Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

Позивач [PERSON] 13 березня 2015 року звернувся в суд з позовом до відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» стягнення коштів. В своїй позовній заяві позивач посилався на те, що згідно з договором про відкриття поточних рахунків, надання і використання платіжних карток та комплексного обслуговування фізичних осіб, укладеного між ним та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» від 26 лютого 2015 року, банк відкрив йому поточний рахунок. Також вказував, що всупереч умов договору банком не було виконано його розпорядження, як клієнта, про перерахування коштів в сумі 1471460,02 грн. з даного поточного рахунку на інший рахунок, відкритий в ПАТ «Креді Агріколь Банк», хоча коштів для здійснення операції було достатньо. Просив суд стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» шляхом перерахування на його поточний рахунок у ПАТ «Креді Агріколь Банк» суму в розмірі 1500808,59 грн., в тому числі: сума невиконаного розпорядження в розмірі 1471460,02 грн., пеня в розмірі 20600,44 грн., упущена вигода в розмірі 8748,13 грн. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що неявка представника відповідача є неповажною, тому за відсутності підстав, передбачених ст. 169 ЦПК України вважає за можливе провести розгляд справи без участі осіб, які не з'явилися. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 26 лютого 2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» укладено договір № 22477 про відкриття поточного рахунку, надання і використання платіжної картки та комплексного обслуговування фізичних осіб-резидентів України. Зазначений договір укладений в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання. Також судом встановлено, що станом на 26 лютого 2015 року сума грошових коштів на рахунку позивача складала 1518534,59 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та ЦК України. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Статтею 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Статтею 1091 ЦК України також передбачено, що банк, що прийняв платіжне доручення платника, повинен перерахувати відповідну грошову суму банкові одержувача для її зарахування на рахунок особи, визначеної у платіжному дорученні. Як встановлено судом, позивач [PERSON] 26 лютого 2015 року звернувся до відповідача з розпорядженням про перерахунок з його рахунку грошових коштів в розмірі 1471460,02 грн. на інший рахунок, відкритий в банківській установі. Відповідач ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» всупереч умов договору та норм законодавства розпорядження позивача не виконав та не перерахував грошові кошти. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що в даному випадку відповідач порушив умови договору та всупереч вимог чинного цивільного законодавства кошти не перерахував. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, необхідно стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» шляхом перерахування на поточний рахунок [PERSON] [NUMBER] у ПАТ «Креді Агріколь Банк», МФО 300614 суму невиконаного розпорядження (доручення) в розмірі 1471460,02 грн. Вимоги позивача щодо стягнення суми пені та упущеної вигоди не підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивач [PERSON], звертаючись з вимогами про стягнення суми пені, посилається на норми ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Відповідно до п. 32.2 ст. 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" також передбачено відповідальність Банку за порушення строків виконання переказу зокрема у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. В даному випадку підстави для стягнення пені у зв'язку з порушенням банком строків виконання доручення клієнта на переказ у визначеному ч. 1 ст. 32.2 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" розмірі відсутні, оскільки сторонами у договорі була передбачена відповідальність у вигляді пені в іншому розмірі за порушення умов укладеного договору. Тому правові підстави для стягнення пенні в порядку, визначеному Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» відсутні. За нормами ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. В силу норм ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. При обчисленні розміру упущеної вигоди першочергове значення має визначення реальності тих доходів, які особа передбачала отримати за звичайних умов цивільного обороту. Обов'язок щодо доведення розміру тих доходів, яких особа отримала б у випадку непосягання на її право, покладається на позивача. Породжуючи настання цивільних прав та обов'язків згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України відповідальність у вигляді відшкодування збитків вимагає для її застосування наявності складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи), шкідливого результату такої поведінки, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та заподіяними збитками, вини особи, яка заподіяла збитки. В матеріалах справи відсутні докази того, що позивачу заподіяні збитки в розмірі 8748,13 грн., що позивач мав реальну можливість одержати доходи в зазначеному в поданій до суду позовній заяві розмірі. Тому підстави для стягнення на користь позивача упущеної вигоди відсутні. Також з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню на користь позивача витрати із сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 3582,38 грн.

Outcome: partial