Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

В травні 2020 року позивач [PERSON] в інтересах якого діє адвокат Толстих Анна Борисівна звернувся з позовом ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» про відшкодування моральної шкоди завданої працівнику у зв`язку з нещасним випадком на виробництві. Мотивуючи свою заяву тим, що він з 19 листопада 2004 року по 27 лютого 2020 року перебував в трудових відносинах з ПрАТ «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ». 27 червня 2019 року о 17 годині 45 хвилин при виконанні трудових обов`язків з ним стався нещасний випадок, внаслідок якого отримав закритий осколковий перелом правої п`яткової кістки зі зміщенням відламків, забійну рану голови. Висновком МСЕК від 26.02.2020 року позивачу первинно встановлено 25 % втрати професійної працездатності без встановлення групи інвалідності з наступним переоглядом 01 лютого 2022 року. Вказує, що через нещасний випадок на виробництві він тривалий час перебував на лікуванні, а саме з 29.06.2019 року по 12.07.2019 року, з 05.10.2019 року по 17.10.2019 року та 3 24.01.2020 року по 04.02.2020 року зі скаргами на постійні головні болі, підвищений артеріальний тиск, поганий сон, нудоту, загальну слабкість, затемнення в очах та біль у попереку. Станом на січень 2020 року одужання не відбулося, стан його здоров`я не поліпшується, все це завдає йому великих моральних страждань, він не може забезпечувати повноцінно себе та свою родину, усі кошти витрачаються на лікування та медичну реабілітацію, не має змоги належним чином слідкувати за побутом вдома, самостійно виконувати дії фізичного навантаження. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 94 460 гривень, яку просив стягнути з відповідача. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.05.2020 року позовну заяву прийнято до свого провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі доказами. Відповідач скористався\~правом надання\~відзиву,\~у якому\~просив у\~задоволенні позовних\~вимог відмовити.\~В обґрунтування\~зазначив,\~що позивачем\~не доведено\~факту завдання\~йому моральної\~шкоди під\~час нещасного\~випадку на\~виробництві,\~оскільки позивач\~не зазначає\~ту обставину,\~що нещасний\~випадок на\~виробництві стався\~з ним\~з власної\~ініціативи,\~що підтверджується\~Актом розслідування\~нещасного випадку\~в якому\~зазначено,\~що нещасний\~випадок з\~гірником зачисного\~забою [PERSON] \~стався внаслідок\~невиконання останнім\~вимог інструкцій\~з охорони\~праці.\~Вказують що\~будь яких\~порушень зі\~сторони ПрАТ\~«ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ\~КОМБІНАТ»,\~що могли\~стати в\~причинному зв`язку\~з настанням\~нещасного випадку\~не виявлено,\~а отже\~вимоги щодо\~стягнення моральної\~шкоди з підприємства є безпідставними. Крім того зазначають, що позивач вперше пройшов огляд МСЕК 26.02.2020 року, висновком йому встановлено 25 % втрати професійної працездатності з наступним переоглядом 01.02.2022 року, отже згідно п.2.12.2 Порядку встановлення медико соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати працездатності у відсотках працівникам , яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з використанням трудових обов`язків, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.06.2012 № 420 позивач [PERSON] вважається таким, що може виконувати професійну працю у звичайних виробничих умовах з помірним або незначним зниженням складності робіт, або із зменшенням обсягу роботи, або при зміні умов праці що приводить до зниження заробітку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судом встановлено, що [PERSON] з 19.11.2004 року по 27.02.2020 року працював на підприємстві ПрАТ «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» на різних посадах, що підтверджується копією трудової книги позивача. Звільнений з підприємства за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію відповідно до ст. 38 КЗпП (а.с.25-28). 08 липня 2019 року на підприємстві відповідача було складено Акт розслідування нещасного випадку, що стався 05.07.2019 о 17-45 год. форми Н-1/П, згідно висновку комісії, нещасний випадок з [PERSON] визнано таким, що пов`язаний з виробництвом. Комісія встановила, що причинами нещасного випадку є: невиконання вимог інструкції з охорони праці, п.1.5.4 «Інструкції № 40.14.16 з охорони праці гірничоробітного очисного забою шахти ім. Орджонікідзе», затвердженою наказам генерального директора № 1270 від 20.12.2016 року. Винними особами, дії або бездіяльність яких призвели до нещасного випадку встановлено: гірник очисного забою добувної дільниці № 1 шахти ім. Орджонікідзе ПРАТ «ЦГЗК» - [PERSON] , який не подбав про особисту небезпеку під час перебування на території комбінату (а.с.8-18). Відповідно до висновку МСЕК від 26.02.2020 року Серії 12 ААА № 076317 позивачу встановлено 25 % втрати професійної працездатності без встановлення групи інвалідності з 17 лютого по 01 березня 2022 року, з наступним переоглядом 01 лютого 2022 року (а.с.21). Приписами\~статті 3 Конституції України\~людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно\~ст. 173 КЗпП України\~шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ч.2\~ст. 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України\~передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Виходячи з наведених вимог закону, позицію представника відповідача щодо відсутності підстав для покладення на підприємство відповідальності за завдану шкоду, оскільки відсутня вина підприємства в її заподіянні, та встановлена вина лише позивача, суд вважає такою, що не відповідає вимогам закону, оскільки між сторонами склалися трудові правовідносини, а травма отримана позивачем під час виконання ним трудових обов`язків і пов`язана з виробництвом, а отже наявні у зв`язку з цим всі підстави, передбачені\~ст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Крім того,\~ст. 13 Закону України «Про охорону праці»\~передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Отже, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Право на отримання виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. При цьому, рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 2 закріплено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяно працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відмова потерпілому у праві на отримання від підприємства грошової суми за моральну шкоду залежно від ступеня втрати професійної працездатності має обмежувальний характер. Частиною третьою\~статті 23 ЦК України\~передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). У відповідності зі ст.ст.23,1167\~ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання полягає, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я та травмуванням внаслідок нещасного випадку. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Не заслуговують на увагу доводи відповідача, що слід врахувати позицію ВС, викладену у Постанові від 13 лютого 2019 року у справі №755/18455/17, оскільки відповідно до обставин зазначеної постанови ВС, суди попередніх інстанцій, з якими погодився ВС виходили з того, що нещасний випадок стався саме з вини позивача, який перебував на робочому місці у нетверезому стані та порушив правила безпеки, заподіяння йому шкоди внаслідок цього не породжує у ТОВ «Селтік» обов`язку її компенсації, оскільки відсутня така складова цивільно-правової відповідальності, як неправомірна поведінка відповідача, внаслідок якої позивачу завдана моральна шкода, а тому відсутні підстави для стягнення грошових коштів у рахунок відшкодування моральної шкоди з відповідача. У зв`язку з чим суд не бере до уваги доводи відповідача, щодо аналогічності справи з правовою позицію ВС, викладену у постанові від 13 лютого 2019 року у справі №755/18455/17, оскільки в цій цивільній справі різні обставини. Крім того, суд звертає увагу на правову позицію ВС, викладену у постанові від 19 квітня 2020 року у справі № 210/2272/19, зокрема щодо погодження з доводами апеляційної інстанції, що "вина потерпілого в настанні нещасного випадку та перебування його в стані алкогольного сп`яніння не є підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, однак вказані обставини можуть бути враховані при визначенні її розміру". Так у поданні начальника шахти Орджонікідзе зазначається, що ступінь вини [PERSON] в тому що відбулось складає 5 відсотків (а.с.20). Протоколом № 2 засідання комісії з охорони праці ПРАТ "ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИСО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" [PERSON] зменшено розмір одноразової допомоги на 5 % , оскільки ушкодження настало не лише з причин, що залежать від работодавця, а і в наслідок порушення ним нормативних актів з охорони праці (а.19). Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, характер отриманої травми, 25 % втрати ним професійної працездатності, без встановлення групи інвалідності, тому, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у вигляді одноразового відшкодування в сумі 55 000 гривень. Стосовно питання про судові витрати суд зазначає наступне. Позивача згідно п.2 ч.1ст.5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Частина 1статті 133\~ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 6 ст.\~141\~ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 частини 2 статті 141\~ЦПК України визначено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 840,80 грн.

Outcome: partial