Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту народження [PERSON] , яка народилася [INFO] в м. Севастополі. Заявник обґрунтовує заявлені вимоги тим, що її дочка [PERSON] , в м. Севастополі, [INFO] народила дитину жіночої статі [PERSON] , відповідно матір`ю дитини є зазначена громадянка України [PERSON] , [INFO] , батьком є громадянин України [PERSON] , [INFO] . Єдиним наявним документом, що підтверджує факт народження дитини на території непідконтрольній державній владі України є довідка про народження, яка видана закладом, що знаходиться на тимчасово окупованій території. Встановлення факту народження дитини відповідно до вимог законодавства України необхідно для подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання свідоцтва про народження. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Однак, документ, який отриманий [PERSON] та [PERSON] в м. Севастополі (тимчасово окупована територія Автономної Республіки Крим) не відповідає вимогам законодавства України, оскільки він був виданий на тимчасово окупованій території України, визначеній відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України". У зв`язку з цим наявні документи не можуть бути прийняті відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації народження, відповідно до статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Частиною 1 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщена особа має право, зокрема, на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування. Заявник просить розглянути документи, що додаються, як такі, що підтверджують факт народження дитини, незважаючи на те, що вони не відповідають установленій законодавством формі та вимогам. Заявник подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Заінтересована особа подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, проти заявлених вимог не заперечують. Суд розглядає справу без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що заявника дочка [PERSON] в м. Севастополі [INFO] народила дитину жіночої статі [PERSON] , відповідно матір`ю дитини є зазначена громадянка України [PERSON] , [INFO] , батьком є громадянин України [PERSON] , [INFO] . Документом, що підтверджує факт народження дитини на території непідконтрольній державній владі України є довідка про народження (довідка про народження від 03.02.2021 року за № Р-00204 видана Російською Федерацією, а.с. 8), яка видана закладом, що знаходиться на тимчасово окупованій території. Встановлення факту народження дитини відповідно до вимог законодавства України необхідно для подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання свідоцтва про народження. Ступінь родинного зв`язку заявника [PERSON] із дитиною підтверджуються документами дочки заявника [PERSON] : паспортом громадянина України [PERSON] № [NUMBER] (а.с.9) та її свідоцтвами: про народження серії [NUMBER] (а.с.10), свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.11), де вона змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.14), свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.15), де вона змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] »; ксерокопією паспорта громадянина України [PERSON] серії [NUMBER] (а.с.12-13). Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року № 2398-VI державна реєстрація народження фізичної особи та її походження проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Однак, документ, який отриманий [PERSON] та [PERSON] в м. Севастополі (тимчасово окупована територія Автономної Республіки Крим) не відповідає вимогам законодавства України, оскільки він був виданий на тимчасово окупованій території України, визначеній відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України". У зв`язку з цим наявні документи не можуть бути прийняті відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації народження, відповідно до статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», що підтверджується Відмовою у проведенні державної реєстрації народження Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Томаківському районі та місту Марганцю Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) № 10/20.13-34 від 08.04.2021 року на звернення заявника (а.с.16). Частиною 1 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщена особа має право, зокрема, на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування. Пунктом 1 Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року № 52/5, встановлено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Згідно п.2 розділу III вищевказаних Правил, підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є, зокрема, медичне свідоцтво про народження, форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024, що видається закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. Ці документи подаються до органу державної реєстрації актів цивільного стану, де реєструється народження. При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження даною жінкою. Таким чином, законодавством визначено процедуру державної реєстрації народження дитини у даному випадку шляхом звернення до суду. Статтями 315-319 ЦПК України передбачена можливість встановлення юридичного факту, що має значення, в судовому порядку. Відповідно до частини 1 статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Заявниця являється рідною бабою дитини. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» територія м. Севастополя (територія Автономної Республіки Крим) визначається як тимчасово окупована територія, то справа має бути розглянута за місцем подання заяви невідкладно. Відповідно до статей 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У 1971 році Міжнародним судом ООН були сформульовані так звані «намібійські винятки», з яких випливає, що документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» (пункт 125) зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) своєю практикою, що склалась, також підтримав цей стандарт. Зокрема, у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) ЄСПЛ приділив увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. Судом було констатовано, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Відповідно до принципу 3 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, згідно якого дитині повинно належати з її народження право на ім`я та громадянство та статтю 7 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральної Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, відповідно до якої дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Таким чином, оцінивши усі докази, що є у справі у їх сукупності, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення даного факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України. На підставі викладеного та

Outcome: approved