Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення частки майна, належної померлій у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на спадкове майно. Позов мотивовано тим, що [INFO] померла дочка позивачки [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 19.05.2020 року серії [NUMBER] . На момент смерті [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] , зазначений шлюб було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області від 25.12.2009 року на підставі чого було видано свідоцтво про шлюб від 25.12.2009 року серія [NUMBER] . Під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] спільно побудували житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в якому сторони проживали спільно до моменту смерті [PERSON] , однак право власності на зазначений об`єкт нерухомості майна було повністю зареєстровано за [PERSON] . Після смерті [PERSON] заповіту не було. На момент смерті [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, виховувала малолітню доньку [PERSON] та проживала разом зі своєю матір`ю [PERSON] . Таким чином, мати померлої, її чоловік та малолітня донька є спадкоємцями першої черги. Спадкування [PERSON] виявляється неможливим у зв`язку із фактичною реєстрацією майна, що перебувало у спільній сумісній власності спадкодавця та [PERSON] за останнім. 24.11.2020 року державним нотаріусом Погребищенської державної нотаріальної контори Вінницької області Швецем О.В. було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, розташовану по [ADDRESS] , з мотивів відсутності у спадкоємці правовстановлюючих документів, що підтверджували право власності [PERSON] на вищевказаний житловий будинок. Просила суд, визначити, що частка [PERSON] , яка померла [INFO] у праві спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] становить Ѕ частку. Визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно, а саме 1/6 частку будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . 29.01.2021 року третя особи з самостійними вимогами, щодо предмета спору [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про визначення частки майна, належної померлій у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на спадкове майно, за обставин, викладених вище. Просила суд, визначити, що частка [PERSON] , яка померла [INFO] , у праві спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , становить Ѕ частку. Визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно, а саме 1/6 частку будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивачка та представник третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги та вимоги третьої особи підтримала, просила суд їх задовольнити. Представник позивачки та третьої особи Турченко Є.І. позовні вимоги та вимоги третьої особи підтримав, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнала, заперечувала, щодо задоволення вимог третьої особи. Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, а позов третьої особи з самостійними вимогами до задоволення не підлягає. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 19.05.2020 року серії [NUMBER] (а.с.6). На момент смерті [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] , зазначений шлюб було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області від 25.12.2009 року на підставі чого було видано свідоцтво про шлюб від 25.12.2009 року серія [NUMBER] (а.с.7). Під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] спільно побудували житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності на зазначений об`єкт нерухомого майна було повністю зареєстровано за [PERSON] (а.с.27-28). Даний факт визнається відповідачем [PERSON] та ним не оспарюються, про що наявна заява про визнання в даній частині позову ( а.с.213). [PERSON] є донькою померлої [PERSON] та відповідача [PERSON] що підтверджується свідоцтвом про народження дитини від 20.01.2010 року серії [NUMBER] (а.с.72). Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 484/02-81 від 24.11.2020 року відмовлено [PERSON] , яка діє від імені [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, розташовану по [ADDRESS] , після смерті [INFO] [PERSON] (а.с.10). Норми СК України у ст.ст. 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Зміст ч. 1 ст. 368 ЦК України зазначає, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Як вбачається з ч.2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" № 20 від 22.12.1995 року, частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Також суд при ухваленні рішення бере до уваги правову позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, закріплену в п. 3.4. інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, де зазначено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Таким чином частки померлої [PERSON] та [PERSON] є рівними та становлять по Ѕ кожного. Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є єдиними спадкоємцями померлої [PERSON] за законом, та є спадкоємцями однієї черги (першої черги). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 484/02-81 від 24.11.2020 року відмовлено [PERSON] , яка діє від імені [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, розташовану по [ADDRESS] , після смерті [INFO] [PERSON] (а.с.10). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Таким чином, суд прийшов до висновку про визнання за [PERSON] право власності на спадкове майно, а саме 1/6 частку будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст.242 ЦК України, батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Опікун є законним представником малолітньої особи та фізичної особи, визнаної недієздатною. Законним представником у випадках, встановлених законом, може бути інша особа. З матеріалів позовної заяви вбачається, що законним представником неповнолітньої [PERSON] , [INFO] є її батько [PERSON] (а.с.72). Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Щодо вимоги третьої особи з самостійними вимогами, щодо предмета спору [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, а саме на 1/6 частку будинку за [PERSON] , слід зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, який відповідно до вимог ст. 68 ЗУ «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Згідно роз`яснень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05. 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Отже, чинним законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - Свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та ЗУ «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган. Постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій відносно [PERSON] в матеріалах справи відсутня. Крім того, відповідачем не заперечується право [PERSON] на спадкове майно. В матеріалах спадкової справи № 318/2020, щодо майна померлої [INFO] [PERSON] міститься заява [PERSON] , в якій останній повідомляє, що окрім нього спадкоємцем за законом є донька померлої - [PERSON] , [INFO] та мати померлої [PERSON] (а.с.191). Враховуючи вище викладене, вимога третьої особи з самостійними вимогами, щодо предмета спору [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, а саме на 1/6 частку будинку за [PERSON] задоволенню не підлягає, оскільки порушення інтересів останньої суду не доведено. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачкою при зверненні до суду за подання позовної заяви, яка містить дві вимоги, сплачено судовий збір на загальну суму 3718,38 грн. (2877,57 грн. - майнова вимога, 840, 80 грн. - немайнова вимога). В матеріалах справи міститься заява [PERSON] про визнання позову в частині вимоги, що частка [PERSON] , яка померла [INFO] у праві спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] становить Ѕ частку. Враховуючи вище викладене слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 3297, 98 грн. судового збору (2877,57 грн. - майнова вимога, та 420, 40 грн. (50%) - немайнової вимоги). Що стосується витрат на правничу допомогу, то суд враховує, що результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя ст. 137 ЦПК України). В матеріалах справи міститься договір № 2020/10/30 від 30.10.2020 року про надання правничої допомоги адвокатом Турченком Є.І. [PERSON] , яка є позивачем та представником третьої особи з самостійними вимогами. У вище вказаному договорі про надання правничої допомоги адвокатом, [PERSON] названа у подальшому «клієнт». Ціна наданих послуг складається з надання послуг по підготовці позовної заяви та послуг за здійснення представництва в суді, однак не конкретизовано, якого саме позову [PERSON] , де остання позивач, чи представник третьої особи з самостійними вимогами. В матеріалах справи наявні квитанції: до прибуткового касового ордеру № 1 від 09.12.2020 року на суму 6000 грн., які прийнято від [PERSON] адвокатом Турченко Є.І. (а.с.40); № 04/12/20 від 04.12.2020 року на суму 6000 грн. (а.с.207); № 12/02/21 від 12.02.2021 року на суму 1000 грн.(а.с.208); № 02/03/21 від 02.03.2021року на суму 1000 грн. (а. с. 209). Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволені, у позові третьої особи з самостійними вимогами відмовлено, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 7000,00 грн. витрат на правову допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: approved