Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

В грудні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Вознесенської міської ради про визнання договору купівлі-продажу дійсним в якому вказувала, що 23 березня 2001 року між нею та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого позивачка придбала в останнього житловий будинок [ADDRESS]. В цей же день договір було зареєстровано на Вознесенській універсальній товарно-сировинній біржі за № 220, разом з тим покупець зареєструвала право власності щодо придбаного майна в КП "Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації". Нотаріально договір сторони не посвідчували. Однак всі істотні умови договору купівлі-продажу були виконані, а саме продавець передав покупцю майно, а покупець прийняла його та сплатила за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору. В подальшому [PERSON] дізналася, що спірний договір є недійсним, що створює їй перешкоди в користуванні та розпорядженні придбаним майном. Враховуючи неможливість нотаріального посвідчення договору на час розгляду справи з об'єктивних причин, а тому позивачка просила суд визнати такий договір дійсним. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача - Вознесенської міської ради в судове засідання не з'явилася, проте надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає повністю. Суд вважав можливим розглянути справу без особистої участі представника відповідача, оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON], її представника [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст. 206 ЦПК України наслідків визнання відповідачем позову, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому судом встановлено, що 23 березня 2001 року [PERSON] придбала в [PERSON] житловий будинок [ADDRESS], зареєструвавши в цей же день письмовий договір купівлі-продажу на Вознесенській універсальній товарно-сировинній біржі про що в журнал реєстрації біржових угод з нерухомістю внесено запис №220. Покупець зареєструвала право власності в КП "Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації". Нотаріально договір сторони не посвідчували, проте повністю виконали взяті на себе зобов'язання. В 2017 році [PERSON] дізналася, що спірний договір є недійсним, що створює їй перешкоди в користуванні та розпорядженні придбаним майном. Сторони в свій час ухилилися від належного (нотаріального) посвідчення договору купівлі-продажу. Разом з тим нотаріальне посвідчення договору на час розгляду справи неможливе в зв'язку з тим, що продавець помер, крім цього право власності на будинок вже зареєстроване за позивачкою, як новим власником. Ст. 9 Житлового Кодексу України вказує, що громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах. При укладенні договору сторони узгодили всі його істотні умови і виконали свої зобов'язання, але не здійснили нотаріального посвідчення цього договору, як того вимагала ст. 227 ЦК України 1963 року (чинна на час придбання майна). З положень ч. 1 ст. 47 ЦК України 1963 року вбачається те, що угода, укладена з порушенням вимог про її обов'язкове нотаріальне посвідчення, вважається недійсною. Проте, згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України 1963 року, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що цивільне право позивачки підлягає захисту, а позов - задоволенню.

Outcome: approved