Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором в сумі 11729 грн. 83 коп. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 22.11.2010 [PERSON] отримала кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до «Умов та правил надання банківських послуг», відповідачка була зобов`язана до 25 числа місяця, наступного з дати виникнення заборгованості, надавати грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. Всупереч умовам договору [PERSON] своєчасно не здійснювала платежів для погашення заборгованості за кредитом, тобто зобов`язання належним чином не виконала, а тому позивач просить стягнути з неї зазначену вище суму боргу. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив справу розглядати у його відсутність та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, відповідно до ст.128 ЦПК України вона вважається такою, що належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання. У матеріалах справи відсутній її відзив на позовну заяву. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 15.11.2019 постановлено справу розглядати в заочному порядку. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надані анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 22.11.2010, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також розрахунок заборгованості [PERSON] станом на 16.07.2019. Проте зазначена анкета-заява не підтверджує наміру відповідачки отримати саме кредитну картку "Універсальна", про що свідчить відсутність необхідної відмітки у графі «Картка «Універсальна» та суми бажаного кредитного ліміту за платіжною карткою «Універсальна». Хоча анкета-заява містить запис про те, що відповідачка ознайомлена і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, проте зазначене, на думку суду, не свідчить автоматично про виникнення кредитних зобов`язань між сторонами на тих умовах, про які стверджує банк у позові. Матеріали справи не містять копії кредитного договору або анкети-заяви від 22.11.2010 б/н, на які посилається банк, що засвідчували б бажання позичальника отримати кредитні кошти саме на умовах дії кредитної картки «Універсальна», а також відповідних доказів про отримання відповідачкою кредитних коштів саме за цим договором. Зважаючи на наведене, наданий позивачем витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», що не містить підпису відповідача, доказом, який би засвідчував бажання [PERSON] отримати кредитні кошти, бути не може. Також матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту видачі відповідачці кредитної картки із зазначенням терміну її дії, користування позичальником кредитними коштами (або часткового погашення кредиту), відкриття відповідного рахунку, виписки по рахунку кредитної карти на ім`я [PERSON] з детальною інформацією про рух грошових коштів на рахунку за відповідний період часу, фото відповідачки з продуктом (кредитною карткою) банку, який видавався останній 22.11.2010. Фактично позивач додав до позовної заяви на підтвердження вимог лише наведену вище беззмістовну щодо даного спору анкету-заяву та розрахунок заборгованості. Відтак, жодними належними та допустимими доказами не підтверджено факт користування відповідачкою кредитною карткою на зазначених позивачем умовах, обізнаність відповідачки, як це передбачено вимогами законодавства, про суму кредитного ліміту, умови зміни розміру такого ліміту, порядок та розмір нарахування відсотків, штрафних санкцій, тощо. Тому, обставини даної справи не дозволяють зробити висновок про виникнення між сторонами зобов`язальних відносин, які витікають з кредитного договору б/н від 22 листопада 2010 року, як на цьому наполягає позивач, звертаючись до суду, а мають іншу правову природу. Рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) визначено, що держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних відносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Отже, з огляду на те, що [PERSON] є споживачем послуг, саме на банк покладається обов`язок дотримання вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» при укладенні правочину з певним обмеженням дії принципу свободи цивільного договору зі сторони кредитора. Ураховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що заявлені АТ КБ «ПРИВАТБАНК» позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором б/н від 22 листопада 2010 року є безпідставними через їх недоведеність, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed