Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

В грудні 2018 року позивачка звернулась до суду з позовом до Ізюмської міської ради в якому просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок та господарські будівлі, які розташовані за адресою: пров. Іванівський, буд. 18 в м. Ізюм, Харківської області на земельній ділянці пл. 706 кв.м. в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 31 жовтня 2016 року. В обґрунтування позову посилається на те, що 27 грудня 2015 року померла [PERSON], яка є донькою [PERSON] [PERSON] померла 31 жовтня 2016 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на житловий будинок, загальною площею 136,4 кв.м та господарські будівлі , розташовані за адресою пров. Іванівський, буд. 18 в м. Ізюм, Харківської області на земельній ділянці площею 706 кв.м. Згідно рішення суду встановлений факт, що [PERSON] є рідною матір'ю [PERSON] Згідно заповіту все своє майно [PERSON] заповіла позивачці. Позивачка своєчасно звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. В зв'язку з тим, що у позивачки відсутні оригінал та дублікат правовстановлюючого документу на житловий будинок, нотаріальна контора відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендувала звернутись до суду для визнання права власності на спадкове майно після смерті [PERSON] Представник позивача, [PERSON], надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача, Ізюмської міської ради, надала суду письмову заяву про розгляд справи без присутності представника відповідача. Частиною 3 статті 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі, суд вважає за можливе ухвали рішення в підготовчому судовому засіданні. Суд вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги обставини спору, дослідивши представлені суду докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами по справі належну правову оцінку, прийшов до висновку про часткове задоволення заявленого позову - виходячи з наступного. [PERSON],[INFO] померла 29 грудня 2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерті серії І ПК № 561613 , виданого 29.12.20158 року відділом запису актів громадянського стану м. Новий Уренгой служби запису актів громадянського стану Ямало Ненецького автономного округу ( а.с.6). [PERSON] померла 31 жовтня 2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І ВЛ № 563043 виданого 31 жовтня 2016 року Ізюмським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області ( а.с.7). Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 06 вересня 2016 року встановлено факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] є рідною матір'ю [PERSON] ( а.с.8). Із копії свідоцтва про шлюб вбачається, що [PERSON] 11.05.2002 року уклала шлюб з [PERSON] та після укладення шлюбу їй присвоєне прізвище [PERSON] ( а.с.47). Із заповіту складеного [PERSON] 06 червня 2016 року вбачається, що остання все своє майно на випадок її смерті заповідала [PERSON], [INFO] ( а.с.9). Із копії спадкової справи, яка заведена після смерті [PERSON] вбачається, що з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулись : [PERSON] та [PERSON] ( а.с.,36,38) та [PERSON]Н ( російською мовою) ( а.с.39). Також матеріали спадкової справи містять заяви про відмову [PERSON]. та [PERSON]Н ( російською мовою) від прийняття спадщини на користь [PERSON], яка відкрилась після смерті [PERSON] ( а.с.44). Із спадкової справи , яка заведена після смерті [PERSON] вбачається, що з заявами про прийняття спадщини звернулись: [PERSON] ( позивачка по справі ( а.с.51). [PERSON] надав заяву в якій відмовляється від належної йому спадщини ( а.с.52). В своїй відповіді за № 3918/02-17 від 19.12.2018 рокунотаріус повідомила позивачці, що видати свідоцтво про право власності на спадщину за законом на житловий будинок, розташований в м. Ізюмі, Харківської області , пров. Іванівський, буд. 18 , який належав [PERSON], після смерті якої спадщину прийняла [PERSON] Ізюмська державна нотаріальна контора не має можливості, так як у позивача відсутній оригінал та дублікат правовстановлюючого документу на будинок (а.с.20). Із договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності від 21 липня 1987 року вбачається, що [PERSON] було надано земельну ділянку пл. 600 кв.м. ( а.с.41-43 інвентаризаційної справи). Із договору купівлі продажу від 10.12.1991 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] продали а [PERSON] купила недобудований будинок готовністю 57% , який розташований за адресою: м. Ізюм, пров. Івановський, 20 (а.с.46-47 інвентаризаційної справи). Згідно акту № 387 про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 03 листопада 1993 року [PERSON] здано в експлуатацію житловий будинок, який розташований за адресою м. Ізюм, пров. Івановський, буд. 20 ( а.с. 45 інвентаризаційної справи). Згідно договору дарування від 16.11.1994 року [PERSON] подарувала [PERSON] цілий житловий будинок з надвірними будівлями , що знаходиться в м. Ізюм, пров. Івановський, буд. 20житловий будинок\~А 1-\~жилої площею\~52,2\~кв.м.,\~.\~та надвірних\~будівель,\~яка складають\~із сараю\~«Г»,\~сараю \~"Д",\~ гаража\~« Б»\~,\~погребу «В»,\~№1\~паркан,\~на земельній\~ділянці пл.\~600\~кв.м. . ( а.с.52-53 інвентаризаційної справи). Із копії свідоцтва про шлюб вбачається, що [PERSON] 11.05.2002 року уклала шлюб з [PERSON] та після укладення шлюбу їй присвоєне прізвище [PERSON] ( а.с.47). Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 23 вересня 2008 року визнано за [PERSON] право власності на самочинне будівництво в домоволодінні № 18 по пров. Івановський, в м. Ізюм Харківської області , а саме : сарай " Д" розміром 3,45х4,22 м. ( а.с.64 інвентаризаційної справи). Із копії рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради народних депутатів № 211 від 03.02.1993 року вбачається, що пров. Івановський, буд. 20 було переоформлено на пров. Івановський,18. Згідно\~ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як наводить\~ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно\~ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259 цього Кодексу. На підставі\~ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом ( ч. 1, ч. 2 статті 328 ЦК України). З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника ні підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2\~ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1\~ст. 81 ЦПК України). Увесь обсяг наведених обставин свідчить про обґрунтованість визнання за позивачем, [PERSON]Ю, право власності на житловий будинок № 18 в м. Ізюмі, Харківської області відповідно до договору дарування від 16.11.1994 року, після смерті [PERSON], яка померла 31.10.2016 року. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації ( ч. 1 ст. 182 ЦК України). Згідно\~ст. 182 ч.ч.1,2 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. За викладених обставин, задовольняючи даний позов, суд вбачає доцільним довести до відома заінтересованих осіб, що рішення суду в частині визнання права власності на нерухоме майно, яке у встановленому процесуальним законом порядку набрало законної сили, підлягає обов'язковій державній реєстрації та є підставою для внесення таких відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно згідно положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень».

Outcome: partial