Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] Акціонерне Товариство «Акціонерно-Комерційний Банк «Капітал» звернувся до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 12.02.2014 року між ПАТ «АКБ «Капітал» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 1/14/317/20-0114/0067, згідно умов якого банк надав позичальнику споживчий кредит у розмірі 9736 грн. 68 коп. зі строком користування з 12 лютого 2014 року по 11 лютого 2016 року зі сплатою процентної ставки у розмір 15% процентів річних та щомісячної комісії у розмірі 0,75%. Від первісної суми кредиту. Відповідно до п. 4.4.3 Кредитного договору позичальник зобов»язаний погашати заборгованість перед банком по наданому кредиту, нарахованим процентам згідно графіку. 12.02.2014 року банк перерахував кредитні кошти позичальнику. Позичальник в порушення умов кредитного договору не виконав взяті на себе кредитні зобов»язання відносно щомісячної сплати комісії, процентів за користування отриманим кредитом та повернення кредиту частинами за встановленим у договорі графіком, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість у розмірі 15064 грн. 38 коп. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь вказану суму заборгованості та понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з»явився, просив справу слухати без його участі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення ( а.с. 26). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково , не могла сплатити заборгованість у зв»язку з тим, що їй позивачем не повідомлено місце знаходження позивача, на адресу якого необхідно перерахувати кошти за кредитним договором. Суд, вислухавши пояснення відповідачки, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 60 ЦПК України кожна із сторін зобов»язанна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Судом встановлено, що 12.02.2014 року між ПАТ «АКБ «Капітал» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 1/14/317/20-0114/0067, згідно умов якого банк надав позичальнику споживчий кредит у розмірі 9736 грн. 68 коп. зі строком користування з 12 лютого 2014 року по 11 лютого 2016 року зі сплатою процентної ставки у розмір 15% процентів річних та щомісячної комісії у розмірі 0,75%. Від первісної суми кредиту. Відповідно до п. 4.4.3 Кредитного договору позичальник зобов»язаний погашати заборгованість перед банком по наданому кредиту, нарахованим процентам згідно графіку. 12.02.2014 року банк перерахував кредитні кошти позичальнику. ( а. с. 4-5). -У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань по Кредитному Договору станом на 18.02.2016 р. за Відповідачем рахується заборгованість, яка складає 15064,38 грн., з яких: - сума заборгованості за кредитом 4678,26 грн.; - сума заборгованості по сплаті процентів 639,68 грн.; - заборгованість по сплаті щомісячної комісії за обслуговування рахунку -730,30 грн.. -пеня у розмірі 0,5 % від суми складає 3296,04 грн., -пеня за несплачені проценти складає 386 грн. 92 коп., -пеня за несплачену комісію складає 464 грн.84 коп. -штраф- 4868 грн. 34 коп. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов»язується надати грошові кошти ( кроедит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 525,526,530 ЦК України зобов»язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від зобов»язання не допускається. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Таким чином, пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення виконання зобовязання й до того дня, доки зобовязання не буде виконано. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року ( з подальшими змінами) № 11 «Про судове рішення» судове рішення є найважливішим актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією принципу верховенства права. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. 14 жовтня 2014 року набрав чинності Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в ст.2 якого зазначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, до проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов»язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та /або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов»язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Вказані норми права є обов»язковими для виконання вище переліченими установами. При настанні певних умов - встановлення статусу особи-боржника, яка проживає на тимчасово окупованій території, остання не повинна доводити наявність форс-мажорних обставин, оскільки вище переліченими нормами права встановлюється час та місце проведення антитерористичної операції, що є підставою для обов»язкового виконання банківськими установами імперативних норм ст. 2 Закону щодо ненарахування пені і штрафних санкцій до зазначеній категорії осіб за кредитними договорами з 14.04.2014 року. Територія проведення антитерористичної операції територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України « Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року « Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року № 405/2014. У п.5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону \~\~зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014, у період із 14 квітня 2014 року до її закінчення. На виконання вимог цього закону КМУ \~\~прийняв розпорядження№1053-р від 30 жовтня 2014 року, яким затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до цього розпорядження до зазначених населених пунктів належить і місто Красноармійськ, м. Родинське. В подальшому\~розпорядженням КМУ від 05.11.2014 року № 1079-р дію розпорядження КМУ від 30.10.2014 року зупинено. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом» \~\~район проведення антитерористичної операції - це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. За наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07 жовтня 2014 року №33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень) Згідно із п. 2 ст. 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону N 1669 (Закон N 1669-VII), дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Отже, враховуючи вищезазначені норми права, суд вважає, що граничний період, до якого повинні розраховуватися штрафні санкції - 13.04.2014 року включно Розпорядженням КМУ від 02.12.2015 року № 1275-р \~затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження КМУ від 30.10.2014 року № 1053р та розпорядження КМУ від 05.11.2014 року № 1079-р. Згідно із додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить м. Красноармійськ, м. Родинське. Відповідно до ст. 5 ЦК України \~\~акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Відповідно до ст. 58 Конституції України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли пом'якшує або скасовує у цивільну відповідальність особи. Зворотна дія в часі закону чи іншого нормативно-правового акта полягає в тому, що його юридична обов»язковість поширюється на факти, які виникли до набрання ним чинності, причому саме з моменту їх виникнення. При такій дії відбувається перегляд, корекція попередніх рішень щодо таких фактів вже відповідно до нового закону чи іншого нового нормативно-правового акта. Проте, не можуть мати зворотної дії юридичні норми, які встановлюють нові права й обов»язки чи заборони, оскільки порушення таких прав, невиконання таких обов»язків, недотримання таких заборон завжди буде новим видом, новим складом правопорушень. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Розпорядження\~\~Кабінету\~\~Міністрів\~\~ є\~\~підзаконним\~\~нормативно-правовим актом. У\~\~даному\~\~випадку\~\~розпорядження містять вторинні (похідні) норми, що розкривають\~\~і\~\~конкретизують\~\~первинні норми, приймаються на їх підставі, спрямовані на їх виконання.\~\~ Отже, норми підзаконного правового акта - розпорядження КМУ від 05.11.2014 року розповсюджувались на правовідносини, які виникли до вступу цього розпорядження в силу, та регулювались нормами вищезазначених діючих законодавчих актів. Оскільки на теперішній час м. Родинське, згідно затвердженого переліку, є територією де проводилася антитерористична операція, пеня була нарахована банком станом на 18.02.2016 року ( а. с. 5),після набрання чинності Закону України від 2 вересня 2014 року "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", та в момент чинності вищезазначених нормативно-правових актів, то визначені Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» \~ тимчасові заходи для забезпечення підтримки осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції, з урахуванням положень\~ ст. 5 ЦК України та ст. 58 Конституції України, розповсюджуються на відповідача звільняють останнього від обов'язку по оплаті на користь позивача всієї суми пені. За таких підстав суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, зокрема в сумі 10916,54 грн., за винятком пені. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до\~вищезазначених норм права\~суд стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати - судовий збір у розмірі 998,58 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial