Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» про відшкодування збитків, завданих внаслідок встановлення обмежень у використанні земельної ділянки. В обгрунтування позову позивач вказав, що рішенням виконавчого комітету Леміщиської сільської ради Жашківського району Черкаської області №18 від 27.04.1999р. йому виділено земельну ділянку площею 0,25 га у с. Леміщиха Жашківськогорайону Черкаської області під будівництво житлового будинку з надвірними спорудами. Розпорядженням голови Жашківської районної державної адміністрації Черкаської області від 07.05.1999р. №104 на моє імя видано дозвіл на забудову земельної ділянки. 24.05.2000р. позивач отримав дозвіл №130 на виконання будівельних робіт з будівництва житлового будинку та господарських будівель по вул. Вишнева у с. Леміщиха Жашківського району Черкаської області, строк дії якого склав 2 роки. З червня 2000 року по травень 2002 року включно позивач здійснював будівництво на підставі згаданого дозволу. Починаючи з червня 2002 року, у звязку із скрутним фінансовим становищем та закінченням строку дії дозволу на виконання будівельних робіт, подальше будівництво було зупинено. Разом з тим, право власності позивача на земельну ділянку площею 0,25 га в с. Леміщиха Жашківського району Черкаської області у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстроване 04.01.2016р., хоча земельну ділянку він отримав у власність набагато раніше. Також, на обєкт незавершеного будівництва, який знаходиться по вул. Вишнева, 1а у с. Леміщиха Жашківського району Черкаської області та включає в себе: житловий будинок з терасою, сарай, погріб, літню кухню, вбиральню, за позивачем зареєстроване право власності на початку квітня 2016 року. З повідомлення Золотоніського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів Філії Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» [PERSON] акціонерного товариства «Укртрансгаз» за вих. №428/07 від 27.04.2016р. [PERSON] дізнався проте, що обєкт здійсненого ним незавершеного будівництва знаходиться ближче ніж за 100 метрів (а саме близько 70 метрів) до підземного магістрального газопроводу високого тиску, що є порушенням норм чинного законодавства України. У згаданому листі повідомляється про заборону продовжувати будівництво житлового будинку. Позивач вказує, що згаданий газопровід є державною власністю і перебуває у господарському віданні ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» з урахуванням положень ст.ст.7, 9, 12, 16 Закону України «Про трубопровідний транспорт», п.п. 2 п.1 [PERSON] [PERSON] Міністрів України «Про визначення критеріїв віднесення обєктів\~державної власності до таких, що мають стратегічне\~значення для економіки\~і безпеки держави №999 від 03.11.2010р. Це ж саме підтверджується листами відповідача за вих. №428/07 від 27.04.2016р. та за вих. №5969/07 від 19.07.2016р. Після цього позивач звертався у відповідні інстанції із заявою про зменшення розміру охоронної зони магістрального газопроводу-відводу до ГРС Острожани для можливості продовження будівництва та ведення в експлуатацію житлового будинку з надвірними спорудами, однак отримав відмову. У період отримання земельної ділянки під забудову та здійснення на ній будівельних робіт, тобто до червня 2002 року, діяло законодавство, згідно з яким охоронна зона магістральних трубопроводів складає 50 метрів (пункт 7 Правил охорони магістральних трубопроводів, затверджених [PERSON] Міністрів СРСР №341 від 12.04.1979р.). Збільшення розміру охоронної зони магістральних трубопроводів з 50 до 100 метрів відбулося внаслідок набрання чинності Правилами охорони магістральних трубопроводів, затвердженими [PERSON] [PERSON] Міністрів України №1747 від 16.11.2002р. Аналогічне положення про 100-меторву охоронну зону магістральних трубопроводів передбачено ч.2 ст.11 Закону України «Про правовий режим земель охоронних зонобєктів магістральних трубопроводів» №3041-VI від 17.02.2011р. З аналізу норм вказаних законодавчих актів випливає, що розмір охоронної зони розраховується, починаючи від осі газопроводу і до найближчої будівлі (споруди). Тобто, охоронна зона вимірюється фактичною відстанню по обидві осі газопроводу до обєкта будівництва, а не до межі земельної ділянки, на якій знаходиться такий обєкт, як про це висловився у письмовій переписці відповідач. Таким чином, після отримання земельної ділянки для забудови та під час здійснення на ній будівництва нормами діючих у цей період нормативних актів було передбачено, що розмір охоронної зони магістральних трубопроводів становить 50 метрів. Починаючи з грудня 2002 року такий розмір склав 100 метрів, тобто відносно належного позивачу обєкта незавершеного будівництва розпочало діяти законодавче обмеження у вигляді заборони здійснення (продовження) будівництва та введення в експлуатацію житлового будинку з надвірними спорудами, а отже позивач з не залежних від нього причин, фактично був позбавлений можливості реалізувати свої повноваження як власника обєкта нерухомого майна, оскільки не мав права закінчити будівництво обєкта й ввести його в експлуатацію та відповідно використати його за цільовим призначенням шляхом проживання у ньому або ж відчуження та ін. Водночас, маючи всі необхідні дозвільні документи, позивач добросовісно протягом 2000-2002 років здійснював будівельні роботи на земельній ділянці та поніс значні фінансові витрати, не порушуючи при цьому жодні нормативно-правові акти, у тому числі й законодавчі приписи щодо розмірів охоронних зон магістральних трубопроводів. Тобто, позивач мав законне і виправдане сподівання на закінчення будівництва житлового будинку, отримання його у власність і розпорядженням ним на власний розсуд (отримання корисних властивостей речі). Отже, згадані витрати на будівництво, в розумінні ст.22, 1166, 1170 Цивільного кодексу України, є завданими йому внаслідок встановлення обмежень у використанні земельної ділянки збитками. Згідно з положеннями ч.1 ст.23 Закону України «Про правовий режим земельохоронних зон обєктів магістральних трубопроводів» власники та користувачі земельних ділянок мають право на відшкодування обґрунтованого розміру шкоди, заподіяної внаслідок встановлення обмежень на використання належних їм земельних ділянок у межах охоронних зонобєктів магістральних трубопроводів за цільовим призначенням. Норми п.1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого [PERSON] [PERSON] Міністрів України №284 від 19.04.1993 року, містять правило, відповідно до якого власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки,\~заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Відповідно до змісту ч.1 ст.157 Земельного кодексу України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи,\~діяльність яких\~обмежує права\~власників і\~землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. У п.12 [PERSON] Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16.04.2004 року наведено наступну позицію. Вирішуючи позови про відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, суди повинні мати на увазі, що при вилученні (викупі) сільськогосподарських угідь, лісових земель, чагарників для потреб, не пов'язаних із сільсько- чи лісогосподарським виробництвом, їх тимчасовому зайнятті для інших видів використання, встановленні обмежень щодо використання земельних ділянок, погіршенні якості грунтового покриву та інших корисних властивостей сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників, приведенні сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників у не придатний для використання стан, неодержанні доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки, відшкодування збитків згідно зі статтями 156, 157 ЗК здійснюється органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, громадянами та юридичними особами, які використовують земельні ділянки і діяльність яких\~обмежує права\~власників та\~землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу (в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими й іншими відходами та стічними водами). Розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад (п.2 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого [PERSON] [PERSON] Міністрів України №284 від 19.04.1993 року). За приписами п.3 Порядку визначення\~та відшкодування\~збитків власникам\~землі та\~землекористувачам,\~затвердженого [PERSON]\~[PERSON] Міністрів\~України №284\~від 19.04.1993р., відшкодуванню підлягає вартість житлових будинків, виробничих та інших будівель і споруд, включаючи незавершене будівництво. З урахуванням цього, у червні та жовтні 2017 року позивач звертався до Жашківської районної державної адміністрації Черкаської області з проханням створити комісію щодо визначення розміру збитків, завданих йому внаслідок встановлення обмежень у користуванні земельною ділянкою в с. Леміщиха Жашківського району Черкаської області, та оформлення відповідного акту. Водночас, у жовтні 2017 року на замовлення позивача судовим експертом [PERSON] було проведено будівельно-технічне дослідження на предмет визначення відновної вартості домоволодіння, яке знаходиться по вул. Вишнева, 1а у с. Леміщиха Жашківського району Черкаської області. Згідно з висновком судового експерта [PERSON] №08-17 від 11.10.2017р., складеним за наслідками проведення будівельно-технічного обстеження, відновна вартість домоволодіння, яке знаходиться по вул. Вишнева, 1а у с. Леміщиха Жашківського району Черкаської області, складає 963\~566,00 грн. без урахування ПДВ. Даний висновок, разом з іншими документами, було подано Жашківській районній державній адміністрації Черкаської області. Для вирішення питань, поставлених у моїх заявах, розпорядженням Жашківської районної державної адміністрації Черкаської області №266 від 05.12.2017р. було створено тимчасову комісію по визначенню збитків власникам землі та землекористувачам. На засідання тимчасової комісії листами від 05.12.2017р. за №746/01-31 та №747/01-31 запрошувались представники Філії Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» (Золотоніського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів), однак нікого з уповноважених осіб на засідання тимчасової комісії направлено так і не було. Розпорядженням голови Жашківської районної державної адміністрації Черкаської області №16 від 23.01.2018р. було затверджено акт тимчасової комісії по визначенню збитків власникам землі та землекористувачам від 23.01.2018р., відповідно до якого розмір завданих мені збитків складає 963\~566,00 грн. Оскільки відповідач є юридичною особою, діяльність якої обмежила право позивача закінчити будівництво житлового будинку (реалізувати повноваження власника обєкта нерухомості) та яка є користувачем і розпорядником магістрального газопроводу, то листом від 05.02.2018р. позивач звернувся до відповідача і до Філії Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» з проханням відшкодувати йому збитки, завдані внаслідок встановлення обмежень у використанні земельної ділянки, в сумі 963\~566 (девятсот шістдесят три тисячі пятсот шістдесят шість) гривень 00 коп., що відповідає відновній вартості розташованого на земельній ділянці домоволодіння. Відповідно до положень п.5 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого [PERSON] [PERSON] Міністрів України №284 від 19.04.1993 року, збитки відшкодовуються власникам землі і землекористувачам, у тому числі орендарям, підприємствами, установами, організаціями та громадянами, що їх заподіяли, за рахунок власних коштів не пізніше ніж протягом одного місяця після затвердження актів комісій. Однак, у листі 2301 вих. №18-392 від 27.02.2018р. відповідач вказав на відсутність правових підстав для відшкодування ним завданих збитків, зокрема зазначивши, що введення в експлуатацію магістрального газопроводу відбулось значно раніше, аніж земельна ділянка була передана для будівництва житлового будинку. Згідно із ст. 17 Закону України від «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика Європейського суду з прав людини застосовується українськими судами як джерело права. Приймаючи рішення\~у справі\~«Стретч проти\~Сполученого Королівства»\~(24.06.2003р.)\~Європейський суд\~з прав\~людини зауважив,\~щозгідно з усталеною практикою органів Конвенції, поняття «майно» (possessions) може означати «існуюче майно» (existing possessions) або активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право. Розумними очікуваннями особи вважаються легітимні (або законні) і виправдані очікування набути майно або майнове право, які в практиці Європейського суду з прав людини дістають правову охорону як майно. Поняття «законні очікування» (legitimate expectations) слід розглядати як елементи верховенства права та «юридичної визначеності» (legal certainty). Практика Європейського суду з прав людини розглядає законні очікування як елемент правової визначеності в умовах відсутності єдиної теорії легітимних (законних) очікувань, придатних для всіх національних правопорядків. Наведене свідчить, про те, що не маючи можливості реалізувати свої законні сподівання відносно закінчення будівництва житлового будинку та подальшого розпорядження ним на власний розсуд саме у звязку з прийняттям на законодавчому рівні відповідних обмежень у використанні з цією метою земельної ділянки (ч.2 ст.11 Закону України «Проправовий режим земельохоронних зон обєктів магістральних трубопроводів» №3041-VI від 17.02.2011р.), позивач не може самостійно здійснити правову охорону власного майна, окрім як шляхом звернення до суду. Оскільки «законні очікування», на переконання Європейського суду з прав людини, є елементом верховенства права, то та обставина, що газопровід високого тиску був введений в експлуатацію ще у 1992 році, не може бути перешкодою для захисту прав позивача [PERSON] як власника майна шляхом відшкодування шкоди відповідачем, оскільки, здійснюючи будівництво, він дотримався всіх чинних на той період нормативно-правових актів щодо охоронної зони магістрального газопроводу та небезпідставно сподівався стати власником повноцінного житлового будинку з надвірними спорудами. Натомість, з незалежних від нього причин, статус газопроводу було змінено і розмір охоронної зони збільшено з 50 м до 100 м, що також не залежало від моменту введення в експлуатацію газопроводу, адже в даній ситуації вирішальне значення має не момент будівництва газопроводу, а момент, з якого на законодавчому рівні було змінено охоронну зону. До того ж, наведеним законом передбачений однаковий розмір охоронної зони як для тих газопроводів, які були збудовані до прийняття закону №3041-VI від 17.02.2011р., так і для тих газопроводів, що збудовані після набрання чинності наведеним законом. Однак,\~мирним шляхом\~врегулювати спір\~не вдалося,\~томупозивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування збитків, завданих внаслідок встановлення обмежень у використанні земельної ділянки та просив стягнути з відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Укртрансгаз» завдані йому обмеженням земельної ділянки збитки у розмірі 963566 грн. 00 коп., а також судові витрати (а.с.2-8). \~ \~ \~ \~У судовому\~засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. \~ \~ \~ \~Представник позивача - [PERSON], який діє на підставі ордера серії ЧК №82157 від 16.07.2018р. та договору №7 від 16.07.2018р. про надання правової допомоги, - у судове засідання не зявився. У попередньому судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. У судове засідання представник відповідача ПАТ «Укртрансгаз» в особі філії Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» [PERSON],\~яка діє\~на підставі\~довіреності від\~27.12.2017р.\~-\~не зявилася.\~У попередньому\~судовому \~засіданні 10.12.2018р.\~позов не визнала та заперечувала проти його задоволення. У судовому засіданні представник відповідача ПАТ «Укртрансгаз» в особі філії Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» [PERSON], яка діє на підставі довіреності №1-319 від 29.12.2018р. - позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні. У судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Леміщиської сільської ради Жашківського району Черкаської області [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог. \~ \~ \~ \~Суд, вислухавши учасників справи та дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. \~ \~ \~ \~Згідно із ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. \~ \~ \~ \~Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. \~ \~ \~ \~Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. \~ \~ \~ \~На підставі ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. \~ \~ \~ \~Судом установлено наступні обставини. \~ \~ \~ \~18 квітня 1988 року на підставі акта комісії Жашківського міськвиконкому для будівництва газопроводу-відводу Жашків птахофабрика «Острожани» були виділені земельні ділянки (а.с.82). \~ \~ \~ \~Наказом №190 від 19 листопада 1992 року Управлінням магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» у звязку із закінченням будівництва газопроводу-відводу до птахофабрики «Острожани» Жашківського району було затверджено акт державної комісії по прийомці в експлуатацію газопроводу-відводу до птахофабрики «Острожани» Жашківського району Черкаської області, який було передано на баланс Золотоніському ЛВУМГ (а.с.79). \~ \~ \~ \~На підставі вказаного акта газопровід-відвод до птахофабрики «Острожани» Жашківського району Черкаської області було прийнято в експлуатацію 18 листопада 1992 року (а.с.79-81). \~ \~ \~ \~З витягу архівного сектору Жашківської районної державної адміністрації Черкаської області від 13.05.2015р. №116/04-04 вбачається, що на підставі розпорядження голови Жашківської районної державної адміністрації Черкаської області №104 від 07.05.1999 року [PERSON] було виділено земельні ділянки та дозволено будівництво житлових будинків та господарських будівель в с. Леміщиха (а.с.14). \~ \~ \~ \~24 травня 2000 року Жашківським відділом в справах містобудування та архітектури [PERSON] на виконання будівельних робіт з будівництва житлового будинку та господарських будівель за адресою: вул. Вишнева, с. Леміщиха, Жашківський район,Черкаська область, видано дозвіл №130 строком дії до 2002 року (а.с.16). \~ \~ \~ \~24 березня 2000 року між [PERSON] та виконавчим комітетом Леміщиської сільської ради Жашківського району Черкаської області в особі сільського голови [PERSON] укладено договір про забудову земельної ділянки (а.с.18). \~ \~ \~ \~Згідно вказаного договору [PERSON] 29.05.2000р. було виготовлено будівельний паспорт на забудову вищевказаної земельної ділянки за №24 (а.с.17). \~ \~ \~ \~З схеми розміщення земельної ділянки за адресою: вул. Вишнева, с. Леміщиха, Жашківський район,Черкаська область, вбачається, що відстань від магістрального трубопроводу до присадибної земельної ділянки складає 45 м, а до житлового будинку та господарських будівель - 71,31 м (а.с.21). \~ \~ \~ \~На підставі рішення виконавчого комітету Леміщиської сільської [PERSON] народних депутатів №15-4 від 25.05.2001р. [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,4665 га, яка розташована на території Леміщиської сільської ради Жашківського району Черкаської області та призначена для ведення особистого підсобного господарства, обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧР №028121, виданим 04.02.2002р. Леміщиською сільською [PERSON] народних депутатів (а.с.22). \~ \~ \~ \~04 січня 2016 року [PERSON] на земельну ділянку, призначену для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд (присадибну ділянку) площею 0,25 га, було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер 51392344 (а.с.24), та зареєстроване 25.02.2016р. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.23). \~ \~ \~ \~На підставі актуальної інформації про право власності з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 04.04.2016р. установлено, що за [PERSON] зареєстроване незавершене будівництво, обєкт житлової нерухомості, що розташований по вул. Вишнева, 1а у с. Леміщиха Жашківського району Черкаської області (а.с.25- 26). \~ \~ \~ \~Згідно повідомлення від 27.04.2016р. №428/07 ПАТ «Укртрансгаз» в особі філії Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» Золотоніського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів [PERSON] повідомлено, що по території земельної ділянки, землекористувачем якої він є, прокладений підземний магістральний газопровід високого тиску, який є державною власністю України та перебуває у господарському віданні ПАТ «УКРТРАНСГАЗ». У відповідності до вимог Законів України «Про трубопровідний транспорт», «Про правовий режим земель охоронних зон обєктів магістральних трубопроводів», а також «Правил охорони магістральних трубопроводів», затверджених постановою [PERSON] міністрів України №1747 від 16.11.2002р., для забезпечення охорони обєктів магістральних трубопроводів від пошкоджень, руйнувань, охорони довкілля, а також безпечної життєдіяльності населення на прилеглих до магістральних трубопроводів територіях, та для забезпечення безпечної експлуатації магістральних трубопроводів установлена охоронна зона у відповідних розмірах. Зокрема до його обєкта нерухомості мінімальна відстань від осі газопроводу становить 100 м (а.с.28). \~ \~ \~ \~З листів № 5969/07 від 19.07.2016р. та №6724/07 від 11.08.2016р. головного інженера ПАТ «Укртрансгаз» в особі філії Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» [PERSON] вбачається, що продовження будівництва житлового будинку в охоронній зоні на пряму веде до порушення чинного законодавства та інших нормативно-правових актів та нормативно-правових документів. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.13 розділу ІІ закону України «Про правовий режим земель охоронних зон обєктів магістральних трубопроводів» зменшення охоронної зони є неможливим, оскільки не забезпечується безпека та неможлива зміна категорійності і класу даної ділянки газопроводу-відгалудження до ГРС «Острожани» (а.с.31,32). \~ \~ \~ \~З акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 05.10.2016р., убачається, що будівельні роботи по будівництву житлового будинку по вул. Вишнева у с. Леміщиха Жашківського району Черкаської області, проводилися [PERSON] у період з 2000 по 2002 рік по дозволу, виданому Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Жашківської РДА за №130 від 24.05.2000р. Будівельні роботи забудовником були зупинені з моменту закінчення дії дозволу у 2002 році. Будівництво не продовжувалося із-за відсутності коштів (а.с.33). \~ \~ \~ \~02 жовтня 2017 року позивач звернувся до судового експерта [PERSON] з проханням провести будівельно-технічне дослідження обєкту, тобто домоволодіння по вул. Вишнева, 1а у с. Леміщиха Жашківського району Черкаської області з метою визначення відновної вартості даного будинковолодінні. \~ \~ \~ \~У відповідності до висновку експертного дослідження за результатами проведення будівельно-технічного дослідження №08-17 від 11.10.2017р. відновна вартість будинковолодінні (житловий будинок, господарська будівля, вбиральня, каналізація) станом на 02.10.2017р. складає 963566 грн. 00 коп. без врахування ПДВ (а.с.34-43). \~ \~ \~ \~17 жовтня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Жашківської районної державної адміністрації із заявою, в якій просив розглянути на засіданні комісії по визначенню та відшкодуванню збитків власникам землі та землекористувачам звіт про визначення вартості нерухомого майна, розташованого по вул. Вишнева, 1а у с. Леміщиха Жашківського району Черкаської області (а.с.44). \~ \~ \~ \~Вказану заяву 23.01.2018р. було розглянуто на засідання комісії по визначенню та відшкодуванню збитків власникам землі та землекористувачам, що підтверджується протоколом №2 (а.с.46), складено та затверджено акт, на підставі якого установлено, що розмір збитків, завданих власнику землі [PERSON], становить 963566 грн. 00 коп. на підставі звіту про оцінку вартості нерухомого майна будинковолодіння, розташованого по вул. Вишнева, 1а у с. Леміщиха Жашківського району Черкаської області (а.с.48, 49). \~ \~ \~ \~05.02.2018р. \~ \~ \~ \~позивач [PERSON] звернувся до ПАТ «Укртрансгаз» в особі філії Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» листом, в якому просить в термін до 23.02.2018р. відшкодувати йому завдані внаслідок встановлення обмежень у використанні земельної ділянки збитки в сумі 963566 грн. 00 коп. (а.с.51-52). \~ \~ \~ \~На вказаний лист [PERSON] отримав лист-відповідь, в якому розяснено наступне. Земельну ділянку в розмірі 0,25 га [PERSON] було виділено згідно рішення Леміщиської сільської ради Жашківського району Черкаської області від 27.04.1999р. Магістральний газопровід відвід до ГРС Острожани збудований та введений в експлуатацію у 1992 році згідно [PERSON] державної приймальної комісії про прийом закінченого будівництвом обєкту в експлуатацію від 18.11.1992р., та який затверджено наказом УМГ «Черкаситрансгаз» від 19.11.1992р., земельна ділянка для будівництва якого виділена у квітні 1988 року. Вказана земельна ділянка площею 0,25 га вже знаходилася в межах 43 м від магістрального газопроводу, тобто в охоронній зоні газопроводу відводу до ГРС Острожани, яка згідно чинного законодавства на той момент складала 50 м. Протягом 1999-2002 років на час виділення земельної ділянки в охоронній зоні та надання дозволу на будівництво житлових будинків, добудов до житлових будинків та господарських будівель [PERSON], коли охоронна зона була встановлена 50 м від магістрального газопроводу та станом на дату набрання чинності Правил охорони магістральних трубопроводів, затверджених постановою [PERSON] міністрів України 16.11.2002р. №1747, якою встановлено розмір охоронної зони 100 м від магістрального газопроводу, законодавство не передбачало відшкодування власникам землі збитків встановленням обмежень щодо використання землі. У звязку з цим відповідач вважає, що акт тимчасової комісії по визначенню та відшкодуванню збитків власникам землі та землекористувачам від 23.01.2018р. не породжує правових наслідків для ПАТ «Укртрансгаз» в частині обовязку відшкодування збитків (а.с.53). Згідно частин 1 та 2 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 15\~ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 27 липня 2018 року відповідачем АТ «Укртрансгаз» у справі подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач повністю заперечує проти позовної заяви [PERSON], оскільки вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, а наведені доводи такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, виходячи з наступного. Магістральний газопровід - відвід до ГРС Острожани збудований та введений в експлуатацію в 1992 р. згідно [PERSON] державної приймальної комісії про прийом закінченого будівництвом обєкту в експлуатацію від 18.11.1992р. затвердженого наказом УМГ «Черкаситрансгаз» від 19.11.1992 р. №190, земельна ділянка для будівництва якого була виділена у квітні 1988р. згідно [PERSON] вибору земельних ділянок для строительствабудівництва газопроводу-відводу Жашків-птахофабрика «Острожани». Згідно рішення Леміщиської сільської ради від 27.04.1999 р. № 18 «Про розгляд заяви гр. [PERSON]Г.», затвердженого протоколом сесії Леміщиської сільської ради від 04.06.1999 р., та розпорядження №104 Жашківської районної державної адміністрації від 07.05.1999 р. «Про виділення земельної ділянки та надання дозволу на будівництво житлових будинків, добудов до житлових будинків та господарських будівель» позивачу було виділено земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 7120983800:01:001:0281. Таким чином, земельну ділянку під будівництво площею 0,25 га. позивачу виділено у 1999р. Магістральний газопровід - відвід до газорозподільчої станції (далі ГРС) Острожани проходить вздовж земельної ділянки позивача (кадастровий № 7120983800:01:001:0281). На момент виділення земельної ділянки позивачу діяли Правила охорони магістральних трубопроводів затверджених постановою [PERSON] Міністрів СРСР № 341 від 12.04.1979р., згідно пункту 7 яких передбачалось, що «для обеспечения нормальных условий эксплуатации и исключения возможности повреждения трубопроводов (при любом виде их прокладки) устанавливаются охранные зоны: вдоль трасс трубопроводов - в виде участка земли, ограниченного условиями линиями, проходящими в 50 метрах от оси трубопровода с каждой стороны». Відповідно до п.11 Правил охорони №341 «в охранных зонах трубопроводов без письменного согласия предприятий (организаций), их эксплуатирующих, запрещается: а) возводить любые постройки и сооружения». Відповідно до п.8 Правил охорони №341 «земельные участки, входящие в охранные зоны трубопроводов, не изымаются у землепользователей и используются ими для проведения сельскохозяйственных и иных работ с обязательным соблюдением требований настоящих Правил». Згідно відомостей публічної кадастрової карти та картографічних даних 2018р. земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер 7120983800:01:001:0281 на момент прийняття рішення Леміщиською сільською радою про її виділення позивачу, в порушення Правил охорони №341, була розташована на відстані 45 метрів від осі магістрального газопроводу, тобто виділена земельна ділянка під будівництво вже знаходилась в охоронній зоні магістрального газопроводу відводу до ГРС Острожани за адресою: с. Леміщиха, вул. Вишнева, 1а. Факт виділення позивачу земельної ділянки площею 0,25 га. з порушенням Правил охорони №341 в охоронній зоні магістрального газопроводу також підтверджується доданою до позовної заяви Схемою розміщення земельної ділянки (масштаб 1:1000, виконавець ФОП [PERSON], 2018р.), згідно якої найближча відстань від магістрального газопроводу-відводу до земельної ділянки позивача складає 45 метрів. Охоронна зона магістрального газопроводу в розмірі 100 метрів встановлена згідно Правил охорони магістральних трубопроводів, що затверджені постановою [PERSON] Міністрів України від 16.11.2002р. №1747. Правовими підставами для відшкодування збитків, завданих внаслідок встановлення обмежень у використанні земельної ділянки позивач зазначає Закон України «Про правовий режим земель охоронних зон обєктів магістральних трубопроводів» №3041 (далі Закон України №3041) та «Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам», що затверджено постановою [PERSON] Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 (далі Порядок № 284). АТ «Укртрансгаз» вважає вказані нормативні акти такими, що не підлягають застосуванню до правовідносин на момент їх виникнення. Статтею 14 Закону України №3041 визначено, що земельні ділянки, розташовані в охоронних зонах обєктів магістральних трубопроводів, не вилучаються у їх власників або користувачів, а використовуються з обмеженнями, встановленими цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Згідно ч.2 ст.23 Закону України №3041 до осіб, які мають право на відшкодування шкоди, належать особі, які набули право власності або право користування (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) земельними ділянками до надання земельної\~ділянки для\~будівництва відповідного об'єкта магістрального трубопроводу. Позивач безпідставно посилається на положення ч.2 ст.23 Закону України №3041, оскільки земельну ділянку для будівництва магістрального газопроводу - відводу до ГРС Острожани виділено в 1988 р. та введено його в експлуатацію в 1992 р., а земельну ділянку гр. [PERSON] в межах охоронної зони магістрального газопроводу з порушенням Правил охорони №341 виділено пізніше - в 1999 р. згідно рішення виконавчого комітету Леміщиської сільської ради від 27.04.1999 р. Відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Згідно частинами 1, 2 статті 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Частиною 3 статті 5 ЦК України передбачено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. У Рішенні Конституційного суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності. Принцип непорушності зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7). Правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 22 лютого 2017р. у справі 3 6-2705цс16 також підтверджує, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Відповідач вказує, що пунктом 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам в редакції постанови [PERSON] Міністрів України від 19.04.1993 р., яка діяла до 14.01.2004 р. визначено, що збитки, заподіяні вилученням (викупом) або тимчасовим зайняттям земельних ділянок, а також обмеженням прав власників землі та землекористувачів, у тому числі орендарів, погіршенням якості земель або приведенням їх у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян, підлягають відшкодуванню власникам землі або землекористувачам, у тому числі орендарям. При цьому, в період виділення земельної ділянки площею 0,25 га та проведення позивачем будівельних робіт (1999 - 2002 роки) чинне законодавство не передбачало можливості відшкодування вартості житлових будинків (включаючи незавершене будівництво) з підстав встановлення обмежень на використання земельних ділянок. Твердження Позивача про те, що «охоронна зона вимірюється фактичною відстанню по обидві сторони від осі газопроводу до обєкта будівництва» є безпідставним, виходячи з наступного. Статтею 11 Закону України «Про трубопровідний транспорт» встановлено, що до земель трубопровідного транспорту належать земельні ділянки, на яких збудовано наземні і надземні трубопроводи та їх споруди, а також наземні споруди підземних трубопроводів. Вздовж трубопроводів встановлюються охоронні зони. Охоронна зона землі вздовж магістральних та промислових трубопроводів, навколо промислових обєктів для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодженню, а також для зменшення їх негативного впливу на людей, суміжні землі, природні обєкти та довкілля в цілому (стаття 1 Закону України «Про трубопровідний транспорт»). Згідно абз.6\~статті 1\~Закону України\~«Про правовий\~режим земель\~охороннихзон обєктів магістральних трубопроводів» від 17.02.2011р. №3041., охоронна зона обєктів магістральних трубопроводів - територія, обмежена умовними лініями уздовж наземних, надземних і підземних трубопроводів та їх споруд по обидва боки від крайніх елементів конструкції магістральних трубопроводів та по периметру наземних споруд на визначеній відстані, на якій обмежується провадження господарської та іншої діяльності. Аналогічні приписи містяться в статті 73 Земельного кодексу України. Тож, позивач безпідставно вважає, що охоронна зона магістрального газопроводу вимірюється до обєкта будівництва, оскільки розмір встановленої охоронної зони газопроводу-відводу до ГРС Острожани визначається відстанню (протяжністю) земельної ділянки по обидва боки від крайніх елементів конструкції магістральних трубопроводів. В позовній заяві позивач необгрунтовано та безпідставно вказує, що збільшення охоронної зони позбавляє його можливості «реалізувати свої повноваження як власника обєкта нерухомого майна». Відповідно до частини 2 статті 190 ЦК України, майнові права є неспоживчою річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Згідно частин 1 та 2 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідач звертає увагу суду, що позивач на момент виділення йому земельної ділянки знав про наявність обмежень у її використанні та самостійно на власний розсуд розпорядився своїм правом та у період з травня 2000 по травень 2002 років на підставі Дозволу на виконання будівельних робіт №130 збудував на власний ризик житловий будинок та господарські будівлі на земельній ділянці в охоронній зоні магістрального газопроводу-відводу до ГРС Острожани, яка розташована на відстані 45 метрів від осі магістрального газопроводу в межах охоронної зони. В позовній заяві позивач зазначає, що «статус газопроводу було змінено». Даний висновок є безпідставним та підлягає спростуванню, виходячи з наступного. Відповідно до розділу 2 ДБН 2.05.06-85 «Магістральні трубопроводи», магістральні газопроводи в залежності від робочого тиску в трубопроводі поділяються на два класи: І клас при робочому тиску вище 2,5 до 10,0 МПа (вище 25 до 100 кгс/см2) включ.; ІІ клас - при робочому тиску вище 1.2 до 2.5 МПа (вище 12 до 25 кгс/см7). З моменту введення в експлуатацію магістральний газопровід-відвід до ГРС Острожани є газопроводом І-го класу, діаметром 159 мм. (Ду 150) та експлуатується з робочим тиском Ру 7,5 МП. Зміну категорійності чи класу магістрального газопроводу не проводилось. В позовній заяві позивач зазначає, що «витрати на будівництво в розумінні ст.22, 1166, 1170 ЦК України, є завданими йому внаслідок встановлення обмежень у використанні земельної ділянки збитками», при цьому відповідач зазначає наступне. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Частиною 1 статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до приписів статей 22, 1166 ЦК України, необхідними елементами складу цивільного правопорушення, що дають підстави для стягнення збитків є: протиправність поведінки; шкода; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою; вина. Згідно статті\~76\~ЦПК України,\~ доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Відповідно до частини 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. При цьому, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу протиправності поведінки відповідача та не доведено причинного звязку між завданою шкодою та діяльністю безпосередньо АТ «Укртрансгаз». Права позивача порушені виділенням Леміщиською сільською радою земельної ділянки площею 0,25 га. в охоронній зоні магістрального газопроводу-відводу до ГРС Острожани. Акціонерне товариство «Укртрансгаз» є неналежним відповідачем у цивільній справі № 693/652/18, оскільки не є субєктом спірних матеріальних правовідносин. Доводи позивача, що діяльність АТ «Укртрансгаз» обмежила його право на закінчення будівництва житлового будинку (реалізацію повноважень власника обєкта нерухомості) є безпідставними та не відповідають фактичним обставинам справи. Згідно частини 1 статті 7 Закону України «Про трубопровідний транспорт», магістральний трубопровідний транспорт має важливе народногосподарське та оборонне значення і є державною власністю. \~ \~ \~ \~ Виходячи зі змісту норм Закону України «Про нафту і газ» та Закону України «Про трубопровідний транспорт», відносини з транспортування та зберігання природного газу є важливою та невідємною складовою нафтогазової галузі України. Належне функціонування нафтогазової галузі України є головною умовою забезпечення енергетичної безпеки України, що й підкреслює загальнодержавне значення галузі та необхідність суворого дотримання законодавства при вирішенні її проблемних питань та захисті її інтересів. АТ «Укртрансгаз» здійснює суспільно-важливу і стратегічну функцію по своєчасному й безперебійному забезпеченню субєктів господарювання та соціальної сфери України природним газом, надійного та безпечного функціонування Єдиної газотранспортної системи України, а також забезпечення транзиту газу за міждержавними угодами. Відповідно до постанов [PERSON] Міністрів України «Про затвердження переліку підприємств, які мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави» від 04.03.2015р. № 83 та «Про визначення критеріїв віднесення обєктів державної власності до таких, що мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави» від 03.11.2010р. № 999 ПАТ «УКРТРАНСГАЗ», як субєкт господарювання державного сектору економіки та підприємство паливно-енергетичного комплексу, що здійснює діяльність з транспортування природного газу магістральними газопроводами і зберігання природного газу у підземних газосховищах, віднесено до\~підприємств,\~які мають\~стратегічне значення\~для економіки\~і безпеки\~держави. В\~свою чергу,\~під «енергетичною\~безпекою держави»\~розуміється здатність\~держави в особі її органів управління забезпечити кінцевих споживачів природним газом в необхідному обсязі та належної якості у звичайних умовах, а також під час дії дестабілізуючих факторів (надзвичайних ситуацій) внутрішнього чи зовнішнього характеру у межах гарантованого покриття мінімального обсягу найважливіших потреб країни, окремих її районів, міст, селищ чи обєктів у паливно-енергетичних ресурсах. Згідно частини 1 ст.20, ст.21 Закону України № 3041, фізичні та юридичні особи, власники та користувачі земельних ділянок при провадженні господарської та іншої діяльності на землях охоронних зон об'єктів магістральних трубопроводів зобов'язані дотримуватися особливого режиму їх використання та встановлених обмежень, а також дотримуватися інших обмежень, встановлених нормативно-правовими актами для земель охоронних зон та відповідно до цього Закону. Власники та користувачі земельних ділянок при здійсненні ними господарської та іншої діяльності на землях охоронних зон об'єктів магістральних трубопроводів зобов'язані дотримуватися особливого режиму господарської діяльності та обмежень, які поділяються на загальні обмеження, що діють в охоронних зонах об'єктів магістральних трубопроводів незалежно від внутрішніх зон безпеки, та особливі обмеження, що встановлюються в охоронних зонах об'єктів магістральних трубопроводів залежно від категорії зони безпеки (частина 1 ст.22 Закону України №3041). До особливих обмежень, що діють у межах охоронних зон об'єктів магістральних газопроводів, належить заборона (ч.4 ст.22 Закону №3041) у тому числі, будувати житлові будинки, виробничі чи інші будівлі та споруди, громадські будівлі. Відповідно до статті 20 Закону №3041, порушення законодавства України про трубопровідний транспорт тягне за собою встановлену законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Відповідальність за порушення законодавства про трубопровідний транспорт несуть особи, винні, у тому числі, у недотриманні вимог Правил охорони магістральних трубопроводів. Діяльність АТ «Укртрансгаз» жодним чином не обмежує право власності позивача на земельну ділянку площею 0,25 га., а дотримання встановлених законодавчих обмежень щодо використання земельної ділянки, в розумінні частини 5 статті 319 ЦК України, є обовязком Позивача. Крім того, позивач в позовній заяві посилається на ст.1170 ЦК України, згідно якої у разі прийняття закону, що припиняє право власності на певне майно, шкода, завдана власникові такого майна, відшкодовується державою в повному обсязі. З цього приводу відповідач вказує, що розмір охоронних зон встановлено нормативними актами прийнятими [PERSON] Міністрів України. Таким чином, АТ «Укртрансгаз» самостійно розмір охоронних зон не встановлює та не є належним відповідачем у справі № 693/652/18. Щодо спливу строку позовної давності для звернення позивача до суду. В позовній заяві Позивач вказує на порушення свого права, як власника земельної ділянки площею 0,25 га, на продовження будівництва та введення в експлуатацію житлового будинку з надвірними спорудами з підстави набрання чинності підзаконного нормативного акту «Правил охорони магістральних трубопроводів» затверджених постановою [PERSON] Міністрів України № 1747 від 16.11.2002 р. згідно якого, охоронні зони магістральних трубопроводів збільшено з 50 до 100 метрів. Згідно статті 3 Указу Президента України «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності» від 10 червня 1997 року № 503/97 (далі Указ Президента № 503/97), громадяни, державні органи, підприємства, установи, організації під час здійснення своїх прав і обов'язків повинні застосовувати закони України, інші акти Верховної [PERSON] України, акти Президента України і [PERSON] Міністрів України, опубліковані в офіційних друкованих виданнях або одержані у встановленому порядку від органу, який їх видав. Відповідно до статті 5 Указу Президента № 503/97, нормативно-правові акти [PERSON] Міністрів України набирають чинності з моменту їх прийняття, якщо більш пізній строк набрання ними чинності не передбачено в цих актах. [PERSON] Міністрів України, які визначають права і обов'язки громадян, набирають чинності не раніше дня їх опублікування в офіційних друкованих виданнях. Статтею 1\~Указу Президента\~№ 503/97\~визначено,\~що офіційними\~друкованими виданнями\~є: "Офіційний вісник України", газета "Урядовий кур'єр". Правила охорони магістральних трубопроводів, що затверджені постановою [PERSON] Міністрів України від 16.11.2002 р. № 1747 офіційно опубліковані в Урядовому курєрі 04.12.2002 р. № 226. Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк предявлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Згідно статті\~256\~ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Аналогічна правова норма містилася і в статті 71 ЦК Української РСР. Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Як вбачається із частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою\~у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обовязку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. (висновок Верховного суду України у справі\~№ 6-2469цс16). Оскільки право на звернення до суду з позовом з питань встановлення охоронних зон у Позивача виникло з моменту офіційного опублікування Правил охорони магістральних трубопроводів» затверджених постановою [PERSON] Міністрів України №1747 від 16.11.2002р., тобто з 05 грудня 2002 року, то трирічний строк позовної давності закінчився 04 грудня 2005 року. АТ «Укртрансгаз» заперечує щодо визначеного позивачем розміру відшкодування збитків, завданих внаслідок встановлення обмежень у використанні земельної ділянки в сумі 963\~566,00 грн. 13 серпня 2018 року позивачем подано відповідь на відзив, яку обґрунтовує наступним. Посилання відповідача на те, що в період здійснення будівельних робіт (1999-2002 роки) чинне на той час законодавство України не передбачало можливості відшкодування вартості житлових будинків (включаючи незавершене будівництво) з підстав встановлення обмежень на використання земельних ділянок не відповідає дійсності, оскільки п.1 та п.3 Порядку визначення\~та відшкодування\~збитків власникам\~землі та\~землекористувачам,\~затвердженого [PERSON]\~[PERSON] Міністрів\~України №284\~від 19.04.1993р.,\~у редакції,\~чинній до\~14.01.2004р.,\~було передбачено,\~що відшкодуванню підлягає вартість житлових будинків, виробничих та інших будівель і споруд, включаючи незавершене будівництво, у звязку з обмеженням прав власників та землекористувачів. Доводи відповідача про неможливість застосування під час розгляду справи положень нормативно-правових актів, які регулюють порядок відшкодування власникам землі та землекористувачам збитків, завданих встановленням обмежень у використанні земельної ділянки, в силу того, що межа земельної ділянки позивача знаходить за 45 метрів до газопроводу, не заслуговують на увагу, так як охоронна зона магістрального газопроводу визначається як відстань від\~осі газопроводу\~до обєкта\~будівництва,\~а не\~до межі\~земельної ділянки,\~на якій\~знаходиться такий\~обєкт (абз.2 п.2 Правил охорони магістральних трубопроводів, затверджених [PERSON] [PERSON] Міністрів України №1747 від 16.11.2002р., п.7 Правил охорони магістральних трубопроводів, затверджених [PERSON] Міністрів СРСР №341 від 12.04.1979р.). Міркування відповідача\~про те,\~що він\~є неналежним\~відповідачем у\~справі,\~а позивач\~не довів\~причинного звязку\~між завданою\~шкодою і\~діяльністю відповідача,\~мають оцінювати\~критично,\~адже ч.1 ст.157 Земельного кодексу України чітко визначений субєкт відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам - юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів.\~До того\~ж у п.12 [PERSON] Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16.04.2004р. міститься правовий висновок, відповідно до якого при встановленні обмежень щодо використання земельних ділянок відшкодування збитків згідно зі статтями 156, 157 ЗК здійснюється органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, громадянами та юридичними особами, які використовують земельні ділянки і діяльність яких обмежує права власників та землекористувачів. Як підтверджується матеріалами справи та визнається відповідачем, саме він є розпорядником газопроводу, а отже внаслідок діяльності відповідача позивач зазнав збитків. У даній справі не підлягає застосуванню строк позовної давності, так як нормативно-правовий акт (у нашому випадку Правила охорони магістральних трубопроводів, затверджені [PERSON] [PERSON] Міністрів України №1747 від 16.11.2002р.) є актом загальної дії і його опублікування в офіційному виданні не може вказувати на обізнаність невизначеного кола осіб з порушенням їхніх прав. Окрім того, як я вже наголошував, про наявність газопроводу на відстані близько 70 м до будинку [PERSON] дізнався з повідомлення Золотоніського лінійного «Черкаситрансгаз» [PERSON] акціонерного товариства «Укртрансгаз» за вих. №428/07 від 27.04.2016р. 27 липня 2018 року відповідачем АТ «Укртрансгаз» у справі подано заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву,\~посилаючись на\~те,\~що увідповіді на відзив позивач необгрунтовано вказує на можливість застосування до спірних правовідносин положень Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам» що затверджено постановою [PERSON] Міністрів України від 19 квітня 1993 року №284 (Порядку № 284); безпідставно посилається на те, що АТ «Укртрансгаз» є належним відповідачем у справі; необгрунтовано вказує на відсутність підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності. АТ «Укртрансгаз» повністю заперечує проти викладених пояснень [PERSON] у відповіді на відзив, оскільки позивач не навів нормативно обґрунтованих доводів щодо заперечень АТ «Укртрансгаз», а викладені позивачем аргументи спотворюють дійсні факти та обставини справи, виходячи з наступного. Відповідач заперечує посилання позивача щодо неможливості застосування до спірних правовідносин Порядку №284. Предметом позову є «відшкодування збитків, завданих внаслідок встановлення обмежень у використанні земельної ділянки», при цьому позивачем не враховано, що згідно пункту 1 Порядку 284 в редакції постанови [PERSON] Міністрів України від 19.04.1993р., яка діяла до 14.01.2004р. визначено, що збитки, заподіяні вилученням (викупом) або тимчасовим зайняттям земельних ділянок, а також обмеженням прав власників землі та землекористувачів, у тому числі орендарів, погіршенням якості земель або приведенням їх у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян, підлягають відшкодуванню власникам землі або землекористувачам, у тому числі орендарям. Тож, в період виділення земельної ділянки площею 0,25 га та проведення позивачем будівельних робіт (1999-2002р.р.) чинне законодавство не передбачало можливості відшкодування вартості житлових будинків (включаючи незавершене будівництво) з підстав встановлення обмежень на використання земельних ділянок. На момент виділення земельної ділянки позивачу діяв Земельний кодекс України №561-ХІІ, прийнятий Верховною [PERSON] УРСР 18.12.1990р., який втратив чинність 01.01.2002р. (далі ЗК України №561-ХІІ) та Правила охорони магістральних трубопроводів затверджених постановою [PERSON] Міністрів СРСР №341 від 12.04.1979р. (далі Правила охорони №341). Статтею 39 ЗК України №561-ХІІ передбачались права власників земельних ділянок і землекористувачів, зокрема, право зводити житлові, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди за погодженням з сільською, селищною, міською [PERSON] народних депутатів. Зведення на орендованій земельній ділянці приміщень виробничого і невиробничого призначення, у тому числі житла, орендарі погоджують з сільською, селищною, міською, районною [PERSON] народних депутатів, іншим орендодавцем. Пунктом 7 Правил охорони №341 визначено, що «для обеспечения нормальных условий эксплуатации и исключения возможности повреждения трубопроводов (при любом виде их прокладки) устанавливаются охранные зоны: вдоль трасс трубопроводов - в виде участка земли, ограниченного условиными линиями, проходящими в 50 метрах от оси трубопровода с каждой стороны». Відповідно до п.11 Правил охорони №341 «в охранных зонах трубопроводов без письменного согласия предприятий (организаций), их эксплуатирующих, запрещается: а) возводить любые постройки и сооружения». Відповідно до п.8 Правил охорони №341 «земельные участки, входящие в охранные зоны трубопроводов, не изымаются у землепользователей и используются ими для проведения сельскохозяйственных и иных работ с обязательным соблюдением требований настоящих Правил». Згідно рішення Леміщиської сільської ради від 27.04.1999 р. №18 «Про розгляд заяви гр. [PERSON]Г.», затвердженого протоколом шостої сесії Леміщиської сільської ради від 04.06.1999р. та розпорядження №104 Жашківської районної державної адміністрації від 07.05.1999 р. «Про виділення земельної ділянки та надання дозволу на будівництво житлових будинків, добудов до житлових будинків та господарських будівель» позивачу було виділено земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 7120983800:01:001:0281 з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)». Як вбачається з протоколу шостої сесії Леміщиської сільської ради від 04.06.1999р., яким затверджено рішення Леміщиської сільської ради від 27.04.1999 р. № 18 «Про розгляд заяви гр. [PERSON]Г.», вказане рішення\~не було\~затверджено 27.04.1999р.\~«у звязку\~з тим,\~що потрібно\~було в\~натурі виділяти\~земельну ділянку\~і додержуватись\~всіх норм\~забудови біля\~газопроводу високого\~тиску». Тож, позивач на момент виділення йому земельної ділянки знав про наявність газопроводу та обмежень у її використанні та самостійно на власний розсуд розпорядився своїм правом та у період з травня 2000 по травень 2002 років на підставі Дозволу на виконання будівельних робіт №130 збудував на власний ризик житловий будинок та господарські будівлі на земельній ділянці в охоронній зоні магістрального газопроводу-відводу до ГРС Острожани, яка розташована на відстані 45 метрів від осі магістрального газопроводу в межах охоронної зони. \~ \~ \~ \~Згідно частин\~1\~ст.20\~та ст.21\~Закону України\~«Про правовий\~режим земель\~охоронних зон\~обєктів магістральних\~трубопроводів» №\~3041\~(далі\~ Закон\~України №\~3041),\~фізичні та\~юридичні особи,\~власники та\~користувачі земельних\~ділянок при\~провадженні господарської\~та іншої\~діяльності на\~землях охоронних\~зон об'єктів\~магістральних трубопроводів\~зобов'язані\~дотримуватися особливого\~режиму їх\~використання та\~встановлених обмежень,\~а також\~дотримуватися інших\~обмежень,\~встановлених нормативно-правовими\~актами для\~земель охоронних\~зон. Фізичні особи при провадженні будь-якої діяльності у межах земель охоронних зон обєктів магістральних трубопроводів зобовязані дотримуватися особливого режиму використання земель відповідно до цього Закону. \~ \~ \~ \~Власники та\~користувачі земельних\~ділянок при\~здійсненні ними\~господарської та\~іншої діяльності\~на землях\~охоронних зон\~обєктів магістральних\~трубопроводів зобовязані\~дотримуватися особливого\~режиму господарської\~діяльності та\~обмежень,\~які поділяються\~на загальні\~обмеження,\~що діють\~в охоронних\~зонах обєктів\~магістральних трубопроводів\~незалежно від\~внутрішніх зон\~безпеки,\~та особливі\~обмеження,\~що встановлюються\~в охоронних\~зонах обєктів\~магістральних трубопроводів\~залежно від\~категорії зони\~безпеки. (частина 1 ст.22 Закону України № 3041). \~ \~ \~ \~До особливих обмежень, що діють у межах охоронних зон об'єктів магістральних газопроводів, належить заборона (ч.4 ст.22 Закону №3041) у тому числі, будувати житлові будинки, виробничі чи інші будівлі та споруди, громадські будівлі. \~ \~ \~ \~Діяльність АТ «Укртрансгаз» жодним чином не обмежує право власності позивача на земельну ділянку площею 0,25 га., а дотримання встановлених законодавчих обмежень щодо використання земельної ділянки, в розумінні ч.5 ст.319 ЦК України, є обовязком позивача. Твердження позивача про те, що «охоронна зона визначається як відстань від осі газопроводу до обєкта будівництва, а не до межі земельної ділянки, на якій знаходиться такий обєкт з посиланням на абз.2 п.2 Правил охорони магістральних трубопроводів, затверджених [PERSON] [PERSON] Міністрів України №1747 від 16.11.2002р., п.7 Правил охорони магістральних трубопроводів, затверджених [PERSON] Міністрів СРСР 341 від 12.04.1979 року» є безпідставним та спростовується наступним. Відповідно до абз.2 п.2 Правил охорони магістральних трубопроводів, затверджених [PERSON] [PERSON] Міністрів України №1747 від 16.11.2002р. «охоронна зона об'єктів магістрального трубопровідного транспорту (далі - охоронна зона) - земельна ділянка, прилегла до об'єктів магістрального трубопровідного транспорту, обмежена умовними лініями з обох боків трубопроводу паралельно його осі (об'єкту), на якій обмежується провадження господарської діяльності». Позивач безпідставно вважає, що охоронна зона магістрального газопроводу вимірюється до обєкта будівництва, оскільки розмір встановленої охоронної зони газопроводу-відводу до ГРС Острожани визначається відстанню (протяжністю) земельної ділянки по обидва боки від крайніх елементів конструкції магістральних трубопроводів. Позивач формулюючи у відповіді на відзив свої доводи вдається до перекручування пояснень відповідача в частині «неможливості застосування положень Порядку №284 з підстав порядку визначення охоронної зони магістрального газопроводу», оскільки у відзиві на позовну заяву АТ «Укртрансгаз» вказувало на неможливість застосування порядку №284 з підстави непорушності зворотної дії в часі нормативних актів. Посилання на те, що Акціонерне товариство «Укртрансгаз» є неналежним відповідачем у цивільній справі № 693/652/18, оскільки не є субєктом спірних матеріальних правовідносин є необгрунтованим. Як вказувалось у відзиві АТ «Укртрансгаз» права позивача порушені виділенням Леміщиською сільською радою земельної ділянки площею 0,25 га. в охоронній зоні магістрального газопроводу-відводу до ГРС Острожани. Крім того, розмір охоронних зон встановлено нормативними актами прийнятими [PERSON] Міністрів України. Таким чином, АТ «Укртрансгаз» самостійно розмір охоронних зон не встановлює та не є належним відповідачем у справі №693/652/18. У відповіді на відзив позивач безпідставно вказує, що «Правила охорони магістральних трубопроводів затверджених постановою [PERSON] Міністрів України №1747 від 16.11.2002р. є актом загальної дії і його опублікування в офіційному виданні не може вказувати на обізнаність невизначеного кола осіб з порушенням їхніх прав». Вказане твердження Позивача підлягає спростуванню, оскільки згідно статті 3 Указу Президента України «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності» від 10 червня 1997 року №503/97 згідно якої, громадяни, державні органи, підприємства, установи, організації під час здійснення своїх прав і обов'язків повинні застосовувати закони України, інші акти Верховної [PERSON] України, акти Президента України і [PERSON] Міністрів України, опубліковані в офіційних друкованих виданнях або одержані у встановленому порядку від органу, який їх видав. Щодо недоведеності позивачем факту понесення ним витрат на будівництво слід зазначити, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами факту понесення саме ним витрат на будівництво. Проаналізувавши надані письмові докази, відзив, відповідь на відзив та заперечення на відповідь, вислухавши доводи учасників процесу, враховуючи норми чинного законодавства суд, приходить до наступного висновку. Відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. В ході судового розгляду установлено, що магістральний газопровід відвід до ГРС Острожани Жашківського району Черкаської області збудований та введений в експлуатацію 18 листопада 1992 року на земельних ділянках, наданих для його будівництва 18 квітня 1988 року, а земельну ділянку площею 0,25 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку) позивачу [PERSON] було надано згідно рішення Леміщиської сільської ради від 27.04.1999 р. №18, затвердженого протоколом шостої сесії Леміщиської сільської ради від 04.06.1999р., та розпорядження №104 Жашківської районної державної адміністрації від 07.05.1999 р. Статтею 14 Закону України №3041 визначено, що земельні ділянки, розташовані в охоронних зонах обєктів магістральних трубопроводів, не вилучаються у їх власників або користувачів, а використовуються з обмеженнями, встановленими цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Таким чином, земельну ділянку під будівництво площею 0,25 га. позивачу виділено у 1999 р., тобто вже після прокладення і здачі в експлуатацію магістрального трубопроводу-відводу до ГРС Острожани Жашківського району Черкаської області. Разом з цим було встановлено Правила охорони магістральних трубопроводів, затверджених постановою [PERSON] Міністрів СРСР №341 від 12.04.1979р., згідно п.7, яких визначено, що для забезпечення нормальних умов експлуатації і виключення можливості пошкодження трубопроводів (при будь-якому виді їх прокладки) встановлюються охоронні зони: вздовж трас трубопроводів у виді земельної ділянки, обмеженої умовними лініями, які проходять на відстані 50 метрів від осі трубопроводу з кожної сторони. Тож позивач на момент виділення йому земельної ділянки знав про наявність газопроводу та обмежень у її використанні та самостійно на власний розсуд розпорядився своїм правом і у період з травня 2000 по травень 2002 років на підставі Дозволу на виконання будівельних робіт №130 збудував на власний ризик житловий будинок та господарські будівлі на земельній ділянці в охоронній зоні магістрального газопроводу-відводу до ГРС Острожани, яка розташована на відстані 45 метрів від осі магістрального газопроводу в межах охоронної зони. Згідно частин\~1\~ст.20\~та ст.21\~Закону України\~«Про правовий\~режим земель\~охоронних зон\~обєктів магістральних\~трубопроводів» №\~3041,\~фізичні та\~юридичні особи,\~власники та\~користувачі земельних\~ділянок при\~провадженні господарської\~та іншої\~діяльності на\~землях охоронних\~зон об'єктів\~магістральних трубопроводів\~зобов'язані\~дотримуватися особливого\~режиму їх\~використання та\~встановлених обмежень,\~а також\~дотримуватися інших\~обмежень,\~встановлених нормативно-правовими\~актами для\~земель охоронних\~зон. Фізичні особи при провадженні будь-якої діяльності у межах земель охоронних зон обєктів магістральних трубопроводів зобовязані дотримуватися особливого режиму використання земель відповідно до цього Закону. Ч.2 ст.23 Закону України «Про правовий режим земель охоронних зонобєктів магістральних трубопроводів» №3041-VI від 17.02.2011р. до осіб, які мають право на відшкодування шкоди, належать особи, які набули право власності або право\~користування (а\~щодо земель\~державної та\~комунальної власності\~-\~право користування)земельними ділянками до надання земельної ділянки для будівництва відповідного об'єкта магістрального трубопроводу. Таким чином, у позивача [PERSON] відсутні правові підстави на відшкодування збитків, завданих внаслідок встановлення обмежень у використанні земельної ділянки, розташованої по вул. Вишневій, 1а у с. Леміщиха Жашківського району Черкаської області, оскільки на час здійснення ним будівництва житлового будинку та господарських будівель, вказана земельна ділянка вже знаходилася в охоронній зоні на відстані 45 метрів від осі трубопроводу і на момент будівництва вже діяли Правила охорони магістральних трубопроводів, згідно яких відстань від осі трубопроводу становила 50 метрів. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~частини 1\~статті 80\~ЦПК України,\~достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. \~ \~ \~ \~Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~У відповідності до ч.ч.1,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. \~ \~ \~ \~Враховуючи встановлені обставини, оцінивши наявні в матеріалах справи докази та врахувавши\~доводи учасників\~процесу, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, та вважає за необхідне відмовити в їх задоволенні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed