Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

Комунальне некомерційне підприємство "Обласний медичний центр психічного здоров`я" Житомирської обласної ради звернулося до суду з вищевказаною заявою у зв`язку з необхідністю госпіталізації пацієнта в психіатричний стаціонар через наявність тяжкого психічного розладу. У судовому засіданні лікарі-психіатри заяву підтримали та просили госпіталізувати пацієнта на строк до двох місяців. Крім того, повідомили, що під час надходження [PERSON] до лікарні була помічна його неадекватна поведінка, та що він погрожував усьому персоналу лікарні з наміром про помсту (а.с. 4). Також останні повідомили, що пацієнт надходить до лікарні не в перший раз, та що його стан покращився, однак якщо не буде продовжено лікування наслідки можуть бути негативні. [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що завжди почував себе добре в психічному стані та що не робить і не робив ніколи нічого протизаконного. Також повідомив, що лікуватися за призначенням лікаря-психіатра згоден вдома, оскільки йому не підходять умови в лікарні. Допитані в якості свідків сестра [PERSON] - [PERSON] та його брат - [PERSON] зазначили, що він завжди нормально себе поводив; у них ніколи не виникало конфліктних ситуацій. Прокурор вказав, що критично ставиться до показань свідків. На його думку, у цьому випадку наявна доцільність госпіталізувати [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку, у зв`язку з чим заява має бути задоволена, але на строк до одного місяця. Представник заявника [PERSON] просила відмовити в задоволенні заяви, оскільки не вбачє у [PERSON] розладів психічного здоровья для примусової госпіталізації. За умов, визначених Законом України "Про психіатричну допомогу", заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку розглядається судом за місцезнаходженням зазначеного закладу (ч. 1 ст. 339 ЦПК України) протягом 24 годин (ч. 1 ст. 341 ЦПК України) в порядку окремого провадження (п. 9 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 340 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. У силу вимог ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» стаціонарна психіатрична допомога - психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, і надається в стаціонарних умовах понад 24 години підряд. Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Відповідно до «Принципів захисту осіб з психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги», схвалених Резолюцією Генеральної Асамблеї № 46/119 від 17 грудня 1991 року, в Принципі 6 зазначено, що «будь-яка особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в якості пацієнта у примусовому порядку, або особа, вже госпіталізована як пацієнт у добровільному порядку, може триматися як пацієнт у психіатричному закладі у примусовому порядку тоді й тільки тоді, коли уповноважений для цієї мети відповідно до закону кваліфікований фахівець, який працює в області психіатрії, встановить відповідно до Принципу 4 цього ж нормативно-правового акту, що ця особа страждає на психічне захворювання, і визначить, що: (а) внаслідок цього психічного захворювання існує серйозна загроза заподіяння безпосередньої або неминучої шкоди цій особі або іншим особам, або (б) у випадку особи, чиє психічне захворювання є тяжким, а розумові здібності ослабленими, відмова від госпіталізації або тримання даної особи в психіатричному закладі може призвести до серйозного погіршення її здоров`я або унеможливить застосування належного лікування, яке може бути здійснене лише за умови госпіталізації до психіатричного закладу відповідно до принципу найменш обмежувальної альтернативи. Згідно з Висновком комісії лікарів-психіатрів від 04 серпня 2020 року № 3601 психічний стан пацієнта при огляді: у свідомості, ауто- та алопсихічне орієнтування не порушене. Недоступний продуктивному контакту, за рахунок фіксованості на хворобливих переживаннях. На запитання не відповідає, лише задає їх. Без почуття дистанції. В розмові використовує нецензурну лексику. Мислення паралогічне. Емоційно нестійкий. Невербально відмічається виражена готовність до фізичної агресії, що скоріш за все є проявом маячних ідей стосунку та особливого значення. Розлади сприймання заперечує, але їх наявність виключити неможливо. Запевняє, що минулого разу його тримали в лікарні незаконно. Поводиться вкрай агресивно. Внутрішньо напружений. Міміка виражає крайню ступінь напруження і ворожість. Рухи різкі, імпульсивні. Настрій дисфоричний. Некритичний до свого психічного стану. За висновком членів комісії пацієнт перебуває в стані тяжкого психічного розладу (під впливом галюцінаційно-маячної симптоматики, порушень мислення у вигляді паралогічності, емоційної нестійкості, неадекватний та агресивний в поведінці, імпульсивний, негативистичний для оточих, погрожує рідним вбивством) та потребує лікування в умовах психіатричного стаціонару в порядку примусової госпіталізації. Ненадання своєчасної психіатричної допомоги може призвести до погіршення психічного стану і завдати шкоду його здоров`ю та здоров`ю оточення (а.с. 6). Згідно зі статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження й лікування можливі лише в стаціонарних умовах та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, унаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють особу безпосередньо небезпечну для неї та оточуючих або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку [PERSON] має бути задоволена. Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, виходячи із висновку комісії лікарів-психіатрів № 3601 від 04.08.2020 року, яким встановлено психічний стан [PERSON] , який на даний час має ознаки тяжкого психічного розладу, оскільки вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку як для оточуючих, так і для нього самого; з урахуванням того, що обстеження та лікування останнього можливе лише в стаціонарних умовах, суд вбачає необхідність госпіталізувати [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку. На підставі п. 9 ч. 1 ст. 430 ЦПК рішення суду слід звернути до негайного виконання. З огляду на наведене,

Outcome: approved