Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом. Який мотивує тим, що наказом Семенівського НВК "загальноосвітня школа І-ІІ ступенів дошкільний навчальний заклад" Городенківської районної ради Івано-Франківської області від 04.09.2018 з записом 14 від 04.09.2018 в трудовій книжці позивачку звільнено з роботи сторожа з підстави скорочення штату працівників, що було завідомо незаконним, бо позивач у відповідача 1 також була прийнята на роботу та працювала з 01.09.1999 прибиральницею службових приміщень, з якої позивача не скорочено, не звільнено тощо, проте до виконання робіт по цій посаді позивача було не допущено рівно як позивачу не нараховувалася та не виплачувалася заробітна плата за фактичний вимушений прогул, бо до названої роботи позивача не допускалось. Позивачка звернулася до директора Семенівкогого НВК із заявою про допуск до роботи та про оплату вимушеного прогулу. На підставі цієї заяви позивачку з 02.10.2019 було призначено у навчальному закладі на посаду робітника з обслуговування та поточного ремонту. Таким чином, позивачка перебувала з 04.09.2018 по 02.10.2019 у вимушеному прогулі. У зв`язку з цим, позивачка вважає, що підставно просить за період з 04.09.2018 по 02.10.2019, тобто за 12 місяців 28 днів стягнути з відповідача - 1 заробітну плату, зобов`язавши її нарахувати позивачу відповідачу -2. Згідно довідки про заробітну плату за 2018 рік, що видана 17.01.2020 за № 29/05 вбачається, що середня заробітна плата позивача за роботу у відповідача -1 становила 4395,35 грн. / міс., звідки получається, що позивачу з відповідача - 1 належить стягнути 56 846,53 грн. заробітної плати. 09.09.2020 та 26.10.2020 від представника позивача до суду поступила заява про збільшення позовних вимог, а саме просить суд стягнути з Семенівського навчально-виховного комплексу "загальноосвітня школа І-ІІ ступенів дошкільний навчальний заклад" Городенківської районної рад Івано-Франківської області на користь позивачки за вимушений прогул за період з 04.09.2018 по 02.10.2019 основну заробітну плату в загальній сумі 64 666,67 грн., виконання рішення в цій частині покласти на відділ освіти Городенківської РДА. (а.с.70-72, 102-107). 01.02.2021 до суду від начальника відділу освіти Городенківської міської ради С.Івасюк поступила заява про закриття провадження у справі у зв`язку з ліквідацією установи - відділу освіти Городенківської РДА. Представником позивача подано до суду заяву про заміну сторони її правонаступником. Ухвалою суду від 04.02.2021 в задоволенні заяви начальника відділу освіти Городенківської міської ради С.Івасюк відмовлено. Заяву представника позивача [PERSON] про заміну сторони її правонаступником - задоволено частково. Залучено до участі в справі як співвідповідача відділ освіти Городенківської міської ради (а.с.139-141). Відділ освіти Городенківської міської ради подав до суду відзив на позовну заяву (а.с.148-151). В поданому відзиві зазначили, що позовні вимоги [PERSON] не визнають в повному обсязі. Відділ освіти Городенківської міської ради є новоутвореною юридичною особою, яка не являється правонаступником відділу освіти Городенківської РДА. Відділ освіти Городенківської міської ради з часу свого створення не має жодного відношення до спору який виник з позивачкою [PERSON] та який обґрунтовується обставинами, що мали місце станом на 2017 рік, тобто час, коли відповідної юридичної особи не існувало. оскільки, позивачкою вимоги заявлені до неналежного відповідача, то в їх задоволенні слід - відмовити. Представником позивача подано до суду відповідь на відзив згідно якого, представник позивача просить відзив відділу освіти Городенківської міської ради додатково визнати зловживанням процесуальними правами, винних в цьому осіб притягнути до процесуальної відповідальності (а.с.179-184). 11.06.2021 від представника позивача поступила заява про заміну сторони її правонаступником та одночасно в даній заяві викладена остаточна позиція стосовно позовних вимог та відповідно просить суд стягнути за період з 04.09.2018 по 02.10.2019 ненараховану та невиплачену із-за недопруску до роботи основну заробітну плату прибиральниці в загальній сумі 77 600 грн., загальне виконання судового рішення покласти на Городенківську міську раду. Ухвалою суду від 11.06.2021 по даній справі залучено як співвідповідача Городенківську міську раду. Одночасно, в даній ухвалі уточнено назву відповідача по справі, а саме Семенівський навчально-виховний комплекс «загальноосвітня школа І-ІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» Городенківської районної ради Івано-Франківської області як - Семенівський навчально-виховний комплекс «загальноосвітня школа І-ІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» Городенківської міської ради. 30.06.2021 Городенківською міською радою подано відзив на позовну заяву. В поданому відзиві, зазначено, що Городенківська міська рада позов не визнає оскільки є неналежним відповідачем у даній справі. За результатами розгляду справи просить суд в позові до неналежного відповідача (співвідповідача), а саме Городенківської міської ради відмовити та прийняти рішення по суті заявлених вимог. 02.07.2021представником позивача подано відповідь на відзив, де просить поданий відзив відхилити з підстав зазначених у відповіді на відзив. Позивач та її представник просили в судовому засіданні уточнені позовні вимоги задовольнити та стягнути кошти за вимушений прогул, оскільки фактично позивачку звільнили тільки частково з посади сторожа, а з посади прибиральниці запису про її звільнення немає. В судовому засіданні 25.09.2020 представник відділу освіти Городенківської РДА Войтович М.В. заперечила проти позову, позов не визнають. Представник Семенівського НВК Куцик М.І. неодноразово в судові засідання не з`явилася, а в судових засіданнях яких була присутня, пояснення не давала у зв`язку з відкладенням судового засідання з різних причин. В судовому засіданні 24.02.2021 представник відділу освіти Городенківської міської ради Войтович М.В. заперечила щодо задоволення даного позову. Представник Городенківської міської ради в судове засідання не з`явився, на електронну адресу суду від міської ради поступила заява про розгляд справи без участі представника міської ради, позов не визнають. Свідок [PERSON] повідомила, що вона працює в Семенівському НВК з 2004 року на посаді техпрацівника. Ствердила, що позивачка протягом цього часу, від коли вона працює, виконувала роботу в школі і сторожа і прибиральниці. Зокрема перебуваючи на посаді сторожа вона могла виконувати роботу, разом з іншими працівниками школи, по прибиранню території школи. Свідок [PERSON] ствердила, що вона працює в школі з 1999 року і що її було звільнено як і [PERSON] у вересні 2018 року з посади сторожа. Вони обидві були в 2017-2018 навчальному році на посаді сторожів. І за усною вказівкою директора могли виконувати роботи по прибиранню території школи перебуваючи на посадах сторожів. Суд вислухавши учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Фактичні обставини встановлені судом: Позивачку було прийнято на посаду прибиральниці 0,75 ставки в Семенівську ЗОШ згідно наказу №14 від 01.09.1999 року. Починаючи з вересня 2017 року по вересень 2018 року позивачка отримувала зарплату працюючи на посаді тільки сторожа (повна ставка) в Семенівському НВК І-ІІ ступенів і вона не отримувала в цей період зарплати на посаді прибиральниці, що не заперечувалось нею особисто в судовому засіданні та підтверджується відомостями про тарифікацію наявними у відділі освіти. Позивачку було звільнено з посади сторожа Семенівського НВК І-ІІ ступенів згідно наказу №19-к від 04.09.2018 року у зв`язку із скороченням штату працівників. Наказ про звільнення [PERSON] з посади сторожа Семенівського НВК неправомірним ніким не визнавався і ні позивач ні її представник не спростовують його правомірність, а тільки покликаються на те, що вона залишилась на посаді прибиральниці в НВК, оскільки запис в трудовій книжці про звільнення її з посади прибиральниці відсутній. Звільнившись з роботи у вересні 2018 року позивачка отримувала допомогу по безробіттю починаючи з 28.09.2018 по 30.09.2019 року в сумі 28 693,36 грн. На даний час в Семенівському НВК відсутні посади сторожів, що також ніким не спростовано. Позивачку [PERSON] було прийнято на посаду робітника Семенівського НВК з 02.10.2019 року, після того як наказ про звільнення іншого працівника з посади сторожа в Семенівському НВК було визнано неправомірним в судовому порядку. Про що здійснено запис в трудовій книжці. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може гуртуватись на припущеннях. Судом критично оцінюються твердження позивача та її представника з приводу того, що позивач яка була фактично звільнена з посади сторожа, а не з посади прибиральниці, з якої її не звільняли, просто була недопущена до роботи прибиральниці починаючи з 05.09.2018 року. Оскільки сама позивач ствердила, що вона вже протягом навчального 2017-2018 року перебувала на посаді сторожа в Семенівському НВК до моменту звільнення 04.09.2018 та отримувала зарплату за перебування виключно на цій посаді. Також нею не доведено, що вона зверталась до будь-якого органу чи посадової особи з приводу неправомірного її відсторонення від роботи прибиральниці починаючи, принаймні з вересня 2017 року і до моменту звільнення з посади сторожа в 2018 році. Сама позивачка ствердила, що коли їй повідомили про звільнення з посади сторожа вона більше не виконувала будь-якої роботи в НВК починаючи з моменту отримання такого повідомлення, оскільки їй повідомили про звільнення. А її твердження з приводу не допущення на роботу прибиральниці, оцінюються судом критично. Бо нею не подано жодного доказу про її перебування на момент звільнення на посаді прибиральниці до моменту звільнення в 2018 році, як і не надано доказів не допуску до роботи на цій посаді, з моменту звільнення з посади сторожа. Критично оцінюються судом і твердження позивачки, її представника, свідків з приводу того, що позивачка працюючи на посаді сторожа виконувала усні вказівки керівництва школи і фактично виконувала роботу прибиральниці під час перебування на посаді сторожа, що є підтвердженням її одночасного перебування і на посаді прибиральниці. Оскільки всі учасники справи ствердили, що [PERSON] здійснювала, як і інші працівники школи, час від часу, а не постійно, роботу по прибиранню території школи під час перебування на посаді сторожа, що не заперечується самою позивачкою. Однак нею не доведено, що вона здійснюючи час від часу прибирання території школи перебувала одночасно на посаді і сторожа і прибиральниці, та отримувала за виконану роботу заробітну плату. Крім іншого не є доказом перебування позивачки на посаді прибиральниці на момент звільнення 04.09.2018 з посади сторожа і відсутність оригіналів наказів про переведення її з посади прибиральниці на посаду сторожа та відсутність запису про це в трудовій книжці. Бо сам факт їх відсутності не підтверджує безумовного перебування позивачки одночасно і на посаді прибиральниці, і на посаді сторожа на момент звільнення в 2018 році. Та не підтверджує того, що позивачку було переведено в 2017-2018 навчальному році на посаду суто сторожа без її згоди та з порушенням вимог трудового законодавства. А вона сама не спростувала того, що до моменту звільнення в останній навчальний рік, вона отримувала зарплату виключно як сторож. Тобто позивачкою не доведено, що вона перебувала на посаді прибиральниці під час перебування на посаді сторожа на момент звільнення в 2018 році. Як і не довела, що вона перебуваючи на двох посадах одночасно отримувала заробітну плату виконуючи роботу на двох посадах - сторожа і прибиральниці. Ще [PERSON] не надано доказів, що її було неправомірно відсторонено від роботи прибиральниці, зокрема починаючи з вересня 2017 року і до моменту винесення наказу про звільнення 04.09.2018. Як і не надано доказів її неправомірного не допуску до роботи на посаді прибиральниці починаючи з 04.09.2018 і до моменту прийняття на роботу 02.10.2019 року в Семенівському НВК. Так як нею не обгрунтовано того, що вона приходила в Семенівський НВК після 04.09.2018 року та виконувала роботу перебуваючи на посаді прибиральниці чи намагалась її виконувати, але не змогла її виконувати через не допуск до роботи з вини роботодавця. Суд звертає увагу, що підтвердженням повного добровільного припинення трудових відносин [PERSON] із роботодавцем - Семенівським НВК, після звільнення 04.09.2018 року, підтверджуюється фактом її самостійного звернення до Городенківської районної філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості та фактом отримання нею допомоги по безробіттю починаючи з 28.09.2018 по 30.09.2019 в сумі 28 693,36 грн. Оскільки одночасне перебування в трудових відносинах та отримання допомоги по безробіттю не передбачене чинним законодавством. Тому з приводу вимоги позивачки про стягнення суми коштів за вимушений прогул в період часу з 04.09.2018 до 02.10.2019 суд, зважаючи на вищенаведене, приходить до наступного. Згідно вимог ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі. Ч.2 даної статті передбачає, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. В ст.13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Ч.4 ст.12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи, що позивач не ставить вимоги в позові про визнання наказу від 04.09.2018 року про звільнення не законним, та зважаючи на те, що позивачем та її представником не доведено під час розгляду справи, що такий наказ вже визнано незаконним, та беручи до уваги те, що позивач не довела того, що вона дійсно працювала до моменту звільнення 04.09.2018 на посаді і сторожа і прибиральниці в Семенівському НВК та, що вона просто була не допущена до роботи після 04.09.2018 року на посаді прибиральниці, та зважаючи, що позивачка добровільно, після припинення всіх трудових відносин із Семенівським НВК, отримувала допомогу по безробіттю, суд приходить до переконання, що позов [PERSON] в частині стягнення коштів за вимушений прогул до роботи починаючи з 04.09.2018 до 02.10.2019 є безпідставними і тому в його задоволенні слід відмовити. Питання судових витрат вирішується згідно вимог ст.141 ЦПК України. На підставі наведенного,

Outcome: dismissed