотранспорту, які ним як приватним підприємцем використовуються для здійснення підприємницької діяльності сплачує грошову компенсацію та полишаю автомобіль ВАЗ 211040, 2008 року випуску, [NUMBER] , [NUMBER] який перебуває у власності позивачки. Він спільно з [PERSON] переоформили квартиру на доньку, а автомобіль Hyundai Tucson він переоформив в органах МРЕО оскільки не знав, та не міг знати про підступність дружини яка на даний час стверджує, що ніякої домовленості між нами не було. Також стверджує, що на перешкоді добровільного поділу майна через нотаріальний договір став арешт який накладено на автомобіль «КАМАЗ 65201» VIN [NUMBER] . [PERSON] повідомив позивачку про обставини та запропонував почекати з поділом аби зняти арешт з майна. Позивачем не вчинено жодних перешкод щодо мирного поділу майна та виконано всі вимоги відповідачки в переуступці права власності на автомобіль Hyundai Tucson, хоча станом на сьогодні розуміє, що така ситуація відповідачкою вчинена штучно аби претендувати на те майно, яке мною використовується для здійснення своєї підприємницької діяльності. Станом на момент переоформлення права власності на новозбудовану квартиру в м. Києві та автомобіль Hyundai Tucson сторони перебували в шлюбі, хоча позовна заява про розірвання шлюбу ужеперебувала у суді. Також до суду відповідачка звернулася лише в червні 2020 року, а не в травні як-то стверджує остання у своєму відзиві, про це свідчить інформація з сайту «Судова влада України» та ухвали від 22.06.2020 у цивільній справі № 544/598/20 про розлучення. Що стосується майнових претензій то на момент розлучення таких не було про що свідчить, як сам позов про розірвання шлюбу так і рішення суду в цивільній справі про розірвання шлюбу. Що стосується твердження Відповідачки про відмову позивача від добровільного поділу майна і що це нібито було встановлено судом, з посиланням на Ухвалу від 29.07.2020 року № 544/806/20, є абсолютним безглуздям. Оскільки дана ухвала про забезпечення позову була прийнята перед подачею позову про поділ майна за заявою відповідачки. На даному судовому процесі позивач присутній не був та своїх пояснень не подавав, а ухвала прийнята саме на твердженнях відповідачки. Єдиним твердженням яке сприйняв суд так це те що я звертався до сервісного центру з метою переоформлення рухомого майна, але це було повідомлено суду саме відповідачкою. Однак даний факт перекручено самою відповідачкою враховуючи, що дійсно він звернувся на консультацію до сервісного центру МВС в Чернігівській області 03.06.2020 та саме в цей день отримав первинну інформацію про те, що його автомобіль «КАМАЗ 65201» VIN [NUMBER] знаходиться в арешті і саме після цього звернувся до приватного нотаріуса про бажання укладання угоди про мирний поділ майна з відповідачкою та отримав роз`яснення про те, що арешт перешкоджає укладанню такої угоди між нами і потрібно знімати арешт. Відповідачка навіть не намагається порушити питання про визнання договору відчуження недійсним, а лише намагається через суд стягнути з мене кошти за авто яке навіть не було оцінено, а до суду надана приблизна ринкова вартість майна, без обстеження автомобіля. Оскільки відповідач заперечував щодо спільної угоди про відчуження автомобіля Hyundai Tucson, універсал, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN [NUMBER] позивач вважає що останній вибув з його володіння та власності незаконно, що він був ошуканий своєю колишньою дружиною, а тому теж має право на отримання від останньої грошової компенсації в розмірі 306170 грн. Тож виходячи з вище викладено просить суд задовольнити заявлені ним вимоги в повному обсязі. Ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 03 серпня 2020 року вищезазначену справу прийнято до свого провадження суддею Ощинською Ю.О. Ухвалою суду Пирятинського районного суду від 16 листопада 2020 року продовжене строк підготовчого судового засідання на тридцять днів. Ухвалою Пирятинського районного суду м. Полтави від 19 січня 2021 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою Пирятинського районного суду від 23 лютого 2021 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна об`єднати в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна. У судовому засіданні позивач за первинним позовом пояснила суду, що 20 років перебували з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Мешкали у будинку, який належить матері відповідача, який був вмебльований, у якому було зроблено ремонт. Пішовши від чоловіка позивач усе майно залишила відповідачу, не забрала нічого з будинку, тільки свої особисті речі. У період шлюбу сторонами було придбано квартиру у місті Києві, у червня 2020 року вони домовилися, що дану квартиру перепишуть на доньку, а відповідач обіцяв, що купить позивачу житло, але обіцянок не виконав, тому вона змушена була звернутися до суду з позовом про поділ майна. Домовленості про добровільний поділ рухомого майна ними не досягнуто. Сторонами у шлюбі було придбано автомобіль Hyundai Tucson, який знаходився у користуванні відповідача, та який останній без її відома відчужив на користь спільної доньки, автомобіль ВАЗ, який знаходиться у користуванні позивача, автомобіль Камаз, який знаходиться у користуванні відповідача, як і решта переліченого у позові майна. Домовленості між нами щодо передачі автомобіля Hyundai Tucson донці не було, якщо була домовленість щодо передачі квартири, то позивач не заперечувала, про що має місце нотаріально посвідчена заява. Належний їм з відповідачем торговий павільон було побудовано у період шлюбу за спільні кошти, це їхнє спільне майно, яке вона просить поділити навпіл. Із зустрічним позовом [PERSON] погоджується частково, не визнає вимоги щодо стягнення з неї на користь позивача грошової компенсації за 1/2 частку автомобіля Hyundai Tucson в розмірі 306170 грн. Відпаовідач обіцяв, що продасть автомобіль і купить їй житло, оскільки на даний час їй не має де жити. У червні 2020 року позивач виставив на продаж вищезазначений автомобіль на сайт « [INFO] », потім зняв його з продажу та переоформив на доньку, зараз він повністю користується даним автомобілем, про що не заперечує, оскільки донька ще не отримала посвідчення водія, [PERSON] даний автомобіль не потрібен. На даний час власником автомобіля Hyundai Tucson є їхня донька, з якою вона не спілкується. Проти мирного врегулювання спору не заперечує, якщо умови мирової угоди будуть її влаштовувати. Представник позивача за первісним позовом надав суду пояснення аналогічні, викладеним у уточненій позовній заяві. Щодо зустрічного позову пояснив, що відчуження відповідачем майна, автомобіля Hyundai Tucson, було здійснено без згоди позивача 18.07.2020, відповідно до договору купівлі -продажу, що суперечить нормам Сімейного кодексу України. Дізнавшись про це [PERSON] звернулася до суду з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви про поділ майна, шляхом накладення арешту, заборони відчуження майна відповідачем на все рухоме майно, яке зареєстровано за ним, у результаті чого була винесена ухвала від 29.07.2020, якою було задоволено вимоги заявника. Домовленості, усної, про переоформлення майна - автомобіля Hyundai Tucson на їхню доньку між сторонами не було, така домовленість була тільки відносно квартири, яка знаходиться у м. Києві. Оскільки позивач не надавала своєї згоди на переоформлення даного автомобіля, як це передбачено нормами чинного законодавства, доказів, що позивачка погоджується на переоформлення транспортного засобу і це було здійснено з її волі у матеріалах справи немає. Виходячи з вимог зустрічної позовної заяви строни впринципі виявили одне й те саме бажання, виділити частку у натурі у майні, виділивши кожному по Ѕ частки права власності на все рухоме майно окрім автомобіля Hyundai Tucson, а також визнати за ними по Ѕ частки на все нерухоме майно. Стосовно вимог про стягнення з відповідача частки яка належить позивачу у спільній сумісній власності у рухомому транспортному засобі Hyundai Tucson, вважає, оскільки [PERSON] з порушенням порядку встановленого цивільни та сімейним законодавством розпорядився спільним сумісним майном без згоди [PERSON] , що призвело до порушення її прав та інтересів, вважає, що Ѕ частка у розмірі 306170 грн. повинна бути зтягнути з відповідача за первісним позовом. Також наголосив, що зустрічний позов визнають частково в частині визнання права спільної сумісної власності по Ѕ часці на нерухоме майно, кіоска та по Ѕ на рухоме майно, окрім автомобіля Hyundai Tucson, який відповідач відчужив спільній з позивачем донці. Заявлені ними позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом у судовому засіданні пояснив, що з позовними та уточненими позовними вимогами позивача за первіним позовом ознайомлений, готовий вирішити спір шляхом укладення мирової угоди, проте позивач проти, її не влаштову стан причепа, який використовувався 15 років, у якому стані він зараз знаходиться. Також зазаначив, що автомобіль Hyundai Tucson, як і квартира у м. Києві переоформлені на їхню спільну доньку. Донька проживає у даній квартирі, яку він утримує, вони з донькою живуть як і раніше, а дружина з донькою не спілкується. [PERSON] користується належним донці автомобілем з її дозволу, оскільки власного автомобіля він не має. [PERSON] також може користуватися даним автомобілем з дозволу доньки. Сама [PERSON] також використовує даний автомобіль коли приїздить у м. Пирятин або їздить ним у м. Київ. Щодо виділу у власність [PERSON] Ѕ частки спільного рухомого та нерухомого майна не заперечує, на даний момент він згоден сплатити їй за частину автомобіля Камаз і причепа. Автомобіль Hyundai Tucson був ними придбаний на вторинному ринку на аукціоні за 10600 доларів, про що є підтверджуючі документи, вартість у гривнях склала приблизно 270000 грн. Зустрічний позов готував його представник, можливо тому і просив стягнути з [PERSON] Ѕ коштів у сумі 306170 грн, оскільки не мав у наявності при собі документів підтверджуючих вартість автомобіля на момент придбання. Заявлені позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав у повному обсязі. Позовні вимоги [PERSON] визнає частково. Представник відповідача за первісним позовом стосовно уточнених позовним вимог пояснив, що його довіритель заявлені вимоги визнає частково, спірним питанням залишаються вимоги про стягнення з нього на користь позивача грошових коштів у розмірі 306170 грн., вартості Ѕ частки автомобіля Hyundai Tucson. [PERSON] стверджує, що між сторонами була домовленість про відчуження майна, як квартири так і даного автомобіля на користь доньки, що і було здійснено. Також пояснив, що дійсно автомобіль придбаний у період шлюбу, проте його довіритель не знав, що на відчуження автомобіля потрібна нотаріальна згода дружини тому до нотаріуса не звертався, а переоформив транспортний засіб у МРЕО. Проти укладення мирової угоди з [PERSON] не заперечує. З оцінкою автомобіля Hyundai Tucson, наданою до позову не погоджується, так як він був придбаний на аукціоні, і зазначив, що дійсна його вартість менша за заявлену. На даний час власником даного автомобіля є донька сторін [PERSON] , яка повинна отримати посвдчення водія, це було неможливо зробити раніше, у зв`язку з карантином. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Статтями 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази у їх сукупності, встановив наступне. Так, судом встановлено, що [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] з 27 жовтня 2000 року, який було розірвано за рішенням суду від 03 вересня 2020 року, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи (а.с. 7, 203) та не заперечувалось сторонами. У період шлюбу сторонами було придбано транспортні засоби: автомобіля ВАЗ 211040 2008 року випуску, VIN [NUMBER] , який зареєстровано за [PERSON] (а.с. 8-9), середньоринкова вартість якого складає 81540 грн (а.с. 33), автомобіля Hyundai Tucson універсал 2017 року випуску, VIN [NUMBER] , середньоринкова вартість якого складає 612340 грн (а.с. 35), автомобіль Камаз 65201, VIN [NUMBER] дата реєстрації 30.12.2014; причеп ГКБ 8350, VIN [NUMBER] дата реєстрації 04.06.2010; причеп ПГМФ, VIN [NUMBER] дата реєстрації 07.10.2006, причеп «ИЖ», VIN [NUMBER] дата реєстрації 01.08.2003, які зареєстровані за [PERSON] (а.с. 65) та нежитлового приміщення (павільйон для торгівлі), розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 152-168), ринкова вартість якого, без урахування ПДВ становить 114 900 грн. (а.с. 171). Таким чином, судом встановлено та підтверджено документально, що спірне майно придбане сторонами під час перебування у шлюбі є об`єктами спільної сумісної власності подружжя. Проте, щодо причепу «ИЖ», VIN [NUMBER] дата реєстрації 01.08.2003, який зареєстрований за [PERSON] вимоги ні позивачем, ні відповідачем про визнання спільною сумісною власністю по Ѕ частці - не ставилося. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. За правилами ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України передбачено способи та порядок поділу такого майна, зокрема те, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Зі змісту п. 23, 24 вказаної постанови вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Згідно із частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дружина й чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст. 69 СК). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК). Якщо дружина та чоловік не домовилися; про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, оскільки сторонами не досягнуто згоди щодо розподілу спільного майна, виходячи з положень ст. 70 СК України щодо рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності, суд вважає за можливе провести поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнавши за кожним з подружжя право власності на рівні частки спірного майна. Щодо вимоги позивача за первісним позовом [PERSON] та позивача за зустрічним позовом [PERSON] стосовно грошової компенсації за Ѕ частки вартості за продаж автомобіля Hyundai Tucson універсал 2017 року випуску, VIN [NUMBER] у розмірі 306170 грн судом зазначається наступне. Вказаний автомобіль в порушення вимог ст. 65 СК України було відчужено під час шлюбу [PERSON] , без відома та згоди [PERSON] . Відчуження автомобіля відбулося під час розгляду справи між сторона про розірвання шлюбу. Новим власником автомобіля стала спільна донька сторін - [PERSON] , [INFO] , яка на той час не мала посвідчення водія, проте навчалася в автошколі. Фактично автомобіль залишився у користуванні [PERSON] . Вказані обставини відповідач [PERSON] не заперечував, вказавши про те, що поки донька не має посвідчення водія, він періодично користується автомобілем Hyundai Tucson за домовленість з нею. Так, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена (стаття 65 СК України). Оскільки [PERSON] розпорядився спірним транспортним засобом без згоди [PERSON] і доказів передачі їй за 1/2 частину отриманих від продажу транспортного засобу коштів, суду не надав, більш того, ці факти і не спростовував, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за Ѕ частки вартості автомобіля Hyundai Tucson універсал 2017 року випуску, VIN [NUMBER] , визначивши її розмір, виходячи з вартості, зазначеної в довідці № 113 від 20.07.2020 (612340 x 1/2 частку = 306170, 00 грн.). Відповідачем за первісним позовом, а позивачем за зустрічним позовом [PERSON] ставилося питання про завищення вартості автомобіля Hyundai Tucson, оскільки відповідно до наданого рахунку-фактури від 04.09.2018 останній було придбано з аукціону за 10402 дол.США (що становило приблизно 28,12х10402=292504,24 грн.). Позивач [PERSON] заперечувала вказану вартість майна, оскільки після перевезення його із-за кордону було проведено розмитнення, евакуація, ремонт, що потягло додаткові витрати. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 р. № 11). Позивачем [PERSON] надано до суду на встановлення дійсної вартості автомобіля Hyundai Tucson на час розгляду справи, як це передбачено нормами ЦПК та постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 - Довідку оцінювача від 20.07.2020 щодо середньої ринкової вартості майна, що складає 612340 грн., яка відповідачем не спростована. Клопотань щодо проведення експертної оцінки автомобіля Hyundai Tucson від [PERSON] не надходило. Виходячи з наведеного суд, не вбачає законних підстав для задовлення позовної вимоги за зустрічним позовом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації за вказаний автомобіль. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, а також приймаючи до уваги вимоги зустрічної позовної заяви, суд приходить до висновку, що первісний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна слід задовольнити у повному обсязі, а зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна підлягає частковому задоволенню. Ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 29.07.2020 задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову до подання позовної заяви. Заборонено [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , відчужувати все належне йому рухоме та нерухоме майно. Відповідно до ч. 8 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. На підставі викладеного заходи забезпечення позову накладені ухвалою Пирятинського районного суду від 29.07.2020 по цивільній справі № 544/806/20 (провадження № 2-з/544/6/2020) підлягають скасуванню. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Учасниками справи було заявлено клопотання про надання протягом встановленого строку ЦПК, до суду документів на підтвердження витрат понесених з розглядом справи.

Outcome: partial