Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

Лікар-психіатр 11 відділення Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. О.Ф. Мальцева [PERSON] звернулась до суду із заявою про визнання госпіталізації недієздатного [PERSON] до психіатричного закладу доцільною. Заява обґрунтована тим, що 14 лютого 2017 року о 00 год. 40 хв. за направленням Полтавської ЦРЛ та заявою опікуна [PERSON], госпіталізований [PERSON], [INFO], з діагнозом: шизофренія, параноїдна форма, загострення. Зважаючи на наявність у хворого тяжкого психічного розладу, його психічний стан, значні порушення поведінки, специфічні розлади в сфері мислення, в емоційно-вольовій сфері, недієздатність хворого, неможливість виконувати свої соціальні функції самостійно, письмову заяву опікуна про прохання госпіталізації та лікування в стаціонарі, лікар просив суд винести рішення про визнання госпіталізації недієздатного [PERSON] до психіатричного закладу та стаціонарного лікування доцільним. Лікар звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності. Прокурор в судовому засіданні заяву підтримав, проти її задоволення не заперечує. Суд, заслухавши думку прокурора, вивчивши докази у справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м.Полтави від 05 червня 2014 року, яке набрало законної сили 17 червня 2014 року, [PERSON] визнаний недієздатним, його опікуном призначено [PERSON]. Як встановлено судом, хворий [PERSON] з діагнозом: шизофренія, параноїдна форма, загострення поступив в психіатричну лікарню 14 лютого 2017 року. Як вбачається з матеріалів заяви лікаря, психічні розлади у [PERSON] спостерігаються з 2007 року. В клінічній картині захворювання превалює галюцинаторно-маячна симптоматика. Неодноразово знаходився на стацлікуванні в ПОКПЛ ім.О.Ф. Мальцева. В звязку зі скоєнням протиправних дій двічі застосовувались примусові заходи медичного характеру у вигляді лікування в психіатричній лікарні зі звичайним наглядом (23.03.2011 року - 17.10.2011 року за ч.2 ст. 185 КК України, 01.11.2013 року - 13.01.2015 року за ч.2 ст. 186 КК України). Остання госпіталізація в ПОКПЛ з 17.05.2016 року по 29.06.2016 року. Останнім часом психічний стан хворого погіршився: порушився сон, перестав слідкувати за собою, періодично став розмовляти сам з собою, в звязку з чим по письмовій заяві опікуна [PERSON] був оглянутий психіатром та направлений на стацлікування в ПОКПЛ. Сам хворий дає згоду на лікування в умовах даного стаціонару. 14 лютого 2017 року [PERSON] оглянутий комісією лікарів-психіатрів, якою йому встановлено діагноз: шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний синдром, епізодичний тип перебігу з вираженим дефектом особистості по змішаному типу (параноїдний, апато-абулічний). Зважаючи на наявність у хворого тяжкого психічного розладу, психічний стан на момент огляду, значні порушення поведінки, специфічні розлади в сфері мислення, в емоційно-вольовій сфері, недієздатність хворого, неможливість виконувати свої соціальні функції самостійно, письмову заяву опікуна про прохання госпіталізації та лікування в стаціонарі, комісією зроблений висновок про доцільність госпіталізації [PERSON] Крім пояснень осіб, які беруть участь в судовому засіданні, зазначене підтверджується письмовими доказами висновком комісії лікарів-психіатрів, рішенням Київського районного суду м.Полтави від 05 червня 2014 року, заявою опікуна. Відповідно до ст.13 Закону України Про психіатричну допомогу особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. Рішенням Конституційного суду України від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" (справа про судовий контроль за госпіталізацією недієздатних осіб до психіатричного закладу) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" від 22 лютого 2000 року № 1489-III з наступними змінами у взаємозвязку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Оскільки [PERSON] хворіє на тяжкий психічний розлад, зважаючи на його психічний стан, значні порушення поведінки, специфічні розлади в сфері мислення, в емоційно-вольовій сфері, недієздатність хворого, неможливість виконувати свої соціальні функції самостійно, письмову заяву опікуна про прохання госпіталізації та лікування в стаціонарі, враховуючи висновок комісії лікарів-психіатрів, суд вважає за необхідне поміщення [PERSON] до психіатричного стаціонару визнати доцільним. За таких обставин суд приходить до висновку, що заява лікаря-психіатра підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved