Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулось до суду із позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором б/н від 19.06.2012 у загальному розмірі 21995,19 грн та судові витрати у розмірі 1921 грн. Вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON], відповідно до укладеного договору б/н від 19.06.2012, отримав кредит у розмірі 5000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою відповідача щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 «Умов та правил надання банківських послуг». Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті складає між ним та банком договір, про що свідчить його підпис у заяві. При укладенні договору сторони керувались ст. 634, 639, 207, 638, 642 ЦК України. Договором передбачена можливість зміни тарифів та інших невідємних частин договору, таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку, у позичальника передбачений обовязок отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн + 5 % від суми позову. Позивач виконав свої зобовязання в повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач же не повернув своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав, у звязку з чим у нього станом на 30.10.2018 виникла заборгованість у загальному розмірі 21995,19 грн, яка складається з наступного: 4339,85 грн заборгованість за кредитом; 14356,12 грн заборгованість по процентам за користування кредитом; 1775,64 грн заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи 500,00 грн (фіксована частина) та 1023,58 грн (процентна складова). Посилаючись на ст. ст. 509, 525-527, 530, ч. 1 ст. 598, 599, 610, ч. 2 ст. 615, 629, 1050, 1054 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача зазначену вище суму кредитного боргу. В судове засідання представник позивача не зявився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного листа 30.01.2019, в позові наявне клопотання позивача про розгляд справи за відсутності представника позивача. Проти винесення заочного рішення позивач не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився. Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, надіслане на адресу відповідача з повідомленням про розгляд справи, повернулося до суду неврученим з підстави закінчення встановленого строку зберігання. Однак, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи шляхом розміщення про це судом оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України за адресою: https://kl.cn.court.gov/ua/sud2511/pres-centr/newss/447856/ про наявність в провадженні даної справи та виклик до суду [PERSON] З клопотанням про відкладення слухання справи відповідач до суду не звертався. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Оскільки відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, то це дозволяє суду, відповідно до ст. 280 ЦПК України, з огляду на згоду представника позивача на заочний розгляд справи, про що зазначено в позовній заяві, розглянути справу заочно за наявними у ній даних та доказів. За сукупності наведених обставин судом прийнято ухвалу про заочний розгляд справи. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Позовна заява надійшла до суду 09.01.2019. Ухвалою судді від 14.01.2019 позовна заява була залишена без руху з наданням позивачу десятиденного строку для усунення виявлених судом недоліків. Ухвалою від 30.01.2019 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. У призначені судові засідання відповідач не зявлявся. Дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню: в частині стягнення тіла кредиту та частково відсотків за користування кредитом, в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 19 червня 2012 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПРИВАТБАНКУ, у якій не зазначено розміру кредитного ліміту, відсоткової ставки та типу банківської платіжної картки (а.с.8). У зазначеній заяві наявний пункт про те, що підписавши 19.06.2012 заяву відповідач приєднався до запропонованих ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Умов та Правил надання банківських послуг та погодився вважати Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи банку складовими частинами договору. Інших документів з підписом клієнта позивач не надав. Підписаний відповідачем документ з зазначенням розміру процентної ставки за кредитом відсутній. Згідно з розрахунком заборгованості за договором б/н від 19.06.2012, укладеного між сторонами, у [PERSON] станом на 26.01.2014 перед банком виникла поточна заборгованість за наданим тілом кредиту у розмірі 5005,98 грн, яка в подальшому змінювалась та станом на 30.10.2018 становить у розмірі 4339,85 грн, що дає підстави для висновку про те, що він, дійсно, отримав кредит у розмірі зазначеному позивачем (а.с. 5-7). У розрахунку зазначено, що процентна ставка (поточна та прострочена) з 30.10.2013 до 01.09.2014 становила 27,60%, з 01.09.2014 склала 32,40%, а з 01.04.2015 42,00%. Загальний залишок заборгованості за відсотками станом на 30.10.2018 у розрахунку вказаний у сумі 14356,12 грн (а.с. 5-7). Сума пені\~та комісії\~була нарахована\~в розмірі\~1775,64\~грн, однак у цій сумі за наданим розрахунком неможливо відділити суму пені від суми комісії (а.с. 5-7). Заборгованість по штрафам зазначена в сумі 1523,58 грн. Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постановах № 6-14цс14 від 19.03.2014, № 6-134цс14 від 01.10.2014, підтвердженою постановами Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 490/4115/14 та від 06.03.2018 у справі № 2120/12694/12, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Зазначене узгоджується також із правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 06.11.2013 у справі №6-116цс13, від 19.03.2014 у справі №6-20цс14, та підтверджується позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 13 червня 2018 року у справі №686/6697/16-ц. З наданої позивачем довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта [PERSON] (картрахунок 5168742313721437 від 30.10.2013) вбачається, що строк її дії був встановлений до 10/18. У пункті 1.1.3.2.3 Умов і правил надання банківських послуг, які є частиною укладеного між сторонами кредитного договору, зазначено, що банк має право в односторонньому порядку змінювати тарифи, проінформувавши про це клієнта за 7 днів до введення змін, зокрема у виписці за картрахунком, згідно п.1.1.3.1.9 Договору. Якщо протягом 7 днів банк не одержав від клієнта повідомлення про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки. У матеріалах справи відсутні докази, які б підтвердили, який тип процентної ставки застосовний сторонами у договорі, у тому числі досягнення домовленості про застосування змінюваної процентної ставки, встановленої у відповідності до вимог частин 4-6\~ст. 1056-1 ЦК України. Жодного доказу про повідомлення відповідача про зміну процентної ставки (фіксованої або змінюваної) будь-яким способом - направлення виписки, СМС повідомлення тощо, позивач не надав. Згідно з пунктом 1.1.2.4 Умов і правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний при незгоді із змінами правил і/або тарифів, надати банку письмову заяву про розірвання договору і погасити виниклу перед банком заборгованість. Таким чином, відповідач був позбавлений передбаченої договором гарантії отримати у зазначений строк попередження про зміну процентної ставки, а також права не погодитися на зміну умов договору, і, у випадку незгоди із запропонованими змінами, ініціювати розірвання договору. Починаючи з 09 січня 2009 року, тобто з моменту набрання чинності\~Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку"\~, умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Встановивши, що зміна відсоткової ставки була проведена банком з порушенням умов договору, суд при розрахунку суми позову в цій частині, яка підлягає задоволенню, виходить з відсоткової ставки, яка існувала на момент укладення договору (27,60% річних) та про яку було відомо відповідачу. За період з 19.06.2012 (дата укладення договору) по 30.10.2018 (так заявлено у позові, що збігається із строком дії картки), з розрахунку 27,60% річних сума позову в частині стягнення відсотків за користування кредитом, яка підлягає задоволенню, буде становити: 4339,85 грн. (тіло кредиту) : 100 х 27,60(%) : 360 (кількість днів у розрахунковому періоді) х 2326 (кількість днів з дати укладення договору до заявленого строку, що збігається із строком дії картки) = 7739,11 грн. Висновок суду про часткове задоволення позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотків за користування кредитом ґрунтується на вимогах Цивільного кодексу України: Згідно зі ст.ст.\~525,\~526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. За положеннями\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені, штрафів та комісії суд виходить з наступного. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн + 5 % від суми позову. Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання забезпечується неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до\~ч.\~1,2,3\~ст.\~549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках до суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі ст. 61 Конституції України \~ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача одночасно штрафу і пені не ґрунтуються на законі. Дане положення підтверджується ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31.05.2017 року у справі №756/2999/15-ц, в якій сказано, що відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення несвоєчасне виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~ст. 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Стягнення фіксованої частини штрафу ст. 549 ЦК України не передбачено. При перевірці розміру нарахованої процентної складової штрафу суд дійшов висновку, що вона складається з суми заявлених до стягнення процентів та пені, тобто позивач нарахував неустойку на неустойку (штраф на пеню), що на думку суду є неприпустимим та не відповідає засадам розумності та справедливості. В порушення вимог ст. 549 ЦК України, яка передбачає, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках до суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання, позивач нарахував відповідачу два вида пені: «Пеня за прострочене зобовязання» та «пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень», що також є порушенням ст. 61 Конституції України та підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині. Виходячи з принципу диспозитивності цивільного процесу суд вважає за неможливе довільно обирати, яку з заявлених неустойок слід застосувати до правовідносин, що складись між сторонами. Як наведено вище, за Умовами та правилами надання банківських послуг банк стягує комісію за обслуговування у відповідності з тарифами /памяткою/ довідкою про умови кредитування. Однак, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. Згідно з правовою позицією ВСУ\~у справі\~№ 6-1746цс16:\~Положення пунктів 22, 23 статті 1,\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~з подальшими змінами у взаємозвязку\~з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так,\~що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час\~укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10\~травня 2007 року №\~168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи,\~договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). У тексті позову платіж у сумі 1775,64 грн іменується як заборгованість за пенею та комісією, однак пеня та комісія мають різну правову природу. Таким чином, як зазначено вище, позовні вимоги про стягнення з відповідача комісії не ґрунтуються на законі, при цьому розділити суму нарахованої пені від суми нарахованої комісії за наданими позивачем документами неможливо. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 1921,00 грн. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у мінімальному розмірі для юридичних осіб за подання позовної заяви майнового характеру, що становить 1921,00 грн., який відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial