Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

В квітні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив: визначити конкретний порядок користування квартирою [ADDRESS] а саме: виділити у користування [PERSON] житлову кімнату площею 11.4 кв. м., у користування [PERSON] та [PERSON] залишити житлову кімнату площею 19.0 кв. м, в загальному корстуванні залишити кухню- 7.8 кв. м., вбиральню- 1.0 кв. м., ванну кімнату- 2,6 кв. м., коридор- 7.3 кв. м та балкон. В обгрунтування позову позивач вказує, відповідно до свідоцтва про право власності від 11.12.1998 № 1408 позивач та відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS] в рівних долях. Згідно з технічною документацією на квартиру, спірна квартира є двокімнатною, житлова площа 30,4 м2 у тому числі: перша кімната площею - 19.0 кв.м., друга кімната площею -11,4 кв.м., коридор площею - 7,3 м.кв., кухня площею- 7.8 кв. м. та двох санвузлів загальною площю - 2.6, м.кв. Квартира обладнана балконом- 1.0; 0.9 кв. м. Загальна площа квартири 51,0 м2. Кімнати в квартирі ізольовані. Позивач зазначає, що він не може знайти домовленості у визначенні порядку користування квартирою, а відповідачі чинять йому перешкоди у праві її користування, тому він був змушений звернутися до суду та на підставі ст. ст. 358, 360, 369, 391, 392 ЦК України та ст.ст. 47, 48, 103, 104, 179 ЖК України просить позов задовольнити. Позивач [PERSON] під час розгляду справи підтримав позовну заяву з викладених в ній підставах та пояснив наступне. 30.03.2013 року він з відповідачем [PERSON] розлучились, після чого стосунки погіршилися не лише з колишньою дружиною, а й донькою- [PERSON] яка також є відповідачем в даній справі. Того ж року позивач переселився до кімнати площею 11.4 кв.м та на даний час проживає в ній окремо. Оскільки він являється інвалідом другої группи, відповідач просить суд виділити йому в окреме користування вищезазначену кімнату. Представник позивача в судовому засіданні, надавши свої пояснення, позов підтримав, просив задовольнити . Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила в повному обсязі, зазначає, що позовна заява не підлягає задоволенню, оскільки знайти спільну мову між членами сім"ї не вдається. Позивач проживає окремо в кімнаті площею 11.4 кв. м. близько 10 років, але останні 3 роки [PERSON] постійно вчиняє сварки, які супроводжуються нецензурною лексикою та неповагою до членів сім"ї. Відповідач проживає в кімнаті площею 19.0 кв.м разом із малолітнім сином [PERSON] та просить суд це врахувати. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила в повному обсязі. Пояснила, що являється індвалідом першої групи та має рівні з позивачем права. У разі задоволення позову, її частка в квартирі буде зменшена, що призведе до порушення прав відповідача, як співвласника. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог на підставі наданих суду письмових заперечень. Представник третьої особи Комунального концерну «Центр комунального сервісу» Дарницького району при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 11.12.1998 №1408 позивачам та відповідачу на праві власності належить квартира [ADDRESS] в рівних долях (а.с 9). Відповідно до ст.356 ч.1 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Тому вищевказана квартира є спільної частковою власністю сторін по справі, а сторони у справі - співвласниками вказаної квартири. Спірна квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] згідно технічної документації є двокімнатною, житлова площа 30,4 м2 у тому числі: перша кімната площею - 19.0 кв.м., друга кімната площею -11,4 кв.м., коридор площею - 7,3 м.кв., кухня площею- 7.8 кв. м. та двох санвузлів загальною площю - 2.6, м.кв. Квартира обладнана балконом- 1.0; 0.9 кв. м. Загальна площа квартири 51,0 м2. Кімнати в квартирі ізольовані. Як встановлено судом, на час розгляду справи зареєстрованими в квартирі є сторони по справі: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та син відповідача [PERSON], що підтверджується довідкою форми №3 від 21.10.2016, виданою ЖЕК 201 та поясненнями сторін. Згідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач [PERSON], колишня дружина позиваача, та її малолітний син проживають у кімнаті площею 19,0 кв. м. В квартирі [ADDRESS], також проживає відповідач [PERSON], разом з донькою та онуком, відповідачами, в цій же кімнаті. Позивач проживає за вказаною адресою у кімнаті площею11.4 кв.м. Зазначений факт стороними те оспорюється та підтверджується наданими поясненнями. Статтею 41 ч.4 Конституції України, статтею 321 ч.1 ЦК України передбачена непорушність права власності, в т.ч. те, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. В свою чергу відповідно до ст. 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Отже право користування відповідачами спірною квартирою підлягає захистові відповідно до змісту вказаної конвенції. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до п. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Неприпустимість порушення права особи на житло була констатована Європейським судом з прав людини від 16 травня 2013 року в справі "Максименко та Герасименко проти України" за заявою № 49317/07. Протягом судового розгляду сторони не надали доказів домовленості про порядок користування квартирою №53 по вул. Тростянецька, буд. 5. Відповідачі проти задоволення позову заперечували. Враховуючи всі обставини справи та пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позивач просить визначити порядок користування спільною частковою власністю у спосіб, який суперечить вимогам закону, що вбачається з наступного. Житлова площа кімнат складає 30.4 кв.м, враховуючи кількість проживаючих осіб, яким належить право спільної часткової власності, випливає, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] можуть користуватись та володіти 10.1 кв. м. Так, право на окреме користування позивачем кімнати 11.4 кв.м., призведе до обмеження прав відповідачів, особливо, враховуючи ту обставину, що в квартирі також проживає малолітній син [PERSON] Так, позивач в своєму позові стверджує, що є інвалідом другої групи, в зв`язку з чим має право на ізольовану кімнату. Разом з тим, як встановлено судом Відповідач [PERSON] має першу групу інвалідності. Зазначені обставини суд приймає до уваги та враховує інтереси обох осіб з інвалідністю. Згідно із статтями 10, 60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для його задоволення, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не доведені позивачем, тому у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed