Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

АТ «Харківобленерго» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про користування електричною енергією за період з 16.02.2012 року по 30.04.2018 року в розмірі 24292 грн 95 коп. Свої позовні вимоги арґументує тим, що відповідач зобов'язаний сплачувати спожиту електричну енергію за вказаною у позові адресою за обумовленими тарифами (цінами), згідно дійсного договору про користування електричною енергією. Однак [PERSON] систематично невиконує, встановлений договором обов'язок щодо оплати одержаної електричної енергії за обумовленими тарифами у передбачені терміни, внаслідок чого на її особовому рахунку № [NUMBER] утворилася сума заборгованості, розмір якої згідно довідки-розрахунку, станом на 30.04.2018р. за період з 16.02.2012р. по 14.05.2015р. складає 7124 грн. 58 коп., за період з 14.05.2015р. по 30.04.2018р. в сумі 17168 грн. 37 коп., а всього: 24292 грн. 95 коп. Враховуючи відмову з боку відповідача сплатити суму заборгованості за спожиту електричну енергію у добровільному порядку або укласти графік погашення цієї суми у розстрочку позивач вважає, що його порушене право (на отримання оплати вартості спожитої електроенергії) підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача суми заборгованості за спожиту електричну енергію за період з 16.02.2012р. по 30.04.2018 в розмірі 24292 грн. 95 коп. у примусовому порядку. У судове засідання сторони не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, представник позивача надав суду заяву про те, що позовні вимоги підтримує повністю та розгляд справи проводити за його відсутності, відповідач також надала заяву про розгляд справи за її відсутності. На адресу суду з боку відповідача надійшов відзив, в якому [PERSON] просить суд при вирішенні цієї справи застосувати строк позовної давності, оскільки частина вимоги щодо стягнення заборгованості виходить за межі цього строку, тривалість якого згідно до ст. 257 ЦПК України становить три роки. Суд, дослідивши усі наявні в справі докази у їх сукупності, прийшов до наступного. У відповідності до ст.ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. У період часу, за який заявлено вимогу про стягнення заборгованості відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулювалися статтею 714 ЦК України, статтями 24-27, Правилами користування електроенергією для населення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26 липня 1999 року (Правила), та частково Законом України «Про електроенергетику». Вимога АТ «Харківобленерго» мотивована тим, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в квартирі за адресою: [ADDRESS] для користування електричною енергією на ім'я [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER]. Згідно до умов договору купівлі-продажу квартири від 11.02.2011 року відповідач стала власником однокімнатної квартири за цією адресою. 14.03.2011 [PERSON] продала квартиру [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу квартири. Згідно до статті 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Однак 01 квітня 2011 року (вже після продажу квартири) [PERSON] надавши документи про придбання нею квартири уклала із АК «Харківобленерго» договір про користування електричною енергією № 171747 віж 01.04.2011 (Договір) за адресою: [ADDRESS], відповідно до якого енергопостачальник бере на себе зобов'язання надійно постачати споживачеві електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до потужності 1,5 кВт електроустановок споживача, з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості, а споживач зобов'язується оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим договором (копія додається). В той же день (01.04.2011р.), при укладанні Договору представниками енергопостачальника за адресою відповідача було встановлено новий приладу обліку типу НІК 2102-02 № 3004894, 2010 р.в. із показами на момент встановлення: "000005,0" про що 01.04.2011 було складено акт про пломбування і передачу-прийом цього лічильника та пломб на ньому відповідальне зберігання, який беззаперечно був підписаний відповідачем У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов Договору, на особовому рахунку № [NUMBER] утворилась сума заборгованості за спожиту електричну енергію, розмір якої згідно довідки-розрахунку станом на 30.04.2018р. складає за період з 16.02.2012р. по 14.05.2015р. в сумі 7124 грн. 58 коп., за період з 14.05.2015р. по 30.04.2018р. в сумі 17168 грн. 37 коп., а всього: 24292 грн. 95 коп. Пунктом 29 Договору передбачено, що цей договір може бути розірваний достроково у разі зміни споживачем місця проживання та остаточного припинення користування електричною енергією. Згідно до п. 6 Правил у разі остаточного припинення користування електричною енергією споживач не пізніше ніж за 7 днів повинен повідомити про це енергопостачальника та розрахуватися за спожиту електричну енергію, подати енергопостачальнику заяву про розірвання договору. Крім того згідно до п. 11 Договору споживач електричної енергії зобов'язується не пізніше ніж за 7 днів до припинення користування електричною енергією у квартирі або на іншому об'єкті письмово повідомити електропостачальника про розірвання договору та розрахуватися за спожиту електричну енергію, включаючи день виїзду. Після продажу квартири у березні 2011 року [PERSON] не повідомляла енергопостачальника про остаточне припинення користування електричною енергією за вказаною адресою та заяву про розірвання Договору енергопостачальнику не надавала. Навпаки, укладання із енергопостачальником договір про користування електричною енергією у цій квартирі. За таких обставин договір про користування електричною енергією № 171747 від 01.04.2011 не може вважатися розірваним, а умови цього Договору є дійсними для його сторін й дотепер, оскільки не було дотримано законодавчо визначений порядок розірвання такого договору. Матеріалами справи підтверджується, що енергопостачальником 28.04.2011 на ім'я [PERSON] було видано довідку про відсутність заборгованості за спожиту електричну енергію по особовому рахунку № [NUMBER], однак факт отримання відповідачем такої довідки не є беззаперечним доказом волевиявлення споживача спрямованого на остаточне припинення користування електричною енергією та розірвання Договору. Можливості "автоматичного" розірвання договору про користування електричною енергією лише при зміні місця проживання, ні ЦК України, ні Законом України «Про електроенергетику», ні Правилами не передбачено. Відповідно до статей 67, 162 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію тощо) визначається за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Відповідно до пункту 42 Правил, споживачі електричної енергії зобов'язані: дотримуватися вимог нормативно-технічних документів та договору, забезпечувати технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок та побутових електроприладів, забезпечувати збереження приладів обліку і пломб на них у разі розміщення приладу обліку в квартирі або на іншому об'єкті споживача, оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та Правил, надавати розрахункові документи на вимогу представників енергопостачальника для перевірки правильності оплати та відповідності записів у них показанням приладу обліку та інше. Пунктом 19 Правил передбачено, що розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі фактичних показань приладів обліку. Постачання фізичним особам електроенергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією. Підключення електроенергії за адресою відповідача (власника квартири на той момент), відкриття особового рахунку на її ім'я та укладання з нею договору про користування електричною енергією породжує права та обов'язки як для енергопостачальника так і для споживача. Виходячи з положень статей 6, 526, 626-631 ЦК України укладений договір є обов'язковим для належного виконання сторонами відповідно до його умов, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Згідно зі статтею 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Отже, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами цього спору, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав та обов'язків сторін, на боржників покладено певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому відповідає право вимоги кредитора (ч.1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплати грошей за надані послуги. Належним виконанням зобов'язання з боку відповідача в даному випадку є оплата спожитої електричної енергії у встановлені законом строки та забезпечення безпечної експлуатації енергетичного обладнання. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Договором, зокрема п. 11 встановлено обов'язок споживача оплачувати спожиту електричну енергію відповідно до умов договору та вносити плату за спожиту електричну енергію виключно на розподільчий рахунок енергопостачальника в повноважному банку. Відповідач зобов'язання щодо сплати за спожиту електроенергію згідно до умов Договору не виконує, у зв'язку з чим на його особовому рахунку виникла заборгованість за період з 16.02.2012р. по 30.04.2018р. в сумі 24292 грн. 95 коп.. Разом з тим судовим розглядом встановлено, що позивач 23.01.2017 звертався до суду із вимогою про стягнення з відповідача на свою користь суми заборгованості за спожиту електроенергію в сумі 10220,76 грн. за період з 14.05.2015 по 31.12.2016 р., про що 10.04.2017 Дзержинським районним судом м. Харкова було видано судовий наказ № 638/958/17, який 19.09.2018 р. було скасовано цим же судом за відповідною заявою відповідача. Частиною 2 ст. 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 3 ст. 264 ЦК України). Судовий наказ відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України (у редакції, що була чинною до 15.12.2017) є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що на момент (23.01.2017) звернення позивача до суду із заявою про стягнення заборгованості за період з 14.05.2015 по 31.12.2016 р. така вимога згідно до ч. 1 ст. 96 та ч. 3 ст. 118 ЦПК України (у чинній на той час редакції) могла бути реалізована лише у наказному провадженні, подання стягувачем такої заяви в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Правовий висновок Верховного Суду України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14. Оскільки позивачем не надано доказів реалізованої вимоги щодо стягнення заборгованості з відповідача у наказному провадженні в період часу до 14.05.2015 року, вбачаються наявними підстави для частково задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості лише за період часу з 14.05.2015 по 30.04.2018р. в сумі 17168 грн. 37 коп. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною спору згідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України є правовою підставою для відмови у позові, отже в задоволенні вимоги про стягнення заборгованості в період часу до 14.05.2015 року Акціонерному товариству «Харківобленерго» слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі цього позову сплачено суму судового збору у розмірі 1762 грн., одже, сума судових витрат, що відповідає частці задоволених позовних вимог та підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача складає 1245,24 грн.

Outcome: partial