Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

В травні 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому ставить питання про стягнення з останнього аліментів на її утримання. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач по справі [PERSON] є її чоловіком з яким вона перебуває у шлюбі, зареєстрованому 31.01.2009 року. Під час перебування у шлюбі у сторін народилися дві доньки: [PERSON], 16.06.2010 р. н., та [PERSON] 22.10.2011 р. н. Шлюбні стосунки сторін фактично припинені у звязку з відсутністю між ними взаєморозуміння. Діти проживають разом з позивачем. Крім цього вказує, що вона є людиною з інвалідністю третьої групи. Відповідач матеріальну допомогу на її утримання добровільно надавати відмовляється. Відповідач має постійний заробіток, інших дітей на утриманні не має. У звязку з викладеним позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі ? частини з усіх видів заробітку, щомісяця, до зміни матеріального положення сторін. В судовому засідання позивач наполягала на задоволенні вимог в повному обсязі, суду пояснила, що вона є інвалідом третьої групи, отримує пенсію у розмірі 1373 грн., також має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Також пояснила, що вона зверталась до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання неповнолітніх дітей, а також з позовом про розірвання шлюбу. Результати розгляду заяви про стягнення аліментів їй не відомі, а рішення про розірвання шлюбу їй необхідно вже отримати в канцелярії суду. В свою чергу їй відомо, що відповідач працює на шахті «Святої Матрони» та отримує заробітну плату, розмір якої їй не відомий. Таким чином відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на її утримання. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали. Відповідач суду пояснив, що на теперішній час він не працює, у звзку з чим йому самому допомагають батьки. Тому просить в задоволенні вимог позивача відмовити Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, виходячи з принципів законності, об'єктивності, справедливості та розумності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебувають в шлюбі з 31 січня 2009 року, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії 1-НО № 158085 (а.с.6). Відповідно довідки МСЕК позивач є людиною з інвалідністю третьої групи з дитинства (а.с.9). Як вбачається з довідки Торецького відділення Костянтинівської обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Донецькій області від 24.05.2018 року [PERSON] отримує соціальні виплати, за І квартал 2018 року її дохід склав 5492,00 грн. (а.с.10) За положеннями частин другої-четвертої\~статі 75 СК України\~право на утримання (аліменти) має той із подружжя, хто є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, хто досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Разом з цим в судовому засіданні також встановлено, що у сторін по справі під час шлюбу народилося двоє дітей: доньки - [PERSON], 16.06.2010 р. н., та [PERSON] 22.10.2011 р. н., батьком яких є відповідач по справі (а.с. 7-8). Зазначені обставини не оспорюються сторонами. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частинами 1 та 2 ст.\~13\~ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В свою чергу, ст.ст.\~76-89\~ЦПК України визначено поняття доказів, їх належності, допустимості, достовірності та достатності, обов'язок доказування і подачі доказів, а також підстави звільнення від доказування, порядок подачі доказів, витребування доказів та оцінки доказів. Так, зокрема ч. 1 ст. 81 та ч. 4 ст. 82\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 76 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. З конструкції вказаних статей СК України вбачається, що особа має право на утримання після розірвання шлюбу за умови одночасного існування таких обставин: особа є непрацездатною та стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу; потребує матеріальної допомоги; другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відсутність хоча б одного із вищевказаних елементів позбавляє особу права на утримання в порядку визначеному ст.ст. 75, 76 КК України. Доказами наявними в матеріалах справи підтверджується непрацездатність позивача у зв'язку з інвалідністю, однак матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження можливості відповідача надавати позивачу матеріальну допомогу, зокрема щодо його матеріального стану, щодо перебування на утриманні відповідача неповнолітніх дітей чи непрацездатних членів сім'ї, тощо. На час звернення позивачем до суду було надано відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків наданих Торецьким відділенням Костянтинівської обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Донецькій області від 24.05.2018 року з яких вбачається, що [PERSON] отримує соціальні виплати, так за І квартал 2018 року її дохід склав 5492,00 грн. (а.с.10). Окрім того, позивачем в судовому засіданні підтверджено той факт, що вона отримує пенсію по інвалідності в сумі 1 373 грн. розмір якої на час звернення до суду дорівнював розміру прожиткового мінімуму визначеного ст.\~7\~Закону України\~"Про\~державний бюджет\~України на\~2018\~рік" встановленого станом на 01.01.2018р. для непрацездатних осіб, в розмірі 1 373 грн. 00 коп. При цьому матеріали справи не мітять інших доказів щодо матеріального стану позивача на підтвердження потреби позивача у матеріальній допомозі. З огляду на вищевикладене в сукупності вбачається, що вимоги позивача є безпідставними та не обґрунтованими, а відтак не підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач, згідно приписів Закону України "Про судовий збір", звільнена від сплати судового збору, витрати щодо судового збору слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed