Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «МК»Азовсталь» про стягнення індексації заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, а також моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він в період з 25 грудня 2000 року по 18 жовтня 2010 року перебував у трудових відносинах з відповідачем. Під час його роботи на підприємстві, при виплаті заробітної плати не проводилася індексація передбачена діючим законодавством, внаслідок чого порушені його права на оплату праці, які мають бути відновлені шляхом зобов'язання підприємства провести та виплатити йому індексацію заробітної плати. Просить суд стягнути з ПАТ «МК»Азовсталь» індексацію за період роботи з 06 березня 2003 року по 18 жовтня 2010 року в розмірі 36 048,77 гривень, стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з 19 жовтня 2010 року по день винесення рішення суду, яка нараховується при втраті частину доходу у зв'язку з порушенням строків її виплати в розмірі 122 864 гривні 59 копійок, а також стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 2000 гривень. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, від нього в матеріалах справи є заява з проханням слухати справу за його відсутності, на задоволені заявлених вимог наполягає. Представник відповідача ПАТ «МК» Азовсталь» Чайкіна К.О. діюча на підставі довіреності до судового засідання не з'явилась, надала до суду письмові заперечення, на підставі яких просила суд в задоволені заявлених вимог [PERSON] повністю відмовити. Згідно письмових заперечень посилалась на те, що згідно Постанови КМУ № 1078 від 17.07.2003 року діяв механізм проведення індексації заробітної плати, який дозволяв підвищення грошових доходів населення із застосуванням випереджуючого методу розрахунку індексації (з врахуванням прогнозованого рівня інфляції). Заробітна плата позивача у 2003-2007 роках не підлягала обов'язкової індексації у разі перевищення індексом споживчих цін порогу індексації в розмірі 101 %, оскільки розмір заробітної плати позивача регулярно переглядався відповідачем в сторону збільшення. Зазначила, що комбінатом не було допущено порушення трудових прав позивача при звільненні в частині проведення повного розрахунку, а тому відсутні підстави для стягнення середнього заробітку та моральної шкоди. В період роботи з 01.10.2005 року по 18.10.2010 року індексація заробітної плати позивача була проведена у відповідності до Постанови КМУ № 1078 від 17.07.2003 року. Щодо вимог про сплату середнього заробітку, пояснили, що оскільки відсутній факт несвоєчасної виплати працівнику належних йому доходів, то відсутні передбачені ст.117 КЗпП України підстави для стягнення середнього заробітку. Крім того, індексація в силу вимог ст.ст.2, 3 Закону України «Про оплату праці» не є складовою частиною заробітної плати, та в силу положень п.3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року не включається у розрахунок середньої заробітної плати, а отже вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати індексації заробітної плати задоволенню не підлягає. Вважають, що вимоги позивача [PERSON] про стягнення середнього заробітку, задоволенню не підлягають, так як до них треба застосовувати строк позовної давності у 3 місяці, який передбачений ч.1 ст.233 КЗпП України, та який позивачем був пропущений. Просили суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 25 грудня 2000 року по 18 жовтня 2010 року працював в ПАТ «МК»Азовсталь» на різних посадах, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці (а.с.15-16). За цей період йому нараховувалась і виплачувалась заробітна плата. Відповідно до ст.ст.1, 33 Закону України "Про оплату праці" заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Відповідно до ст.33 Закону України "Про оплату праці" в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (в редакції від 1 січня 2003 року). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів й послуг. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру. Структуру заробітної плати визначено у ст. 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Ст. 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством. Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з п. п. 2.2.7 «Інструкції зі статистики заробітної плати», затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5. Таким чином, суми індексації заробітної плати та компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати є складовими частинами заробітної плати (додатковою заробітною платою). Відповідно до ч.2 ст. 233 КЗпП України передбачено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Рішенням Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9рп/2013 зазначено , що положення ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, саме як складових належної працівнику заробітної плати, без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Згідно до ч. ч. 1-4 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101%. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. На підставі ч. 5 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», в разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв'язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Визначення правил обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, закріплено у «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078. Згідно до п. 1-1 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з 6 березня 2003 року (дати опублікування Закону України від 6 лютого 2003 року «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»). Однією з позовних вимог позивача [PERSON] є стягнення суми середнього заробітку ( компенсації) за час затримки виплати заробітної плати. До зазначених позовних вимог позивач надає розрахунок компенсації при цьому сам розрахунок відповідає принципам розрахунку середнього заробітку а не компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати. За ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (набрав чинності 1 січня 2001 року). Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед яких, крім іншого, заробітна плата (грошове забезпечення). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Таким чином суд прийшов до висновку, що позивачем було заявлено позовні вимоги саме щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати а не щодо стягнення компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати. З наданого представниками відповідача розрахунку індексації заробітної плати [PERSON] вбачається, що за період з березня 2003 року по 30 вересня 2005 року сума нарахованої індексації становить 51,34 гривня яку було сплачено нібито випереджаючим шляхом. А починаючи з 1 жовтня 2005 року позивачу було нараховано та сплачено індексацію в розмірі 1 248,17 гривень. Вказану суму було підтверджено копія розрахункових листів, за якими убачається що зазначена сума індексації була виплачена, внаслідок чого за вказаний період відсутня заборгованість з індексації та компенсації у відповідача перед позивачем. Суд не приймає посилання відповідача на те, що ним в період з березня 2003 року по 30 вересня 2005 року проводилось підвищення позивачу заробітної плати випереджаючим шляхом з урахуванням прогнозованого рівня інфляції за наступних обставин.. Частина 5 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» набрала чинності 31 березня 2005 року на підставі Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» та деяких інших законодавчих актів України». При цьому зміни до «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, в частині можливості нараховувати заробітну плату випереджаючим шляхом, враховуючи прогнозований рівень інфляції, були внесені на підставі Постанови Кабінету Міністрів від 17 травня 2006 року № 690 «Про внесення змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення», що набрала чинності 25 травня 2006 року, та за якою було «Порядок проведення індексації грошових доходів населення» доповнено абзацами 4, 5, 6 та 7, де було визначено порядок підвищення грошових доходів населення випереджаючим шляхом з урахуванням прогнозованого рівня інфляції. Таким чином механізм реалізації положень ч. 5 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» було введено у дію лише з 25 травня 2006 року та заборгованість з індексації заробітної плати та компенсації позивачу за період з березня 2003 року по жовтень 2005 року в розмірі 51,64 гривня утворилась у відповідача до практичної реалізації положень ч. 5 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» на підставі «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», що підтверджується наданим представниками «МК Азовсталь» розрахунком. Зазначене свідчить про наявність факту порушення трудового законодавства в частині невиплати позивачу індексації заробітної плати з компенсацією за затримку у її виплаті за цей період. При цьому суд погоджується з доводами представників «МК»Азовсталь» щодо відсутності боргу з індексації та компенсації перед позивачем, починаючи з 1 жовтня 2005 року , бо позивач не довів у цій частині заявлені ним позовні вимоги. Відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх пояснень або заперечень. Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином суд дійшов висновку, що відповідач виплачував у відповідності до положень ч. 5 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» позивачу випереджаючим шляхом та шляхом нарахування та сплати суми індексації заробітну плату з урахуванням прогнозного рівня інфляції, починаючи з 1 жовтня 2005 року по день звільнення позивача, та це підтверджується наданими суду письмовими доказами, тому позовні вимоги щодо стягнення індексації заробітної плати за вказаний період задоволенню не підлягають. Враховуючи, що згідно положень наведених нормативних актів індексація заробітної плати входять до структури заробітної плати, з якої проводяться відрахування податків та обов'язкових платежів, які не зазначені у наданому представниками відповідача розрахунку, то суд приходить до висновку, що при виплаті відповідачем позивачу відповідних сум належить утримати з вказаних сум передбачені законом податки і обов'язкові платежі. Щодо стягнення суми середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Сума індексації не сплачена відповідачем ПАТ «МК»Азовсталь» на день розгляду справи в суді. Таким чином станом на 31 березня 2015 року, затримка в остаточному розрахунку з позивачем, складає 1098 робочих днів. Відповідно до п.2 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, середня заробітна плата і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно п.8 розділу 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. Таким чином середньоденний заробіток складає: 5345,42+1905,49 = 7250,91 гривень - заробітна плата за останні відпрацьовані 2 місяці. 7250,91 : 223 ( години) х 8 годин = 260,16 гривень - середньоденна заробітна плата, яка підтверджується довідкою ПАТ «МК»Азовсталь» № 022-10105 від 18 березня 2015 року. 260,16 х 1069 = 278 111,04 гривні - середній заробіток ( по день винесення рішення). Виходячи з того, що суд погодився з доводами позивача [PERSON] про суму заборгованості з індексації заробітної плати та суму компенсації за затримку її виплати лише частково, то суд вважає, що визначаючи розмір середнього заробітку який підлягає стягненню необхідно виходити з розміру частки тієї заробітної плати, яка не виплачена позивачу [PERSON] при звільненні та є спірною. Тобто, сума індексації за період з 1 березня 2003 року по 18 жовтня 2010 року становить 1 248,17 гривень, у тому числі сума невиплаченої індексації за період з 1 березня 2003 року по 30 вересня 2005 року становить 51,34 гривні або 4,1 % від загальної суми індексації (51,34 х 100 : 1248,17). Сума середнього заробітку позивача [PERSON] за період з 19.10.2010 (наступний день після звільнення) по 31.03.2015 року (день прийняття рішення) становить 278 111,04 гривень. Таким чином, розмір середнього заробітку який підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] і який на думку суду є достатнім та справедливим становить 1 000,00гривень. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача ПАТ «МК «Азовсталь», що на момент звернення з позовом до суду був відсутній предмет спору, так як у позивача [PERSON] було відсутнє порушене право через те, що він не звертався до ПАТ «МК «Азовсталь» із заявою про індексацію та компенсацію заробітної плати. Як вже було зазначено судом, сума індексації входить до структури заробітної плати, а відповідно до ст.21 КЗпП України виплата заробітної плати є обов'язком власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу і в силу вимог ст.115 КЗпП України повинна сплачуватися регулярно, незалежно від дій працівника, які не пов'язані з його посадовими обов'язками. У зв'язку з цим, суд вважає вищевказані заперечення відповідача безпідставними. Щодо заперечень відповідача ПАТ «МК «Азовсталь» про те, що індексація не є складовою частиною заробітної плати, то суд вважає їх безпідставними, так як види виплат, які не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати передбачені ні у п.3 розділу 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, а п.4 розділу 3 цього Порядку і такий вид виплат, як індексація там відсутній. Пункт 3 розділу 3 цього Порядку навпаки не містить вичерпного переліку виплат, що включаються у розрахунок середньої заробітної плати, як помилково вважає відповідач ПАТ «МК «Азовсталь». Крім того, як вже зазначалося, відповідно до підпункту 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. N 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за N 114/8713 суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати. Інші заперечення відповідача ПАТ «МК «Азовсталь» суд також не приймає до уваги, через те, що за результатами дослідження доказів суд прийшов до висновку про наявність заборгованості з індексації заробітної плати, а тому твердження відповідача про відсутність заборгованості з індексації заробітної плати через її виплату випереджаючим шляхом, суд також вважає безпідставними. Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з того, що відповідно до частини 1 ст.23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно зі ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений Судом встановлено, що відповідачем ПАТ «МК «Азовсталь» під час проведення остаточного розрахунку при звільненні були порушені права позивача [PERSON], однак позивачем не було надано суду доказів щодо обсягу завданих страждань. Таким чином, суд вважає, що вимога про стягнення моральної шкоди є законною та обгрунтованою, в той же час, суд не може цілком погодитися з сумою заявленої моральної шкоди, так як вважає її завищеною. На думку суду, розумною є сума моральної шкоди у розмірі 200,00 гривень. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243,60 гривень за вимоги майнового характеру.

Outcome: partial