Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що 13.05.2006 року вона одружилася з відповідачем по справі, зареєструвавши шлюб у Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), актовий запис №609 (Серія [NUMBER] від 04.06.2020 року) (а.с.3). У шлюбі народилися діти: дочка- [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що протягом останніх років сімейне життя з відповідачем почало погіршуватися, що в кінцевому призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. У позивача відсутні наміри відновлювати шлюбні стосунки з відповідачем, впевнена у своїх намірах, просить позов задовольнити, шлюб розірвати, неповнолітніх дітей після розірвання шлюбу залишити на проживання з нею, просила прізвище на дошлюбне не змінювати . В судове засідання позивач не з`явилася, у прохальній частині позовної заяви просила розглянути справу у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи міститься заява відповідно до змісту якої не заперечує щодо задоволення позову, просить суд розглянути справу у його відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позов підставним та таким, що підлягає до задоволення із наступних підстав. Як вбачається з ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Ч. 1 ст. 105 СК України вказує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або одного з них. Статтею 109 СК України передбачено, що шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч.1ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст.115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Сторони по справі разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Подружнє життя не склалося, шлюбні відносини припинені. Сім`я розпалася та існує формально. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Що стосується вимоги позову щодо визначення проживання неповнолітніх дітей, то відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. То з цього приводу слід вказати таке. Зважаючи на те, що позивач у позовній заяві просить залишити неповнолітніх дітей: дочку- [PERSON] , [INFO] та дочку- [PERSON] , [INFO] проживати з нею, а від відповідач з цього приводу заперечень не поступило, то ця вимога позову в частині визначення місця проживання неповнолітніх дітей з позивачем теж підлягає до задоволення. В той же час за вимогами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача. При цьому позивач не наполягала на стягненні з відповідача в її користь понесені нею судові витрати при подачі позову до суду, а відтак суд вважає за можливе судові витрати понесені позивачем залишити за нею. На підставі наведеного, 31 Цивільного кодексу України, ст.ст. 104, 109-112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved