Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в якому з урахуванням уточнення просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь грошову компенсацію 3/ 4 частин вартості внесених спільних коштів подружжя за пакет цінних паперів (акцій), на загальну суму 78 744 150,00 грн, що в цілому складається з: 349 949 штук простих іменних акцій емітента ПрАТ «Трест «Київміськбуд - 1», номінальною вартістю цінного паперу - 150,00 грн, загальною цінною за пакет цінних паперів в сумі 52 492 350,00 грн; 349 999 штук простих іменних акцій емітента ПрАТ «Трест «Київміськбуд - 1», номінальною вартістю цінного паперу - 150,00 грн, загальною цінною за пакет цінних паперів в сумі 52 499 850,00 грн. Також позивач просила стягнути з відповідача судові витрати. Зазначені обставини позивач обґрунтовує тим, що 09 березня 1993 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. За час перебування в шлюбі станом на 31.12.2010 у спільну власність було набуте майно, до переліку якого входять майнові права на 699 948 шт. простих іменних акцій емітента ПрАТ «Трест «Київміськбуд-1», що становить 99,9926% від статутного капіталу емітента (номінальна вартість цінного паперу - 150,00 грн), загальною номінальною вартістю 104 992 200,00 грн, які були оформлені на відповідача. Протягом останніх декількох років між сторонами триває процес поділу спільного майна подружжя. У серпні 2015 року позивач дізналася, що відповідач не є власником простих іменних акцій ПрАТ «Трест «Київміськбуд-1», оскільки останнім зазначені цінні папери відчужені на користь ТОВ «КМБ Корп Солюшнз». Позивач вважає, що такі акції підлягають поділу шляхом виплати на її користь грошової компенсації, оскільки вказані цінні папери були відчужені на користь ТОВ «КМБ Корп Солюшнз» без її згоди як співвласника (без згоди дружини), а також в період дії постанови слідчих органів про накладення арешту на всі майнові активи відповідача. На думку позивача, вона має право на отримання грошової компенсації вартості цінних паперів. Крім того, зазначає, що відповідач приховав від неї вказане майно, використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя та не в інтересах сім'ї, що є підставою для збільшення розміру частки позивача до 3/4 частин пакетів акцій, що становить 78 744 150,00 грн. Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві та додаткових поясненнях до неї. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала у повному обсязі з підстав зазначених у письмових запереченнях та додаткових поясненнях до них. Представники третіх осіб ПрАТ «ТРЕСТ «КИЇВМІСЬКБУД-1», ТОВ «КМБ КОРП СОЛЮШНЗ», Київської міської прокуратури № 5, Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві у судові засідання не з'являлися, про час та місце повідомлялися належним чином. Суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі третіх осіб. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, а також з'ясувавши всі обставини справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з огляду на наступне. 09 березня 1993 року між [PERSON] (відповідач) та [PERSON] (позивач) укладено шлюб, який зареєстрований ВРАГСом Мінської райдержадміністрації, актовий запис № 191 (а.с.11 т.1). Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. За правилами ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У відповідності до положень ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: грошові кошти, акції та інші цінні папери, тощо. Судом встановлено, що за час перебування у шлюбі з позивачем відповідачем набуті у власність цінні папери - іменні акції, емітентом яких є ПрАТ «Трест «Київміськбуд-1». Згідно з ст. 6 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» акція - це іменний цінний папір, який посвідчує майнові права його власника (акціонера), що стосуються акціонерного товариства, включаючи право на отримання частини прибутку акціонерного товариства у вигляді дивідендів та право на отримання частини майна акціонерного товариства у разі його ліквідації, право на управління акціонерним товариством, а також немайнові права, передбачені Цивільним кодексом України та законом, що регулює питання створення, діяльності та припинення акціонерних товариств. Акція є неподільною. Відповідно до ч. 4 ст. 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Статтею 208 ЦК України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою. Таким чином, правочини направлені на придбання, відчуження цінних паперів за участю юридичної особи мають вчинятися в письмовій формі. Нотаріальне посвідчення для такого виду договорів чинним законом не передбачено. 04 березня 2011 року відповідач [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу цінних паперів № 2-Б-1/11, за умовами якого відчужив на ім'я останньої прості іменні акції, емітовані ПрАТ «Трест «Київміськбуд-1», у кількості 349 999 штук. Вказані обставини встановлені рішенням Подільського районного суду м. Києва від 17 грудня 2013 року, яке набуло законної сили, а тому в порядку, передбаченому ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягають (а.с.110-111 т.1). За рішенням Подільського районного суду м. Києва від 17 грудня 2013 року вказаний вище правочин визнаний недійсним, в порядку застосування наслідків недійсності правочину за [PERSON] визнано право власності на прості іменні акції, емітовані ПрАТ «Київміськбуд-1», у кількості 349 999 штук, загальною вартістю 52 499 850,00 грн (а.с.110-111 т.1). Суд не погоджується з твердженням представника відповідача відносно того, що відповідачем вказаний пакет акцій набутий у особисту приватну власність, оскільки визнання права власності за рішенням суду відбулося під час припинення сторонами спільного проживання, з огляду на те, що вищезазначеним рішенням суду фактично повернуто цінні папери у спільну сумісну власність подружжя [PERSON] шляхом визнання правочину з відчуження таких цінних паперів недійсним, тобто таким, що не створює юридичних наслідків для сторін. 08 травня 2014 року між [PERSON] та ТОВ «КМБ КОРП СОЛЮШИНЗ» був укладений договір купівлі-продажу цінних паперів №БВ-1397/14, за яким [PERSON] відчужив на користь товариства 349 999 штук простих іменних акцій ПрАТ «Трест «Київміськбуд-1», на загальну суму 52 499 850,00 грн (а.с.34 т.1). Також 30 вересня 2014 року між [PERSON] та ТОВ «КМБ КОРП СОЛЮШИНЗ» був укладений договір купівлі-продажу цінних паперів №БВ-0914/1820, за яким [PERSON] відчужив на користь товариства 349 949 штук простих іменних акцій ПрАТ «Трест «Київміськбуд-1», за ціною за пакет цінних паперів в розмірі 52 492 350,00 грн (а.с.35-36 т.1). 28 листопада 2014 року між [PERSON] та ТОВ «КМБ КОРП СОЛЮШИНЗ» укладений додатковий договір № 1 до вказаного договору №БВ-0914/1820, за змістом якого розрахунок за придбані цінні папери здійснюється шляхом перерахування на користь відповідача простих іменних акцій, емітованих ПАТ «Торговий Дім «Віан» (а.с.140 т.1). Не знайшли свого підтвердженні матеріалами справи посилання представників позивача на фіктивність додаткової угоди, укладеної 28 листопада 2014 року, до договору купівлі-продажу цінних паперів № БВ-0914/1820, з огляду на наявний в матеріалах справи акт виконання зобов'язань від 30 вересня 2014 року. Відповідно до вказаного акту сторони засвідчили, що зобов'язання виконані ними у повному обсязі, претензій один до одного не мають. Разом з тим, на копії зазначеного акту виконання зобов'язань відсутній підпис представника відповідача [PERSON] (а.с.139-140 т.1) За приписами ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. У постанові від 3 липня 2013 року у справі N 6-61цс13 Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України висловила наступна правову позицію. За загальним правилом ч. 2 ст. 65 СК дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її (його) згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Така згода на укладення одним з подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна згідно із ч. 3 ст. 65 ЦК повинна бути письмовою, у тому числі нотаріально посвідченою, якщо правочин підлягав вчиненню з таким посвідченням. Ці вимоги поширюються на вчинення будь-яких правочинів. Вирішуючи спори між подружжям про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі, судам слід ураховувати, що господарське товариство є власником майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу (ст. 115 ЦК, ст. 85 Господарського кодексу України (далі - ГК) та ст. 12 Закону України від 19 вересня 1991 року N 1576-XII "Про господарські товариства"). Згідно з положеннями ст. 10 Закону України від 19 вересня 1991 року N 1576-XII "Про господарські товариства" та ст. 116 ЦК учасники господарського товариства мають право здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують його участь у товаристві, у порядку, встановленому законом. З моменту внесення грошових коштів до статутного капіталу господарського товариства вони є власністю самого товариства, зазначені спільні кошти (майно) подружжя втрачають ознаки об'єкта права спільної сумісної власності подружжя. Право на компенсацію вартості частини коштів виникає в іншого подружжя лише щодо спільних коштів, а не статутного капіталу, при цьому лише в тому разі, коли спільні кошти всупереч ст. 65 СК України були використані одним із подружжя саме для внесення вкладу до статутного капіталу. З огляду на положення ст. ст. 116, 147 ЦК подальше розпорядження учасником товариства його часткою в статутному капіталі є суб'єктивним корпоративним правом такого учасника й відчуження ним на власний розсуд частки в статутному фонді не може вважатися використанням (відчуженням) спільного майна подружжя проти волі іншого подружжя та не в інтересах сім'ї. Таким чином, у разі передання подружжям свого майна для здійснення підприємницької діяльності шляхом участі одного з них у заснуванні господарського товариства це майно належить зазначеному товариству на праві власності, подружжя набуває відповідне майнове право, яке реалізується одним із подружжя (засновником) шляхом участі в управлінні товариством, а друге подружжя набуває право вимоги виплати йому певних сум у разі поділу майна між подружжям. Отже, учасник господарського товариства має право розпорядження належною йому часткою в статутному капіталі товариства без згоди другого подружжя. За таких підстав, суд доходить висновку, що за час перебування у зареєстрованому шлюбі [PERSON] мав право розпорядитися належними відповідачу на праві власності цінними паперами, які засвідчують його участь в акціонерному товаристві, без згоди позивача. При цьому, в рахунок оплати договірної вартості спірних цінних паперів відповідачем отримані у власність не грошові кошти, а цінні папери, емітовані іншими господарськими товариствами. Цивільним кодексом України в статті 204 встановлена презумпція правомірності правочину. В разі вчинення стороною правочину з порушенням ч. 2 ст. 65 СК України, такий правочин є оспорюваним та може бути визнаний судом недійсним. Позивачем не надано доказів, що на час вирішення даної справи правочини, на підставі яких припинено право власності відповідача на спірні цінні папери, визнані судом недійсними та відповідно застосовані правові наслідки недійсності правочинів. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач [PERSON] має громадянство Республіки Молдова, про що зазначено у змісті договорів купівлі-продажу цінних паперів. На час розгляду справи відповідач [PERSON] проживає на території Республіки Молдова в м. Кишиневі. У лютому 2015 року відповідач [PERSON] звернувся до Суду сектора Буюкань, мун. Кішінеу з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Рішенням Суду сектора Буюкань, мун. Кішінеу 14 травня 2015 року такий позов було задоволено (а.с.131-137 т.1). Рішенням Кишинівської Апеляційної палати від 03 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції про розірвання шлюбу було залишено без змін. Рішення Апеляційної палати є остаточним (а.с.131-137 т.1). 12 грудня 2015 року до Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб внесено запис про розірвання шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON], за актовим № 601. Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що на час поділу майна подружжя [PERSON] спірні цінні папери позивачу на праві власності не належать. Відчуження цінних паперів відбулося до розірвання шлюбу, укладеного між сторонами. Доказів припинення спільного ведення господарства до розірвання шлюбу відповідачем не надано, а представниками позивача такі обставини заперечувалися. Відтак, спірні цінні папери не увійшли до обсягу спільного нажитого майна подружжя, наявного на час його поділу. В рахунок оплати договірної вартості спірних цінних паперів відповідачем отримані у власність цінні папери, емітовані іншими господарськими товариствами, такі цінні папери досі залишаються у власності відповідача. Питання щодо розміру частки подружжя у спільному майні, способу та порядку його поділу вирішуються судом після визначення обсягу спільного майна подружжя, а тому з'ясуванню у даній справі не підлягають. Також як вбачається з матеріалів справи, постановою заступника прокурора Оболонського району м. Києва Сисоєва Д.О. від 13 травня 2011 року на всі майнові активи [PERSON] накладено арешт, у тому числі на прості іменні акції, емітентом яких є ПрАТ «Трест «Київміськбуд-1». Вказаний арешт накладений в порядку забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна в рамках кримінальної справи № 55-3532, порушеної відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191 КК України та інших осіб (а.с.37 т.1). У листі Прокуратури сектора Буюкань мун.Кишинеу Республіки Молдова від 31 липня 2014 року №11-2014038041-7548, що адресований Прокуратурі м. Києва, зазначається, що постановою Першого заступника Генерального прокурора від 27 січня 2014 року було прийняте кримінальне провадження №42012110000000358, у відношенні [PERSON] від судових органів України. 28 січня 2014 року ця справа була передана прокуратурі сектору Буюкань для здійснення кримінального провадження та їй присвоєно номер [NUMBER]. Виходячи із санкцій статей КК Республіки Молдова (санкції статей 191 п.(5), 244 п.(2) Кримінального кодексу Республіки Молдова не передбачають конфіскації майна), які інкримінуються [PERSON], недоцільно збереження арештів, накладених в межах кримінального провадження компетентними органами України (а.с.161-165 т.1). Відтак, суд погоджується з твердженням представника відповідача, що з моменту передачі слідчими органами України кримінального провадження, виділеного в окреме провадження у відношенні [PERSON], до слідчих органів Республіки Молдова, застосовані слідчими органами до [PERSON] запобіжні заходи у межах цього кримінального провадження, не діяли. Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed