Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

Заява та її обґрунтування 20.08.2020 від [PERSON] в інтересах [PERSON] до Солом`янського районного суду надійшла заява про встановлення факту проживання в Україні та факту спільного проживання, в якій заявник просив суд: - встановити факт проживання [PERSON] , [INFO] в Україні станом 24 серпня 1991 року; - встановити факт проживання в Україні на період до 24.08.1991 року неповнолітнього [PERSON] разом з батьком [PERSON] . Заява обґрунтована тим, що Солом`янським районним відділом Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київської області [PERSON] було відмовлено в прийнятті заяви щодо належності (набуття) громадянства України у зв`язку з поданням неповного пакету документів. У листі-відповіді зокрема зазначалось, що для вирішення питання щодо набуття громадянства України необхідно судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи у неповнолітньому віці на території України «за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні станом на 13 листопада 1991 року як це передбачено Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджених Указом Президента України від 27.03.2001 № 215. Заявником вказується, що [PERSON] народився [INFO] , станом на 1991 він був неповнолітнім, йому виповнилось 15 років. З 01.09.1990 по 01.06.1991 навчався у середній загальноосвітній школі №221 м. Києва. Згодом продовжив навчання у м. Києві у Олімпійському коледжі імені Івана Піддубного з 01.09.1991 по 10.06.1993. Міністерством оборони України надано довідку про те, що [PERSON] та його батько - підполковник Збройних Сил України, проживали у гуртожитку № 14 спортивного клубу Армії з 15 липня 1990 року по 01 вересня 1991 року по [ADDRESS] (військове містечко №64). Позиція заінтересованої особи у справі 04.01.2021 від Солом`янського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до Солом`янського районного суду м. Києва надійшли письмові пояснення. Заінтересована особа зазначає, що необхідність встановлення факту у позивача обумовлена тим, що це йому необхідно для набуття ним громадянства України за територіальним походженням відповідно до положень п. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України». Згідно п. 25 Порядку для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки, подає документи, передбачені пунктами «а» - «в» п. 24 Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. Звертає увагу суду, що у 2016 році відбулась реформа системи реєстрації в Україні, ДМС на сьогодні не володіє актуальною інформацією про зареєстрованих осіб. Законодавством на сьогодні не визначено орган, який зберігає дані про зареєстрованих (прописаних) на 1991 рік осіб та відповідає за їх збереження. Наявні архівні документи не передавались на постійне зберігання до державних архівів України або територіальних органів ДМС. Відносно документів, які до проголошення незалежності України утворились під час прописки/реєстрації осіб (будинкові (погосподарські) книги, різноманітні довідки житлово-експлуатаційних контор, сільських селищних рад, органів місцевого самоврядування тощо можуть слугувати лише підставою для звернення особи до суду про встановлення юридичного факту проживання (постійного проживання) на території України. Рух справи Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.08.2020 для розгляду зазначеної заяви визначено суддю Жовноватюк В.С. (а.с. 1). Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 06.10.2020 заяву [PERSON] в інтересах [PERSON] про встановлення факту проживання в Україні та факту спільного проживання, залишено без руху, та надано заявнику строк для усунення недоліків (а.с. 25). Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 04.12.2020 прийнято до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі за заявою [PERSON] в інтересах [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення. Ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку окремого провадження та призначено справу до розгляду (а.с. 34). Розпорядженням в.о. керівника апарату Солом`янського районного суду міста Києва № 129 від 03.02.2021 у зв`язку з перебуванням головуючого судді Жовноватюк В.С. у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи (а.с. 45). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.02.2021 для розгляду зазначеної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. (а.с. 46). Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 05.03.2021 вказану справу прийнято до провадження новим складом суду (а.с. 47-48), судове засідання було призначено на 08.04.2021, проте у зв`язку з карантинними обмеженнями в подальшому відкладено на 13.07.2021. Явка учасників В судове засідання 13.07.2021 з`явився представник заявника. Заінтересована особа в судове засідання 13.07.2021 свого представника не направила. Разом з тим, суд врахував, що у письмових поясненнях такою особою ставилось питання про розгляд справи без участі її представника (а.с. 42). Представник заявника у судовому засіданні вимоги та доводи заяви підтримав в частині встановлення факту проживання [PERSON] , [INFO] в Україні станом 24 серпня 1991 року; від другої вимоги щодо встановлення факту проживання в Україні на період до 24.08.1991 року неповнолітнього [PERSON] разом з батьком [PERSON] відмовився. Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] , про що зроблений відповідний актовий запис за номером № 727, батьком зазначено [PERSON] (а.с. 11). Згідно з довідкою від 15.05.2020 № 27 виданої Середньою загальноосвітньою школою № 221 м. Києва, [PERSON] навчався в СШ № 221 з 01.09.1990 (наказ № 9 від 30.08.1990) по 01.06.1991 (наказ № 16 від 01.06.1991) (а.с. 12). Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] здобув неповну середню освіту в загальноосвітній середній школі № 221 м. Києва та 08.06.1991 отримав свідоцтво № [NUMBER] про неповну середню освіту (а.с. 13). Відповідно до довідки від 01.06.2020 № 79 виданої Олімпійським коледжем імені Івана Піддубного, [PERSON] дійсно навчався в Республіканському училищі олімпійського резерву з 01.09.1991 (наказ про зарахування № 137 від 01.09.1991) по 10.06.1993 (рішення педагогічної ради про закінчення № 5 від 10.06.1993). Додатково повідомлено, що наказом директора № 9 від 26.01.1993 згідно наказу Міністерства народної освіти України № 42 від 16.06.1992 Республіканське училище олімпійського резерву було перейменовано в Республіканське училище фізичної культури. Наказом директора № 99 від 26.09.1994 згідно наказу Міністерства освіти України № 197 від 27.11.1993 Республіканське училище фізичної культури було перейменовано в Республіканське вище училище фізичної культури. Наказом директора Республіканського вищого училища фізичної культури від 31.07.2015 № 47-О на виконання наказу Міністерства освіти і науки України від 24.07.2015 № 812 Республіканське вище училище фізичної культури було перейменовано в Олімпійський коледж імені Івана Піддубного (а.с. 14). Вбачається, що [PERSON] здобув повну загальну середню освіту в Республіканському училищі олімпійського резерву та отримав атестат [NUMBER] про повну загальну середню освіту (а.с. 15). Відповідно до довідки від 10.06.2020 № 66 виданої Центральним спортивним клубом Збройних Сил України, [PERSON] разом з батьком, підполковником Збройних Сил України [PERSON] , проживали без реєстрації в гуртожитку 14 спортивного клубу армії з 15 липня 1990 року по 01 вересня 1991 року по [ADDRESS] (згідно директиви начальника Генерального штабу № 115/1/7883 від 15.12.92, 14-й спортивний клуб Армії перейменований в Центральний спортивний клуб Збройних Сил України) (а.с. 16). Відповідно до ордеру на жиле приміщення № 028921 серія Б виданого [PERSON] (батьку заявника), який виданий на підставі рішення Державної адміністрації Залізничного району у м. Києві від 10.01.1995, надано право заняття жилого приміщення сім`єю, до складу якої входив [PERSON] (син, заявник у справі) (а.с. 17). 21.03.2008 між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдаровуваний) укладено договір дарування частки квартири, відповідно до умов якого дарувальник за цим договором, передав безоплатно у власність [PERSON] Ѕ частку квартири [ADDRESS] , а обдаровуваний прийняв цю частку зазначеної квартири у свою власність (а.с. 31). [PERSON] дав нотаріально посвідчену згоду від 01.06.2020 на проживання та постійну реєстрацію місця проживання у квартирі за адресою: [ADDRESS] , сина, громадянина Російської Федерації [PERSON] (а.с. 33). В подальшому, [PERSON] виявив бажання набути громадянство України у зв`язку з чим звернувся з відповідною заявою до Солом`янського районного відділу Центрального міжрегіонального управління міграційної служби у м. Києві та Київській області . Солом`янський районний відділу Центрального міжрегіонального управління міграційної служби у м. Києві та Київській області розглянувши звернення [PERSON] відмовив в прийнятті заяви щодо належності (набуття) до громадянства України, у зв`язку з поданням неповного пакету документів. У вказаній відмові заявнику роз`яснено, що відповідно до п. 25 Порядку для оформлення набуття громадянства України необхідно подати документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. Таким документом може бути: судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року (а.с. 6-10). Норми права, які застосував суд та мотиви суду Статтею 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно з частиною першою статті 3, статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право за захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України (відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02.06.2021 у справі № 125/1472/19, провадження № 61-8866св20). У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Питання громадянства України регулюється Конституцією України, законами України, указами Президента України, міжнародними договорами України. Основними нормативно-правовими актами з питань громадянства України є Закон України «Про громадянство України» та Указ Президента України від 27.03.2001 N 215 «Питання організації виконання ЗУ «Про громадянство України». Підстави набуття особою громадянства України визначаються індивідуально, залежно від її місця народження, походження, проживання, родинних зв`язків тощо. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»). Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 293 ЦПК України та ст. 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року. В даній справі, заявник просить суд встановити факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства. Іноземці із числа осіб, зазначених у частині двадцятій статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка отримала посвідку на тимчасове проживання на підставі частини двадцятої статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» Указом Президента України № 215 від 27 березня 2001 року, в редакції Указу Президента України № 588/2006 від 27 червня 2006 року, затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок). За змістом пункту 8 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Згідно з пунктом 10 цього Порядку для встановлення належності до громадянства України особа, яка станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію свідоцтва про народження; в) один із таких документів: довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні станом на 13 листопада 1991 року; довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року; документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року; копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про приписку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в України станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про те, що станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала на території України (за наявності документів, що підтверджує зазначений факт); судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні станом на 13 листопада 1991 року; судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року. Відповідно до п. 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року N 215, в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року N 588/2006, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша ст. 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24.08.1991 на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Факт постійного проживання на території України заявника, у тому числі станом на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року або на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) має юридичне значення та породжує для нього юридичні наслідки, так як встановлення вказаного факту в судовому порядку надає йому право подати заяву про набуття громадянства України. В іншому встановленому Законом України «Про громадянство України» порядку, набути громадянство України заявник не може. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року. Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року. Суд встановив, що станом на 24.08.1991 позивач був неповнолітнім. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи вимоги чинного законодавства України, зважаючи на те, що в ході судового розгляду знайшов своє підтвердження факт постійного проживання позивача на території України станом на 24 серпня 1991 року (разом з його батьком - [PERSON] ), при цьому встановлення такого факту дасть можливість заявнику на законних підставах набути громадянство України, суд дійшов висновку, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню. Враховуючи наведене,

Outcome: approved