Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

До суду звернулись [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з позовом до [PERSON] , [PERSON] , КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва», ДП «КИЇВГАЗЕНЕРДЖИ», ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» про встановлення порядку користування квартирою, розподіл особових рахунків по оплаті комунальних послуг. В позові просять: встановити порядок користування кв. [ADDRESS] , а саме: виділити в користування [PERSON] кімнату №3 площею 9,8 кв.м.; виділити в користування [PERSON] та [PERSON] кімнату №1 площею 17, 9 кв.м.; виділити в користування [PERSON] та [PERSON] кімнату № 2, площею 13, 7 кв.м.; кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор, вбудовану шафу залишити в спільному користуванні сторін; розділити особові рахунки по оплаті житлово-комунальних послуг, відповідно до виділеної в користування частини квартири. Свої вимоги мотивують тим, що спірна квартира належить на праві власності в рівних частках позивачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та відповідачам [PERSON] , [PERSON] Квартира складається з трьох кімнат: 17, 9 кв.м., 13, 7 кв.м., 9, 8 кв.м. Між сторонами склався такий порядок користування квартирою, який визначений позивачами в прохальній частині позову. Проте, на разі сторони не можуть дійти домовленості в користуванні квартирою, відповідач [PERSON] зі своїм чоловіком чинять перешкоди в користуванні нею. Зазначають, що запропонований ними порядок користування спірною квартирою найбільш відповідає часткам сторін в праві власності на квартиру і є найприйнятнішим. При цьому, наявність одного особового рахунку ускладнює виконувати обов`язок по сплаті за житлово-комунальні послуги. Ухвалою суду від 18.10.2018 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 06.11.2018 р. від ПАТ «Київенерго» до суду надійшла заява, у відповідності до якої вказують на те, що не є виконавцем послуг з електропостачання, з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, а тому розділенням особових рахунків товариство не займається. 12.11.2018 р. до суду зі сторони [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах [PERSON] надійшов зустрічний позов до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визначення порядку користування квартирою, у відповідності до якого просять: встановити наступний порядок користування кв. [ADDRESS] : виділити в користування [PERSON] , [PERSON] та неповнолітній [PERSON] кімнату №1 площею 17, 9 кв.м., виділити в користування [PERSON] , [PERSON] кімнату №2 площею 13, 7 кв.м., виділити в користування [PERSON] кімнату №3 площею 9, 8 кв.м., кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор, вбудовану шафу залишити в спільному користуванні сторін. Вимоги зустрічного позову мотивують тим, що спірна квартира належить на праві власності в рівних частках [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Квартира складається з трьох кімнат: 17, 9 кв.м., 13, 7 кв.м., 9, 8 кв.м. В квартирі зареєстровані в даний час [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та неповнолітня [PERSON] Сторони не можуть дійти згоди щодо порядку користування квартирою. Відповідачі постійно вчиняють сварки. Позивачі за зустрічним позовом зазначають, що визначений ними порядок користування найбільше відповідає інтересам неповнолітньої дитини та інших осіб, що проживають в квартирі. 13.11.2018 р. від ДП «КИЇВГАЗЕНЕРДЖИ» надійшов відзив на позовну заяву, у відповідності до якого просять відмовити в задоволенні вимог позову про розподіл особового рахунку по оплаті послуг за газопостачання, оскільки за однією поштовою адресою укладається один договір постачання природного газу не залежно від кількості співвласників. 14.11.2018 р. від КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» до суду надійшов відзив, згідно з яким вказують на те, що функції щодо розподілу особових рахунків виконує КК «Центр комунального сервісу», у зв`язку з чим просять відмовити в задоволенні позову в частині вимог до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва». 26.02.2019 р. ухвалою Деснянського районного суду м. Києва постановлено зустрічний позов [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах [PERSON] прийняти до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Вимоги зустрічного позову об`єднано з вимогами зустрічного позову в одне провадження. 13.03.2019 р. до суду зі сторони відповідачів за зустрічним позовом надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, у відповідності до якого вказують на те, що він є необґрунтованим, таким, що не відповідає фактичним обставинам справи. Зазначають, що порядок користування спірною квартирою зазначений в первісному позові встановився протягом більш як 25 років. Так, [PERSON] та [PERSON] проживають 30 років в кімнаті площею 17, 9 кв.м., [PERSON] проживає в кімнаті 13 , 7 кв .м . понад 25 років. Кожен робив косметичний ремонт у себе в кімнаті. При цьому, вказують на те, що [PERSON] з малолітньою [PERSON] проживають за іншою адресою та спірною квартирою не користуються. На підставі вказаного просять відмовити в задоволенні вимог зустрічного позову. 11.04.2019 р. до суду зі сторони [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надійшла заява про зміни до позовної заяви, у відповідності до якої позивачами уточнено вимоги позову, а саме виключено вимоги про розподіл особових рахунків по сплаті за житлово-комунальні послуги, та зі складу учасників справи виключено КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва», ДП «КИЇВГАЗЕНЕРДЖИ», ПАТ «КИЇВЕНЕРГО». 11.04.2019 р. ухвалою суду закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. 18.06.2019 р. від [PERSON] , [PERSON] надійшла заява про застосування строків позовної давності до вимог зустрічного позову. 26.09.2019 р. від [PERSON] до суду надійшла заява, у відповідності до якої остання зазначає про те, що порядок який позивачі за первісним позовом просять встановити було встановлено 28 років поспіль, при цьому вимоги зустрічного позову подані зі спливом строків позовної давності. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] вимоги первісного позову підтримала в повному обсязі, щодо вимог зустрічного позову заперечувала. Представник позивачів за первісним позовом в судовому засіданні вимоги первісного позову підтримав в повному обсязі, вимоги зустрічного позову не визнав. Представник відповідачів за первісним позовом вимоги первісного позову не визнав, просив задовольнити вимоги зустрічного позову. Від представника третьої особи - Служба у справах дітей Деснянської РДА в м. Києві до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, та ухвалення рішення з урахуванням житлових інтересів малолітньої [PERSON] Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначала, що давно знайома з родиною позивачів та відповідачів, в якій тривалий час тривають конфлікти з приводу житлової площі. При цьому, знає, що давно склався такий порядок користування квартирою, за яким [PERSON] та [PERSON] проживають в кімнаті площею 17, 9 кв.м., [PERSON] проживає в кімнаті 13 , 7 кв .м . При цьому, [PERSON] , та [PERSON] в даній квартирі не проживають. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення сторін по справі, свідка [PERSON] , судом встановлено наступне. У відповідності до свідоцтва про право власності на житло, кв. [ADDRESS] належить на праві власності в рівних долях: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 18) Згідно з технічним паспортом на вказану вище квартиру, вона складається з 3-х кімнат, жилою площею 41, 4 кв.м., а саме: 1-а кімната - 17 , 9 кв. м., 2-а кімната - 13, 7 кв.м., 3-я кімната - 9, 8 кв.м., кухня - 8, 3 кв.м., ванна кімната - 2, 6 кв.м., вбиральня - 1, 1 кв.м., коридор - 11 кв.м., вбудована шафа 1, 2 кв.м., балкон - 1 кв.м., лоджія 1, 6 кв.м. (а.с. 16-17) Встановлено, що в спірній квартирі зареєстровані всі її власники та малолітня [PERSON] , [INFO] . Окрім зазначеного, встановлено, що малолітня [PERSON] є рідною донькою власника квартири [PERSON] . З поданих до суду сторонами по справі доказів, а саме звернень до Деснянського УП ГУНП у м. Києві, Деснянського районного суду м. Києва вбачається, що між сторонами по справі виникли неприязні відносини, на підставі яких породжуються конфліктні ситуації, у відповідності до яких сторони не можуть дійти згоди щодо користування спірною квартирою. Поміж іншого, в процесі судового розгляду, встановлено, що станом на день звернення до суду з позовами між сторонами встановлений наступний порядок користування квартирою: [PERSON] та [PERSON] проживали в кімнаті площею 17, 9 кв.м., [PERSON] , [PERSON] проживали в кімнаті 13, 7 кв.м, а [PERSON] - кімнатою 9,8 кв.м Вказане підтверджується та не спростовується сторонами по справі, а також допитаним в судовому засіданні свідком. У відповідності до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. При цьому, суд критично ставиться до посилань сторони позивачів за первісним позовом щодо не проживання [PERSON] та її малолітньої доньки [PERSON] в спірній квартирі, як на підставу встановлення порядку користування квартирою, визначеного в первісному позові, оскільки факт не проживання осіб в квартирі, якою вони мають право користуватись, не є підставою для порушення їх житлових прав та утиску прав останніх на визначення порядку користування спірною квартирою з урахуванням їх інтересів. При цьому, в під час судового розгляду сторони неодноразово зазначали про те, що [PERSON] та [PERSON] також проживають за іншою адресою. Отже, факт не проживання будь-кого з власників квартири в ній, не призводить до можливості обмеження їх прав на користування квартирою та, на підставі вказаного, здійснення відхилення від розміру їх ідеальної частки в квартирі. Зокрема, вбачається, що при подані первісного позову (з урахуванням змін), його вимоги не враховують інтереси малолітньої дитини [PERSON] , яка зареєстрована в спірній квартирі. Вимоги первісного позову взагалі не містять посилань щодо виділу в користування останній будь-якого приміщення квартири. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ч. 1ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. За змістом ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. З огляду на зазначене, враховуючи, що малолітня [PERSON] має право користування кв. [ADDRESS] , оскільки її місце проживання зареєстроване в ній, встановлення порядку користування спірною квартирою має відбуватись з урахуванням її інтересів. Відповідно до п. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Неприпустимість порушення права особи на житло була констатована Європейським судом з прав людини від 16 травня 2013 року в справі "Максименко та Герасименко проти України" за заявою № 49317/07. Згідно зі ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. На підставі ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частки спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Як зазначено в п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. №20 (із змінами і доповненнями) "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Згідно з п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-12цс13 виходячи з аналізу ст. 358 ЦК України слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них. Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеного в Постанові від 17.02.2016 року в справі №6-1500цс15, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Вбачається, що ідеальна частка кожного співвласника кв. [ADDRESS] складає по 8, 22 кв.м. (41,4:5). З огляду на зазначене вбачається, що виділ [PERSON] , [PERSON] , з урахуванням інтересів зареєстрованої в квартирі доньки [PERSON] - [PERSON] , кімнати площею 13, 7 кв.м., як вказано в вимогах первісного позову, є значним відхиленням від реальних часток останніх у спільному майні. При встановленні зазначеного порядку користування квартирою на [PERSON] та [PERSON] припадатиме по 6, 85 кв. м., а з врахуванням інтересів малолітньої [PERSON] по 4, 5 кв.м. При цьому, порядок користування квартирою, вказаний в первісному позові передбачає, що на [PERSON] та [PERSON] припадатиме по 8, 85 кв.м., а на [PERSON] - 9, 8 кв.м. Отже, встановлення в судовому порядку зазначеного в вимогах первісного позову порядку користування квартирою суперечить засадам справедливості, добросовісності, розумності та пропорційності, оскільки права [PERSON] , [PERSON] та малолітньої [PERSON] зазнають значного обмеження в порівнянні з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи вище викладене, підстав для встановлення порядку користування квартирою у спосіб, визначений в первісному позові, є недоцільним та неможливим, оскільки в такому разі порушується принцип пропорційності користування сторонами своїми частками у праві спільної часткової власності на квартиру, у зв`язку з чим в задоволенні вимог первісного позову слід відмовити. Щодо вимог зустрічного позову, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що між сторонами тривалий час встановлений наступний порядок користування квартирою: [PERSON] та [PERSON] проживали в кімнаті площею 17, 9 кв.м., [PERSON] , [PERSON] проживали в кімнаті 13, 7 кв.м., [PERSON] проживає в кімнаті площею 9, 8 кв.м. Як зазначають сторони на дверях кімнат встановлені замки, в кімнатах проведені ремонтні роботи, кожним співвласником облаштувались кімнати, в яких вони проживали. У зв`язку з вказаним, встановлення порядку користування квартирою, визначеного в вимогах зустрічного позову, руйнація усталеного способу співжиття сторін, на думку суду, призведе до більш негативних наслідків, та потягне за собою виникнення між сторонами ще більш напружених відносин, ворожнечі та судової тяганини. При цьому, виходячи з порядку користування квартирою, який просять встановити позивачі за зустрічним позовом на [PERSON] та [PERSON] припадатиме по 6, 85 кв.м., [PERSON] та [PERSON] , з врахуванням інтересів малолітньої [PERSON] по 5,9 кв.м., [PERSON] припадатиме 9, 8 кв.м. Отже, вказаний порядок користування квартирою також призведе до значного відхилення від реальних часток сторін по справі у спільному майні. З огляду на викладене, визначений в зустрічному позові порядок користування квартирою також призведе до дисбалансу прав сторін по справі, у зв`язку з чим в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. При цьому, суд вважає необґрунтованою заяву [PERSON] та [PERSON] про застосування строків позовної давності до вимог зустрічного позову, оскільки строки позовної давності не застосовуються до правовідносин, які виникли між сторонами. З огляду на вище викладене, визначені в позовах порядки користування спірною квартирою не є допустимими та не призведуть до захисту прав будь-кого із сторін по справі, а лише спровокують суттєве обмеження їх прав.

Outcome: dismissed