Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , в якому зазначила, що вони з відповідачем мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Згідно рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15.11.2007 року з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 200 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і до повноліття дитини. Однак відповідач належним чином утримувати дитину не бажає, а також має заборговані по сплаті аліментів, здійснює нерегулярні щомісячні платежі та в значно нижчому розмірі. Тому позивачка вимушена звернутись до суду та просила змінити розмір аліментів що стягуються у твердій грошовій сумі в розмірі 1300 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і до повноліття дитини, а також просила суд стягнути на її користь витрати понесені нею за надання правової допомоги в розмірі 350 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити з підстав зазначених у позовні заяві. Відповідач в судому засіданні заперечив проти заявлених вимог та пояснив суду, що він сплачує аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та на підтвердження подав довідку від 09.01.2019 року видану Коростенським міськрайонного відділом державної виконавчої служби. Крім того зазначив, що на його утримані перебуває ще двоє малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а також на спростування доводів позивача щодо придбання ним житлового будинку зазначив, що мешкає в орендованому житлі, де є і зареєстрованим. Просив відмовити в задоволені позову. Так, відповідно до ч. 1 ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , батьком якої являється - [PERSON] (а.с.3). Відповідно до рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15.11.2007 року з відповідача [PERSON] на користь позивачки стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 200 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і до повноліття дитини (а.с.6). Позивач як підставу позову зазначає, що відповідач нерегулярно сплачує аліменти та в значно меншому розмірі мінімального розміру, який передбачено чинним законодавством. Суд, погоджується з такими доводами позивача частково в частині обов`язкового мінімального розміру аліментів. Аргументи позивача не ґрунтуються на вимогах законодавства, оскільки не відносяться до безумовних підстав для зміни (збільшення) розміру аліментів до відсоткового відношення. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно приписів ч.ч.1, 2 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У справах про збільшення розміру аліментів позивач, відповідно до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, має довести наявність обставин для стягнення аліментів у більшому розмірі. В супереч положенням ст. 192 Сімейного кодексу України, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу зміни матеріального або сімейного стану сторін, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та інших підстав, передбачених ст. 192 Сімейного кодексу України для збільшення розміру аліментів, а відтак, позивачем не доведена наявність обставин для збільшення розміру аліментів до 1300 грн. на місяць на дитину щомісяця, а тому доводи позивача не приймаються судом, оскільки вони нічим не підтверджені. Щодо встановленого ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, то суд звертає увагу на наступне. Відповідно до абз.2 ч.1 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Вказана норма статті Закону набрала чинності 28.08.2018 року (Закон № 2475-VIII від 03.07.2018). Таким чином, з 28.08.2018 року стягнення аліментів у розмірі не меншому ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку належить до повноважень виконавця. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Отже, отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 12 вересня 2018 року у справі №459/2181/17. Враховуючи викладене вище, суд дійшов переконливого висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed