Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

ОКП "Донецьктеплокомуненерго" звернулося до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за надану теплову енергію. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] (особовий рахунок № [NUMBER]). Відповідач [PERSON], який зареєстрований та проживає у вказаній квартирі, 29 липня 2010 року самовільно відключив від системи централізованого опалення вказану квартиру, що є грубим порушенням Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. 29.01.2013 року та Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання затвердженого Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України 22.11.2005 № 4. Відносно [PERSON] було винесено акт про самовільне переобладнання системи опалення, а також припис про приведення самовільно переобладнаної системи опалення до попереднього стану та протокол про адміністративне правопорушення. Відповідачами, станом на день подання позову, не приведено систему опалення в первинний стан. Самовільне відключення не є підставою для припинення нарахувань за надану теплову енергію. Відповідачі отримали послуги з 01 вересня 2010 року по квітень 2016 року, проте обов'язки по сплаті послуг з теплопостачання не виконали. Внаслідок чого утворилась заборгованість. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за надану теплову енергію за період з 01 вересня 2010 року по квітень 2016 року у розмірі 16895 грн. 26 коп.; індекс інфляції у розмірі 7711 грн. 45 коп., три проценти річних у розмірі 1244 грн. 83 коп. та судові витрати у сумі 1600 грн. 00 коп. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 07 грудня 2018 року скасовано заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 23 січня 2018 року та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач у відзиві на позов зазначив, що з вимогами позивача незгоден повністю. Власником квартири за адресою: [ADDRESS] є його донька [PERSON] з 02.09.2010. Відповідачі зареєстровані за вказаною адресою. Особовий рахунок відкрито на [PERSON] Договір щодо надання послуг з теплопостачання відповідачі не укладали. У зв'язку із виходом із ладу приладів опалення у другій половині липня 2010 року робітниками СЕЗ, за заявою [PERSON], прилади були демонтовані, про що складено акт обстеження. Придбати прилади опалення відповідач не має змоги, оскільки є багатодітним батьком та більша частина доходу витрачається на дітей. З вересня 2010 року по теперішній час послуги з теплопостачання відповідачі не отримують, тому це є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, в т.ч. із врахуванням того, що позивач пропустив строки позовної давності. Представник позивача Марухова А.В. у судовому засіданні надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив що у зв'язку з тим, що прилади опалення в квартирі, розташованої за адресою [ADDRESS] вийшли з ладу, тому їх було демонтовано працівниками СЄЗ м. Селидове, про що було складено акт. Відповідач не заперечував, що ним здійснено самовільне відключення квартири від централізованої системи опалення. Також зазначив, що до органів місцевого самоврядування він не звертався з приводу відключення від центрального опалення. Квартира обігрівається електроприладами. Просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Застосувати строки позовної давності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. З позовом не згодна, просила відмовити у його задоволенні повністю. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство України, яким врегульовані спірні правовідносини, суд встановив наступне. Відповідно до актів про підключення житлових будинків до системи централізованого опалення від 20.10.2012, 4.10.2013, 25.10.2014, 15.10.2015, 16.10.2016 будинок №3 по вул. Нагорна, м. Селидове Донецької області підключено до централізованої системи опалення. Власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] є [PERSON], що встановлено з договору дарування Ѕ частини квартири від 02 вересня 2010 року, посвідченого державним нотаріусом Першої селидівської нотаріальної контори Донецької області Шарафєєвою І.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1878. З паспорту [NUMBER] встановлено, що місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] з 23.12.1987. Особовий рахунок № [NUMBER] за вказаною квартирою відкритий на [PERSON] З виписки з особового рахунку № [NUMBER] за надану послуги з постачання теплової енергії за період з 01 вересня 2010 року по квітень 2016 року відповідачам нараховано 16895,26 гривень, за цей період відповідачами оплата не здійснювалась. Згідно акту від 29 липня 2010 року складеного ОКП "Донецьктеплокомуненерго» ПЕ «Селидовтеплосеть», встановлено, що в квартирі за адресою м. Селидове вул. Нагорна буд. 3 кв. 51 самовільно переобладнано система опалення. [PERSON] від підпису акту відмовився. Відповідно до припису на відновлення самовільного переобладнання системи опалення складеного ОКП "Донецьктеплокомуненерго» ПЕ «Селидовтеплосеть», [PERSON] було зобов'язано поновити самовільне переобладнану систему центрального опалення. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Відповідно до ст.ст. 67, 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами (ст. 67 ЖК України). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24.06.2004 учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Згідно з п.7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків» затверджених Постановою КМУ №45 від 24 січня 2006 року «Про внесення змін до постанови Кабміну від 08 жовтня 1992 року №572», власник та наймач квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, якими є власник, споживач, виконавець та виробник, серед яких обов'язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості, згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладання із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за недотримання умов його виконання, згідно з типовим договором. Правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а його обов'язком - оплатити житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Крім того, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» відповідачі є споживачами комунальних послуг. Даним Законом передбачено, що під договором слід розуміти усну чи письмову угоду між споживачем та виконавцем послуг. Цей Закон також передбачає оформлення письмової угоди через посередництво квитанцій та інших розрахункових документів. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Квартира відповідачів є невід'ємною частиною багатоквартирного житлового будинку, який приєднано до системи централізованого теплопостачання, тому вони є користувачами теплоенергії, яку надає позивач. Отже, з моменту підключення житлового будинку № 3 по вул. Нагорна в м. Селидове до системи централізованого опалення, позивачем було надано теплову енергію до квартири відповідачів. Таким чином, відповідачі [PERSON] та [PERSON] несуть відповідальність за зобов'язанням, щодо сплати послуг за теплоенергію. Щодо доводів відповідача [PERSON] про неотримання послуг з постачання теплової енергії, суд зазначає наступне. Відповідно до Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. N 572» наймач квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил; проводити за власні кошти ремонт квартири наймач (орендар) - згідно з договором найму (оренди); використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання; не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, порушують умови проживання громадян. Пунктом 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, передбачено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Цими ж правилами передбачено, що в разі відмови споживача від користування послугами з теплопостачання він має право розірвати договір та вимагати відключення відповідних мереж за умови технічної можливості, оскільки при цьому не повинні порушуватися санітарно-гігієнічні, теплотехнічні вимоги та експлуатаційні показники інших квартир багатоквартирного житлового будинку. Відповідно до Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 4 від 22.11.2005, дозвіл на відключення споживача від користування послугами із централізованого опалення та гарячого водопостачання надається органами місцевого самоврядування. Відключення приміщень від внутрішньо будинкових мереж центрального опалення й гарячого водопостачання виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника будинку або уповноваженого ним особою, представника виконавця послуг та власника, наймача квартири або уповноваженої ними особи. Після закінчення робіт складається акт про відключення квартири від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання та в десятиденний термін подається заявником до відповідної комісії на затвердження і є єдиною підставою для зняття з обліку та припинення відповідних нарахувань. Суд встановив, що процедура відключення від централізованого опалення відповідачами не дотримана. А отже, нарахування відповідачам оплати за надану теплову енергію за період з 01 вересня 2010 року по квітень 2016 року є правомірним та обґрунтованим. Доводи відповідачів про те, що вони не отримували послуги з теплопостачання не є підставними та спростовуються, доказами, дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від виконання прийнятих на себе зобов'язань згідно до вказівок закону, договору не допускається. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, нарахування позивачем трьох відсотки річних та індексу інфляції є обґрунтованим, оскільки відповідачі своєчасно не виконали зобов'язання. Щодо клопотання відповідача [PERSON] про застосування позовної даності, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як вбачається з виписки з особового рахунку № [NUMBER], заборгованість виникла у період з 01 вересня 2010 року по квітень 2016 року. Позивач звернувся 01 червня 2016 року до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення боргу з відповідача [PERSON], тому суд застосовує позовну даність щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за період з 01 вересня 2010 року по квітень 2013 року. Отже, з відповідача слід стягнути заборгованість за надану теплову енергію за період з травня 2013 року по квітень 2016 року у розмірі 9829, 73 гривень. Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності щодо стягнення інфляційних збитків та 3% річних, а тому зазначені вимоги підлягають задоволенню за період з травня 2013 року по квітень 2016 року: індекс інфляції у розмірі 7617 гривень 81 копійка та три відсотки річних у розмірі 968 гривень 32 копійки. Оцінивши надані суду докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОКП «Донецьктеплокомуненерго» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за надану теплову енергію підлягають частковому задоволенню, та з відповідачів необхідно солідарно стягнути заборгованість за надану теплову енергію за період з травня 2013 року по квітень 2016 року у розмірі 9829 гривень 73 копійки, індекс інфляції нарахований за період з травня 2013 року по квітень 2016 року у розмірі 7617 гривень 81 копійка та три відсотки річних у розмірі 968 гривень 32 копійки. У задоволенні решти позовних вимог про стягнення заборгованість за надану теплову енергію за період з 01 вересня 2010 року по квітень 2013 року в розмірі 7065 (сім тисяч шістдесят п'ять) гривень 53 копійки, інфляційні збитки в розмірі 93 (дев'яносто три) гривні 64 копійки, три відсотки річних в розмірі 276 (двісті сімдесят шість) гривень 51 копійки та судового збору в розмірі 460 (чотириста шістдесят) гривень 32 копійки суд відмовляє. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачів понесені позивачем судові витрати (судовий збір) пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1139 грн. 68 коп. (18415,86/25851,54)*100%=71,23%; 1600*71,23% =1139,68 грн.).

Outcome: partial