Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

В червні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що перебувала у шлюбі зі [PERSON] з 17 вересня 1994 року, зареєстрованого Родинським міським виконкомом Донецької області, актовий запис № 86. Сімейне життя з відповідачем не склалося, у зв'язку з чим з січня 2011 року фактично шлюбні відносини між ними було припинено, рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11.12.2013р. шлюб між ними було розірвано. В період шлюбу, спільного проживання і спільного ведення господарства ними було придбано наступне майно: кухонний гарнітур, придбаний у 2003-2004р.р., вартістю 2500 грн., кухонний куток, придбаний у 2005-2006р., вартістю 600 грн., пральну машину, придбану у 2008-2009р., вартістю 4500 грн., мікрохвильову піч, придану у 2009-2010р., вартістю 200 грн., газову піч, придану у 1997р., вартістю 600 грн., газову колонку, придану у 2004р., вартістю 1500 грн., ліжко двоспальне, придбане у 2003р., вартістю 1400 грн., письмовий стіл, приданий у 1996р., вартістю 500 грн., стіл комп'ютерний, придбаний у 2005р., вартістю 700 грн., комп'ютер, приданий у 2006р., вартістю 7000 грн., килим, приданий у 2004р., вартістю 1800 грн., стінку зальну, придану у 2004р., вартістю 2400 грн., диван, приданий у 2004р., вартістю 2500 грн., телевізор, приданий у 2007р., вартістю 2800 грн., музичній центр, приданий у 2008р., вартістю 1800 грн., відеомагнітофон, придбаний у 2007р., вартістю 600 грн., ДВД, приданий у 2007р., вартістю 1200 грн., пилосос, приданий у 2003р., вартістю 1100 грн., хлібопіч, придбана у 2004р., вартістю 800 грн., прихожу, придану у 2012р., вартістю 3800 грн., автомобіль ВАЗ 2115, приданий у 2003р., вартістю 56000 грн., металопластикові вікна, 4 шт., придані у 2010р., вартістю 2200 грн., двері міжкімнатні, придбані у 2010р., вартістю 1400 грн., двері вхідні, придані у 2010р., вартістю 1500 грн, всього на загальну суму 101400 грн. Всі документи на вище перелічене майно перебувають у відповідача по справі. Позивачка вважає, що дане майно є їх спільною сумісною власністю з відповідачем, так як на його придання витрачались їх спільні грошові кошти. Позивачка пропонувала поділити майно наступним чином: визнати за відповідачем право власності на все нажите майно на загальну суму 101400 грн. і стягнути з нього на її користь грошову компенсацію від 1/2 вартості спільно нажитого майна в сумі 50700 грн. В жовтні 2016 року позивачка збільшила розмір позовних вимог: просила встановити факт спільного проживання однією сім'єю її та [PERSON] з січня 2001 року по січень 2011 року, визнати спільною сумісною власністю вище зазначене майно, поділити його таким чином: на все майно визнати право власності за відповідачем і стягнути з нього на її користь грошову компенсацію від вартості 1/2 частини спільно нажитого майна в розмірі 50700 грн. В листопаді 2016 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання особистою власністю майна, набутого за час окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин, який ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15 листопада 2016 року було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, вимоги за зустрічним позовом об'єднані в одне провадження з первісним позовом. В обґрунтування зустрічного позову відповідач зазначив, що перебував у шлюбі з позивачкою з 17 вересня 1994 року по 11 грудня 2013 року. Однак спільне проживання і сімейні відносини між ними тривали менше шести років. З початку січня 2001 року до розірвання шлюбу (11 грудня 2013 року) між ними фактично припинилися шлюбні відносини. З позивачкою він не вів спільне господарство з січня 2001 року, про що зазначено в рішенні Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 грудня 2013 року, що набрало законної сили 13 січня 2014 року. За час спільного проживання з позивачкою (1994-2000р.р.) ніякого майна, що підлягає поділу, нажито не було. Позивачка не дбала про матеріальне забезпечення сім'ї, свій заробіток не вносила до сімейного бюджету, витрачала його у своїх власних інтересах. З 2001 року він проживав один, шлюбних відносин з позивачкою не відновлював. У період з 2003 по 2012 роки за свої власні кошти він придбав наступне майно: кухонний гарнітур, придбаний у 2005р.р., вартістю 1000 грн., кухонний куток, придбаний у 2005-2006р., вартістю 600 грн., пральну машину, придбану у 2009р., вартістю 2500 грн., мікрохвильову піч, придану у 2010р., вартістю 500 грн., газову колонку, придану у 2006р., вартістю 800 грн., ліжко двоспальне, придбане у 2003р., вартістю 650 грн., стіл комп'ютерний, придбаний у 2006р., вартістю 200 грн., комп'ютер, приданий у 2006р., вартістю 4000 грн., килим, приданий у 2005р., вартістю 500 грн., стінку зальну, придану у 2005р., вартістю 1200 грн., диван, приданий у 2004р., вартістю 800 грн., телевізор, приданий у 2007р., вартістю 1000 грн., музичній центр, приданий у 2008р., вартістю 750 грн., відеомагнітофон, придбаний у 2006р., вартістю 300 грн., ДВД, приданий у 2008р., вартістю 750 грн., пилосос, приданий у 2003р., вартістю 400 грн., хлібопіч, придбана у 2004р., вартістю 800 грн., прихожу, придану у 2010р., вартістю 1200 грн., автомобіль ВАЗ 2115, приданий у 2003р., вартістю 36000 грн., металопластикові вікна, 4 шт., придані у 2010р., вартістю 1700 грн., двері міжкімнатні, придбані у 2009р., вартістю 850 грн., двері вхідні, придані у 2009р., вартістю 850 грн, всього на загальну суму 56550 грн. Зазначив, що позивачка не давала гроші на придання цього майна, все це майно він придбав за свої власні кошти. Просив визнати за ним право особистої власності на все зазначене майно. В січні 2017 року позивачка зменшила розмір позовних вимог: просила встановити факт спільного проживання однією сім'єю її та відповідача з січня 2001 року по січень 2011 року, визнати їх спільною сумісною власністю наступне майно: кухонний гарнітур, придбаний у 2003-2004р.р., вартістю 1000 грн., кухонний куток, придбаний у 2005р., вартістю 600 грн., пральну машину, придбану у 2009р., вартістю 2500 грн., мікрохвильову піч, придану у 2010р., вартістю 500 грн., газову колонку, придану у 2006р., вартістю 800 грн., ліжко двоспальне, придбане у 2003р., вартістю 650 грн., стіл комп'ютерний, придбаний у 2006р., вартістю 200 грн., комп'ютер, приданий у 2006р., вартістю 4000 грн., килим, приданий у 2005р., вартістю 500 грн., стінку зальну, придану у 2005р., вартістю 1200 грн., диван, приданий у 2004р., вартістю 800 грн., телевізор, приданий у 2007р., вартістю 1000 грн., музичній центр, приданий у 2008р., вартістю 750 грн., відеомагнітофон, придбаний у 2006р., вартістю 300 грн., ДВД, приданий у 2008р., вартістю 750 грн., пилосос, приданий у 2003р., вартістю 400 грн., прихожу, придану у 2010р., вартістю 1200 грн., автомобіль ВАЗ 2115, приданий у 2003р., вартістю 36000 грн., металопластикові вікна, 4 шт., придані у 2010р., вартістю 1700 грн., двері міжкімнатні, придбані у 2009р., вартістю 850 грн., двері вхідні, придані у 2009р., вартістю 850 грн, всього на загальну суму 55350 грн., поділити це майно наступним чином: визнати право власності на нього за відповідачем на загальну суму 56900 грн., і стягнути з нього на її користь грошову компенсацію від вартості 1/2 частини спільно нажитого майна в сумі 28450 грн. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали уточнені позовні вимоги, просили позов задовольнити, не визнали зустрічний позов, просили відмовити в його задоволенні. Позивачка [PERSON] пояснила, що з 1994 року перебувала у шлюбі з відповідачем, разом із ним проживали за адресою: [ADDRESS], в квартирі, що належить відповідачу, вели спільне господарство, виховували дитину, їздили відпочивати. Фактично шлюбні відносини між ними були припинені з літа 2012 року, а рішенням суду від 11 грудня 2013 року шлюб був розірваний. Влітку 2012 року вона пішла з квартири, а відповідач залишився проживати в належній йому квартирі. Там же залишилось й майно, яке було нажито ними під час шлюбу та фактичних шлюбних відносин. Вартість майна, про розділ якого вона ставить питання, визначалась нею як ринкова на момент пред'явлення позову до суду. Останній раз вона бачила майно в квартирі відповідача в серпні 2015 року. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, просили відмовити в їх задоволенні, підтримали зустрічний позов, просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] пояснив, що перебував у шлюбі з позивачкою з 1994 року. Фактично шлюбні відносини між ними були припинені з 2001 року. З цього часу він проживає один, за власні кошти придбав майно, яке позивачка просить поділити в судовому порядку, а тому просив визнати це майно його особистою власністю. В 2007 році він звертався до суду із заявою про усиновлення дитини, хоча вже з 2001 року не мешкав разом із дружиною, маючи намір допомогти дитині оформити документи на його ім'я. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню частково, а в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 вересня 1994 року по 13 січня 2014 року, який було розірвано рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 грудня 2013 року, яке набрало законної сили 13 січня 2014 року (а.с.7). Згідно ч.ч.1, 2 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. ст.70 ч.1, 71 ч.1 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка і рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Свідок [PERSON] показала, що [PERSON] перебували у шлюбі з 1994 року. Разом із позивачкою вони навчались, а потім працювали у ПАТ "Красноармійський динасовий завод", їздили на роботу, вона стригла позивачку. Раз на місяць бувала у неї вдома, де бачила там її чоловіка [PERSON], з яким [PERSON] мала спільний бюджет, вела господарство. В квартирі, в якій проживали сторони, вона бачила речі відповідача, відповідач вів себе розкуто і невимушено. Разом вони виховували дочку [PERSON], яку [PERSON] усиновив. Сторони жили спільно по вересень 2013 року. В квартирі, в якій проживали [PERSON], вона бачила на кухні пральну машину, холодильник, м'який куток, кухонний гарнітур, в залі - зальний гарнітур, диван, комп'ютер, в спальні - ліжко. Свідок [PERSON] показала, що знайома зі [PERSON] ще з дитячого садка, разом із нею вони навчались спочатку у школі, потім - в училищі. Вона бувала в гостях у [PERSON], вітала їх з днем народження. Впевнила, що сторони жили разом та дочкою [PERSON], яку [PERSON] всиновив, разом ходили по магазинах, на ринок, де робили покупки, їздили разом відпочивати в Криму, ходили по гриби до 2012 року. [PERSON] готувала їжу, прала одяг членам сім'ї. [PERSON] мав добрі відносини між дочкою [PERSON] Посилання відповідача на те, що з 2001 року вони припинили фактичні шлюбні відносини зі [PERSON], про що також зазначено у рішенні Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 грудня 2013 року про розірвання шлюбу між сторонами, спростовуються як показаннями допитаних в судовому засіданні свідків, так і копією рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24 грудня 2007 року про усиновлення дитини, яке не було предметом дослідження в ході розгляду справи про розірвання шлюбу, яким було встановлено, що станом на листопад-грудень 2007 року [PERSON] проживає однією сім'єю зі [PERSON] та її дитиною [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS] (а.с.80), заявою [PERSON] від 02.11.2007р. про усиновлення дитини, в якій він зазначав, що майже 13 років проживає з дружиною разом (тобто з 1994 року), дитина [PERSON] проживає разом із ними, їх шлюб є досить міцний, акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї [PERSON] від 30 листопада 2007 року, згідно якого за адресою: [ADDRESS] мешкають [PERSON], його дружина [PERSON] та дочка дружини [PERSON] (а.с.74, 75), висновком органу опіки та піклування Родинської міської ради від 29.11.2007р. № 50, згідно якого малолітня [PERSON], [INFO], з 1994 року проживає зі [PERSON], який знаходиться у шлюбі з її матір'ю [PERSON], за адресою: [ADDRESS] (а.с.77), протоколом судового засідання Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24 грудня 2007 року у справі за заявою [PERSON] про усиновлення дитини, в якому при встановленні особи осіб, які беруть участь у справі, [PERSON] та [PERSON] пояснили, що мешкають за адресою: [ADDRESS] (а.с.78, 79), світлинами із зображеннями гостей на святкуванні ювілею матері позивачки у 2010 році, серед яких знаходяться також й сторони (а.с.71-73). На підставі наведеного, суд приходить до висновку про те, що сторонами під час шлюбу та їх спільного проживання було придбано наступне майно, яке є їх спільною сумісною власністю подружжя: кухонний гарнітур, придбаний у 2003-2004р.р., вартістю 1000 грн., кухонний куток, придбаний у 2005р., вартістю 600 грн., пральну машину, придбану у 2009р., вартістю 2500 грн., мікрохвильову піч, придану у 2010р., вартістю 500 грн., газову колонку, придану у 2006р., вартістю 800 грн., ліжко двоспальне, придбане у 2003р., вартістю 650 грн., стіл комп'ютерний, придбаний у 2006р., вартістю 200 грн., комп'ютер, приданий у 2006р., вартістю 4000 грн., килим, приданий у 2005р., вартістю 500 грн., стінку зальну, придану у 2005р., вартістю 1200 грн., диван, приданий у 2004р., вартістю 800 грн., телевізор, приданий у 2007р., вартістю 1000 грн., музичній центр, приданий у 2008р., вартістю 750 грн., відеомагнітофон, придбаний у 2006р., вартістю 300 грн., ДВД, приданий у 2008р., вартістю 750 грн., пилосос, приданий у 2003р., вартістю 400 грн., прихожу, придану у 2010р., вартістю 1200 грн., автомобіль ВАЗ 2115, приданий у 2003р., вартістю 36000 грн., металопластикові вікна, 4 шт., придані у 2010р., вартістю 1700 грн., двері міжкімнатні, придбані у 2009р., вартістю 850 грн., двері вхідні, придані у 2009р., вартістю 850 грн, всього на загальну суму 55350 грн. Визначаючи вартість майна, що підлягає поділу, суд виходить із вартості майна, зазначеної позивачкою в позовній заяві, яка відповідачем не оспорюється. Оскільки сторони не домовилися про порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, спірне майно підлягає поділу судом. Вирішуючи питання про розмір часток сторін в майні, суд виходить з того, що інше не визначено домовленістю між сторонами, а тому вважає їх рівними. При цьому, суд вважає за необхідне визнати за позивачкою право власності та виділити їй в натурі наступне майно: кухонний гарнітур, придбаний у 2003-2004р.р., вартістю 1000 грн., кухонний куток, придбаний у 2005р., вартістю 600 грн., пральну машину, придбану у 2009р., вартістю 2500 грн., музичній центр, приданий у 2008р., вартістю 750 грн., пилосос, приданий у 2003р., вартістю 400 грн., мікрохвильову піч, придану у 2010р., вартістю 500 грн., диван, приданий у 2004р., вартістю 800 грн., килим, приданий у 2005р., вартістю 500 грн., всього на загальну суму 7050 грн., а за відповідачем визнати право власності та виділити в натурі наступне майно: двері міжкімнатні, придбані у 2009р., вартістю 850 грн., двері вхідні, придані у 2009р., вартістю 850 грн, металопластикові вікна, 4 шт., придані у 2010р., вартістю 1700 грн., стінку зальну, придану у 2005р., вартістю 1200 грн., телевізор, приданий у 2007р., вартістю 1000 грн., відеомагнітофон, придбаний у 2006р., вартістю 300 грн., ДВД, приданий у 2008р., вартістю 750 грн., газову колонку, придану у 2006р., вартістю 800 грн., стіл комп'ютерний, придбаний у 2006р., вартістю 200 грн., комп'ютер, приданий у 2006р., вартістю 4000 грн., ліжко двоспальне, придбане у 2003р., вартістю 650 грн., всього на загальну суму 12500 грн. Відповідно до положень ч.ч.4, 5 ст.71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбаченим Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У зв'язку з тим, що жоден із подружжя не вніс на депозитний рахунок суду грошову суму, суд позбавлений можливості присудити позивачці грошову компенсацію вартості 1/2 частини майна, що підлягає поділу, а поділив його в натурі. Згідно роз'яснень, що містяться в абз.3 п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляд справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007р. № 11, у разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Оскільки автомобіль ВАЗ 2115, приданий у 2003р., вартістю 36000 грн., що також є предметом поділу, є неподільною річчю, а жоден із подружжя не вніс грошової суми на депозитний рахунок суду в рахунок грошової компенсації вартості квартири, суд приходить до висновку, що він підлягає поділу між сторонами шляхом визнання ідеальних часток сторін в зазначеному автомобілі без його реального поділу із залишенням автомобіля у спільній частковій власності сторін. Для зрівняння часток подружжя підлягає стягненню зі [PERSON] на користь [PERSON] 2725 грн. Отже, первісний позов підлягає задоволенню частково, а у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити повністю. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України у зв'язку із частковим задоволенням позову підлягають присудженню з відповідача на користь позивачки понесені нею і документально підтверджені судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 538,13 грн. пропорційно до суми задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.372 ЦК України, ст. ст.61, 69-71 СК України,

Outcome: partial