Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з вказаною заявою в якій просить встановити факт, що договір купівлі-продажу 9/20 частини житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] серії ВАА № 609893, посвідчений нотаріусом Пастушенко Л.В., зареєстрований у реєстрі за № 2691, та договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0576 га в [ADDRESS] серії ВАА № 609895, посвідчений нотаріусом Пастушенко Л.В., зареєстрований у реєстрі за № 2694 на ім`я [PERSON] належать йому. Свої вимоги мотивує тим, що 13.08.2002 року він уклав з [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0576 га в [ADDRESS] серії ВАА № 609895, який зареєстрований у реєстрі за № 2694 та договір купівлі-продажу 9/20 частин житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] серії ВАА № 609893, який зареєстрований у реєстрі за № 2691. Обидва договори посвідчені приватним нотаріусом Пастушенко Л.В . При зверненні до ЦНАП Конотопської міської ради для прописки у вказаному будинку дочки виявилось, що в обох договорах невірно вказане його прізвище, а саме « [PERSON] », замість « [PERSON] » так як вказано в його паспорті. Вказані обставини не дають можливості реалізувати свої права, що і змусило звернутися з заявою до суду. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Заінтересована особа ЦНАП Конотопської міської ради в судове засідання не з`явилися, надали заяву, в якій просять справу розглядати без участі їх представника, заявлені вимоги визнають у повному обсязі та просять задовольнити (а.с.22 ). Заінтересована особа: приватний нотаріус Конотопського районного нотаріального округу Пастушенко Л.В. в судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, проти заявлених вимог не заперечує, при винесенні рішення покладається на розсуд суду (а.с. 21). Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показами свідків. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами. Частиною 2 передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За приписами п. 6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім"я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім"ям, по-батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення", громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документа який, необхідний заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. У даному випадку, виключним способом захисту права заявника є звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту належності їй правовстановлюючих документів на майно. Згідно з законом, встановлення вказаного факту породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, а саме: встановлення факту належності вказаного документу дає змогу заявнику реалізувати свої права щодо володіння та розпорядження належними їй земельними ділянками з дотриманням вимог чинного законодавства. Заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа можуть подавати: особа - власник правовстановлюючого документа, якій необхідно довести належність цього документа їй; спадкоємці померлої особи - власника цього документа для оформлення спадкових прав; утриманці померлого для одержання пенсії; прокурор у порядку статей 45, 46 ЦПК; інші особи, які заінтересовані у встановленні факту. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, дослідивши зібрані по справі докази,

Outcome: approved