Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що з відповідачем [PERSON] з 2013 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах, в яких [INFO] народився син [PERSON]. Батьком дитини є відповідач [PERSON] Позивач вказує, що вони з відповідачем на даний час припинили сімейні стосунки і разом не проживають. Відповідач, як батько неповнолітньої дитини в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина не надає, угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Вважає, що стан здоров»я та матеріальне становище відповідача дають йому можливість сплачувати аліменти на утримання дитини. Оскільки дитина проживає з нею, позивачкою і знаходяться на її утриманні, а їй самій важко утримувати дитину, забезпечити її усім необхідним, просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина в розмірі 3000 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. Позивач в судове засідання не з»явилась, подала до суду заяву та просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги уточнила та просить стягувати з відповідача на її користь аліменти, на утримання малолітнього сина в розмірі 1300 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання не з'явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзив. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Врахувавши заяву позивача, проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Дослідивши, оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що даний позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідност. 181 СК України способи виконання батьками обов язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Крім того,ст. 182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суми прожиткового мінімуму на 2018 рік встановлено Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" і на даний час прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 01 січня 2018 р. становить 1492 грн., від 6 до 18 років -1860 грн., де прожитковий мінімум -це вартісна величина достатня для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 2013 року проживали у фактичних шлюбних відносинах, в яких у них народився двоє син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.3). Батьком дитини є відповідач [PERSON]. В судовому засіданні також встановлено, що неповнолітня дитина проживає разом з матір»ю, позивачкою [PERSON], яка самостійно займається її вихованням та матеріальним забезпеченням. Суд вважає, що відповідач [PERSON] може надавати матеріальну допомогу (аліменти) на утримання свого малолітнього сина до досягнення ним повноліття, оскільки він є здоровим та працездатним і інших утриманців не має. Враховуючи викладене, заяву позивача про зменшення розміру аліментів суд вважає, що позов слід задоволити та стягувати на користь позивача [PERSON] з відповідача [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина в твердій грошовій сумі 1300 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного та ст.ст. 180, 181, 182, 184 СК України,

Outcome: approved