Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулася [PERSON], посилаючись на те, що відповідно до господарських книг [PERSON] сільської ради за 1986-1990, 1991-1995 роки та довідки [PERSON] сільської ради житловий будинок № 26 по вулиці Карташова в селі Полковниче, 1945 року побудовивідносився до майна колгоспного двору, на час припинення якого (15 квітня.1991 року) в ньому проживала [PERSON], яка згідно діючих на той час ст. ст. 120,123 ЦК УРСР (1963 р.) та Закону України "Про власність" набула право власності на житловий будинок як майно колгоспного двору. 18 липня 2016 року померла [PERSON], спадщину після її смерті прийняла вона (позивач) - спадкоємиця за заповітом, посвідченим 22 червня 2005 року за р. № 15 [PERSON] сільською радою. Відповідно до технічного паспорта житловий будинок загальною площею 52,2 м2, житловою площею 22,6 м2, вартістю 82804 гривні. На земельній ділянці, яка належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, крім житлового будинку «А-1», розташовані: прибудова «а», сарай «Б-1», убиральня «В-1», колодязь питний №1, ворота №2, хвіртка №3, огорожа №4. [PERSON] сільська рада свідоцтва про право власності не видала, що позбавляє її можливості оформити свої права в нотаріальній конторі. Позивач просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті 18 липня 2016 року матері [PERSON] на вищевказаний житловий будинок. В судове засідання позивач та її представник [PERSON] не зявилися, представник позивача подала до суду заяву з зазначенням, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати у їх відсутність (а. с. 51). Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не прибув, до суду сільська рада подала заяву про визнання позовних вимог та слухання справи у відсутність представника сільської ради (а.с. 61). Суд, розглянувши матеріали справи, заяву відповідача [PERSON] сільської ради про визнання позову та перевіривши письмові докази, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до погосподарських книг [PERSON] сільської ради за 1986-1990, 1991-19952001-2005 роки (а. с. 14-22), довідки [PERSON] сільської ради від 07.08.2017 р. № 321 (а. с. 11) житловий будинок по вул. № 26 по вулиці Карташова в селі Полковниче Ставищенського району Київської області, 1945 року побудови, відносився до майна колгоспного двору, на час припинення якого в ньому проживала та не втратила частку в його майні [PERSON], яка набула право власності на вказаний будинок, як на майно колгоспного двору. Відповідно до копії технічного паспорту (а.с. 23-27) вказаний житловий будинок загальною площею 52,2 м2, житловою площею 22,6 м2, вартістю 82804 гривні. На земельній ділянці за вказаною адресою крім житлового будинку, позначеного в технічному паспорті літерою „А-1 (1945 року побудови), розташований погріб з шийкою прибудова «а», сарай «Б-1», ворота №2, хвіртка №3, огорожа №4 (1965 року побудови), колодязь питний №1 (1945 року побудови), убиральня «В-1» (1970 року побудови). Відповідно до матеріалів спадкової справи [PERSON] померла 18 липня 2016 року в селі Полковниче Ставищенського району Київської області. Спадщину після смерті останньої прийняла позивач, спадкоємиця за заповітом, посвідченим секретарем виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Ставищенського району Київської області 22 червня 2005 року за реєстровим № 15, подавши до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк відповідно до ст. ст. 1223 ч. 1, 1269 ч. ч. 1, 2, ст. 1270 ч. 1 ЦК України (а.с. 33-41). Земельна ділянка біля будинку належить [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 40 - зворот) Реєстрація права власності на даний житловий будинок згідно відповіді КП КОР Південне БТІ до 01.01.2013 р. не проводилась (а. с. 8) та в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про речові права на вказане нерухоме майно відсутні(а. с. 54). Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК України (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини. Відповідно до пунктів 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року. Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом. Відповідно до ст. 2 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення, (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54 цс 12). З урахуванням положень ч. 1 ст.15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON], за життя, набула право власності на вищевказаний житловий будинок відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР (1963 р.), а після смерті 18 липня 2016 року останньої право власності в порядку спадкування за заповітом на вказаний будинок набула позивач [PERSON], і оскільки відповідачем [PERSON] сільською радою позов визнається, - він підлягає задоволенню. Оскільки [PERSON] сільська рада до предявлення позову про визнання права на спадщину на житловий будинок і в судовому засіданні не оспорювала цього права, відповідно до змісту ст. 88 ЦПК України на неї не може бути покладений обовязок по відшкодуванню судових витрат.

Outcome: approved