Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог, позивачі посилаються на те, що довіреністю, виданою 07 серпня 2011 [PERSON] та посвідченою приватним нотаріусом Луцького нотаріального округу - [PERSON], [PERSON] уповноважив [PERSON], [PERSON] та [PERSON] бути представником в державних та інших установах та організаціях незалежно від форми власності в тому числі в відповідних органах Державтоінспекції, органах нотаріату, при вирішенні питань, пов'язаних з відчуженням (продажем або обміном), а також здачею в оренду, належного на праві власності у відповідності до свідоцтва про реєстрацію ТЗ (технічного паспорту автомобіля) серії [NUMBER], виданого 08.06.2011 ВРЕВ ДАІ м.Дубно УДАІ УМВС України в Рівненській області, транспортного засобу моделі VOLKSWAGEN POLO, 1997 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] номер кузова № [NUMBER] зареєстрованого в ВРЕВ ДАІ м.Дубно УДАІ УМВС України в Рівненській області. Вказана довіреність є удаваним правочином, який вчинений з метою приховання іншого правочину - договору купівлі-продажу вказаного транспортного засобу. В даному випадку, між ними та відповідачем дійсно було укладено договір купівлі-продажу вказаного автомобіля, який оформлений у формі довіреності, оскільки укладення у встановленому законом порядку договору купівлі-продажу транспортного засобу потребує затрати часу та коштів, на момент придбання автомобіля відповідач поспішав, тому і обмежились видачею вказаною довіреністю. В судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] в судове засідання не з»явились, хоча про день та час слухання справи повідомлялись належним чином судовими повістками. Суд заслухавши позивачів, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Судом встановлено, що автомобіль марки VOLKSWAGEN POLO, 1997 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова № [NUMBER], відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ, зареєстрований на праві власності за відповідачем [PERSON] (а.с. 34-35) 07 серпня 2011 року приватним нотаріусом Луцького нотаріального округу - [PERSON], було посвідчено, на підставі усного договору між сторонами, довіреність. За змістом якої, позивачі та третя особа [PERSON] є представниками [PERSON] в державних та інших підприємствах та установах, організаціях незалежно від форм власності, в тому числі в органах Державтоінспекції України (в т.ч. при знятті з обліку ТЗ), органах нотаріату при вирішенні питань, пов'язаних з відчуженням, а також здачею в оренду ТЗ, мають право укладати договори цивільно-правового характеру щодо розпорядження та користування ТЗ, одержувати грошові суми з правом передачі повноважень за даною довіреністю третім особам. Згідно із ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. У п. 25 постанови Пленуму від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" Верховний Суд України роз"яснив, що за удаваним правочином сторони умисно оформили один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов"язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Отже, для визнання правочину удаваним слід установити, що обидві сторони договору усвідомлювали, що вони укладають саме удавану угоду та що їх дії направлені для досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. Таким чином, за своїм юридичним змістом доручення є договором про представництво, який є одностороннім і згідно якого повірений зобов'язується діяти від імені довірителя та не вправі вчиняти дії щодо майна на власну користь. Крім того, із матеріалів справи вбачається, що спірний автомобіль відповідачем не був знятий з обліку в органах ДАІ, у зв'язку із його відчуженням за процедурою, встановленою п.п.8, 40 Правил, залишався зареєстрованим за ним, доказів подання заяви останнім про зняття автомобіля з обліку і його огляд органами ДАІ, не надано. Не надходила така заява й від позивача, який мав право на розпорядження вказаним транспортним засобом, згідно довіреності від власника автомобіля. За таких обставин, відсутні підстави вважати, що між позивачами, з однієї сторони, та відповідачем, при оформленні довіреності на автомобіль мало місце укладення правочину, який за своїм змістом містив ознаки удаваного.

Outcome: dismissed