Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2014 року, посилаючись на невідповідність його фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апеляційний суд, вивчивши матеріали справи, вважає скаргу обґрунтованою, а рішення таким, що підлягає скасуванню з відмовою в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, що 20.06.2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений договір, згідно з умовами якого [PERSON] 20.06.2006 року отримав кредит у розмірі 7500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Як вбачається з Заяви від 20.06.2006 року, Банк оформив [PERSON] кредитну картку на суму кредитного ліміту - 7500 грн. 00 коп., базова процента ставка - 3.00 % в місяць із розрахунку 360 днів у році. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Порядок погашення заборгованості - щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості. Погашення заборгованості по Кредитному ліміту може здійснюватись як шляхом внесення коштів на карту Клієнтом, так і списанням Банком коштів з Дебетової картки. Станом на 28.02.2012 року заборгованість за кредитним договором становить 24 197,90 грн., яка складається з: 9 457,98 грн. - заборгованість за кредитом; 12 635,26 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500.00 грн. - штраф (фіксована частина), 1604,66 грн. - штраф (процентна складова). 28 лютого 2012 року [PERSON] помер. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 грудня 2012 року спадкоємцем майна померлого [PERSON], є його син - [PERSON]. Задовольняючи позовні вимоги Банку, суд першої інстанції виходив із вимог ст.ст. 1054, 1282 ЦК України, а також із строку дії картки, виданої [PERSON] - 06.2012 року, та того, що до суду позивач звернувся 14.10.2013 року, а тому вважав, що позивачем не пропущено строк позовної давності. Проте, з таким висновком погодитись не можна. Із розрахунку заборгованості вбачається, що право на звернення у Позивача виникло 30.09.2010 року, це пояснюється тим, що Відповідач повинен був 30.08.2010 року сплатити черговий платіж, але цього не зробив, а зі спливом 30 днів у Банку виникло право на звернення до суду. Під час розгляду справи [PERSON] подав заяву про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Виходячи із зазначених норм закону, строк пред'явлення вимоги Банку до основного боржника розпочався 30.09.2010 року, та закінчився 30.09.2013 року, а до суду Банк звернувсь 14 жовтня 2014 року. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 1281 ЦК України, - якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Син прийняв спадщину у 6 місячний строк з дня відкриття спадщини, тобто з 29.08.2012 року згідно зазначеної норми закону право на пред'явлення вимоги Банку до спадкодавця настало з даної дати. Однак, протягом 1 року, як того вимагає закон, Банк до [PERSON] з вимогами про стягнення заборгованості не звернувсь. Таким чином, Банком пропущено строк на пред'явлення позову як до основного боржника, так і до спадкодавця. Зважаючи на викладене, висновки, зазначені у судовому рішенні, зроблені без повного та всебічного з'ясування обставин справи, протирічать дійсним обставинам справи, а тому, апеляційний суд вважає, що районний суд ухвалив незаконне рішення про задоволення позовних вимог, є підстави для скасування судового рішення з відмовою у позові.

Outcome: dismissed