Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості та пені на заборгованість по несплачених аліментах, мотивуючи позовні вимоги тим, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 02.06.2011 року було розірвано та стягнуто аліменти з відповідача на її користь на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] по 1/3 частині з усіх видів доходів, але не менше одного прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, до повноліття дітей. За весь період відповідач не сплачує аліменти, покладені на нього рішенням суду та чинним законодавством, за винятком 2011-го року. Державним виконавцем Першого ВДВС міста Чернівці було надано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 01.05.2019 року за АСВП №28406534, згідно якої заборгованість за період з 01.01.2012 р. по 01.05.2019 р. становить 199162,33 грн.; сума пені за несплачені аліменти, яка підлягає відшкодуванню - 1565023,68 грн., просить позовні вимоги задовольнити. В судове засідання позивач [PERSON] та в її інтересах представник позивача [PERSON] , не з`явилися, про час та дату судового засідання були повідомлені належним чином, від останнього до суду поступила заява, відповідно до якої просить розглянути справу в їх відсутність, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] та в його інтересах представник позивача [PERSON] , в судовому засідання позовні вимоги визнала частково, просила відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені, в подальшому в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України", суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права… Договірних держав. У справі Bellet v. France, Суд зазначив, що"стаття 6 § 1 Конвенції, містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Судом, належними доказами по справі встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянина України, Витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, довідкою №44/5858 про реєстрацію місця проживання особи (а.с.6-8). У відповідності до свідоцтв про народження, у сторін під час перебування в зареєстрованому шлюбі народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.9-10). Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 02.06.2011 року було розірвано та стягнуто аліменти з відповідача на користь позивача на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] по 1/3 частині з усіх видів доходів, але не менше одного прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, до повноліття дітей (а.с.11) та на виконання рішення видано виконавчий лист (а.с.15). Встановлено ст.196 Сімейного кодексу України, що відповідальність у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення суду у порядку встановленому Сімейним кодексом. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості зі сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 01.05.2019 року за АСВП №28406534, заборгованість за період з 01.01.2012 р. по 01.05.2019 р. становить 199162,33 грн. (а.с.12-13); сума пені за несплачені аліменти, яка підлягає відшкодуванню - 1565023,68 грн. Згідно з вимогами ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виходячи з цього сторони, як батьки дитини, повинні спільно вирішувати питання про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини. Частиною 2 ст.51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до вимог ст.ст.150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той з батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. У відповідності до вимог ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Передбачено ст. 196 СК України, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. При визначенні порядку нарахування неустойки за несплату аліментів Верховний Суд в Постанові від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц (Провадження № 14-37цс18) встановив, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Статтею 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ст. 196 ч. 1 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Відповідач, як батько дітей, зобов`язаний нести витрати по їх утриманню, однак відмовляється в добровільному порядку сплачувати аліменти у розмірі визначеному рішенням суду, внаслідок чого утворилася заборгованість з їх сплати, тим самим фактично намагається перекласти свій обов`язок піклуватись та матеріально забезпечувати дітей виключно на позивача, що є порушенням норм чинного сімейного законодавства України. Таким чином, оскільки відповідач самоусунувся від сплати аліментів на утримання дітей, не допомагає позивачу в їх утриманні, що є підставою задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення на користь [PERSON] заборгованість по аліментах у розмірі 199162,33 грн. та пені за несплачені аліменти в розмірі 1565023,68 грн. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з ч. 1 ст. 2 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедлививий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved