Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

ЖБК «Молодіжний» звернулося до суду з позовом до [PERSON], зазначивши, що на підставі договору купівлі-продажу відповідач є власником квартири [ADDRESS], при цьому будинок є кооперативним. Позов обґрунтовує тим, що відповідач не використовує квартиру для проживання, а перепланував її під офіс-магазин, що зафіксовано актом позивача від 05.05.2014 р. Перепланування суперечить п.10.5 Статуту ЖСК «Молодіжний», де зазначено, що перепланування квартир будинку забороняється. Крім того, відповідач здійснив самовільне будівництво сходів до квартири шириною більше 2 м, переобладнавши віконний отвір у дверний, проте земельна ділянка виділена ЖБК «Молодіжний» для обслуговування житлового будинку, чим здійснив захоплення землі. 15.04.2013 р. відповідач звертався до позивача із заявою прийняття його у члени ЖБК та про отримання дозволу на реконструкцію квартири та переведення її з житлового фонду до нежитлового. Протоколом №2 від 24.04.2013 р. відповідач був прийнятий у члени ЖБК, але йому було відмовлено у дачі дозволу на проведення реконструкції квартири і переведення її до нежитлового фонду. Враховуючи, що відповідач не отримав необхідних дозволів, проводить роботи самовільно, порушення несучих стін загрожують усьому будинку, просить суд зобов'язати відповідача поновити зруйновані несучі стіни та внутрішні перегородки квартири [ADDRESS] згідно з поверховим планом відповідно до акту з додатками ЖБК «Молодіжний», технічним паспортом на будинок, а саме - поновити усі внутрішньоквартирні стіни, поновити віконний отвір в кімнаті [ADDRESS] поновити віконні отвори в кімнатах №1,4. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував через його безпідставність, у задоволенні позову просив відмовити, оскільки дозвільна документація на реконструкцію квартири була оформлена належним чином. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.320 ЦК України власники мають право на свій розсуд використовувати належне їм майно для ведення господарської або іншої, незабороненої законодавством, діяльності. Відповідно до ч.2 ст.383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Відповідно до вимог ч.1 ст.383 ЦК України власникам заборонено використовувати квартири лише для промислового виробництва. Тому при відсутності такої цілі власники квартир мають право використовувати належні їм квартири у господарській діяльності. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 23.03.2013 р. (а.с.38-39). Частиною 3 ст. 384 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. А відтак набуває всіх правомочностей, які мають власники іншого житла. Член житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на неї і вправі розпоряджатися нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, тощо, а також вчиняти відносно неї інші угоди, які не заборонені законом. Згідно із ст.ст. 317, 319, 320, 321, 383 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Крім того, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Згідно з п.2.50 Державних будівельних норм Україні «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення» ДБН В.2.2-15-2005, затверджених наказом Держбуду України від 18.05.2005 р. №80, у першому, другому і цокольному поверхах житлових будинків допускається розмішувати приміщення: адміністративні, магазинів роздрібної торгівлі, громадського харчування, побутового обслуговування, відділень зв'язку загальною площею не більше 700 м2, банків, магазинів і кіосків з продажу преси, поліклінік, жіночих консультацій, рентгено-стоматологічних кабінетів в разі забезпечення вимог НРБУ); роздавальних пунктів молочних кухонь, юридичних консультацій і нотаріальних контор, загсів, філій бібліотек, виставкових залів, контор житлово-експлуатаційних організацій, фізкультурно-оздоровчих занять загальною площею до 150 м , культурно-масової роботи з населенням (для проведення лекцій, зборів, бібліотек-читалень, кімнат для індивідуальних занять, роботи гуртків, прийому громадян депутатами тощо), дитячих художніх шкіл, центрів соціального захисту населення, центрів зайнятості населення базового рівня до 50 відвідувачів і до 15 співробітників центрів, а також груп короткотривалого перебування дітей дошкільного віку (крім цокольного поверху). З матеріалів справи вбачається, що 15.04.2013 р. [PERSON] звертався до ЖБК «Молодіжний» із заявами прийняття його у члени ЖБК та про отримання дозволу на реконструкцію квартири та переведення її з житлового фонду до нежитлового. (а.с.27,28). Згідно з протоколом №2 від 24.04.2013 р. відповідач був прийнятий у члени ЖБК «Молодіжний», але йому було відмовлено у дачі дозволу на проведення реконструкції квартири і переведення її до нежитлового фонду (а.с.29-31). 14.05.2014 р. [PERSON] звернувся до голови ЖБК «Молодіжний» із заявою про виключення його з членів кооперативу з 15.05.2014 р. (а.с.52) Позивач як на підставу своїх вимог посилався на порушення відповідачем ст.21,22 Правил забудови м.Маріуполя, затверджених рішенням Маріупольської міської ради 26.09.2006 р. №5/5-581 (а.с.33-36), проте суд не може погодитися з даними посиланнями, оскільки рішенням Маріупольської міської ради від 21.12.2010 р. №6/2-47 було визнано рішення Маріупольської міської ради від 26.09.2006 р. №5/5-581 таким, що втратило силу, що є оприлюдненою інформацією загального доступу. Відповідно до п.4 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №45 від 24 січня 2006 р., власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку. Згідно зі ст. 152 Житлового кодексу УРСР переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. З набранням чинності постанови Кабінету Міністрів України від 08.10.2008 р. № 923, якою було затверджено Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відповідні заходи з 01.01.2009 року щодо прийняття об'єктів в експлуатацію здійснює Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю. У листі Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 20.02.2013 р. №40-19-768 «Щодо порядку здійснення переобладнання допоміжного приміщення у багатоквартирному будинку» зазначено, що відповідно до статті 9 Закону України "Про архітектурну діяльність" будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" (далі - Закон № 3038). Статтею 34 Закону № 3038 встановлено, що замовник має право виконувати будівельні роботи після: направлення замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю (далі - органи державного архітектурно-будівельного контролю), - щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об'єктів будівництва, затвердженим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування; реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до I - III категорій складності; видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до IV і V категорій складності. Відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Положення про Інспекцію, затвердженого наказом Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 02.06.11 р. № 22, основними завданнями Інспекції є здійснення державного архітектурно-будівельного контролю за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил та виконання дозвільних та реєстраційних функцій у будівництві. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Відповідно до ст. 27 Закону України «Про архітектурну діяльність» замовники та підрядники під час створення об'єкта архітектури зобов'язані забезпечувати будівництво об'єктів архітектури згідно з робочою документацією, застосовувати будівельні матеріали, вироби і конструкції, які відповідають державним стандартам, нормам і правилам і такі, що пройшли сертифікацію, якщо вона є обов'язковою. Виконання будівельних робіт з нового будівництва, реконструкції, технічного переоснащення діючих підприємств, реставрації, капітального ремонту здійснюється в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.11 № 466 «Деякі питання виконання підготовчих та будівельних робіт», та на підставі документів, що надають замовнику право на виконання будівельних робіт. В матеріалах справи міститься декларація про початок виконання будівельних робіт (а.с.40), подана відповідачем 10.12.2013 р. до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Донецькій області, де зазначено про реконструкцію квартири [ADDRESS] в м.Маріуполі, під магазин непродовольчих товарів з устроєм окремого входу по [ADDRESS] на підставі проектної документації ТОВ «Інститут технічного нагляду.ІТН», що має відповідний кваліфікаційний сертифікат (а.с.45-50). З акту комісійного обстеження від 14.05.2014 р., складеного інспекцією з благоустрою міської ради на підставі звернення [PERSON], вбачається, що роботи з реконструкції приміщення квартири [ADDRESS] ведуться відповідно до декларації та проектної документації, включаючи сходовий марш (а.с.51). З матеріалів справи вбачається, що 20.06.2014 р. [PERSON] подав до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Донецькій області декларацію про готовність об'єкта до експлуатації (а.с.54-57). Згідно з ч. 4 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття рішення про реєстрацію (відмову у реєстрації) декларації про готовність об'єкта до експлуатації, видачу (відмову у видачі) сертифіката здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дати подання відповідних документів. При цьому, датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, ст.15 ЦК України особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення. Суду не надано достатніх доказів того, що проведення реконструкції нежилого приміщення призведе до погіршення технічного стану будинку та порушення прав членів ЖБК з боку відповідача. Посилання позивачем на порушення технічного стану будинку є припущенням, яке належним чином не підтверджене. Оскільки об'єктивних доказів, на підтвердження того, що права ЖБК «Молодіжний» порушуються відповідачем, суду не надано, відповідач отримав передбачений законом дозвіл на виконання реконструкції, якому передувало виконання проекту спеціалізованою ліцензованою організацією, та наразі подав декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed