Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

\~\~\~ В грудні 2015 року позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обгрунтування пощзовних вимог зазначила, що є основним квартиронаймачем квартири, яка розташована за адресою: вул. Первомайська, 67/27, м. Добропілля, Донецької області, що підтверджується копією особистого рахунку. У вищезазначеній квартирі з 03.08.1990 року також зареєстровано [PERSON], [INFO], який є колишнім чоловіком позивача. Відповідач в ній не проживає понад півтора року, участі в утриманні житла та в сплаті комунальних послуг не приймає,\~ позивач змушена сплачувати за комунальні послуги з розрахунку кількості зареєстрованих в квартирі осіб, що негативно впливає на її матеріальне становище, також зазначила, що має намір приватизувати квартиру однак не має можливості у звязку з тим, шо у квартирі зареєстрован відповідач. Позивач у\~ судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, проте звернулася до суду із заявою про розгляд справи в її відсутність, позов підтримала та просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного\~ розгляду\~ справи\~ не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, судові повістки були направлені на адресу відповідача у відповідності до ст. 74 ЦПК України, однак доказів поважності своєї неявки або заяви про розгляд справи в його відсутність до суду не надав. Отже на підставі ст.224 ЦПК України, у разі неявки відповідача, який належним чином повідомленим і від якого не надійшло повідомлення про причини не явки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у ній даних чи доказів,якщо позивач не заперечую проти такого вирішення справи. Таким чином, суд визнав причини неявки відповідача неповажними та ухвалив розгляд справи провести у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до копії особового рахунку виданого КП Добропільська служба "Єдиного замовника" основним квартиронаймачем квартири, яка розташована за адресою: вул. Первомайська 67/27 у м. Добропілля, Донецької області, є [PERSON], [INFO]. На підставі розпорядження голови Добропільської міської адміністрації від 31 січня 1994 року на імя останньої було переоформлено особовий рахунок. За вищезазначеною адресою також зареєстровано [PERSON], [INFO], що є колишнім чоловіком позивача та [PERSON], [INFO], що є сином позивача. Згідно відповіді Добропільського міського відділу ГУ Державної міграційної служби в Донецькій області на запит щодо надання відомості про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані, що містяться в картотеці реєстраційного обліку, відповідно до статті 16 Закону України «Про захист персональних даних» відносно: [PERSON], [INFO], останній зареєстрований за адресою: [INFO]. Як вбачається судом із долученої до матеріалів справи копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-НО №265273 виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Добропільського міського управління юстиції Донецької області 19 січня 1999 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. \~ Із долученого до матеріалів справи акту обстеження на предмет проживання [PERSON], [INFO] складеного Приватним підприємством «Добропільська ремонтно-експлуатаційна служба «Південний» № 225 від 01.03.2016 року, відповідач.\~ більш ніж 10 років не мешкає за адресою: вул. Первомайська, 67/27, м. Добропілля, Донецької області. Згідно статті 1 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень проти них. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у розгляді справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких виникає у сторін спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України встановлені підстави звільнення від доказування, а саме: обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 Житлового кодексу Української РСР визначається наступний порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням: визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України». У справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. \~\~\~\~\~\~\~\~ Виходячи з положень ст. 71 ЖК України та роз'яснень, що містяться в пп. 10 і 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України", право користування жилим приміщенням при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї зберігається протягом шести місяців або інших строків, передбачених цією статтею. В разі відсутності цих осіб понад встановлені строки з поважних причин (перебування у відрядженні, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) цей строк може бути продовжений судом. \~\~\~\~ Вивчивши матеріали справи і надані суду докази, враховуючи недоведеність поважності причин відсутності за місцем реєстрації відповідача понад півтора року, суд вважає, позовні вимоги\~ [PERSON] обґрунтованими і законними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: approved