Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

Заявниця 06.08.2018 звернулась до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з вказаною заявою, в якій просить видати обмежувальний припис строком шість місяців стосовно [PERSON], [INFO], із наступними заходами тимчасового обмеження: обмежити його спілкування з постраждалим сином - малолітнім [PERSON], [INFO]; заборонити [PERSON] наближатися на відстань менше 500 м до місця проживання (перебування) постраждалих осіб [PERSON] та [PERSON], будинку [ADDRESS] до місця навчання сина - Миргородської загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів № 7, що знаходиться за адресою: вул. Багачанська, 51, м. Миргород, Полтавська область до корпусу санаторія «Хорол» ПрАТ «Миргородкурорт» розташованого за адресою: вул. Гоголя, 112, м. Миргород, Полтавська область, де знаходиться місце роботи [PERSON], інших місць частого відвідування постраждалими особами. Також заборонити [PERSON] розшукувати [PERSON] та [PERSON] особисто чи через третіх осіб, якщо вони за власним бажанням перебуватимуть у невідомому йому місці, переслідувати потерпілих та в будь-який спосіб (телефонні розмови, листування та інше) спілкуватись з ними. В обґрунтування заяви [PERSON] зазначила, що вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] з 2005 року. В період спільного проживання [INFO] року в них народився син - [PERSON]. Під час спільного проживання з [PERSON] заявниця вказує, що їхній син знаходився під психологічним тиском з боку батька, який нав'язував йому свої релігійні переконання, змушував тримати сухий піст до 22 години та будив сина двічі вночі, щоб читати молитви. На втручання заявниці з проханням припинити відносно сина практику нав'язування релігійних переконань [PERSON] реагував вкрай негативно, застосовуючи фізичне та психологічне насильство на очах у сина. Заявниця вказує, що внаслідок постійного фізичного та психічного насильства в сім'ї в малолітнього сина [PERSON] почались проблеми із психічним здоров'ям. Не витримавши постійного приниження та знущань [PERSON] вказує, що в липні 2016 року змушена була покинути спільне житло, яке винаймала з [PERSON] та переїхала з сином до своїх батьків. Однак переїзд не припинив психічного та фізичного насильства зі сторони [PERSON] Так 30.06.2018 [PERSON] намагався викрасти сина з перукарні, завдавши тілесних ушкоджень заявниці та її батьку, що стало поштовхом до прогресування емоційних розладів у сина, пов'язаних з порушенням сну. З 2016 року по березень 2017 року [PERSON] продовжував приходити на роботу заявниці, провокував сварки в ході яких ображав та погрожував. 05.04.2017 близько 21-30 год. на майданчику біля квартири [ADDRESS] [PERSON] протягом 10-15 хв. стукав у вхідні двері квартири батьків заявниці, де вони на даний час проживають, при цьому кричав, залякував та погрожував. 09.05.2017 [PERSON] разом із двома невстановленими особами, які перебували у масках увірвались в квартиру, де проживає заявниця, наніс їй тілесні ушкодження, намагався викрасти сина. По даному факту кримінальне провадження перебуває на розгляді Великобагачанського районного суду Полтавської області. Заявниця вказує, що неодноразово зверталась із заявами про вчинення протиправних дій відносно неї та її сина до Миргородського ВП. Листом від 02.10.2017 її повідомлено про те, що з [PERSON] проведена профілактична бесіда щодо недопущення вчинення протиправних дій та винесено офіційне попередження про неприпустимість вчинення насильства в сім'ї . 28.02.2018 під час спроби здійснити поїздку до м. Харкова, - для проведення експертного дослідження, [PERSON] знову вчинив психологічне насилля відносно них з сином на залізничному вокзалі в м. Миргороді. Продовжуючи свої протиправні дії, 25 травня 2018 року у дворі будинку, де проживає [PERSON], [PERSON] протягом півтори години вчиняв психологічне насильство над заявницею, яке виражалося в словесних образах, приниженнях, залякуванні, погрозах насильно забрати дитину. Заявниця вказує, що внаслідок протиправних дій [PERSON] насьогодні [PERSON] не виходить з дому гратись з однолітками, побоюючись повторних спроб його викрадення. Коли він перебуває в школі, біля дверей класу постійно перебуває або заявниця, або її батько. Оскільки, заявниця змушена захищати себе та свого малолітнього сина від протиправних дій його батька, який переслідує їх та створює загрозу для життя та здоров'я, вимушена звернутися до суду з вказаною заявою. Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07.08.2018 відкрито провадження по справі. Скориставшись своїм правом [PERSON] подав до суду заяву 27.08.2018, в якій виклав заперечення. Вказує, що за змістом норми п.7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис є санкцією за діяння, які кваліфікуються, як правопорушення, а при доведенні фактичних обставин, викладених у заяві про видачу обмежувального припису, в усякому разі тимчасово обмежуються права та покладаються певні обов'язки на особу -кривдника. Тому заявник, вважає, що обмежувальний припис є одним із видів відповідальності особи за вчинення правопорушення. Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» набув чинності 07.01.2018. Тому, [PERSON], посилаючись на положення ст. 58 Конституції України вважає, що обмежувальний припис можна видати лише за діяння, яке вчинене після дати набрання законної сили даним нормативно правовим актом. А тому, його дії, до вказаної дати не можуть слугувати підставою для видачі обмежувального припису. [PERSON] вказує, що згідно із заявою [PERSON] про видачу обмежувального припису заявниця зазначає лише два факти, вказуючи на систематичний характер насилля, а саме 28.02.2018 та 25.05.2018. У вказані дати дійсно були зустрічі з [PERSON], однак ознак насильства вони не мали, так як його не притягнуто до відповідальності та не попереджено. Заінтересована особа вважає, що заявниця під видачею обмежувального припису, хоче приховати свої дійсні наміри створити його негативний образ в суспільстві та продовжувати порушувати його права як батька, обмежуючи спілкування з сином. В судовому засіданні [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON], заяву підтримали, надавши детальні пояснення про відносини, які виникли під час спільного проживання з [PERSON], деталізуючи всі факти, які заявниця могла розповісти суду та вважала їх проявом насилля, як відносно неї, так і відносно малолітнього сина [PERSON]. Заінтересована особа, [PERSON], в своїх пояснення заперечував проти винесення захисного припису, пояснюючи, що він ускладнить розгляд кримінального провадження відносно нього по ч. 1 ст. 125 та ст. 162 КК України, досудове розслідування, в якому проводиться слідчим відділом Миргородського ВП за його заявами щодо притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] та цивільної справи за його зустрічним позовом про визначення порядку спілкування з сином [PERSON]. В своїх поясненнях [PERSON] не заперечував ускладнення відносин з [PERSON], однак не вважав їх насильством, а навпаки бажанням реалізувати батьком свого права на спілкування з сином. Представник заінтересованої особи, в особі органу опіки та піклування - Усатова Є. П. в своїх поясненнях вказала, що з 2016 року сім'я малолітнього [PERSON] перебуває на обліку в службах, як дитина, яка потрапила у складні умови. Про факти викладені в заяві [PERSON] вона знає з її слів та свідків, які приймали участь у засіданнях органу. Оцінюючи виниклу ситуацію та відносини між [PERSON] та [PERSON] вона вважає, що це саме той випадок, коли держава шляхом реалізації своїх функцій через органи державної влади повинна захистити дитину та її мати він можливих протиправних дій. Суд, вислухавши вступне слово та детальні пояснення заявниці, які вона висвітлила в судовому засіданні 20.09.2018, представника заявника та заінтересованих осіб, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що з 2005 року по 2016 рік [PERSON] та [PERSON] проживали у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] він народився [INFO] року та його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Малолітній син з липня 2016 року на теперішній час проживає з матір'ю окремо від батька. Судом встановлено, що в провадженні Великобагачанського районного суду Полтавської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочинів передбачених ч. 1 ст. 125 та ч. 2 ст. 162 КК України за фактом нанесення 09.05.2017 [PERSON] разом із двома невстановленими особами тілесних ушкоджень [PERSON] за адресою: [ADDRESS],. Достовірно підтверджено факт насильства відносно заявниці та малолітнього [PERSON], який відбувся 07.05.2018 по вул. Багачанській, біля будинку 38, в ході якого застосовано [PERSON] фізичне та психічне насилля як відносно [PERSON] так і [PERSON], шляхом його утримання за одяг та вчинення протиправних дій відносно його матері в його присутності. Даний факт суд вважає доведеним незважаючи на наявність постанови від 19 червня 2018 року судді Миргородського міськрайонного суду Сидоренка Ю.В. про закриття провадження відносно [PERSON] з формальних підстав того, що працівник поліції в протоколі «не конкретизовано, в якому виді насильства виразилось суспільно-небезпечне діяння [PERSON]І.». Не притягнення [PERSON] суддею з формальних підстав, пов'язаних із складенням протоколу про адміністративне правопорушення, не спростовує наявності самого факту насилля, яке відбулось та було доведено в суді свідками як в ході розгляду заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису, так і в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення. В ході судового розгляду свідками [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було підтверджено наявність складних відносин, які виникли між [PERSON] та [PERSON] та їх періодичними агресивними проявами, які негативно впливають на їхнього малолітнього сина [PERSON]. Матеріали справи містять достатньо доказів у виді медичної документації, яка підтверджує наявність психоемоційних розладів в неповнолітнього [PERSON], причиною яких є конфлікт, що існує між його батьками. Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров'ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання,а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису щодо своєї колишнього співмешканця та батька малолітнього [PERSON], заявник обґрунтував заявлені вимоги тим, що останній своєю протиправною агресивною поведінкою створює небезпеку для життя та здоров'я як заявниці, так і сина . Відповідно до пункту 2 частини 1ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно ч. 2ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб. Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 350-6 ЦПК України у разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" або Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків", на строк від одного до шести місяців. З огляду на встановлені судом обставини, оскільки [PERSON] неодноразово зверталася до правоохоронних органів з приводу незаконних дій [PERSON] щодо неї та малолітнього сина, відносно нього проводиться судовий розгляд кримінального провадження за фактом нанесення тілесних ушкоджень за ч.1 ст. 125 КК України та незаконного проникнення до житла заявниці. Також підтвердження інших фактів застосування насильства [PERSON], суд погоджується із доводами заявниці щодо наявності загрози життю та здоров'ю як її особистого, так і її малолітнього сина з боку [PERSON], а тому вони потребують захисту у порядку передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність видачі обмежувального припису стосовно [PERSON], шляхом визначення тимчасового обмеження його прав та покладення на нього обов'язків, а саме заборони: наближатися більше ніж на 200 метрів до місця проживання [PERSON] та [PERSON], до будинку [ADDRESS] до місця навчання сина - Миргородської загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів № 7, що знаходиться за адресою : вул. Багачанська, 51, м. Миргород, Полтавська область, до корпусу санаторія «Хорол» ПрАТ «Миргородкурорт» розташованого за адресою: вул. Гоголя, 112, м. Миргород, Полтавська область, де знаходиться місце роботи [PERSON], інших місць частого відвідування постраждалими особами. Заборонити [PERSON] розшукувати [PERSON] та [PERSON] особисто чи через третіх осіб, якщо вони за власним бажанням перебуватимуть у невідомому йому місці, переслідувати потерпілих та в будь-який спосіб (телефонні розмови, листування та інше) спілкуватись з ними. З метою забезпечення реалізації сторонами права на належне представництво своїх прав в суді під час розгляду цивільних та кримінальних справ, які перебувають в провадженні Миргородського міськрайонного суду та Великобагачанського районного суду Полтавської області суд встановлює обмежувальний припис з виключенням, яке надає можливість перебувати сторонам в приміщенні судів, з метою захисту та представництва своїх інтересів. Окрім того, припис встановлюється строком до набрання законної сили рішенням по цивільній справі 541/2378/16-ц, яким буде вирішено позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про встановлення способу спілкування з сином [PERSON], однак не більше шести місяців. Судові витрати, пов'язані з розглядом справи на підставі ч.3 ст. 350-5 ЦПК Украни відносяться на рахунок держави.

Outcome: partial