Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

В лютому 2013 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, просив визнати відповідачку [PERSON], такою, що втратила право користування жилим приміщенням в кімнаті [ADDRESS] та зняти її з реєстраційного обліку в зазначеній вище кімнаті. На підтвердження заявлених вимог вказав, що відповідно договору про поселення до гуртожитку ВАТ «Бавовнопрядильна фабрика» укладеного між позивачем та помічником голови правління з соціальних питань ВАТ «Бавовнопрядильна фабрика» 10.09.2003 року йому, як наймачу та членам його сім*ї була надана кімната [ADDRESS]. На час розгляду справи гуртожиток знаходиться на балансі управління благоустрою та житлової політики виконавчого комітету Криворізької міської Ради. Дане житлове приміщення є не приватизованим. Разом з ним за вказаною адресою були зареєстровані та мешкали його дружина [PERSON] - відповідачка по справі та син - [PERSON] Шлюб з відповідачкою розірвано 24.12.2010 року, з 20.11.2011 року відповідачка по справі за адресою [ADDRESS] не мешкає, матеріальної допомоги по утриманню кімнати не надавала, добровільно з реєстрації не знялася, повернутись не намагалась, будь-яких перешкод в цьому їй не чинилось. Представник позивача звернулась до суду з заявою про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутністю суду не надала, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про можливість заочного розгляду справи та постановлення рішення по справі на підставі наявних доказів. Представник третьої особи Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація № 31", в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.09.2003 року між позивачем та ЗАТ «Вовнопрядильна фабрика» укладено договір про поселення у гуртожиток № 162, згідно умов якого позивачу [PERSON] зі складом родини в кількості 3 осіб надано одну кімнату у відомчому гуртожитку. (а.с.5). Згідно довідки КП «ЖЕО № 31» від 11.02.2013 року в кімнаті [ADDRESS] зареєстровані: відповідачка [PERSON], позивач [PERSON] та їх неповнолітній син [PERSON], [INFO] (а.с.7). Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 24.12.2010 року шлюб між сторонами - розірвано, після реєстрації розірвання шлюбу [PERSON] змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с.10). Згідно акту від 07.02.2013 року, складеного працівниками гуртожитку КНВД, який розташований по [ADDRESS], [PERSON] та [PERSON], 2003 року народження дійсно, не мешкають в кімнаті [ADDRESS] з 20.11.2011 року. (а.с.12). Відповідно до ст. ст. 127-129 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв'язку із захворюванням на туберкульоз, використовуються спеціальні гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. Жила площа у спеціальних гуртожитках для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв'язку із захворюванням на туберкульоз, надається в порядку, що визначається відповідними органами місцевого самоврядування. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Згідно довідки КП «ЖЕО № 31» від 31.01.2013 року будинок [ADDRESS] з 01.02.2009 року по теперішній час є гуртожитком, управління яким здійснює КП «ЖЕО № 31». Балансоутримувачем вказаного житла є Управління благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради (а.с.6). Згідно Договіру про поселення у гуртожиток №162 від 10.09.2003 року позивач [PERSON] виступив в якості наймача, строк дії в договорі визначено з 10.09.2003 року по 10.09.2004 року, тобто на один рік. Строк дії договору, який був підставою для вселення позивача та членів його родини у гуртожиток та надавав йому право на користування спірною кімнатою, закінчився 10.09.2004 року. Однак, після спливу вказаного строку, сторони Договору фактично продовжили його виконувати, а саме позивачем сплачувались комунальні послуги за користування житлом, а наймодавець не наполягав на звільнені спірного приміщення, з чого вбачається намір продовження дії договору за межами річного строку. Главою 4 ЖК УРСР не передбачено можливості визнати особу, яка користується житловим приміщенням у гуртожитку, такою, що втратила право користування зазначеним приміщенням. У статті 130 ЖК УРСР передбачено, що порядок користування житловою площею в гуртожитках визначається законодавством України. Разом із тим, окрім відповідної глави ЖК УРСР, зазначене питання врегульоване лише у Примірному положенні про гуртожитки. У розділі VIII Примірного положення про гуртожитки, яким передбачено відповідальність за порушення правил надання жилої площі в гуртожитку, користування гуртожитками та їх утримання, зазначено, що особи, винні у порушенні правил користування гуртожитками, несуть відповідальність відповідно до законодавства. У зв'язку з цим необхідно розмежовувати правовий режим гуртожитків, житлові приміщення у яких підлягають приватизації та правовий режим гуртожитків, які призначені для тимчасового проживання. Як встановлено судом, житлові приміщення у будинку [ADDRESS], який має статус гуртожитку, визначено як такі, що підлягають приватизації. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що оскільки правовий режим гуртожитків, житлові приміщення яких підлягають приватизації відповідно до Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», прирівняно до правового режиму житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду, то суд приходить до висновку, що до мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються вимоги статей 71, 72 ЖК УРСР. Відповідно до вимог ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК України, встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" ст. 7, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Як зазначено позивачем, відповідачка по справі була вселена та зареєстрована у будинку як член сім'ї, однак не проживає у спірному житловому приміщені понад один рік, обставин на підтвердження поважності причин такої відсутності відповідачів судом не встановлено, при цьому перешкоди для проживання в житловому приміщені відповідачем не чинилися, участі в утриманні приміщення вона не приймає, повернутися та вселитися не намагалась. Встановленим правовідносинам відповідають норми ЖК України, відповідно до яких визнання особи такою, що стратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. У зв'язку з наведеним суд вважає за можливе визнати відповідачку такою, що втратила право на користування домоволодінням за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.3 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судові витрати, відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України, необхідно віднести на рахунок відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved