Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

В провадженні суду знаходиться справа за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до [PERSON], Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про зняття арешту з майна. Уточнивши позовні вимоги, позивач просить зняти арешт з іпотечного майна, а саме: нежилі підвальні приміщення, що в цілому складаються з нежилих підвальних приміщень №510,511: 1,2,3,4-основні, загальною площею - 38,4 кв.м. за адресою місто Одеса, провулок Князівська (колишня вулиця Баранова), будинок під номером 3/5 (три/пять), який було накладено постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 27566979 від 13.07.2011 р. винесеної державним виконавцем Моргун О.В. другого Приморського ВДВС Одеського МУЮ, ВП № 28168352 від 15.08.2011 р. винесеної державним виконавцем Моргун О.В. другого Приморського ВДВС Одеського МУЮ, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 27812002 від 17.01.2012 р. винесеної державним виконавцем Перчик В.О. другого Приморського ВДВС Одеського МУЮ. Мотивують позовні вимоги тим, що 19.12.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (у звязку зі зміною найменування юридичної особи згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та [PERSON], було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11097588000. На виконання умов Кредитного договору Банк надав Позичальнику кредит в іноземній валюті 48000 дол. США, що дорівнює еквіваленту в національній валюті 242 400,00 грн. на дату укладання договору. 19.12.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON], було укладено Договір про надання споживчого кредиту № [NUMBER]. На виконання умов Кредитного договору 2 Банк надав Позичальнику кредит у формі поновлюваної кредитної лінії в національній валюті в сумі ліміту, що дорівнює 1 336,67 грн. Згідно розділу 2 Кредитного договору 1, 2 та відповідно до Договору іпотеки 7171 від 19.12.2006 року укладеного між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] у забезпечення виконання усіх грошових зобовязань в повному обсязі Позичальник передав в іпотеку, а Банк прийняв наступне нерухоме майно, а саме: нерухоме майно нежилі підвальні приміщення, що в цілому складаються з нежилих підвальних приміщень №510,511: 1,2,3,4-основні, загальною площею - 38,4 кв.м, що належить [PERSON] на праві власності та знаходиться за адресою місто Одеса, провулок Князівська (колишня вулиця Баранова), будинок під номером 3/5, що належить [PERSON] па праві приватної власності Предмет іпотеки є власністю [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 19 грудня 2006 року [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу по реєстру за №7161, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за №1806196. Відповідно до інформаційної довідки з єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців від 29.04.2015р. за № 94921847 Банку стало відомо, що 13.07.2011 р. та 15.08.2011 постановами державного виконавця О.В.Моргун другого Приморського ВДВС Одеського МУЮ, 17.01.2012 постановою державного виконавця Перчик В.О. другого Приморського ВДВС Одеського МУЮ було накладено арешт на все майно, що належить [PERSON], в тому числі на предмет іпотеки - нежилі підвальні приміщення, що є власністю [PERSON] ПАТ «Укрсиббанк», вважає що дане іпотечне майно підлягає звільненню з-під арешту у звязку з тим, що накладення арештів на іпотечне майно, яке передано в іпотеку ПАТ «УкрСиббанку» порушує права останнього як іпотекодавця на переважне перед іншими кредиторами право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, в звязку з чим позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Сторони в судове засідання не з'явився, про день, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача просив розглянути справу за його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи наявними доказами, суд прийшов до висновку про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що 19.12.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (у звязку зі зміною найменування юридичної особи згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та [PERSON], було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11097588000. На виконання умов Кредитного договору Банк надав Позичальнику кредит в іноземній валюті 48 000 дол. США, що дорівнює еквіваленту в національній валюті 242 400 грн. на дату укладання договору. 19.12.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON], було укладено Договір про надання споживчого кредиту № [NUMBER]. На виконання умов Кредитного договору Банк надав Позичальнику кредит у формі поновлюваної кредитної лінії в національній валюті в сумі ліміту, що дорівнює 1 336,67 (одна тисяча триста тридцять шість) грн. Згідно розділу 2 Кредитного договору 1, 2 та відповідно до Договору іпотеки від 19.12.2006 року укладеного між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] у забезпечення виконання усіх грошових зобовязань в повному обсязі Позичальник передав в іпотеку, а Банк прийняв наступне майно, а саме: нерухоме майно нежилі підвальні приміщення, що в цілому складаються з нежилих підвальних приміщень № 510, 511: 1,2,3,4-основні, загальною площею - 38,4 кв.м, що належить [PERSON] на праві власності та знаходиться за адресою місто Одеса, провулок Князівська (колишня вулиця Баранова), будинок під номером 3/5, що належить [PERSON] па праві приватної власності. Предмет іпотеки є власністю [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 19 грудня 2006 року [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу по реєстру за №7161, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за №1806196. Однак, 13.07.2011 р. постановою державного виконавця О.В.Моргун другого Приморського ВДВС Одеського МУЮ, 15.08.2011 постановою державного виконавця О.В.Моргун другого Приморського ВДВС Одеського МУЮ, 17.01.2012 постановою державного виконавця Перчик В.О. другого Приморського ВДВС Одеського МУЮ було накладено арешт на все майно, що належить [PERSON], в тому числі на предмет іпотеки - нежилі підвальні приміщення. Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами, але на даний момент Позичальник, в порушення вимог ст. 1054 ЦК України, грошові кошти за кредитним договором повністю не повернув. Згідно зі статтями 1, 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення. Відповідно до ст. 3 Закону України « Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила, щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обовязки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Згідно ст.ст. 3, 14, 21, 23, 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" обтяженням є право обтяжування (кредитора по забезпеченим рухомим майном зобов'язанням) на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжування на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна. Як передбачено ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» - пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до статей 12, 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обмежень» в даному випадку Банк має вищий пріоритет, так як право застави у Позивача виникло з моменту укладення договору іпотеки, а саме 19.12.2006 року, і має переважне право на звернення стягнення на предмет іпотеки в тому числі і в позасудовому порядку. Ст. 22 Закону - За рахунок предмета обтяження обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов язанням у повному обсязі або в частині. У звязку з посвідченням договору іпотеки в нотаріальному порядку в порядку закону України «Про нотаріат» накладено заборону на відчуження зазначеного у договорі іпотеки нерухомого майна. Таким чином, Банком дотримано вимоги ЗУ «Про Заставу», та ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». В повторну заставу вказана квартира не надавалась. Інших кредиторів, що мають право звернути стягнення на вказаний предмет іпотеки немає, а тому Банк має найвищий пріоритет переважно перед іншими особами щодо задоволення вимог за кредитним договором за рахунок вказаного предмета застави. Статтею 15 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що обтяжувач рухомих речей, які є предметом купівлі-продажу в кредит з відстроченням або розстроченням платежу, набуває пріоритет з моменту реєстрації відповідного обтяження. Такий пріоритет є вищим за інші обтяження майна боржника, встановлені на користь інших обтяжувачів, навіть якщо такі обтяження були зареєстровані раніше. Статтею 20 Закону «Про Заставу», передбачено, що Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Зважаючи на порушення Позичальником умов кредитного договору, Кредитор на підставі Кредитного договору набув право вимоги до Позичальника, а у Позичальника, згідно Кредитного договору виникло зобовязання повернути кредит, сплатити відсотки за його користування, виконати інші зобовязання за кредитним договором у повному обсязі. Відповідно до ст. 30 Закону, обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобовязанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі. Обтяжувач в праві витребувати відповідне рухоме майно з володіння боржника (ст. 36 Закону). З огляду на наведене на момент накладення арешту на все нерухоме майно [PERSON] 13.07.2011 року, 15.08.2011 року та 17.01.2012 року, заставодержателем іпотечного майна, а саме нежилі підвальні приміщення, що в цілому складаються з нежилих підвальних приміщень №510,511: 1,2,3,4-основні, загальною площею - 38,4 кв.м. за адресою: м. Одеса, провулок Князівська (колишня вулиця Баранова), будинок під номером 3/5 є саме ПАТ "УкрСиббанк", у зв'язку з чим, накладанням арешту порушуються права позивача, як заставодержателя. За таких умов Банк вправі задовольнити свої вимоги за рахунок переданого в заставу нерухомого майна зокрема шляхом його реалізації. [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» дійшли згоди щодо погашення заборгованості за кредитним договором шляхом реалізації предмета іпотеки. Отже, за даних обставин та за наявності вказаних вище арештів Заставодержатель не має можливості скористатися наданими йому чинним законодавством України та Договором іпотеки правами на першочергове, безперешкодне, та повне задоволення своїх вимог за кредитним договором за рахунок переданого в заставу нерухомого майна. Згідно ст. 6 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Згідно п. 5 ч. 3 ст. 11 Закону державний виконавець має право накладати арешт на майно боржника в установленому законодавством порядку. Статтею 54 Закону передбачено що Звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Статтею 58 Закону України «Про заставу» установлено, що якщо в результаті видання органом державної виконавчої влади чи органом місцевого і регіонального самоврядування акта, який не відповідає чинному законодавству, порушуються права заставодержателя або інших осіб щодо володіння, користування та розпорядження предметом застави, такий акт визнається недійсним судом. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач на законних підставах, які не суперечать законодавству України має право звернути стягнення на предмет застави, однак не в змозі реалізувати свої права заставодержателя по незалежним від нього обставинам, в наслідок чого можливо зняти накладений на вказане майно арешт за постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Згідно ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Таким чином, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, суд робить висновок, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved