Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

Позивач [PERSON] у червні 2018 року звернувся до суду із позовом до держави України в особі Полтавського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, в якому просив стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь матеріальну шкоду у розмірі 291472 гривень та моральну шкоду у розмірі 10000000 гривень, завданої неправомірними діями та бездіяльністю органу досудового розслідування та прокуратури. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що у провадженні Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12015170300001109 від 08.08.2015 року за ознаками злочину, передбаченого ч.ч.1,4 ст.190 КК України. По вказаному провадженню [PERSON] визнано потерпілим, адже гр.[PERSON] протягом 2013-2015 років шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами в сумі 10500 доларів США та 2500 гривень, чим завдав матеріальної шкоди на вказану суму. У зв'язку з системними порушеннями органом досудового розслідування та відкритого не бажання на проведення ряду слідчих дій, направлених на встановлення істини, з'ясування всіх обставин справи та прийняття кінцевого законного та неупередженого рішення, позивач, як потерпілий, був вимушений звернутись до Октябрського районного суду м.Полтави, з метою захисту своїх порушених прав в частині проведення досудового розслідування в розумні строки, як того вимагає стала практика Європейського Суду з прав людини відображена в рішеннях суду, тавстановлення розумного строку на закінчення досудового розслідування вказаного кримінального провадження. Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 13.11.2017 року клопотання [PERSON] про встановлення процесуальних строків було задоволено. Встановлено строк у 3 (три) місяці з моменту надходження матеріалів кримінального провадження №12015170300001109, внесеного до ЄРДР від 08.08.2015 року, за ознаками ч.ч.1,4 ст.190 КК України до Полтавського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області для проведення процесуальних дій, необхідних та достатніх для закінчення досудового розслідування в рамках кримінального провадження. Проте, станом на 27.06.2018 року ухвала слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 13.11.2017 року не виконана. Крім того, ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 18.04.2018 року була скасована постанова заступника начальника СВ Полтавського РВП ПВП ГУНП в Полтавській області Нездійминоги В.М. від 13.02.2018 року про закриття кримінального провадження №12015170300001109 від 08.08.2015 року, за ознаками ч.ч.1,4 ст.190 КК України. Суд зазначив, що постанова про закриття кримінального провадження винесена передчасно та підлягає скасуванню, оскільки слідчим не здійснено заходів щодо збирання доказів в порядку ст.ст.91-94 КПК України. В результаті вказаної протиправної бездіяльності відповідача [PERSON] завдано матеріальної та моральної шкоди, що виразилася у позбавленні його права на проведення повноцінного досудового розслідування щодо фактів вчинення проти нього кримінального правопорушення та порушення його конституційних прав і свобод. Моральні збитки полягають у стресах, моральних стражданнях та психоемоційних навантаженнях від протиправної системної бездіяльності відповідача, що встановлено судом та не потребує доказування. Позивач був вимушений відстоювати у судових засіданнях свої порушені права та інтереси, направляти велику кількість клопотань, звернень та листів, а відтак йому завдано моральних збитків на суму 10 000000 (десять мільйонів) гривень. Матеріальна шкода становить 291472 гривень. Ухвалою суду від 01.07.2018 року було відкрите провадження за даною позовною заявою та розпочато підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали. Ухвалою суду від 26.09.2018 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав заяви про розгляд справи у його відсутність, в яких позов підтримав та просив задовольнити повністю. Представники відповідачів Полтавського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області та Державної казначейської служби України до суду не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи. Відповідачі не подали до суду відзиви на позов. Суд вирішив, враховуючи положення ст.223 ЦПК України, розглянути справу у відсутність зазначених учасників справи, на підставі наявних у справі даних і доказів. Зважаючи на те, що всі учасники справи в засідання не з'явилися, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно матеріалів справи встановлено, що у провадженні Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12015170300001109 від 08.08.2015 року за ознаками злочину, передбаченого ч.ч.1,4 ст.190 КК України. По вказаному провадженню [PERSON] визнано потерпілим, бо, як вказує позивач, [PERSON] протягом 2013-2015 років шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами в сумі 10500 доларів США та 2500 гривень, чим завдав матеріальної шкоди на вказану суму. В свою чергу прокуратурою Полтавської області листом від 01.02.2017 року було встановлено факт порушення розумних строків досудового розслідування, у зв'язку з чим прокуратурою Полтавської області було направлено листа керівнику Полтавської місцевої прокуратури та начальнику СУ ГУНП в Полтавській області з вимогою активізувати слідство та прийняти законне процесуальне рішення у стислі строки, але вказана вимога проігнорована. З метою встановлення розумного строку на закінчення досудового розслідування вказаного кримінального провадження [PERSON] звернувся до Октябрського районного суду м.Полтави. Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 13.11.2017 року клопотання [PERSON] про встановлення процесуальних строків було задоволено. Встановлено строк у 3 (три) місяці з моменту надходження матеріалів кримінального провадження №12015170300001109, внесеного до ЄРДР від 08.08.2015 року, за ознаками ч.ч.1,4 ст.190 КК України до Полтавського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області для проведення процесуальних дій, необхідних та достатніх для закінчення досудового розслідування в рамках кримінального провадження (а.с.22). Проте, станом на 27.06.2018 року ухвала слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 13.11.2017 року не виконана. Крім того, ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 18.04.2018 року була скасована постанова заступника начальника СВ Полтавського РВП ПВП ГУНП в Полтавській області Нездійминоги В.М. від 13.02.2018 року про закриття кримінального провадження №12015170300001109 від 08.08.2015 року, за ознаками ч.ч.1,4 ст.190 КК України. Суд зазначив, що постанова про закриття кримінального провадження винесена передчасно та підлягає скасуванню, оскільки слідчим не здійснено заходів щодо збирання доказів в порядку ст.ст.91-94 КПК України (а.с.25-26). Як на підстави позову позивач посилається на бездіяльність слідчих Полтавського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області при проведенні досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, безпідставне затягування строків досудового розслідування, наявністю ухвал слідчих суддів, за якими встановлено факт бездіяльності відповідача. Оскільки, ухвалами слідчих суддів встановлено противоправну бездіяльність посадових осіб відповідача, суд вважає доводи позивача слушними. Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" від 31.03.95р.№4 (із змінами та доповненнями) відшкодування моральної шкоди - це вчинення стосовно людини, котрій спричинено таку шкоду порушенням її загально соціальних (природних) прав чи свобод, певних дій, які спрямовані на усунення або ж послаблення у неї негативних психічних станів і процесів, викликаних приниженням її гідності внаслідок цього порушення. Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Згідно ч.6 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Як свідчить тлумачення статей 23, 1174 ЦК моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Відповідно до вимог статті 1174 ЦК обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна, шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. Тому, моральна шкода має бути компенсована за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України (постанова Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі № 6-440цс16). Визначаючи розмір суми, яка підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд виходить із положень ст.ст. 23,1174 ЦК України та враховує характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, враховуючи засади співмірності, виваженості та справедливості та інші обставини, що відповідає роз'ясненням, які містяться в Постанові Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" від 31.03.95р.№4 , та доходить висновку про наявність підстав для стягнення з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі 3000 гривень. Розмір відшкодування моральної шкоди визначений позивачем, на думку суду, є завищеним, а тому суд вважає необхідним та достатнім стягнути з держави Україна на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди саме 3000 гривень, в задоволенні інших вимог позивачу слід відмовити за безпідставністю. В частині стягнення матеріальної шкоди суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення матеріальної шкоди у розмірі 291472 гривень, що станом на 03.01.2018 року є еквівалентом 10500 доларів США. Під час вирішення даного спору про відшкодування шкоди за ст.ст.1166,1167,1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Вирішуючи позовну вимогу про відшкодування матеріальної шкоди, суд вважає недоведеним факт спричинення матеріальної шкоди позивачу у сумі 291 472 гривень саме відповідачами, а також їх вини. Вироку по кримінальному провадженню №12015170300001109 від 08.08.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч.1,4 ст. 190 КК України, не винесено, винних осіб у вчиненні вказаного злочину не встановлено. За таких обставин, позовні вимоги в цій частині є безпідставними та задоволенню не підлягають. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та, враховуючи, що позивач є інвалідом другої групи та звільнений від сплати судового збору, покладає судові витрати на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial