Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

До Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON], Акціонерного комерційного банку «УКРСОЦБАНК», про захист прав споживача шляхом визнання договору недійсним. Та просить суд винести рішення, яким визнати недійсним договір Іпотеки №9 від 15 серпня 2008 року, укладений між [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) та Акціонерним-комерційним банком соціального розвити «УКРСОЦБАНК» посвідченого 15 серпня 2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міської нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 2203; скасувати заборону на відчуження квартири за №31 у буд. 4 по вулиці Жуковського у місті Дніпропетровську накладену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровану в Єдиному реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за № 115; внести до Державного реєстру іпотек відомості про виключення запису з реєстру щодо обтяження нерухомого майна іпотекою згідно договору Іпотеки №9 від 15 серпня 2008 року; внести до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомості про виключення запису з реєстру щодо накладання заборони відчуження нерухомого майна за договором Іпотеки №9 укладеного 15 серпня 2008 року. В обгрунтуванні позовних вимог, зазначає, що 15 серпня 2008 року було укладено кредитний договір № 990/33-53 між [PERSON] та Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК». У відповідності до п.1.1. Кредитного договору № 990/33-53 від 15 серпня 2008 року банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 90 000 доларів США. В забезпечення виконання умов кредитного договору № 990/33-53 від 15 серпня 2008 року у той же день, тобто 15 серпня 2008 року було укладено Іпотечний договір №9. Згідно до п. 1.1. Іпотечного договору №9 від 15 серпня 2008 року іпопотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов'язання за кредитним договором № 990/33-53 від 15 серпня 2008 року нерухоме майно, а саме: житловий будинок літ. А-5 квартира за №31 по вулиці Жуковського у місті Дніпропетровську, що складається з: 1-коридор.; 2-санвузол; 3- кухня; 4, 5 - житлові кімнати; 6-кладовка; І-балкон. Також, у забезпечення виконання умов кредитного договору № 990/33-53 від 15 серпня 2008 року, у той же день, тобто 15 серпня 2008 року укладено Договір поруки №17 від з [PERSON]. Згідно п.1.1 договору поруки №17 від 15 серпня 2008 року поручитель зобов'язаний перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язання щодо повернення суми кредиту. З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за номером 20939051 від 17 листопада 2008 року, вбачається, що квартира за №31 у буд. 4 по вул. Жуковського у місті Дніпропетровську зареєстрована за [PERSON]. Дата прийняття рішення про реєстрацію права власності 17 листопада 2008 року. Таким чином реєстрація права власності на передану в іпотеку 15 серпня 2008 року квартиру відбулася лише через більш як три місяці - 17 листопада 2008 року. Відповідно до вимог ст. З Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" №1952-ІV від 01 липня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна (іпотека тощо) укладаються, якщо право власності на таке майно зареєстроване згідно з вимогами цього Закону. Крім того, положення договору Іпотеки №9 від 15 серпня 2008 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 15 серпня 2008 року та зареєстрованого в реєстрі за № 2203, свідчать про розпорядження відповідачем [PERSON] правами на нерухоме майно до моменту державної реєстрації таких прав, яка була здійснена лише 17 листопада 2008 року. За таких умов укладення сторонами договору Іпотеки №9 від 15 серпня 2008 року суперечить вимогам Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" №1952-ІУ від 01 липня 2004 року, норми якого забороняють укладання правочинів щодо нерухомого майна до здійснення державної реєстрації права власності на таке майно. Також, укладений сторонами договір Іпотеки №9 від 15 серпня 2008 року суперечить вимогам ч.2 статті 18 Закону України «Про іпотеку» де встановлено, що у разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних в п.2 цій статті, істотних умов, він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду. У процесі розгляду справи відповідач у порядку ст. 31, 123 ЦПК України звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про обтяження нерухомого майна забороною та іпотекою. Зазначивши наступні вимоги: відновити заборону на відчуження квартири [ADDRESS], накладену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], на підставі Іпотечного договору №9 від 15.08.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №2203. Відновити обтяження квартири [ADDRESS] іпотекою, яка виникла на підставі Іпотечного договору №9 від 15.08.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №2203. Зобов'язати орган Державної реєстрації речових прав внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про заборону відчуження квартири [ADDRESS], яка виникла на підставі Іпотечного договору №9 від 15.08.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №2203. Зобов'язати орган Державної реєстрації речових прав внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис обтяження квартири [ADDRESS] іпотекою, яка виникла на підставі Іпотечного договору №9 від 15.08.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №2203. У судове засідання позивач за первісним позовом не зявилась, повідомлялась належним чином про причини своєї неявки суду не повідомивши. Відповідача за первісним позовом у судове засідання також не зявилась, причини неявки суду не відомі. Позивач за зустрічним позовом ПАТ «Укрсоцбанк» у судове засідання не зявився, надавши суду заяву щодо розгляду справи без його участі, щодо задоволення первісного позову заперечував, зустрічний позов підтримав у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, вважає, що первісний позов не підлягає задоволенню, зустрічні позовні вимоги також не підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 15.08.2008 року між [PERSON] та банком було укладено договір кредиту №990/33-53, згідно з умовами якого банк надав позивачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 90 000,00 доларів США 00 центів. Відповідно до п. 1.2. договору кредиту, кредитні кошти надавалися позивачу на купівлю нерухомості. 15.08.2008 року між позивачем та відповідачем в забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту було укладено Іпотечний договір №9, посвідчений 15.08.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №2203, заборона №115, відповідно до якого [PERSON] передала в іпотеку ПАТ «УКРСОЦБАНК» нерухоме майно, що придбане Іпотекодавцем за кредитні кошти, надані Іпотекодержателем відповідно до умов договору кредиту, а саме: квартиру за №3 1 в будинку №4 по вулиці Жуковського у місті Дніпропетровську, реєстраційний номер 23075424. Предмет іпотеки [PERSON] придбала відповідно до договору купівлі-продажу, укладеному між нею та [PERSON], посвідченого 15.08.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №2198 та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 15.08.2018 року за реєстровим №3083646. Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку», іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно з ч. 5 ст. 18 Закону України «Про іпотеку», у разі якщо іпотекою забезпечується повернення позики, кредиту для придбання нерухомого майна, яке передається в іпотеку, договір купівлі-продажу цього нерухомого майна та іпотечний договір можуть укладатися одночасно. Відповідно до ч. 5 ст. 5 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», який регулює, зокрема, відносини у системі іпотечного кредитування, іпотечний договір, предметом якого є нерухомість, що належить третім особам та стане власністю іпотекодавця після укладення такого договору, посвідчується нотаріусом до моменту оформлення права власності іпотекодавця на нерухомість. Крім того, позивачем в позовній заяві зазначається, що право власності на предмет іпотеки зареєстровано 17.11.2008 року, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №20939051 від 17.11.2008 року. Таким чином виходячи з наведених вище норм, а також враховуючи, що предмет іпотеки було придбано за кредитні кошти, суд приходить до висновку, що при укладенні договору купівлі-продажу та оспорюваного позивачем договору іпотеки, не було порушено порядку укладання іпотечного договору, а навпаки, реєстрація (оформлення) позивачем права власності на спірне нерухоме майно після його передачі в іпотеку прямо кореспондується із вищевказаними нормами. Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся з позовною заявою про визнання недійсним договору іпотеки лише в 2013 році, в той час як договір іпотеки, який позивач просить визнати недійсним, було укладено сторонами 15.08.2008 року. Відповідно до ст.236 ЦК України недійсним правочин визнається з моменту його вчинення, тобто з 15.08.2008 року. Стаття 257 ЦК України встановлює загальний строк позовної заяви - три роки. Таким чином, позивачем було пропущено строки звернення до суду з даним позовом, оскільки строк позовної давності сплинув 15.08.2011 року. А відповідно до п.4 ст.267 ЦПК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. На підставі вищевикладеного суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні первісних позовних вимог. Як вказує позивач за зустрічним позовом на сьогоднішній момент державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відбуваються в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, тому позивач звертається із даною зустрічною позовною заявою, з метою захисту свого порушеного права як іпотекодержателя, про відновлення становища, яке існувало до моменту незаконного притінення обтяження предмету іпотеки забороною та іпотекою, шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про обтяження нерухомого майна: квартири за №31 у буд. №4 по вулиці Жуковського у місті Дніпропетровську, забороною та іпотекою. З врахуванням доказів наведених сторонами, та дослідивши матеріали справи, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, позивач за зустрічним позовом в свою чергу не надав достатніх доказів, які б підтвердили позовні вимоги, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У звязку з відмовою позивачу у задоволенні його вимог, судові витрати (судовий збір) не підлягають стягненню з відповідача і підлягають покладенню на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed