Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника позивача адвоката Дехтяря С.В. звернувся до суду з позовом до Старобільської міської ради Луганської області про визнання права на земельну частку (пай). В обґрунтування позову позивач зазначив, що 22 грудня 1995 року колективним сільськогосподарським підприємством імені Мічуріна (с. Половинкине Старобільського району Луганської області) було отримано Державний Акт на право колективної власності на землю серії ЛГ № 3171200001, який було зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №15. Відповідно до Додатку № 1 до зазначеного вище Державного Акту, позивач зазначений у Списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства за № 16. До списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства ім. Мічуріна, що мають право на отримання сертифікату на право на земельну частку (пай) позивача не було включено з невідомих причин, що спричинило невидачу позивачу Сертифікату на право на земельну частку (пай). Про наявність відомостей про себе у Державному Акті на право колективної власності на землю позивач дізнався лише з Листа Головного управління Держгеокадастру у Луганській області, яким підтверджено наведені вище доводи, а тому позивач вважає, що строк на звернення до суду з цим позовом був ним пропущений з поважної причини та може бути поновлений, про що заявляє відповідне клопотання. На підставі викладеного, прохав суд поновити позивачу [PERSON] строк на звернення до суду з даним позовом, оскільки він пропущений з поважної причини, та визнати за [PERSON] , право на земельну частку (пай) колективного сільськогосподарського підприємства імені Мічуріна (с. Половинкине Старобільського району Луганської області) у розмірі 6,29 умовних кадастрових гектарів, загальною вартістю 17416,84 грн. (у цінах станом на 01.07.1995р.) Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.78), причину неявки до суду не повідомив, заяв, клопотань до суду не надав. Представник позивача адвокат Дехтярь С.В. у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.79). Раніше до суду надав заяву в якій прохав справу розглянути за відсутності позивача та його представника, відводів складу суду не мав, на задоволенні позовних вимог наполягав (а.с.32). Представник відповідача Старобільської міської ради Луганської області у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.80), про що раніше надав до суду заяву в якій зазначив, що не заперечує проти заявлених вимог та справу прохав розглянути без участі представника Старобільської міської ради Луганської області відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.20). Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши всі наявні матеріали справи та надані докази, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини. Статтею 2 ЦПК України регламентовано, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В судовому засіданні судом було встановлено, що з гідно Адвокатського запиту №30 від 08.04.2021 року, адвокат Дехтярь С.В. звернувся до начальника Головного управління Держгеокадастру у Луганській області щодо отримання у власність [PERSON] виділеної в натурі земельної ділянки (а.с.6). Згідно Інформаційної довідки Головного управління Держгеокадастру у Луганській області№ 29-12-0.3-3160/2-21 від 13.04.2021 року Про розгляд адвокатського запиту повідомлено наступне. За даними Відділу у Старобільському районі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області в списках до Державного акту на право колективної власності на землю серія ЛГ № 3171200001, виданого КСП ім. Мічуріна с. Половинкине Старобільського району Луганської області, який зареєстровано 22 грудня 1995 року за реєстраційним № 15 громадянин [PERSON] внесений за порядковим номером 16. Відповідно до «Технічної документації по паюванню земель колективної власності КСП ім. Мічуріна Старобільського району Луганської області» в додатку «список громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства ім. Мічуріна, що мають право на отримання сертифікату на право на земельну частку (пай)», який був скоригований та затверджений протоколом загальних зборів членів КСП № 2 від 11.02.1997 року громадянин [PERSON] не значиться. Згідно Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП ім. Мічуріна Половинкинської сільської ради Старобільського району Луганської області запис, щодо видачі громадянину [PERSON] сертифікату на право на земельну частку (пай), відсутній. На підставі розпорядження Старобільської РДА № 189 від 17.05.2002 р. по КСП ім. Мічуріна був затверджений розмір земельної частки (паю) площею 6,29 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 17416,84 грн. у цінах станом на 01.07.1995 (а.с.7). Згідно Державного Акту на право колективної власності на землю серія ЛГ № 3171200001, виданий колективному сільськогосподарському підприємству ім. Мічуріна, яке знаходиться с. Половинкине, Старобільською районною Радою народних депутатів Старобільського району Луганської області у тому, що вказаному власнику землі передаються у колективну власність 3821.0 гектарів землі в межах згідно з планом. Землю передано у колективну власність для сільськогосподарського використання відповідно до розпорядження голови Старобільської райдержадміністрації від 20 грудня 1995 року № 206. Акт зареєстровано а Книзі записів Державних актів на право колективної власності на землю № 15, який зареєстровано 22 грудня 1995 року. Додатком 1 затверджено список громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства. Згідно затвердженого Списку за порядковим номером 16 значиться [PERSON] , місце проживання [ADDRESS] (а.с.59-69). Згідно копії паспорту громадянина України серія [NUMBER] , виданого Старобільським РВ УМВС України в Луганській області від 14 листопада 1997 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.11-12). Згідно Архівної довідки від 13.05.2021 року № 318 у Книгах нарахування заробітної плати та обліку праці працівників колгоспу ім. Мічуріна Старобільського району проходить [PERSON] (так у документах), посада не вказана, працював з 1992 по 1993 рік та з лютого 1993 року по квітень 1996 року (а.с.27). Відповідно до п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720/95 від 08.08.1995 року, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підтприємства, кооперативу, товариства є рівними. За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Отже, право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю, були чи залишалися членами цього підприємства. Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Невнесення особи до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Таким чином, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством державного акта на право колективної власності на землю, вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17 березня 2020 року № 396/1683/18-ц. Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. З Інформаційної довідки Головного управління Держгеокадастру у Луганській області№ 29-12-0.3-3160/2-21 від 13.04.2021 року, за даними Відділу у Старобільському районі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області в списках до Державного акту на право колективної власності на землю серія ЛГ № 3171200001, виданого КСП ім. Мічуріна с. Половинкине Старобільського району Луганської області, який зареєстровано 22 грудня 1995 року за реєстраційним № 15 громадянин [PERSON] внесений за порядковим номером 16. На підставі розпорядження Старобільської РДА № 189 від 17.05.2002 р. по КСП ім. Мічуріна був затверджений розмір земельної частки (паю) площею 6,29 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 17416,84 грн. у цінах станом на 01.07.1995 (а.с.8). Однак, до списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства ім. Мічуріна, що мають право на отримання сертифікату на право на земельну частку (пай) позивача не було включено з невідомих причин, що спричинило невидачу позивачу Сертифікату на право на земельну частку (пай). Пунктами 23 та 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», встановлено, що згідно зі ст. 25 ЗК при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна особа або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X "Перехідні положення" Земельного кодексу), член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до ст.2 вказаного закону документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Оскільки на момент видачі Державного акту позивач був членом даного колективного сільськогосподарського підприємства та був внесений до Списку, доданого до Державного акту на право колективної власності на землю серії ЛГ № 3171200001, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 15, від 22 грудня 1995 року, порядковий номер - 16, то останній має право на земельну частку (пай) із земель КСП ім. Мічуріна Старобільського району Луганської області. Під час розпаювання земель КСП ім. Мічуріна позивачу не видали Сертифікат про право на земельну частку (пай), про що він дізнався тільки 13.04.2021 року. Відповідно до роз`яснень, що містяться в абзаці 2 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Відтак, на момент передачі державного акта на право колективної власності на землю колективному сільськогосподарському підприємству ім. Мічуріна Старобільського району Луганської області позивач залишався його членом, а тому не може бути позбавлений права на земельну частку (пай). Відповідно до абзацу 3 пункту 2 статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, та наявні достатні підстави для їх задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved