Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Зміївського районного суду Харківської області з позовною заявою до Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області, третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, в якій просив визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] право на земельну частку (пай), площею 5,31 умовних кадастрових гектарів, із земель КСП ім..Гагаріна, розташованих на території с.Шелудьківка Слобожанської ОТГ Чугуївського району Харківської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яке належало померлому на підставі сертифікату серії КВ № 0142421. В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] помер дідусь позивача [PERSON] . На випадок своєї смерті дідусь залишив заповіт, посвідчений виконкомом Шелудьківської сільської ради Зміївського району Харківської області, яким все своє майно, з чого б воно не складалося, він заповідав своєму онукові - позивачеві [PERSON] . 29 вересня 2020 року позивач отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яка складалася з житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Крім того, спадкодавцеві на підставі рішення Зміївської районної державної адміністрації був виданий Сертифікат на право на земельну частку (пай) з земель КСП ім..Гагаріна, площею 5,31 умовних кадастрових одиниць, оригінал якого на даний час втрачений, в зв`язку з чим нотаріусом було відмовлено позивачеві у видачі Свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай). Тому, посилаючись на норми діючого законодавства, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з відповідним позовом.(а.с.1-7) Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 18.02.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі в порядку загального позовного провадження. Встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті спору, витребувано за клопотанням позивача копію спадкової справи після [PERSON] , померлого [INFO] (а.с.22) Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 31.03.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.70) Відповідач - Слобожанська селищна рада Чугуївського району Харківської області відзиву на позовну заяву не подавала, надала до суду заяву, в якій просить розглянути справу по суті без участі її представника. При ухваленні рішення покладається на розсуд суду (а.с 28) Від ІІІ особи - Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на адресу суду надійшли письмові пояснення, в якій просять розглянути справу по суті без участі представника ІІІ особи, з урахуванням того, що дійсно, за інформацією відділу Головного управління Держгеокадастру у Зміївському районі Харківської області, на підставі рішення Зміївської районної ради № 390 від 24.06.1997 року було видано Державний акт на право колективної власності КСП ім..Гагаріна серії ХР-12_00-001002 (Шелудьківська сільська рада Зміївського району Харківської області). [PERSON] був включений до списку осіб, що мали право на земельну частку (пай), який є додатком до вище вказаного державного акту. Запис про реєстрацію сертифіката на ім`я [PERSON] наявний у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). Розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у КСП ім..Гагаріна проведено у 2004 році, але [PERSON] не брав участі у вказаному розподілі, земельна ділянка в натурі (на місцевості) йому не виділялася. Розмір земельної частки (паю) для члена КСП ім..Гагаріна становить 5,31 умовних кадастрових га, а базова вартість складає 16729,00 гривень.(а.с.32-35) В судове засідання позивач та його представник - адвокат С.Сергієнко не з`явилися, подали до суду письмову заяву, в якій просили розглянути справу без їх участі на підставі наявних матеріалів. Наполягали на позовних вимогах та просили їх задовольнити. (а.с.74) Відповідно до ч.1 статті 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до положень ч.8 статті 178, ч.2 ст.191 ЦПК України, в зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позовну заяву, суд вирішує спір за матеріалами, наявними в цивільній справі. Дослідивши матеріали позовної заяви та додані до неї письмові докази, суд встановив наступні обставини: [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Зміївського районного управління юстиції Харківської області 27.11.2009 року, актовий запис № 29 від 07.10.1998 року (а.с.10, 52) За життя, а саме 02 серпня 1996 року, [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем виконкому Шелудьківської ради народних депутатів Л.Гурою за реєстровим № 98 від 02.08.1996 року, яким все своє майно, з чого б воно не складалося та де б воно не знаходилося, заповідав своєму онукові - позивачеві [PERSON] (а.с.13, 61) Згідно Довідки виконкому Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області №73 від 11.02.2021 року, [PERSON] дійсно проживав і був зареєстрований по день своєї смерті за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним на день його смерті [INFO] і по теперішній час зареєстрований та проживає його онук - позивач [PERSON] , [INFO] (а.с.11) Згідно інформації за спадкової справи № 141-99, позивач [PERSON] звертався до Зміївської державної нотаріальної контори 10 травня 1999 року та 29 вересня 2020 року з заявою про прийняття спадщини (а.с.51, 55) Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Зміївської державної нотаріальної контори Чернолясовою Т.В. та посвідченого за реєстровим № 936 від 29.09.2020 року, позивач [PERSON] успадкував після померлого [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.12, 63) Відповідно до матеріалів спадкової справи, вказаний будинок з надвірними будівлями в цілому належав [PERSON] на підставі Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок (а.с.61-63) Згідно Інформації № 37 від 21.12.2020 року відділу у Зміївському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, [PERSON] був включений до списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, що є додатком № 1 до Державного акту на право колективної власності на землю КСП ім. Гагаріна, серії ХР № -12-00-001002. Сертифікат на право на земельну частку (пай) з земель КСП ім..Гагаріна [PERSON] , як і всім іншим членам КСП, було виготовлено на підставі рішення Зміївської районної державної адміністрації № 623 від 15.12.1996 року. Сертифікат серії КВ №0142421 на земельну частку (пай) площею 5,31 га умовних кадастрових, було виготовлено і зареєстровано у книзі реєстрації сертифікатів по КСП ім..Гагаріна за № 196, та отримано особисто [PERSON] , про що свідчить його підпис у вказаній книзі. Земельні ділянки в натурі не виділялись, бо не були розподілені (а.с.18) Згідно Розпорядження Голови Зміївської районної державної адміністрації № 623 від 15.12.1996 року, відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» затверджено розрахунок вартості земельної частки (паю) 17748,00 грн та її розміру - 5,63 в умовних кадастрових гектарах КСП ім..Гагаріна. Кількість осіб, які мають право на земельну частку (пай) - 534 чоловіки (список додається) (а..49) Як вбачається з відповіді завідувача Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області № 88/02-14 від 02.02.2021 року, позивачеві [PERSON] відмовлено в оформленні спадкових прав на земельну частку (пай) після померлого [PERSON] в зв`язку з відсутністю (втратою) сертифікату на право на земельну частку (пай) (а.с.19) Дослідивши повно і всебічно надані сторонами докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне: Частинами 1, 3 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч.3 статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (2004 року), Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року до спірних правовідносин застосовуються відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (1963року) Враховуючи, що спадкодавець [PERSON] помер [INFO] , до відносин спадкування належить застосовувати Цивільний кодекс Української РСР (1963року) Відповідно до ч.1 статті 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст..525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно статті 534 ЦК УРСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам, як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та громадським організаціям. За змістом статей 541, 542 ЦК УРСР, заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. Згідно Постанови КМУ від 15.06.1994 «Про порядок посвідчення заповітів і доручень, прирівнюваних до нотаріально посвідчених» та «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів (втратила чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України від 14 листопада 2011 року № 1298/20036), нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських рад вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної ради покладено вчинення цих дій, а посадові особи органу місцевого самоврядування посвідчують заповіти, якщо у населеному пункті немає нотаріуса. За змістом статей 548-549 ЦК УРСР (1963р), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено належними й допустимими доказами, спадкодавець [PERSON] за життя склав заповіт, яким все своє майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, заповідав своєму онукові - позивачеві [PERSON] . Заповіт складений відповідно до вимог діючого на той час законодавства та ніким не оспорювався. Позивач [PERSON] після смерті спадкодавця [INFO] фактично вступив в управління й володіння спадковим майном - будинком [ADDRESS] , після чого отримав на вказане майно Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а отже є таким, що прийняв спадщину в повному обсязі відповідно до закону. При цьому, як встановлено судом, до складу спадщини після померлого [PERSON] , окрім вище зазначеного будинковолодіння, входить також право спадкодавця на земельну частку (пай) з земель КСП ім..Гагаріна, передане на підставі рішення Зміївської районної державної адміністрації № 623 від 15.12.1996 року, та засвідченого Сертифікатом серії КВ №0142421 на земельну частку (пай) площею 5,31 га умовних кадастрових, і зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів по КСП ім..Гагаріна за № 196 .Сертифікат був отриманий особисто [PERSON] , про що свідчить його підпис у вказаній книзі,земельна ділянка в натурі не виділялась. Відповідно до ч.2 статті 548 ЦК УРСР (1963р), прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай), суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були членами цього підприємства. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). У разів трати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Позивачем надано належні, допустимі та достовірні докази, якими підтверджується, що він є спадкоємцем за заповітом, та прийняв спадщину після свого діда [PERSON] , який помер [INFO] . Спірне право на земельну частку (пай) входить до складу спадщини, на яку він не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину. Прийнявши спадщину після смерті свого діда, з яким він проживав разом на момент відкриття спадщини, шляхом фактичного вступу у володіння й управління спадковим будинком, позивач отримав свідоцтво про право на спадщину на майно, щодо якого були наявні правовстановлюючі документи, але не має можливості одержати свідоцтво про право на спадщину на право на земельну частку (пай), оскільки не зберігся оригінал сертифіката на право на земельну частку (пай) на ім`я спадкодавця. За таких обставин, позовна заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Оскільки позивач не вимагав відшкодування судових витрат, з урахуванням характеру спірних правовідносин та дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved