Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача Державної адміністрації залізничного транспорту України в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ Державної адміністрації залізничного транспорту України (Ідентифікаційний код: 00034045) від 26.12.2014 р. № 2545. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30.12.2014 р. [PERSON] ( надалі - позивач) придбав за маршрутом Харків - Сімферополь квиток № 215793826073 ДП «ГІОЦ Укрзалізниця». Всупереч умовам придбаного квитку ДП «ГІОЦ Укрзалізниця» здійснила доставку пасажира - [PERSON] лише до пасажирської станції «Новоалексіївка», повідомивши пасажирам, що це є кінцева станція та відповідно до рішення Державної адміністрації залізничного транспорту України було обмежено рух поїзду № 081 (відмінено рух поїздів до АР Крим) до пасажирської станції «Новоалексіївка», Херсонської області. Тому позивач не зміг дістатися за місцем призначення, назначеному у квитку, а саме: м. Сімферополь АР Крим. Позивач вказує, що правовою підставою для скасування руху поїздів до АР Крим: було зазначено підвищення загрози безпеці руху поїздів та перевезень пасажирів, з метою посилення заходів безпеки починаючи з 27.12.2014 р. на підставі чого був виданий наказ заступника Генерального директора Укрзалізниці Журавського В. О. від 26.12.2014 р. № 2545. Відтак, як зазначає позивач, наказ від 26.12.2014 року № 2545 порушує його законні права як пасажира, у зв'язку з чим просить його скасувати. Позивач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача в судове засідання не з'явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заперечення по справі, в яких просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Суд, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх письмовими доказами шляхом дослідження, приходить до наступного. За змістом ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею ст. 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 30.11.2014 позивач придбав за маршрутом Харків-Сімферополь квиток № 215793826073ДП «ГІОЦ Укрзалізниця». Проте, всупереч умовам придбаного квитка ДП «ГІОЦ Укразалізниця» здійснила доставку пасажира - [PERSON] лише до пасажирської станції «Новоолексіївки» та повідомила, що це є кінцева станція відповідно до рішення Державної адміністрації залізничного транспорту України. Позивач вказує, що правовою підставою для скасування руху поїздів до АР Крим: було зазначено підвищення загрози безпеці руху поїздів та перевезень пасажирів, з метою посилення заходів безпеки починаючи з 27.12.2014 р. на підставі чого був виданий наказ заступника Генерального директора Укрзалізниці Журавського В. О. від 26.12.2014 р. № 2545. За договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов'язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу- також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов'язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу- також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів). (ст. 910 ЦК України). Правовідносини між сторонами виникли у зв'язку із придбанням позивачем квитка на проїзд залізницею та, відповідно, укладенням договору на перевезення пасажира, та по суті вчиненням відповідачем дій в рамках виконання такого договору (прийняття/направлення телеграми) щодо внесення зміни до умов такого договору. Кримська дирекція залізничних перевезень Державного підприємства «Придніпровська залізниця» знаходиться на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим та міста Севастополь (Резолюція № 68/262 Сесії Генеральної Асамблеї ООН від 27.03.2014 про підтримку цілісності України). Укрзалізниця - орган управління залізничним транспортом загального користування, втратила можливість здійснювати централізоване управління процесом перевезень на території АР Крим, регулювати виробничо-господарську діяльність зазначеної дирекції залізничних перевезень залізниці у сфері організації цього процесу. Відповідно до ст. 29 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, Укрзалізниця має право запроваджувати, за погодженням з Міністерством транспорту України, тимчасові обмеження щодо перевезень в окремі райони під час стихійного лиха, виникнення інших надзвичайних обставин, скуплення не розвантажених транспортних засобів у пунктах призначення. Введення тимчасових обмежень на залізничні перевезення запровадженні Укрзалізницею відповідно до делегованих повноважень наказу Міністерства транспорту України від 30.05.2002 №344. У зв'язку з неможливістю забезпечення безпечного пропуску поїздів Укрзалізницею з 26.12.2014 запроваджено тимчасові обмеження на перевезення всіх вантажів та порожніх вагонів призначенням на/із Кримської дирекції залізничних перевезень ДП «Придніпровська залізниця». З метою вдосконалення діяльності підрозділів залізниць та діяльності підприємств і організацій, які входять до сфери управління Укрзалізниці Наказом № 010-Ц від 27.01.2004 (зі змінами від 11.02.2011 № 037-Ц) було затверджено та введено в дію "Правила експлуатації телеграфного зв'язку на залізничному транспорті України", "Правила експлуатації міжміського телефонного зв'язку на залізничному транспорті України". (далі- Правила). Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази - фактичні дані, на підставі яких суд може встановити наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги, зокрема, наказ Державної адміністрації залізничного транспорту України (Ідентифікаційний код: 00034045) від 26.12.2014 р. № 2545, виходячи з того, що документ, поданий позивачем як доказ не являється наказом, а є телеграфним повідомленням, що підтверджується Правилами. Відтак позов не підлягає задоволенню, у зв'язку з його необґрунтованістю та безпідставністю. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed