Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] 24 грудня 2013 року звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про встановлення факту постійного проживання, визнання права власності. В поданій до суду позовній заяві посилалася на те, що [INFO] року померла її мати [PERSON], якій на праві власності належала квартира [ADDRESS]. Зазначала, що спадкове майно після померлої [PERSON] залишилося не оформленим у вигляді 1/3 частини квартири [ADDRESS]. Посилалася на ту обставину, що прийняла спадщину, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала із спадкодавцем. Просила суд встановити факт постійного проживання її із спадкодавцем [PERSON], померлою [INFO] року, на час відкриття спадщини. Також просила суд визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після [PERSON]. Позивач звернулася в суд з заявою про розгляд справи без її участі. Інші особи в судове засідання не з'явилися, будучи повідомлені судом про час та місце розгляду справи. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, матеріали справ № 2-61/08, 2-61а/08, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON]. Також судом встановлено, що позивач [PERSON] є донькою [PERSON], яка [INFO] року померла. Померлій [PERSON] на праві власності відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 13 грудня 2001 року належала квартира [ADDRESS]. За договором дарування від 22 лютого 2006 року [PERSON] за життя зобов'язалася безоплатно передати у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 01 лютого 2008 року, яке вступило в законну силу, визнано недійсним договір дарування від 22 лютого 2006 року, укладений між [PERSON] та [PERSON]. Визнано за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. Також рішенням Київського районного суду м. Полтави від 01 лютого 2008 року, яке також вступило в законну силу, визнано за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS]. Право власності за [PERSON] та за [PERSON] за кожним на 1/3 частину квартири [ADDRESS] зареєстровано в державному реєстрі прав на нерухоме майно. До складу спадкового майна після померлої [INFO] року входить 1/3 частина квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст.ст. 1222, 1223, 1261 ЦК України спадкоємці визначаються за законом і за заповітом, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом в першу чергу мають діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1270 ЦК України встановлено строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Дослідженими в справі доказами встановлено, що після померлої [INFO] року [PERSON] спадкова справа не відкривалася, спадкові договори, заповіти відсутні, свідоцтва про право на спадщину не видалося. В поданій до суду позовній заяві позивач [PERSON] посилається на фактичне прийняття нею спадщини у зв'язку з постійним проживанням із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Як встановлено судом, місцем постійного проживання позивача [PERSON] є [ADDRESS]. Також судом встановлено, що місцем смерті [PERSON] є місто Рівне, де і здійснено її поховання. До смерті [PERSON] перебувала на обліку в Рівненській обласній клінічній лікарні. На підставі викладеного та враховуючі зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача [PERSON] про встановлення факту її проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому вимоги в цій частині є обґрунтованими. При цьому суд виходить також з того, що відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Таким чином, саме постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою місця проживання спадкодавця. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Тому суд вважає за необхідне встановити факт постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON], померлою [INFO] року, на час відкриття спадщини. Статтею 392 ЦК України передбачено право пред'явлення позову про визнання права власності на майно, у разі, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Позивач [PERSON],, будучи спадкоємцем майна [PERSON], фактично прийняла спадщину, але позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину. Тому суд, обираючи спосіб захисту порушеного права, вважає за необхідне визнати за позивачем [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після померлої [INFO] року [PERSON].

Outcome: approved