Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

В листопаді 2021 [PERSON] звернувся до суду з позовом відповідно до якого просив визнати виконавчий напис, вчинений 15.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, зареєстрований в реєстрі №170645, про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 7262 грн. 00 коп. таким, що не підлягає виконанню. Мотивував тим, що вказаним виконавчим написом з нього стягнуто на користь «ФК Дебт Коллекшн»заборгованості за кредитним договором. Натомість кредитний договір, на підставі якого вчинявся напис нотаріально не посвідчений. Крім того перед вчиненням напису, позивачеві вимога про усунення порушень кредитного договору не направлялась, не вирішувалося питання безспірності заборгованості. Ухвалою суду від 10.11.2021 відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач у встановлений судом строк відзив не подав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторонами не заявлялось, а тому суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Судом встановлено, що 15.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, вчинено виконавчий напис № 170645, яким стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «ФК Дебт Коллекшн», якому в ході ряду договорів відступлення перейшло право вимоги за кредитним договором № 3230807413/222719 від 27.01.2020 року, укладеного між ТОВ "ГОУФІНГОУ" та [PERSON] ; загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника 7262 грн. з яких: 2500 грн сума кредиту, 3562 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами, та 1200 грн. кошти сплачені за вчинення виконавчого напису нотаріусом. Отже між позивачем та відповідачем договір кредиту не укладався. Право на стягнення заборгованості відповідач отримав за договором про відступлення права вимоги . Договір кредиту укладався між ТОВ "ГОУФІНГОУ" та [PERSON] 27.01.2020 року. Розмір заборгованості за період з 27.01.2020 року по 09.06.2021 року склав 2500 грн - простроченої заборгованості за сумою кредиту; 3562 грн - простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом, а всього 6062 грн. 29.09.2021 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Журид С.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на основі вище вказаного виконавчого напису. Наявність чи відсутність кредитного договору в матеріалах виконавчого провадження не свідчить про безпідставність вчинення виконавчого напису. Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст. 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Аналіз підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, дає підстави дійти висновку про те, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затверджений постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999. Згідно пункту 1 Переліку, для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою КМУ № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» Перелік доповнений пунктом 2, який передбачає отримання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, визнано незаконною та нечинною Постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 в частині положень, які доповнювали пункт 2 Порядку. Жодного доказу, що підтверджує сумнів позивача в правомірності вчиненого нотаріального напису чи порушення вимог законодавства, щодо вчинення таких дій позивач не надав. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Це означає, що кожний вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватись, а створені обов`язки підлягають виконанню. Саме по собі винесення виконавчого напису не є протизаконним, але воно може бути визнано таким у разі відсутності, або наявності певних обставин, у нашому випадку, з наданих позивачем доказів суд не може дослідити в повній мірі протиправність вчинення вказаного виконавчого напису. Також позивачем не надано суду нотаріальної справи, на підтвердження того, що йому письмової вимоги про усунення порушень не направлялась та він її не отримував. Позивач не звертався до суду з клопотанням про витребування матеріалів нотаріальної справи по вчиненню нотаріального напису. Стаття 76 ЦПК України, яка визначає поняття та ознаки доказів. Зокрема, в цій статті перелічені засоби доказування: 1) письмові, речові й електронні докази; 2) висновки експертів; 3) показання свідків. Редакція ЦПК України, що набула чинності з 15 грудня 2017 року передбачає, що серед засобів доказування вже немає пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників. Отже посилання позивача в позові на те, що нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не здвійснено ретельного дослідження поданих йому документів, не з`ясовано чи наявний між позивачем та відповідачем кредитний договір, чи виникли якісь зобов`язання за ним, чи є безспірною заборгованість за кредитним договором чи не пропущено строк позовної давностів для стягнення заборгованості чи попереджався боржник про вичнення виконавчого напису є лише підставою позову, обставинами, які підлягають доведенню відповідними доказами. Так, згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог чи заперечень, крім вмпадків встановлених ЦПК України. Так, позивачем суду не надано жодного доказу, що спростовує або піддає сумніву правомірність правочину- вчинення виконавчого напису, предбачену ст. 204 ЦК України. За вказаних обставин суд не вправі застосувати правову позицію, на яку посилається позивач і яка викладена у постанові ВСУ від 05.07.2017 року № 6-887цс17 , оскільки по вказаній справі правові відносини відрізнялись за своїм змістом, зокрема між боржником і стягувачем існував спір про розмір стягнення. Так виконавчому напису передувало винесення судом рішення про стягненя боргу, а сума стягнення за виконавчим написом була більшою, ніж зазначено в рішенні суду, яке набрало законної сили. Отже, з постанови слідує, що позивач надав суду докази, що свідчили про те, що безспірність суми стягнення була під сумнівом. Судами всіх інстанцій було досліджено не тільки позов, а й матеріали нотаріальної справи вчиненого виконавчого напису, інші докази , що надавались сторонами, зокрема рішення суду про стягнення заборгованості, на яку є послання в постанові і як і на те, що боржник, отримавши повідомлення нотаріуса оспорював розмір стягування та зазначав про його збільшення. Отже, суд досліджував докази, а не покладався на викладені позивачем сумніви. Суд не приймає правову позицію, викладену в постанові ВСУ № 207/1587/16 від 19.09.2018 року ( провадження№ 14-12559св18) на яку посилався позивач, оскільки воно стосувалось пропуску строку здійснення виконавчого напису - тобто, нотаріус вчинив виконавчий напис через 3 дні після того, як банк направив боржнику письмову вимогу щодо усунення порушень за кредитною угодою, не дотримавшись при цьому 30-денного строку встановленого підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. і судами досліджувались докази з цих підстав. Суд приймає до уваги те, що приписами постанови ВСУ по вказаним справах суд зобов`язано перевіряти чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед споживачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено в виконавчому написі та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розмір станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Для вирішення вказаних зобов`язань суд повинен дослідити докази, давати їм оцінку та відповіда на питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення ( ст. 264 ЦПК України.) Проте ця вимога як і вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Згідно національного законодавств. Зокрема, згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. . Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. . Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позивач не надав суду документів проте, що він є малолітньою чи неповнолітньою особою або особою, яка визнана судом недієздатною чи дієздатність якої обмежена і на свій розсуд розпорядився своїми правами щодо предмету спору. Позивачу була направлена судом пам`ятка про права і обов`язки, де роз`яснено права, в тому числі право на подання заяви про витребування доказів. Прзивач таким правом не скористався. Отже,

Outcome: dismissed