Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

В серпні 2019 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Комунального відповідача на користь позивача суму завданих збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 267 758,53 грн., моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн., витрати з оцінки пошкодженого автомобіля у розмірі 2000 грн.. Одночасно просить вирішити питання про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 5400,00 грн. та судового збору у розмірі 3 445,99 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 26 січня 2018 року третя особа - [PERSON] , працівник Тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо №1, що є відокремлений підрозділом Комунального підприємства «Київпастранс», керуючи тролейбусом, бортовий номер [NUMBER], по пр. Маяковського, 6 в м. Києві, порушив п. 12.1 Правил дорожнього руху України, не вибрав безпечну швидкість руху, не був уважним, не впорався з керуванням, в результаті чого скоїв зіткнення з припаркованим автомобілем «Мерседес», номерний знак [NUMBER] , яким керує і який належить позивачеві, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Зазначені обставини підтверджується постановою Деснянського районного суду м. Києва від 01.03.2018 року у справі №754/2001/18 (провадження №3/754/1313/18. У зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, позивачеві як власнику автомобіля «Мерседес» було завдано збитки у сумі 267 758, 53 грн., на підтвердження якої було надано Звіту №7216/09/18 про оцінку транспортного засобу вантажного автомобіля Mercedes-Benz моделі Sprinter 308 CDi реєстраційний номер [NUMBER] , складеного ТОВ «Сател Груп. У якості обґрунтування вимоги про стягнення моральної шкоди позивач зазначив, що у зв`язку з ДТП він пережив тяжкі душевні страждання. Так, у зв`язку з тим, що ДТП сталось вночі, позивач як постраждалий був змушений без належного відпочинку після закінчення напруженого робочого дня провести тривалий час поряд із місцем ДТП та з`ясовувати обставини скоєного, вчиняти дії на захист та охорону свого майна. Також, під час розгляду справи представником позивача було надано пояснення про те, що позивач у зв`язку з ДТП втратив на тривалий час можливість користуватись належним позивачеві автомобілем в якості вантажного транспортного засобу у зв`язку з його пошкодженням, а також позивач був змушений власними силами та за власний рахунок ремонтувати такий транспортний засіб, при чому станом на момент розгляду справи такий ремонт не був закінчений, а транспортний засіб не було відновлено до стану, який був до моменту завдання йому пошкоджень. Провадження у справі відкрито ухвалою від 21 серпня 2019 року з призначенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, також ухвалою про відкриття провадження було замінено Тролейбусне ремонтно-експлуатаційне депо №1, як неналежну третю особу, на належну третю особу, що не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача - [PERSON] , виключивши Тролейбусне ремонтно-експлуатаційне депо №1 з числа осіб, що беруть участь у справі. Представником відповідача поданий відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не додано до позовної заяви договір про оцінку пошкодженого майна, укладеного між позивачем та ТОВ «Сател Груп», що порушує вимоги чинного законодавства, позивачем не було додано сторінку 2 Акту огляду транспортного засобу №7216/09/18, представник відповідача на огляд транспортного засобу не викликався, а також ринкова вартість непошкодженого автомобіля менша, аніж вартість відновлюваного ремонту на підставі наданого позивачем звіту, тому проведення ремонту є економічно необґрунтованим, а тому сума заявленого позивачем збитку є необґрунтованою. Від позивача через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив, разом з яким позивачем було направлено Акт огляду транспортного засобу №7216/09/18 на 2 арк., листи позивача та відповідача щодо звернення позивача до відповідача щодо відшкодування завданих збитків, направлення яких передувало зверненню позивача до суду, а також лист позивача на адресу відповідача, яким було повідомлено відповідача про час та місце проведення огляду транспортного засобу з метою проведення оцінки завданих збитків, та фото пошкодженого автомобіля на момент проведення огляду. 24 березня 2020 року від відповідача до суду також надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач додатково заперечив проти заявленої моральної шкоди з огляду на те, що позивач не надав до суду належних доказів та обґрунтувань, що підтверджують обсяг та розмір моральної шкоди. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, наведених в позові, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі з підстав, наведених у відзиві на позов. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена відповідно до вимог закону, про причини неявки суд не повідомлено, заяв з процесуальних питань не подано. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. 26 січня 2018 року сталася ДТП за участю автомобіля позивача - марки «Mercedes-Benz», модель «SPRINTER 308 CDI», державний номерний знак [NUMBER] та тролейбуса, бортовий номер [NUMBER] , по пр. Маяковського, 6 в м. Києві, водій якого [PERSON] (третя особа) не вибрав безпечну швидкість руху, не був уважним, не впорався з керуванням, в результаті чого скоїв зіткнення з припаркованим автомобілем позивача, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Відповідно до постанови Деснянського районного суду міста Києва від 01 березня 2018 року у справі №754/2001/18 (провадження №3/754/1313/18), винним у вказаному ДТП визнано [PERSON] - водія тролейбуса Комунального підприємства "Київпастранс". Встановлено, що власником автомобіля «Mercedes-Benz» державний номерний знак [NUMBER] є позивач, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу номер [NUMBER] . Відповідно до Звіту №7216/09/18 про оцінку транспортного засобу вантажного автомобіля Mercedes-Benz моделі Sprinter 308 CDi реєстраційний номер [NUMBER] , складеного ТОВ «Сател Груп», вартість матеріального збитку складає 267 758,53 грн. За складання Звіту про оцінку вартості матеріального збитку позивач сплатив 2000,00 грн., на підтвердження чого позивачем було надано рахунок-фактуру №СФ-0000062 від 19 березня 2019 року та квитанцію №3011628171 від 19 березня 2019 року. При цьому, сума збитків, завдана позивачу відповідачу відшкодована не була, що стало підставою для проведення ремонту автомобіля за власний кошт та власними силами. Оскільки відповідач ставив під сумнів висновки, викладені у Звіті №7216/09/18 про оцінку транспортного засобу, наданому позивачем на підтвердження понесеної матеріальної шкоди, 10 листопада 2021 року у судовому засіданні був допитаний у якості спеціаліста суб`єкт оціночної діяльності [PERSON] , який, відповідаючи на питання сторін, підтвердив спосіб та порядок проведення оціночних процедур відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Так, відповідно до наданих пояснень, сума матеріального збитку відповідає ринковій вартості автомобіля на момент пошкодження. Судом також встановлено, що 23 квітня 2018 позивач звертався до відповідача із вимогою відшкодування завданих його майну збитків, доказом чого є лист позивача б/н від 23.04.2018 року, однак відповідач у відповідь направив лист №053/01/1569 від 11.05.2018 року, яким у задоволенні вимог про відшкодування шкоди позивачеві відмовив, посилаючись на те, що позивачем не було надано звіту про оцінку майна, що містить висновки про вартість майна. Позивачем повідомлявся відповідач про проведення огляду пошкодженого транспортного засобу, що підтверджується листом від 06.09.2018 року, який містив час та місце проведення огляду. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Зважаючи на те, що саме [PERSON] є винною у спричиненні збитків позивачу, та на момент ДТП він виконував трудові обов`язки у КП «Київпастранс», відповідно до ст. 1172 ЦК України спричинену з його вини майнову шкоду повинен відшкодувати його роботодавець - відповідач по справі. На спростування доказів сторони позивача стороною відповідача не надано своїх доказів на підтвердження іншого розміру заподіяної внаслідок ДТП матеріальної шкоди позивачу, а тому суд виходить з наданих позивачем письмових доказів розміру матеріальної шкоди. Таким чином, матеріалами справи повністю підтверджується факт заподіяння шкоди відповідачем майну позивача - транспортному засобу, реальна вартість матеріальної шкоди та законність вимог позивача про стягнення з відповідача відшкодування реальних збитків. За таких обставин, на користь позивача необхідно стягнути з Комунального підприємства "Київпастранс" 267 758,53 грн., витрати з оцінки пошкодженого автомобіля у розмірі 2000 грн. Вирішуючи позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, суд виходить з такого. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду при наявності її провини. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно зі ст. 46 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод (в редакції Протоколу № 11), рішення Європейського суду є обов`язковим, для держав-учасниць Конвенції. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Позивач вказував на те, що його автомобіль станом на дату розгляду справи не є повністю відремонтованим, при цьому такий ремонт здійснюється позивачем власними силами. Вирішуючи питання про розмір стягнення моральної шкоди, суд вважає, що позивачеві заподіяна моральна шкода, розмір якої визначається з урахуванням характеру й тривалості страждання позивача, викликаних значним ушкодженням автомобіля, моральних страждань позивача з приводу пошкодження його власності та неможливістю користування автомобілем тривалий час порушення укладу життя позивача, внаслідок чого позивачу заподіяна моральна шкода. Таким чином, суд вважає, що факт заподіяння позивачу моральної шкоди знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду. У зв`язку із цим, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача по відшкодуванню моральної шкоди частково та стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 3 000,0 грн. Вказану суму суд вважає співмірною та такою, що відповідає принципу розумності. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правову допомогу, то слід зазначити про таке. Як встановлено при розгляді справи, між позивачем та адвокатом Причепою Т.В. 03 лютого 2020 року був укладений Договір про надання правової допомоги №03022020. Як встановлено діючим законодавством, розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною і особою, яка надає правову допомогу. Відповідно до вимог діючого законодавства єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, має бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром. При визначенні обґрунтованого розміру гонорару беруть до уваги такі фактори: 1) обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання дорученням; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення; 2) вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання у звичайному часовому режимі; 3) необхідність виїзду у відрядження; 4) важливість доручення для клієнта; 5) роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт; 6) досягнення за результатами виконання доручення позитивного результату, якого бажає клієнт; 7) особливі або додаткові вимоги клієнта щодо строків виконання доручення; 8) характер і тривалість професійних відносин адвоката з клієнтом; 9) професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката. Жоден з цих факторів не має самодостатнього значення; вони підлягають врахуванню в їх взаємозв`язку щодо обставин кожного конкретного випадку. Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати. Витрати на правову допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася в справі тими особами, які одержали за це плату. Самі лише докази укладення угоди про надання правової допомоги й її оплати не можуть бути підставою для відшкодування цих витрат. Відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката по конкретній справі, адресований клієнту. Як вбачається з письмових матеріалів справи, договір про надання правової допомоги був укладений між позивачем та адвокатом Причепою Т.В., та надано докази, що підтверджують, яку саме роботу було виконано за договором, а саме акт-звіт від 29.04.2021 року про надання правової допомоги за період з 03.02.2020 року та 28.04.2021 року, яким містить також детальну інформацію про час, який був витрачений адвокатом на надання правової допомоги та виконання кожного завдання. При цьому, суд зауважує, що адвокат Причепа Т.В. з`являлася до суду та брала участь у судових засіданнях як представник позивача 07 липня 2021 року та 10 листопада 2021 року, тобто після складення акту-звіту. З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства, суд дійшов висновку для достатніх підстав для відшкодування витрат на правову допомогу. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з чим, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий сбір у сумі 3 445,99 грн. (2 677,59 грн. (за вимоги відшкодування матеріальної шкоди) + 768,4 грн. (за вимоги про відшкодування моральної шкоди)), оскільки даний розмір, зокрема за вимоги про відшкодування моральної шкоди, був сплачений позивачем відповідно до оплати цих вимог, що діяв на час звернення позивача до суду (як вимоги немайнового характеру). На підставі викладеного, ст.ст.15, 16, 22, 1166, 1172, 1187 ЦК України,

Outcome: partial