Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: відділ опіки та піклування служби у справах дітей районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району, про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], а також стягнення з [PERSON] на її користь на утримання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] аліментів у розмірі 1/3 частин від заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред"явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування заявленої вимоги зазначила, що з 24 жовтня 1998 року по 24 листопада 2014 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON] Від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Починаючи з вересня 2014 року, відповідач знявся з реєстрації та виїхав проживати до Автономної Республіки Крим, він жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дітей. Крім того, батьки позивачки також мешкають в Автономній Республіці Крим, тому для оздоровлення дітей та навідування бабусі та дідуся їй необхідна згода батька, яку відповідач надав лише один раз у 2015 році. Тому [PERSON] була змушена звернутися до суду з позовом про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини без згоди і супроводу батька. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02.06.2016 року № 331/2597/16-ц позов [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини без згоди і супроводу батька, задоволено. Відповідач ніяким чином не піклується про дітей, не проявляє зацікавленості в їх подальшій долі, не цікавиться їх успіхами, станом здоров»я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування дітей; не спілкується з ними, не надає їй доступу до культурних та інших духовних цінностей; не створює умов для отримання ними освіти. Наведені обставини у своїй сукупності слугували підставою для її звернення до суду з цим позовом. В суді позивачка позов підтримала, просить його задовольнити з підстав, викладених по тексту позову та на підставі наданих суду доказів. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно з даними адресно-довідкового сектору ДМСУ в Запорізької області останнє відоме місце реєстрації [PERSON] - [ADDRESS]., у 2014 році знятий з реєстрації в АР Крим. Відповідач засобами електронного зв'язку надіслав з АР Крим суду заяву про визнання позовних вимог [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Просив розгляд справи проводити без його участі. Представник третьої особи - органу опіки та піклування в суді проти задоволення позову, з урахуванням наданих доказів, не заперечувала, додатково зазначивши, що з метою захисту прав та інтересів дитини, на підставі ст. 164 Сімейного кодексу України, вважає за можливе позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO].. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи, свідків, допитаних в ході судового засідання, взявши до уваги заяву відповідача у справі, приходить до наступного. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що з 24 жовтня 1998 року по 24 листопада 2014 року позивачка [PERSON] перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON], який рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2014 року розірвано. (а.с. 12). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 8-10). Починаючи з вересня 2014 року, відповідач знявся з реєстрації та виїхав проживати до Автономної Республіки Крим, про що свідчить довідка адресного довідкового сектору управління Державної міграційної служби в Запорізькій області від 18 листопада 2016 року. (а.с. 21). Позивачка разом з дітьми з зазначеного періоду часу проживає за адресою : [ADDRESS] ( а.с.11). Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02.06.2016 року № 331/2597/16-ц позов [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини без згоди і супроводу батька, задоволено. Надано малолітній [PERSON], [INFO], тимчасовий дозвіл на виїзд до Автономної республіки Крим у супроводі матері [PERSON], [INFO],. без згоди і супроводу батька - [PERSON] [INFO], в період з 02 червня 2016 року по 31 серпня 2016 року. Саме позивачка займається вихованням, матеріальним утриманням дітей, піклуються про їх духовний та фізичний розвиток. Між тим, [PERSON] протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не проявляє батьківської уваги та турботи до неповнолітніх дітей, не займається їх матеріальним забезпеченням, вихованням, не спілкується з ними, не цікавиться їх духовним та фізичним розвитком. Зазначені обставини підтверджуються сукупністю наданих позивачем доказів. Так, згідно довідки КЗ «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» № 01-6/1598 від 04.11.2016 року діти [PERSON] та [PERSON] спостерігаються у цьому закладі з дня народження. За свідченням дільничного лікаря-педіатра [PERSON], батько - [PERSON] не звертався до закладу з питань надання медичної допомоги дітям (а.с. 15). З довідки № 172/04/01 від 31.10.2016 р. вбачається, що [PERSON], [INFO] навчається у 2-В класі Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 1 ім. Т.Г. Шевченка ЗМР Запорізької області; її батько [PERSON] шкільний навчальний заклад не відвідує у вихованні дитини не приймає участь, шкільним життям доньки не цікавиться (а.с. 16). З довідки № 183-д від 03.11.2016 р. вбачається, що [PERSON], [INFO], навчається у 11 класі Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 76 ім. ЗМР Запорізької області; його батько [PERSON] шкільний навчальний заклад не відвідує у вихованні дитини не приймає участь (а.с. 17). Допитана в якості свідка [PERSON] в суді пояснила, що позивачку знає 10 років як сусідку, яка мешкає на 1 поверх вище, діти відвідували один дитсадок, навчаються в одній школі, окрім того вона працює разом з позивачкою. Відповідача також знала доки він не виїхав до АР Крим. Їй відомо, що позивачка розлучилась з відповідачем 3-4 роки тому. До цього [PERSON] деякий час не міг знайти собі роботу, тому матеріально забезпечувала сім'ю - [PERSON], а він виїхав до АР Крим до своїх батьків. Зі слів позивачки відомо, що матеріально відповідач не допомагає, про дітей не цікавиться. Дітей утримує позивачка та їй допомагають її батьки. Допитана в якості свідка [PERSON] в суді пояснила, що позивачку знає 15 років, стосунки між ними сусідські. Їй відомо, що з 2014 року, після розлучення, відповідач виїхав і більше вона його не бачила. Матеріально [PERSON] не допомогає [PERSON], з її слів. 21 лютого 2017 р. заступником голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району, головою комісії з питань захисту прав дитини наданий суду висновок № 0184/05-05/04, згідно якого районна адміністрація Запорізької міської ради як орган опіки та піклування вважає за можливе позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO].. (а.с. 68-69) Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї батьківщини (ч.1). Батьки зобов'язані піклуватися про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний ровиток (ч.2). Згідно ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров"я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли до неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема : не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання ; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення ; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей ; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі ; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу ; не створюють умов для отримання нею освіти. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Зазначені фактори розцінюються як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Статтею 180 СК України визначено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 166 СК України передбачено, що одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Суд, аналізуючи зазначені норми Сімейного кодексу України, взявши до уваги сукупність досліджених в суді доказів, висновки компетентного органу щодо можливості позбавлення батьківських прав та з метою захисту прав та інтересів дітей, вважає позов законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судові витрати суд розподіляє за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved