Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося з позовом до суду та просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № DNХRRX07080362 від 13.02.2007 року у розмірі 32680,89 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом - 2102,24 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 12898,36 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 361,25 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором -15286,62 грн. , та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк" посилається на те, що відповідно до укладеного договору № DNХRRX07080362 від 13.02.2007 року, [PERSON] отримав кредит у розмірі 2102,40 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника та умов надання споживчого кредиту фізичним особам. Погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 12.09.2013 року має заборгованість в розмірі 32680,89 грн. Тому позивач звернувся з цим позовом до суду. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2013 року відмовлено ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позовних вимог. В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду скасувати як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, рішення суду - скасуванню, з ухваленням нового рішення, згідно п.п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України з наступних підстав. Відмовляючи ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що банк пропустив строк для звернення до суду за захистом своїх прав, передбачений ст. 257 ЦК України. Між тим з такими висновками суду погодитися не можна з наступних підстав. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позов, пред'явлений із пропуском зазначеного строку, задоволенню не підлягає, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі до винесення рішення у справі (частини третя і четверта статті 267 ЦК). В матеріалах справи відсутня заява сторони у справі про застосування позовної давності, справа розглянута в заочному порядку. Колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції, в даному випадку, не було підстав для застосування позовної давності та відмови у позові з цих підстав. Справа в апеляційному суді розглянута у відсутність відповідача, який за місцем реєстрації не проживає, місце перебування невідоме. За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до укладеного договору № DNХRRX07080362 від 13.02.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 2102,40 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON], як позичальник, свої зобов'язання за кредитним договором щодо повернення кредиту не виконує. Право кредитора, в даному випадку, вимагати від боржника повернення кредиту, передбачене ст.1050 ЦК України. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № DNХRRX07080362 від 13.02.2007 року на 12.09.2013 року складає 32680,89 грн., з якої: заборгованість за кредитом - 2102,24 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 12898,36 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 361,25 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором -15286,62 грн. Отже, колегія суддів вважає, що зазначена заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Outcome: approved