Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

Позивач [PERSON] служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради 25.05.2016 року звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовною заявою в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до [PERSON], третя особа: [PERSON] про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та стягнення аліментів. Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що матір'ю малолітньої дитини є [PERSON], відомості про батька дитини записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Під час проведення службою у справах дітей профілактичних заходів встановлено, що мати дитини [PERSON] не виконує своїх батьківських обов'язків та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. [PERSON] не займається вихованням та навчанням дитини, декілька разів забирала документи дочки зі школи у зв'язку з переїздами, але подальшого навчання дитина не отримувала і завдяки бабусі [PERSON] та дідусю [PERSON] малолітня [PERSON] поверталася до школи. З дитиною мати не проживає, належний догляд за малолітньою [PERSON] здійснюють її бабуся та дідусь. 19.04.2016 р. до служби у справах дітей звернулась бабуся [PERSON] з заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дочки [PERSON] та призначення її опікуном дитини. У зв'язку з чим позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно її малолітньої доньки [PERSON], [INFO], призначити [PERSON], [INFO], опікуном дитини, закріпити за малолітньою [PERSON] право проживання за місцем її реєстрації: в будинку [ADDRESS] та стягнути аліменти з [PERSON] на користь опікуна [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON] в розмірі 459, 30 грн. щомісячно з урахуванням індексації, до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для тини відповідного віку. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності, підтримала позов в повному обсязі, посилаючись на викладені в ньому обставини, при цьому просила його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, вважала за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON], [INFO], посилаючись на обставини, встановлені в судовому засіданні та на докази, якими вони обґрунтовуються. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, однак в порушення ч. 2 ст. 77 ЦПК України не повідомила суд про причини своєї неявки. Згідно статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, третьої особи [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками малолітньої [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с. 7). Відомості про батька [PERSON], [INFO], записані відповідно до положень ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 00016445774 (а.с. 8). Відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] що підтверджується довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, які мешкають у приватному домоволодінні від 28.03.2016 р. (а.с. 19) та відповіддю адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Харківській області (а.с. 55). Однак, як вбачається з акту обстеження житлово-побутових умов проживання малолітньої [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14), акту спільно з сусідами від 28.03.2016 р., посвідченого ділянкою [NUMBER] комітету району в місті жителів приватного сектору Жовтневого району міста Харкова Харківської міської ради (а.с. 16), акту обстеження умов проживання від 20.04.2016 р. (а.с. 17), громадянка [PERSON] за зареєстрованою адресою не проживає. Відповідно до довідки, складеної Комунальним закладом «Харківською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 92», за час навчання учениці 3-А класу [PERSON] мати дівчинки школу не відвідувала, навчанням дитини не цікавилась, присутньою на батьківських зборах жодного разу не була, протягом 2015/2016 навчального року намагалася декілька раз забирати документи дитини зі школи у зв'язку з переїздами, але подальшого навчання дитина не отримувала і завдяки бабусі та дідуся дитина поверталася до школи (а.с. 12). Актом обстеження житлово-побутових умов проживання дитини від 30.03.2016 року встановлено, що [PERSON], [INFO], зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] разом з дідусем [PERSON], бабусею [PERSON], тіткою [PERSON], двоюрідним братом [PERSON] Мати дівчинки [PERSON] зареєстрована за вищевказаною адресою, однак станом на 30.03.2016 р. не мешкає там. Родина проживає в приватному будинку, який складається з чотирьох кімнат та кухні, обладнаний газопостачанням та електроосвітленням, вбиральня знаходиться на дворі. [PERSON] [PERSON] займає окрему кімнату, де створені належні умови для навчання, відпочинку та повноцінного розвитку дитини. Увагу вихованню та навчанню [PERSON] приділяють дідусь та бабуся, вони відвідують батьківські збори, спілкуються з вчителями, класним керівником, організовують дозвілля дитини. Взаємовідносини між членами родини теплі, доброзичливі (а.с. 14). Аналогічні факти зазначені в акті обстеження умов проживання від 20.04.2016 р. (а.с. 17). Згідно з відповіддю № 722 від 04.05.2016 року головного лікаря Харківської міської дитячої поліклініки №2 [PERSON], [INFO], має діагноз: диспластична кардіологія та з народження перебуває під наглядом фахівців поліклініки. Належний догляд за дитиною здійснюють бабуся та дідусь, які виконують в повному обсязі рекомендації медичних працівників. Мати дитини участі у вихованні доньки не приймає, з дитиною не мешкає (а.с. 15). Як вбачається з заяви [PERSON], [INFO], яка посвідчена приватним нотаріусом ХМНО Маліковою О.К.11.03.2016 р. та зареєстровано в реєстрі за № 417, [PERSON] не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO], просить призначити опікуном [PERSON] свою матір, [PERSON], [INFO] (а.с. 11). З заяви [PERSON] вбачається, що вона 19.04.2016 р. звернулась до начальника Служби у справах дітей Жовтневого району Харківської міської ради з проханням розглянути питання щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] та призначення її, [PERSON], опікуном онуки [PERSON] (а.с. 18). Висновком [PERSON] служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради за № 315 від 16.05.2016 року визнано за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно малолітньої [PERSON], [INFO] (а.с. 20-21). Згідно подання заступника начальника [PERSON] - начальника служби у справах дітей Київського району [PERSON] служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради [PERSON] за № 316 від 16.05.2016 року [PERSON] служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування, розглянувши надані [PERSON] документи, вважає можливим призначити [PERSON], [INFO], опікуном малолітньої [PERSON], [INFO] (а.с. 22-23). Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року № 2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 цього Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов'язку - виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено, виходячи з поведінки відповідачки та наданих суду доказів. У ч. 1 ст. 164 СК України наведено перелік підстав позбавлення батьківських прав, який складається з шести пунктів. Він охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Для задоволення позову достатньо впевнитись в одному з них. З позовної заяви вбачається, що позивач як на підставу для позбавлення відповідачки батьківських прав посилався на п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України (ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини). Ухилення від виконання батьківських обов'язків передбачає систематичне невиконання обов'язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось (не годувати, не забезпечувати необхідним одягом, медичною допомогою, не задовольняти життєво важливих потреб дитини). Так у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що відповідачка [PERSON] свідомо ухилилась від виконання батьківських обов'язків відносно малолітньої доньки [PERSON], належним чином участі у її вихованні та утриманні не приймає і вважає, що існують усі правові підстави щодо позбавлення її батьківських прав, що відповідає інтересам дитини. Згідно ст. 58 ЦК України, опіка встановлюється над малолітніми особами, які позбавлені батьківського піклування. Відповідно до ч. З ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування, а згідно ч. 4 ст. 60 ЦК України суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування Відповідно до ст. 55 ЦК України, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих майнових та немайнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки. Згідно п.п. 2, 3, 4 ст. 63 ЦК України, опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою; опікун або піклувальник призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. Особисті якості третьої особи [PERSON] відповідають вимогам, викладеним у п.п. 2, 3, 4 ст. 63 ЦК України. Обставин, передбачених ст. 64 ЦК України, з урахуванням яких [PERSON] не може бути опікуном судом не встановлено. Відповідно до ст. 243 Сімейного Кодексу України опіка, піклування встановлюється над дітьми, які залишилися без батьківського піклування. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного Кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.ст. 180, 181 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні батьків від цього обов'язку кошти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду у частці від доходу батьків, або у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . Частиною 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З огляду на вищевикладене з [PERSON], [INFO], підлягають стягненню на користь [PERSON], [INFO], аліменти на утримання малолітньої [PERSON], [INFO], у розмірі 459 грн. 30 коп. з індексацією вказаної суми відповідно до закону, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.05.2016 року до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, приймаючи до уваги досліджені докази, суд приходить до висновку про наявність підстав, передбачених законом щодо позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно її малолітньої доньки [PERSON], [INFO], призначення [PERSON], [INFO], опікуном над малолітньою [PERSON], [INFO], закріплення за малолітньою [PERSON], [INFO], житла, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої [PERSON], [INFO], у розмірі 459 грн. 30 коп. з індексацією вказаної суми відповідно до закону, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.05.2016 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.Позивачем сплачено 1450 грн. судового збору, що підтверджується платіжним дорученням № 110 від 23.05.2016 року, яке міститься в матеріалах справи (а.с. 2). Однак, згідно підпункту 1 п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" №3674-VI від 08 липня 2011 року розмір ставки судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана юридичною особою, складає 1 розмір мінімальної заробітної плати (1378 грн. 00 коп.). Оскільки позивачем переплачено судовий збір, то зайво сплачений за платіжним дорученням № 110 від 23.05.2016 року судовий збір у розмірі 72 (сімдесят дві) грн. підлягає поверненню [PERSON] служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради. Згідно ч.2 ст. 79 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.42 своєї постанови №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року роз'яснив судам, що статтею 7 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08 липня 2011 року врегульовано загальні питання повернення сплачених сум судового збору з підстав, визначених цією статтею, і перелік яких є вичерпним. Питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується судом за результатами розгляду справи, у тому числі й за відсутності заяви (клопотання) сторони чи іншого учасника судового процесу про повернення суми судового збору (статті 214, 215 ЦПК). Про таке повернення зазначається: в ухвалі, якою заява повертається або відмовляється у відкритті провадження у справі, за подання якої сплачується судовий збір; у резолютивній частині судового рішення, яким закінчується розгляд справи по суті (при цьому в його мотивувальній частині наводяться підстави повернення сум судового збору згідно із Законом №3674-VI); в ухвалі про повернення сум судового збору, постановленій як окремий процесуальний документ. Відповідно до ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI від 08 липня 2011 року, повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики. Виходячи з вищевикладених обставин та норм закону, з відповідачки [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради судовий збір у сумі 1378 ( одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої суми. Отже, з відповідачкив дохід держави підлягає стягненню судовий збір за вимогу про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини у сумі - 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved