Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-04 00:00:00

До Дергачівського райсуду Харківської області звернувся за позовом [PERSON] до [PERSON] , КП «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, приватного нотаріуса Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Арнаутової Тетяни Анатоліївни «про порушення спадкового права». Із матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач просив визнати, що спадкове нерухоме майно житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] є спільною сумісною власністю померлих батьків позивача [PERSON] : батька [PERSON] помер [INFO] та матері [PERSON] померла [INFO] ; визнати недійсним витяг про реєстрацію права власності цілої частки спадкового нерухомого майна житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] за матір`ю [PERSON] померлою [INFO] ; скасувати реєстрацію права власності на спадкове нерухоме майно житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] за матір`ю [PERSON] померлою [INFO] ; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину в 1/2 частині та 1/4 частині на спадкове нерухоме майно житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] за відповідачем [PERSON] ; скасувати реєстрацію права власності на 1/2 частину спадку за заповітом та 1/4 частину спадку за законом на спадкове нерухоме майно - житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] за відповідачем [PERSON] . 09.11.2020 до суду звернувся із уточненим позовом [PERSON] до [PERSON] , ліквідатора підприємства Драгіна Олександра Івановича КП «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, приватного нотаріуса Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Арнаутової Тетяни Анатоліївни «про порушення спадкового права». Із матеріалів позову вбачається, що 20.06.2019 позивачу зателефонувала відповідач [PERSON] та повідомила, що вона оформила право власності на спадкове майно (будинок [ADDRESS] ) за заповітом в 1/2 частині та 1/4 частину за законом після смерті матері [PERSON] у приватного нотаріуса Дергачівського нотаріального округу Арнаутової Т. А.. 21.06.2019 позивач отримав у приватного нотаріуса Дергачівського нотаріального округу Арнаутової Т. А. Витяг про реєстрацію речових прав на нерухоме майно будинок [ADDRESS] за померлою матір`ю [PERSON] та довідку, що двоє невідомих осіб ФОП [PERSON] та [PERSON] обстежили спадкове спірне нерухоме майно без участі позивача, хоча Позивач зареєстрований і проживає разом з родиною у спірному будинку. Віддати інші документи нотаріус відмовила, посилаючись на конфіденційність інформації. Крім того, від нотаріуса позивачу стало відомо, що вона видала іншому спадкоємцю після смерті матері [PERSON] - свідоцтво про спадщину заповітом в 1/2 частині та на 1/4 частину за законом відносно спірного спадкового майна. Нотаріус Арнаутова Т. А. не змогла пояснити, чому у спадковій справі не викликала і іншого спадкоємця для оформлення спадщини, а саме позивача [PERSON] . За таких обставин реєстрація права власності на спадкове нерухоме майно у вигляді будинку [ADDRESS] за померлою матір`ю [PERSON] у повному обсязі та подальша реєстрація права власності за заповітом на 1/2 частину та 1/4 частину домобудування за законом за відповідачем [PERSON] після смерті матері [PERSON] - порушують спадкові права Позивача на спадкування після померлого батька [PERSON] . Тому позивач просив визнати, що спадкове нерухоме майно житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] є спільною сумісною власністю померлих батьків позивача [PERSON] : батька [PERSON] , що помер [INFO] та матері [PERSON] , що померла [INFO] ; також визнати право власності на 1/2 частину домобудування у [ADDRESS] за [PERSON] , що помер [INFO] , визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 15.02.2019, видане приватним нотаріусом Дергачівського нотаріального округу Арнаутовою Т. А. в частині визнання за спадкоємцем за заповітом [PERSON] права власності на 1/2 частину житлового будинку у [ADDRESS] ; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 15.02.2019, видане приватним нотаріусом Дергачівського нотаріального округу Арнаутовою Т. А. в частині визнання за спадкоємцями за законом [PERSON] та [PERSON] права власності на 1/2 частину житлового будинку у [ADDRESS] в 1/2 частині кожний; скасувати реєстрацію права власності на спадщину за заповітом та за законом згідно свідоцтв про право на спадщину від 15.02.2019, виданих приватним нотаріусом Дергачівського нотаріального округу Арнаутовою Т. А. - в частині визнання за спадкоємцем [PERSON] права власності на 1/2 частину за заповітом та в 1/4 частині спадкування за законом житлового будинку у [ADDRESS] . В судове\~засідання позивач\~ [PERSON] \~та його\~представники не з`явились, сповіщені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, просили розглядати справу у їх відсутності, не заперечували проти винесення заочного рішення. Тому суд розглядає справу у відсутності позивача та його представників, на тих доазах, які надані до судового засідання. В судове\~засідання відповідач\~ [PERSON] \~та її\~представник не зявились, сповіщені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, із заявою про відкладення справи не звертались, про причини неявки в судове засідання не повідомили. Відповідно до письмової розписки судову повістку відповідачем та його представником було отримано 18.12.2020. Суд розглядає справу за відсутності відповідача, на тих доказах, які надані до судового засідання. В судове\~засідання представник відповідача\~ліквідатора Драгіна\~О.\~І.\~КП «Постачальник\~послуг» Солоницівсткої\~селищної ради\~Дергачівського району\~Харківської області не зявився,сповіщений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, із заявою про відкладення справи не звертався, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Відповідно до письмової розписки судову повістку відповідачем та його представником було отримано. Суд розглядає справу за відсутності відповідача, на тих доказах, які надані до судового засідання. В судове\~засідання представник відповідача\~приватного нотаріуса\~Дергачівського районного\~нотаріального округу\~Харківської області\~Арнаутової Тетяни\~Анатоліївни не зявився,сповіщений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, звертався із заявою про відкладення справи за його відсутності у судовому засіданні, повторно не з`явився у судовое засідання без поважних причин, суд розглядає справу за відсутності відповідача, на тих доказах, які надані до судового засідання. Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно п.1\~ч.3\~ст.223\~ЦПК України,\~якщо учасник\~справи або\~його представник\~були належним\~чином повідомлені\~про судове\~засідання,\~суд розглядає\~справу за\~відсутності такого\~учасника справи\~у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Так як відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися без поважних причин та не повідомили про причин неявки, суд відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України розглянув справу за відсутності відповідача. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, а представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що 20.06.2019 позивачу зателефонувала відповідач [PERSON] та повідомила, що вона оформила у приватного нотаріуса Дергачівського нотаріального округу Арнаутової Т. А. право власності на спадкове майно (будинок [ADDRESS] ) за заповітом в 1/2 частині та 1/4 частину за законом після смерті матері [PERSON] , яка настала [INFO] . 21.06.2019 позивач отримав у приватного нотаріуса Дергачівського нотаріального округу Арнаутової Т. А. Витяг про реєстрацію речових прав на нерухоме майно будинок [ADDRESS] за померлою матір`ю [PERSON] та довідку, що двоє невідомих осіб ФОП [PERSON] та [PERSON] обстежили спадкове спірне нерухоме майно без участі позивача, хоча Позивач зареєстрований і проживає разом з родиною у спірному будинку. Віддати інші документи нотаріус відмовила, посилаючись на конфіденційність інформації. Крім того, від нотаріуса позивачу стало відомо, що вона видала іншому спадкоємцю після смерті матері [PERSON] - свідоцтво про спадщину заповітом в 1/2 частині та на 1/4 частину за законом відносно спірного спадкового майна. Нотаріус Арнаутова Т. А. не змогла пояснити, чому у спадковій справі не викликала і іншого спадкоємця для оформлення спадщини, а саме позивача [PERSON] . Однак, у судовому засіданні встановлено, що - видача свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.02.2019 після смерті [PERSON] - приватним нотаріусом Дергачівського нотаріального округу Арнаутовою Т. А. в частині визнання за спадкоємцем за заповітом [PERSON] права власності на 1/2 частину житлового будинку у [ADDRESS] , а також видача свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.02.2019 після смерті [PERSON] - приватним нотаріусом Дергачівського нотаріального округу Арнаутовою Т. А. в частині визнання за спадкоємцями за законом [PERSON] та [PERSON] права власності на 1/2 частину житлового будинку у [ADDRESS] в рівних частинах кожному - порушують спадкові права Позивача [PERSON] на спадкування після померлого батька [PERSON] - з наступних підстав. Батько [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого відділом РАЦС Дергачівського РУЮ, актовий запис № 76, постійно проживав у будинку [ADDRESS] . Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді 1/2 частини будинку у [ADDRESS] , яке належало померлому на підставі ст. 22 КоБС України, ст. 60 СК України, договору купівлі-продажу даного майна від 14.10.1969, Витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.01.2019, свідоцтва про одруження від 29.11.1965, виданого Черкасько-Лозівською сільрадою Дергачівського району Харківської області 24.12.1980. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] була дружина [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження від 29.11.1965, виданого Черкасько-Лозівською сільрадою Дергачівського району Харківської області 24.12.1980, яка проживала та була зареєстрована із померлим у спірному спадковому будинку, однак, спадок прийняла фактично; спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька також був син померлого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Черкасько-Лозівською сільрадою Дергачівського району Харківської області від 26.05.1980, який теж був прописаний та зареєстрований із померлим у спірному спадковому будинку. Цей факт підтверджується довідкою виданою виконуючим обов`язки старости с. Черкаська Лозова, с. Лісне Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 27.06.2019 № 0215/1255. При цьому позивач [PERSON] звернувся до Дергачівської державної нотаріальної контори 03.10.2014 із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, претендуючи на належну йому частину спадкового майна. Також спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька була дочка [PERSON] , яка спадок фактично не прийняла, на момент смерті не була зареєстрована і не проживала із померлим, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталась, проживала і була зареєстрована у [ADDRESS] , що підтверджується паспортом серії [NUMBER] , виданим Київським РО ХГУ УМВС України в Харківській області від 26.12.2003. Мати [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого відділом РАЦС Дергачівського РУЮ Харківської області, актовий запис № 29, постійно проживала у будинку [ADDRESS] . Згідно заповіту [PERSON] від 21.07.2005, посвідченого секретарем виконкому Черкасько-Лозівської сільради Дергачівського району Харківської області, за реєстром № 13 спадкодавець [PERSON] заповіла 1/2 частину належного їй майна, де б воно не знаходилося, та з чого б воно не складалося та взагалі все те, що буде їй належати на день смерті та на що вона за законом буде мати право своїй доньці [PERSON] . Спадкоємець за заповітом [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом на 1/2 частину усього майна померлої матері,яке на день смерті їй належало - відповідно до ст. 1269 ЦК України. Крім того, спадкоємцями першої черги за законом після смерті матері [PERSON] на іншу 1/2 частину усього майна померлої, яке не охоплене заповітом, і яке на день смерті їй належало - є син померлої [PERSON] , який був прописаний та зареєстрований із померлою матір`ю у спірному спадковому будинку, що підтверджується довідкою виданою виконуючим обов`язки старости с. Черкаська Лозова, с. Лісне Малоданилівської селищної ради від 27.06.2019 № 02-15\\1253. Тобто вказаний спадкоємець спадщину прийняв фактично, потім звернувся до нотаріальної контори і приватного нотаріуса Дергачівського нотаріального округу Харківської області Арнаутової Т. А. із заявою про прийняття спадщини позивач у встановлений законом шестимісячний строк. Також спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері [PERSON] на іншу 1/2 частину усього майна померлої, яке не охоплене заповітом, яке на день смерті їй належало - була [PERSON] , дочка померлої, яка на момент смерті не була зареєстрована і не проживала із померлою, проживала і була зареєстрована у [ADDRESS] , що підтверджується паспортом серії [NUMBER] , виданим Київським РО ХГУ УМВС України в Харківській області від 26.12.2003. Однак, [PERSON] звернулась до нотаріальної контори і приватного нотаріуса Дергачівського нотаріального округу Харківської області Арнаутової Т. А. із заявою про прийняття спадщини за заповітом у вказаний в законі шестимісячний строк, тому вважається такою, що прийняла спадщину і за законом згідно ч.1 ст. 1268 ЦК України, т.я.прийняття спадщини в частині не допускається. Після смерті матері [PERSON] залишилося таке спадкове майно, яке їй належало за законом на день її смерті ,а саме: відповідно договору купівлі-продажу від 14.10.1969 [PERSON] належав житловий будинок з надвірними будівлями, розташований у [ADDRESS] , який складається з критого залізом житлового будинку із однієї кімнати і кухні, з житловою площею 20 м.кв., зареєстрований у ВК Черкасько-Лозівської сільради народних депутатів Дергачівського району Харківської області за № 308. Згідно Наказу № 224 по радгоспу «Шевченківський» від 14.10.1969 [PERSON] наділено 0,08га у зв`язку із купівлею житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого у [ADDRESS] . Однак, після її смерті спадкодавця [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді домобудування, яке складается із будинку літер А-1 з верандою а, тамбуру а-1 і будинку літера Б-1 з верандою літера б, надвірних будівель: сараю літ.В, льоху літ.в, гаражу літ.Г, вбиральні літ. Д, № 1-2- огорожа, № 3-колонка (згідно технічного паспорту на домоволодіння від 15.07.2013, виданого КП «Інвенрос» та згідно рішення Дергачівського райсуду Харківської області від 22.07.2016), що розташований за адресою у [ADDRESS] , тобто за життя спадкодавця і у період шлюбу спадкодавця [PERSON] із чоловіком [PERSON] домобудування було перебудоване за власні кошти подружжя, для себе та для потреб їх сім`ї, які факти відповідач та її представник не оспорювали по справі. Згідно відповіді Комунального підприємства технічної інвентаризації Інвенрос від 21.12.2012 № 3931-Г, наданої на запит юридичної консультації Дергачівського району від 05.11.2012 право власності на житловий будинок [ADDRESS] не оформлене. Відповідно довідки сільської ради № 2062 від 02.11.2012 житловий будинок в по господарській книзі за записом №1017 числиться в цілому за [PERSON] . Згідно довідки № 1323 від 04.10.2010 виданої виконкомом Черкасько- Лозівської сільської ради: житловий будинок з надвірними побудовами в по господарській книзі числиться за № 1017 та належить [PERSON] . Двір робочий, присадибна ділянка землі 0,11 га, яка належить сільській раді. Відповідно до матеріалів інвентарної справи №1321 право власності на спірне домоволодіння не оформлено», - згідно рішення Дергачівського райсуду Харківської області від 22.07.2016. За таких обставин рішенням Дергачівського райсуду Харківської області від 22.07.2016 у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спірне домобудування у порядку спадкування відмовлено, т.я. не надано доказів у повному обсязі права власності спадкодавця на спірне майно. Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20.07.2017 рішення місцевого суду залишено в силі. Однак, згідно довідки обслідування ФОП [PERSON] від 2018 року № 0092 у [ADDRESS] - домоволодіння складається з житлового будинку з прибудовами А-1 загальною площею 67,4 м.кв., житловою площею 54,1 м.кв., літньої кухні Б, сарая В, гаражу Г, вбиральні Д, огорожі « 1-2, колонки З,які збудовані у період 1975-1985 років. Далі згідно Витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.01.2019 за заявою [PERSON] від 14.11.2018 зареєстровано право власності за померлою [PERSON] , яка настала [INFO] - на спірне домобудування у [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку з прибудовами А-1, загальною площею 67,4 м.кв., житловою площею 54,1 м.кв.; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 44944974 від 03.01.2019, зареєстровано Луценком Павлом Геннадійовичем Комунального підприємства «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Харківської області. Дані обставини стосовно факту реєстрації і наявності Витягу з реєстрації права власності на спірне домобудування на ім`я [PERSON] - сторони не оспорювали по справі, у тому числі не оспорював і позивач за основним позовом [PERSON] після подання уточненого позову. Однак, позивач [PERSON] у судовому засіданні після державної реєстрації самовільно зведених спірних будов у [ADDRESS] - був незгодний із тим, що право власності згідно Витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.01.2019 - зареєстроване тільки за [PERSON] , тобто не враховане право власності в 1/2 частині чоловіка померлої - [PERSON] , який помер [INFO] , однак знаходився із спадкодавцем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 29.11.1965, спірне домобудування подружжя Федоренків придбали разом відповідно договору купівлі-продажу від 14.10.1969, затим вони сумісно перебудували його, будували за свої кошти, для себе та своєї сім`ї, що встановлено по справі показаннями свідків та наданими доказами. При цьому мати [PERSON] була домогосподаркою, займалася вихованням дітей та веденням господарства. Батько [PERSON] постійно працював з 1949 року, у тому числі згідно його трудової книжки - з 1965-1969 рік в органах внутрішніх справ України, а також теслею, прорабом у різних ремонтно-будівельних організаціях у період 1969 -1997 року із нагородами, подяками та іншими відзнаками за багаторічну роботу і добросовісне виконання своїх трудових обов`язків, із заробітком щомісячно від 150 -300 рублів (3000000 карбованців). Також батько був спеціалістом з облаштування покрівлі (покрівельник), чим весь час і підробляв, отримуючи додатково до 300 рублів у період 1969-1990 року, і до 3000000 карб. в період до 1997 року щомісячно .Тобто батько [PERSON] був годувальником в сім`ї, постійно матеріально утримував дітей та дружину, із вказаних коштів його доходів було збудовано домоволодіння у [ADDRESS] ; домоволодіння складається з житлового будинку з прибудовами А-1 загальною площею 67,4 м.кв., житловою площею 54,1 м.кв., літньої кухні Б, сарая В, гаражу Г, вбиральні Д, огорожі « 1-2, колонки З, які збудовані у період 1970-1985 років, що підтвердили свідки у судовому засіданні; тобто спірне домоволодіння, як новостворене майно, затим зареєстроване згідно Витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.01.2019 за померлою [PERSON] , яка настала [INFO] - у дійсності є сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . При цьому мати [PERSON] ніколи не оспорювала факту сумісного права власності чоловіка на спірне домобудування, визнавала - що подружжя мають рівні права на спірне домобудування за договором купівлі-продажу и на новостворене новозведене нерухоме майно у вигляді спірного домобудування, що підтвердили свідки у судовому засіданні, а також відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю України в редакції 1969 року майно набуте у шлюбі є спільною сумісною власністю подружжя. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Тому до події застосовується та норма закону, яка діяла на момент виникнення такого права. На час придбання майна у 1969 році з послідуючим створенням новозбудованого майна 1970-1985 рік - воно є спільною сумісною власністю подружжя.) Згідно ст. 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України в редакції 1969 року - в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Згідно статті 60 Сімейного кодексу України в редакції 2002 року,яка теж регулювала спірні правовідносини придбання спірного нерухомого майна у період шлюбу подружжя [PERSON] - майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Крім того, письмовими доказами по справі доведено, що спадкове майно у вигляді домобудування у [ADDRESS] - являється спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] , наявні договори на комунальне обслуговування будинку: договір від 13.10.1981 на газифікацію будинку, укладений батьком [PERSON] ; договір з надання послуг з газопостачання від 11.01.2006, укладений батьком [PERSON] ; згідно картки відвідування побутового абонента персоналом АК «Харківобленерго» - вказано особистий рахунок абонента [PERSON] у спірному домобудуванні. Згідно квитанцій про сплату комунальних послуг, які підписані померлим батьком [PERSON] - батько сплачував усі комунальні послуги., т.я. утримував сім`ю матеріально, являвся до самої смерті годувальником сім`ї. У судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] пояснили, що з 1969 року після купівлі житлового будинку - подружжя [PERSON] стало проживати за адресою [ADDRESS] . Згодом у період 1970-1985 років ними було збудовано новий житловий будинок із надвірними будівлями за їх власні кошти, для себе та своєї сім`ї, т.я. дружина [PERSON] займалася веденням домогосподарства, вирощуванням овочів та фруктів, іншої городини, виховувала дітей. А батько [PERSON] займався столярними роботами у різних РСУ та виконував столярні роботи на замовлення для населення, за що отримував плату і утримував сім`ю, дітей, разом із дружиною вони будували спірний житловий новий будинок. Дружина ніколи не оспорювала прав чоловіка на сумісну власність щодо домобудування, завжди визнавала - що подружжя в рівних долях, рівнозначним трудом приймали участь у зведенні будинку, який є їх спільною сумісною власністю, поважала чоловіка за його добросовісну працю і його великий моральний та матеріальний вклад в сім`ю. Суд повторно наголошує, що обставини стосовно факту державної реєстрації права власності на спірне домобудування за померлою [PERSON] - сторони не оспорювали у судовому засіданні, у тому числі не оспорював і позивач за основним позовом [PERSON] після подання уточненого позову, т.я. хоча згідно відповіді Комунального підприємства технічної інвентаризації Інвенрос від 21.12.2012 № 3931-Г, наданої на запит юридичної консультації Дергачівського району від 05.11.2012 - право власності на житловий будинок [ADDRESS] не оформлене; однак, згідно Наказу № 224 по радгоспу «Шевченківський» від 14.10.1969 [PERSON] наділено 0,08га у зв`язку із купівлею житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого у [ADDRESS] . Відповідно довідки сільської ради № 2062 від 02.11.2012 житловий будинок в по господарській книзі за записом №1017 числиться в цілому за [PERSON] .Згідно довідки № 1323 від 04.10.2010 виданої виконкомом Черкасько- Лозівської сільської ради: житловий будинок з надвірними побудовами в по господарській книзі числиться за № 1017 та належить [PERSON] . Двір робочий, присадибна ділянка землі 0,11 га, яка належить сільській раді. Відповідно до технічного паспорту на спірний житловий будинок від 15.07.2013, виданого КП «Інвенрос» - будівництво було розпочато і завершено в 1970-1985 році, що підтверджено комунальним підприємством «Інвенрос» Дергачівського району Харківської області, поточна інвентаризація була проведена, про що є відповідна відмітка у технічному паспорті та інвентаризаційній справі № 1324. У момент інвентаризації самочинних споруд на земельній ділянці не знаходиться, оскільки відповідно до вимог абз. 38 п. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Державного комітету будівниц архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року N 127, крім того відповідно до абз. 74-79 п. 3,2 не належать до самочинних: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки , господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно діючого законодавства (ст. 331 ЦК України) та законодавства, яке діяло на час будівництва для право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Факт завершення будівництва підтверджується складеними технічними паспортами. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Будівництво спірного житлового будинку, права на частину якого перейшли до позивача - завершено ще в 1985 році, договором, за яким здійснювалось будівництво і передбачено введення об`єкту завершеного будівництвом в експлуатацію та відповідну реєстрацію права власності на це майно відсутні. Отже для того, аби здійснити державну реєстрацію права власності та ввести об`єкт нерухомого майна до експлуатації позивачу необхідно підтвердити рішенням суду перехід прав забудовника від померлої особи спадкодавця. Питання прийняття в експлуатацію нерухомого майна врегульовано діючим законодавством: відповідно до абзацу 2 пункту 3.1 розділу 3 «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж» затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 19.03.2013 N 95 документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них у які нє підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Таким чином відповідно до умов діючого законодавства в сфері будівництва (п. 9 Розділу V Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та вказаним вище порядком прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта нерухомого майна до 05 серпня 1992 року не вимагається та органами, які уповноважені здійснювати прийняття в експлуатацію не здійснюється. Тому вірно згідно Витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.01.2019 за заявою [PERSON] від 14.11.2018 зареєстровано право власності за померлою [PERSON] , яка настала [INFO] - на спірне домобудування у [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку з прибудовами А-1, загальною площею 67,4 м.кв., житловою площею 54,1 м.кв.; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 44944974 від 03.01.2019, зареєстровано [PERSON] Комунального підприємства «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Харківської області. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч. З ст. З Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. З зазначеного Закону права на нерухоме майно виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селіщах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого року N 7/5 і зареєстроване в Мін`юстіУкраїни 18 лютого 2002 року за N 157/64 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно і обтяжень". За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього прав. При цьому до суду позивач не подав вимоги щодо встановлення факту сумісної спільної власністї [PERSON] , що помер [INFO] , та [PERSON] , що померла [INFO] відносно спірного нерухомого майна у вигляді домобудування з надвірними будівлями у [ADDRESS] . За таких обставин суд вирішував спір щодо права сумісної спільної власністї [PERSON] , що помер [INFO] , та [PERSON] , що померла [INFO] відносно спірного нерухомого майна у вигляді домобудування з надвірними будівлями у [ADDRESS] , однак в судовому засіданні в уточненому позові позивач просив визнати спірне спадкове майно сумісною власністю померлих батьків, що недопустимо згідно ст. 25 ЦК України; також суд вирішував спір в частині позову про визнання права власності на 1/2 частину домобудування у [ADDRESS] за [PERSON] , що помер [INFO] , однак, суд змушений відмовити в цій частині позовних вимог на підставі ст. 25 ЦК України, т.я. померла особа не здатна мати цивільні права та обов`язки. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент смерті. Суд приходить до висновку, що в даній частині позов - захист прав позивача проведено не у належний спосіб. За таких обставин, ураховуючи всі вище встановлені дані і порушення прав позивача, як спадкоємця першої черги за законом після смерті батька [PERSON] у 2008 році та після смерті матері [PERSON] у 2010 році - суд визнає недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 15.02.2019, видане приватним нотаріусом Дергачівського нотаріального округу Арнаутовою Т. А. в частині визнання за спадкоємцем за заповітом [PERSON] права власності на 1/2 частину житлового будинку у [ADDRESS] , суд також визнає недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 15.02.2019, видане приватним нотаріусом Дергачівського нотаріального округу Арнаутовою Т. А. в частині визнання за спадкоємцями за законом [PERSON] права власності на 1/4 частину житлового будинку у [ADDRESS] ; а також скасовує реєстрацію права власності на спадщину за заповітом згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.02.2019, видане приватним нотаріусом Дергачівського нотаріального округу Арнаутовою Т. А. - в частині визнання за спадкоємцем за заповітом [PERSON] права власності на 1/2 частину житлового будинку у [ADDRESS] ; крім того, скасовує реєстрацію права власності на спадщину за законом згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.02.2019, видане приватним нотаріусом Дергачівського нотаріального округу Арнаутовою Т. А. - в частині визнання за спадкоємцем за законом [PERSON] права власності на 1/4 частину житлового будинку у [ADDRESS] - з таких підстав: Згідно з частиною першою статті 1296 ПК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Позивач не може отримати свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, оскільки за заявою відповідача все спадкове майно в цілому було зареєстровано за померлою матір`ю. Відповідач не узгоджувала з Позивачем питання реєстрації спадкового майна. Як би ці питання були узгоджені Позивач заперечував би проти реєстрації спадкового майна в цілому за матір`ю, оскільки фактично прийняв спадщину після померлого батька. Крім того, Позивач звернувся до нотаріуса за прийняттям спадщини після батька та реєстрація права власності на спадкове майно в цілому за матір`ю перешкоджає реалізації права Позивача на одержання свідоцтва про право на спадщину після батька. Крім того, реєстрація права власності на спадкове майно в цілому за матір`ю призвела до невірного визначення часток, які б належали Відповідачу. Та ці частки були б значно менше ніж на теперішній час визначено нотаріусом Арнаутовою Т.А. Такі дії нотаріуса стали можливими лише за умов того, що нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину відповідачу не викликав Позивача при оформленні спадщини. Як би нотаріус дотримався цієї умови при оформленні спадщини, Позивач би повідомив його про те що прийняв спадщину у спільному сумісному майні батька та матері. Та мав би час на оскарження реєстрації спадкового майна тільки за матір`ю. Також те, що всі ці дії з реєстрації спадкового майна були вчинені Відповідачами без повідомлення Позивача, а Позивач про вчинені дії з реєстрації дізнався через тривалий час, це призвело до того, що у встановлений законом термін два місяці Позивач не зміг звернутися до Міністерства юстиції України з вимого про скасування реєстрації права спільного сумісного нерухомого майна тільки за померлою матір`ю. Згідно ч.1 ст.203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч.3 ст. 215 ЦК України визначено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч.1.2 ст.230 ЦК України визначено, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Оформлюючи свої спадкові права за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка настала [INFO] відповідач [PERSON] , при реєстрації права власності на спадкове майно за померлою матір`ю приховала від нотаріуса той факт, що спадкове майно є спільною сумісною власністю померлих батьків [PERSON] , у тому числі і сумісною спільною власністю [PERSON] , який помер [INFO] . В результаті приховування цього факту нотаріус не зміг правильно обчислити розмір долі у праві власності на майно за обома спадкоємцями при спадкуванні за законом та за заповітом. Окрім того, приватним нотаріусом Арнаутовою Т.А., яка проводила провадження у спадковій справі після померлої приватного нотаріуса Маренич Г.П. при оформлені свідоцтва про право на спадщину за відповідачем [PERSON] , було вчинено порушення підпункт 2.7 пункту 2 глави 10 розділу II Видача свідоцтв про право на спадщину. Згідно з Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затверджено наказом МЮ України 22.02.2012 №296/5, зареєстрованого в МЮ України 22.02.2012 за №282/20595: «У разі припинення, зупинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса, тимчасового блокування або анулювання доступу нотаріуса до Державного реєстру прав за заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкова справа може бути передана до іншого(ї) приватного нотаріуса (державної нотаріальної контори) в межах одного нотаріального округу після закінчення встановленого законодавством строку для прийняття спадщини. Приватний нотаріус (державна нотаріальна контора), якому (якій) передається спадкова справа, зобов`язаний(а) прийняти її у провадження». «Заява про передачу спадкової справи подається спадкоємцями нотаріусу, який веде незакінчену спадкову справу або зберігає закінчену спадкову справу (у разі ліквідації державної нотаріальної контори - комісії з ліквідації; у разі якщо приватний нотаріус не може особисто здійснити передачу спадкової справи, - відповідному головному територіальному управлінню юстиції». «Справжність підпису на заяві спадкоємців про передачу спадкової справи, яка надсилається поштою нотаріусу, який веде незакінчену спадкову справу або зберігає закінчену спадкову справу (у разі ліквідації державної нотаріальної контори - комісії з ліквідації; у разі якщо приватний нотаріус не може особисто здійснити передачу спадкової справи, - відповідному головному територіальному управлінню юстиції), або подається від імені спадкоємців їх представниками, має бути засвідчена нотаріально». Позивач, який є спадкоємцем після померлих батька та матері, такої заяви не писав. Вирішення питання судових витрат та правничої допомоги: суд вважає, що позов в цій частині слід задовольнити частково, а саме У стягненні витрат на правову допомогу слід відмовити відносно сум правової допомоги на а.с. 166-167 т.1 у вигляді 4608,4 грн., 2361,50 грн., правничої допомоги за ознайомлення із нотаріальною справою на суму 3000 грн згідно акту від 21.06.2019 правничої допомоги у сумі 3200 грн. за оформлення запиту у Малоданилівську селищну раду за актом і квитанцією від 24.06.2019, правничої допомоги на користь позивача у розмірі 2300 грн за виїзд представників позивача до Дергачівського РО та прокуратури для подачі заяви про проникнення до житла згідно акту і квитанції від 27.06.2019, правничої допомоги у розмірі 1500 грн за виїзд до прокуратури м. Дергачів і робот по заяві від 27.06.2019 згідно акту та квитанції від 03.07.2019, а також правничої допомоги з виготовлення позовної заяви про порушення спадкового права і подачі її в суд за 4200 грн. згідно акту і квитанції від 02.09.2019, а також правничої допомоги за виготовлення апеляційної скарги на ухвалу суду і подання скарги до апеляційної інстанції з копіюванням матеріалів на загальну суму 1424 грн згідно акту і квитанції від 09.10.2019, правничої допомоги в розмірі 2360 грн. за роботу помічника адвоката по оскарженню ухвал суду в Харківському апеляційному суді згідно акту і квитанції від 22.01.2020 /а.с.213, 214 т.1 а.с.233 т.1/, правничої допомоги на суму 3150 грн згідно квитанції /а.с.111 т.2/ - на загальну суму 25103,90 грн., т.я. згідно вимог ч.4 ст. 137 ЦПК України в актах про виконані роботи за договором правової допомоги не вказано складність справи та виконаних адвокатом робіт, послуги не конкретизовані, не вказаний час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, не зрозумілий та не конкретизований обсяг наданих адвокатом послуг, розрахунки по виконанню послуг на правову допомогу відсутні. У той же час згідно вимог ч.2-4 ст. 137 ЦПК України слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суми правничої допомоги у розмірі 3153 грн. за участь у судовому засіданні від 10.12.2019 впродовж 3 годин згідно акту і квитанції від 10.12.2019, а також правничої допомоги в розмірі 2102 грн за участь у судовому засіданні впродовж 2 годин згідно акту і квитанції від 17.01.2020, а також правничої допомоги в розмірі 1576,50 грн. згідно акту і квитанції від 20.01.2020 за складання заперечень впродовж 1,30 год. /а.с.213,214 т.1 а.с.233 т.1/, а усього 6831,50 грн. На підставі ст. 133,141 КПК України стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові розходи у сумі 1425,26 грн. за сплачений судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved