Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

Позивач 01.09.2015 року звернулася до Комсомольського районного суду м.Херсона з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 05 березня 2012 року вона прийнята на посаду прибиральниці по гуртожитку до органу самоорганізації населення будинковий комітет «Петренко, 79». Після прийняття на роботу позивач виконувала обов'язки чергової по гуртожитку з режимом роботи доба через дві та сплатою мінімальної заробітної плати. 12 січня 2015 року до трудової книжки внесені записи про недійсність записів у трудовій книжці щодо роботи на посаді прибиральниці, прийнята на посаду чергової. Позивач була звільнена з роботи 10.03.2015 року, в день звільнення з нею не здійснили повний розрахунок, натомість примусили написати розписку про здійснення повного розрахунку, погрожуючи не видати трудову книжку, тому за 1 квартал позивачу нараховано лише заробітну плату, нарахування компенсаційних виплат не здійснювалось. Крім цього, позивачу стало відомо, що з вересня 2012 року її перевели на неповний робочий день, заяви про переведення на неповний робочий день вона не писала, з наказом про встановлення режиму роботи «неповний робочий день» (неповна робоча неділя) не була ознайомлена. Враховуючи, що з 05.03.2012 року до дня звільнення позивач у відпустці не була, компенсація за невикористані відпустки становить 4060,80 гривень. Станом на 01.09.2015 року час затримки виплати становить 117 робочих дні, що відповідає 10249,20 гривень. У зв'язку зі значною затримкою проведення виплат, які я мала б отримати в день звільнення позивач відчуває моральні страждання та дискомфорт, почувається у безпорадному стані, оскільки змушена в судовому порядку відстоювати свої права. Завдана їй моральна шкода обумовлюється моральним стражданням, внаслідок порушення законного права на отримання виплат в день звільнення з роботи, яку вона оцінює у 10000 гривень. У звязку з викладеним позивач була змушена звернутися до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача 57973,82 гривень, яка складається із середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 10249,20 гривень, компенсації за невикористані відпустки в сумі 4060,80 гривень, заробітної плати з 25 квітня 2013 року по 20 вересня 2014 року в сумі 33663,82 гривень, моральної шкоди в сумі 10000 гривень. У звязку з ліквідацією Суворовського, Дніпровського, Комсомольського районних судів м.Херсона та утворенням Херсонського міського суду Херсонської області відповідно до Указу Президента України від 19 січня 2016 року №15/2016 «Про ліквідацію та утворення місцевих загальних судів», зазначена цивільна справа передана до провадження судді Херсонського міського суду Херсонської області Майдан С.І. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Допитана в судовому засіданні позивач в якості свідка зазначила, що вона працювала у відповідача одночасно вахтером і прибиральницею до кінця 2012 року, потім вахтером доба через дві. До вересня 2012 року заробітна плата виплачувалась, а з весни 2013 року виплата заробітної плати припинилась. За весь час роботи позивачу відпусток не надавалось, тому вона бажає отримати компенсацію за невикористані відпустки. В останнє судове засідання позивач та її представник не зявились, від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, зазначила, що на задоволенні позову наполягає, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку. В матеріалах справи мається заперечення проти позову, згідно яких просить відмовити у задоволенні позову. Крім цього, в матеріалах справи мається заява від представника відповідача про застосування строків позовної давності в три місяці. Заслухавши учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні її правовідносини. Конституція України визнає, а Кодекс законів про працю України гарантує громадянам України право на працю. Відповідно до цього стаття\~\~\~\~ 22 КЗпП України забороняє будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, залежно від характеру занять і місця проживання. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа мас право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також мас право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 1 б ЦК України. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів - визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов'язків. Зі змісту ч. З ст.16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Згідно до ст. 49 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Відповідно до ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч.1 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Статтею 4 Закону України «Про відпустки» передбачені види відпусток і визначено, які саме відпустки відносяться до щорічних: основна відпустка; додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці; додаткова відпустка за особливий характер праці; інші додаткові відпустки, передбачені законодавством. Згідно із ст.6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Із запису в трудовій книжці серії БТІ №1216447 [PERSON] вбачається, що вона 05.03.2012 року прийнята на посаду прибиральниці в Орган самоорганізації населення будинковий комітет «Петренко, 79», на підставі наказу №32-В від 05.03.2012 року (а.с.4). Із заяви [PERSON] від 29.02.2012 року та наказу про прийняття на роботу №32к від 02.03.2012 року встановлено, що позивача прийнято на посаду чергової з 05.03.2012 року із заробітною платою відповідно до штатного розкладу (а.с.31, 32). 12 січня 2015 року в трудовій книжці [PERSON] зроблено запис згідно якого записи під №18 та №19 є недійсними, прийнята на посаду черговою, згідно наказу №32к (а.с.4). За заявою [PERSON] від 10.03.2012 року та наказу «Про звільнення» №3-К від 10.03.2015 року звільнено чергову ОСН-БК «Петренко, 79» [PERSON] з займаної посади з 10 березня 2015 року за згодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.34, 35). З відповіді на запит адвоката від 21.08.2015 року №10509/10/21-03-17-05-19, наданої Державною податковою інспекцією у м.Херсоні Головного управління ДФС у Херсонській області, вбачається, що за період з 01.01.2012 31.03.2015 року [PERSON], працюючи в ОСН БК «Петренко, 79» отримувала доходи в 2012, 2013, 2014 та в 1 кварталі 2015 роках (а.с.5). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] зазначила, що позивач [PERSON] працювала у ОСН-БК "Петренко, 79" на посаді вахтера в гуртожитку за адресою: м.Херсон, вул.Петренко, 79, доба через дві до липня 2016 року, з серпня 2012 року заробітну плату припинили виплачувати, а з 2013 року частково платили. Із табелю обліку використання робочого часу, журналу записів заступу на чергування вбачається, що за період з 01.04.2014 року по 01.09.2015 року час затримки виплати позивачу становить 117 робочих дні. Середньоденна заробітна плата позивача складає 87,60 гривень, виходячи з наступного: 1810,40 грн. (серпень 2014 року) + 1868,80 грн. (вересень 2014 року) : 42 робочих днів = 87,60 грн., що відповідає п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100. Виходячи із розміру середньоденної заробітної плати сума становить 10249,20 гривень (117 днів х 87,60 гривень). Доказів\~ отримання\~ нарахованої позивачу\~заробітної плати\~ з квітня 2013 року представником відповідача в обґрунтування своєї позиції суду не надано. Із табелю обліку використання робочого часу, журналу записів заступу на чергування вбачається, що за період з 25.04.2013 року по 20.09.2014 року позивач працювала у нічний час 1330 годин, за які заробітна плата становить 1894,76 гривень, понаднормово 1273 годин, за які заробітна плата становить 8955,22 гривень, у вихідні та святкові дні позивач працювала 128 днів, за які заробітна плата становить 914,24 гривень, а всього 33663,82 гривень. На підставі викладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню невиплачена заробітна плата за період 25.04.2013 року по 20.09.2014 року 33663,82 гривень. Судом встановлено, що на даний час з позивачем не проведено остаточний розрахунок при звільненні. Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 рок № 100 (з наступними змінами та доповненнями). Виходячи зі змісту постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року № 100 (зі змінами та доповненнями) у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку у звязку з затримкою розрахунку при звільненні він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Згідно розділу 111 ч.4 п. л. Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховується компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати. Згідно із ч.2, п.8 ч.3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995р, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, що передували звільненню, проводиться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Оскільки розрахунок з позивачем у день звільнення і до теперішнього часу\~ не відбувся, то згідно ст. 117 КЗпП України на її користь з відповідача слід стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 01.04.2014 року по 01.09.2015 рік в сумі 10249,20 гривень (117 робочих днів х 87,60 гривень середньоденної заробітної плати). При цьому, відповідач має нарахувати і утримати із зазначеної суми прибутковій податок та інші обовязкові платежі (п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»). Крім цього, при звільненні [PERSON] не була виплачена грошова компенсація за всі невикористані нею за відпрацьований період дні щорічних відпусток, як це передбачено Законом України «Про відпустки». Відповідно до статті 83 Кодексу Законів про Працю та статті 24 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 №504/96-ВР: «У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткові відпустки працівникам, які мають дітей.» П. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року за № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» встановлено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. З п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13вбачається, що розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст. 83 Кодексу законів про працю України, вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей (ст.182-1 Кодексу законів про працю України), тільки в разі звільнення його з роботи, а під час неї - лише за частину цих відпусток за умови, що тривалість наданих йому при цьому щорічної й додаткової відпусток становить не менше 24 календарних днів та що працівник не є особою віком до 18 років. Якщо працівник з незалежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі ст. 238 Кодексу законів про працю України, має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки. Не виключається можливість такого ж вирішення цього питання і при частковій компенсації невикористаної відпустки працівникові, який продовжує роботу. При цьому слід мати на увазі, що тривалість визначеної в робочих днях щорічної відпустки (основної й додаткової), яка не була використана працівником за попередні роки, зберігається такою, якою вона була до набрання чинності Законом "Про відпустки" (до 1 січня 1997 року). Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення. Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача компенсації за невикористану відпустку в кількості 48 календарних дні, що становить 4060,80 гривень (87,60 гривні (середньоденна заробітна плата) х 48 календарних дні). Крім того, підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про стягнення з Органу самоорганізації населення будинкового комітету «Петренко,79» моральної шкоди, розмір якої суд оцінює в 3000 гривень, оскільки за весь час не виплати відповідачем заробітної плати позивачу були порушені її законні права, що призвело до моральних страждань. Ст.237-1 КЗпП України передбачено, що на власника або уповноважений ним орган покладається обовязок відшкодувати моральну шкоду працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер діяння особи, яка заподіяла шкоду, обсяг страждань позивача, характер немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення) та з урахуванням інших негативних наслідків, які позивач зазнала в результаті порушення її трудових прав, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. На підставі вищевикладеного суд, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Органу самоорганізації населення будинкового комітету «Петренко,79» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за невикористані відпустки, заробітної плати та моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Доводи представника відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності, який визначений у три місяці, суд до уваги не приймає, оскільки вони не грунтуються на вимогах закону. Так, у відповідності до вимог ст.233 КЗпП України працівник у разі порушення законодавства про оплату праці має право звернутися до суду з позовом про стягнення заробітної плати без обмеження будь-яким строком. У відповідності до ст.88 ЦПК України з Органу самоорганізації населення будинкового комітету «Петренко,79» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 640,00 гривень.

Outcome: partial