Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 22.01.2009 року було присуджено стягувати з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 25% всіх його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку кожного місяця до досягнення дитиною повноліття. Позивач вчасно виплачував аліменти, але на теперішній час коштів не вистачає на виплату аліментів оскільки він перебуває у цивільному шлюбі з [PERSON] і [INFO] в них народилося донька [PERSON] , він ніде не працює, є інвалідом 2-ої групи і окрім пенсії інших доходів не має. У зв`язку з цим позивач просить зменшити розмір аліментів з 1/4 частки всіх його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 1/6 частки всіх видів його доходів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 50% його доходу до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішення законної сили. 11.04.2019 року до суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву про зменшення розміру аліментів, відповідно до якого вона просить відмовити у задоволенні позову, вважає недоцільним зменшити розмір аліментів, оскільки відповідно до ч.2 ст. 182 СК України встановлений мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ухвали суду від 20.03.2019 року справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання [PERSON] не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає. В судове засідання [PERSON] не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд справи без її участі. Заперечує проти задоволення позову. В судове засідання представник Тарутинського районного відділу державної виконавчої служби ГУ ТУЮ в Одеській області не з`явилися, до суду від начальника відділу Мажар О.І. надійшла заява про розгляд справи без представника відділу. У зв`язку з цим в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є інвалідом другої групи, що підтверджується витягом із акту огляду у МСЕК (а.с.7-8). Згідно рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 22.01.2009 року цивільна справа № 2-78-2009 з позивача на користь відповідача [PERSON] стягуються аліменти в розмірі 25 % всіх його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку кожного місяця на доньку [PERSON] [INFO] до її повноліття (а.с.12). Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 14 вересня 2010 року розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). 20.06.2017 року державним виконавцем Тарутинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Міндовою Т.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.14). 11.09.2018 року державним виконавцем Міндовю Т.І. було повідомлено [PERSON] , що з 28.08.2018 року були внесені зміни Сімейного кодексу України, мінімальній гарантований розмір аліментів на одну дитину збільшено з 30 % до 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 15). Відповідно до наданого старшим державним виконавцем Тарутинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Міндовою Т.І. розрахунку заборгованості [PERSON] має заборгованість (а.с.16-17). Відповідно до довідки виконавчого комітету Бородінської селищної ради Тарутинського району Одеської області №6 від 04.01.2019, вбачається, що [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: по [ADDRESS] та до складу сім`ї входять: співмешканка [PERSON] та донька [PERSON] (а.с.18). У позивача [PERSON] народилась дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.19). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відсудження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта сформованого 22.02.2019 року у позивача [PERSON] нерухоме майно у власності відсутнє (а.с.23). Крім того, судом дослідженні надані позивачем додаткові докази а саме: довідку з АТ КБ «Приватбанк», довідку з Арцизького об`єднаного УПФУ в Одеській області, розрахунок заборгованості від 15.03.2019 року. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, згідно ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 180 СК України імперативно встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положенням ч.1 ст.182 СК України передбачено, що суд при визначенні аліментів враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Отже, нормами право чітко встановлено, що зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав. Аналогічна правова позиція, викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2017 року по справі № 569/7213/16-ц. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Так, позивач, звертаючись з позовом про зменшення розміру стягнутих аліментів, повинен був довести, а суд встановити суттєві зміни, які відбулися вже після стягнення з нього аліментів на користь доньки [PERSON] , [INFO] , зокрема, погіршення його матеріального стану, зміну сімейного стану, погіршення стану здоров`я, та інші обставини, які б доводили, що розмір аліментів може бути зменшено. З матеріалів справи вбачається, що сторони є батьками [PERSON] [INFO] та, згідно ст. 180 СК України, зобов`язані його утримувати до досягнення ним повноліття. Посилання позивача, як на підставу для задоволення позову, що він ніде не працює, є інвалідом 2-ої групи і окрім пенсії інших доходів не має, та наявність на утриманні ще однієї дитини, права яких повинні бути рівними, і зменшення розміру стягнутих аліментів на іншу доньку, не можуть бути підставою для його задоволення, оскільки не ґрунтуються на Законі. Крім того, вказані в позовній заяві обставини, щодо матеріального становища [PERSON] мали місце вже на час розгляду справи про стягнення аліментів та ним була надана правова оцінка при ухваленні рішення від 22.01.2009 року. Виходячи з того, що позивач зобов`язаний утримувати доньку до досягнення нею повноліття, суттєві зміни в бік погіршення у матеріальному чи сімейному стані позивача та стані його здоров`я після ухвалення рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 22.01.2009 року, не відбулися, а отже законні підстави для зменшення розміру стягнутих аліментів, відсутні. Даючи оцінку встановленим обставинам, зібраним по справі доказам в їх сукупності та враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при, згідно яких при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в разі задоволення позову за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню судові витрати позивача, однак враховуючи, що в позові відмовлено, судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed