Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом 06.11.2014 року. В підтвердження пред'явлених позовних вимог посилається на те, що 11.09.1976 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Новобузького районного управління юстиції Миколаївської області про, що складено відповідний запис за № 146. Спільне життя не склалося через систематичні сварки та конфлікти з різних підстав. В позові вказав, що шлюбних стосунків не підтримують та не проживають разом з 28 червня 2013 року. Вважає, що збереження сім'ї та її відновлення є неможливим. А тому просить його позовні вимоги задовольнити. У судовому засіданні позивач позовні вимоги уточнив, просив розірвати шлюб укладений між ним та відповідачкою, але судові витрати по справі просив із відповідачки на його користь не стягувати. Відповідачка у судовому засіданні не заперечувала проти розірвання шлюбу. Заслухавши пояснення позивача та відповідачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.09.1976 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Новобузького районного управління юстиції Миколаївської області про, що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено запис за № 146, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] (а.с.6) Як було встановлено в судовому засіданні, спільне життя у сторін не склалося через постійні сварки та конфлікти з різних підстав. Шлюбні відносини на момент розгляду справи в суді сторони не підтримують, проживають окремо. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу, та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідачка не заперечує проти такого розірвання, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved