Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

В заяві до суду позивач вказав, що Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») та [PERSON] (надалі - Відповідач-1) 02.09.2008 р. уклали кредитний договір №УІС\\\\К\40000006888 (надалі - Кредитний договір). Відповідно до п. 1.1. кредитного договору Банк зобов'язався надати Відповідачу-1 кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 32620.08 [Долар США] строком до 17.04.2028 р., а Відповідач-1 зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Копія кредитного договору №УІС\\\\Т340000006888 від 02.09.2008 р. Додається до позовної заяви (Додаток-3) В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і Відповідач-1 17.04.2008 р. уклали договір іпотеки № \(надалі - договір іпотеки). Згідно з п. 1.1 договору іпотеки Відповідач- 1 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартира загальною площею 43.15, житловою площею 28.70 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить Відповідачу-1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Копія договору іпотеки № УІС\\УП40000006888 від 17.04.2008 р. додається до позовної заяви (Додаток-4) Свої зобов'язання за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» виконав в повному обсязі, надавши Відповідачу кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Згідно зі статями 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення зазначених норм закону та умов договору, Відповідач зобов'язання за Кредитним договором не виконав. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та 10.02.2014 року суд виніс рішення звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартира загальною площею 43.15, житловою площею 28.70 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570). Копія рішення суду додається до позовної заяви (Додаток - 5) Відповідно до ст. 40 ЗУ "Про іпотеку" та с. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Вище вказані обставини підтверджуються письмовим повідомленням (Додаток - 6,7) Таким чином, Відповідач та усі інші мешканці підлягають виселенню з квартири розташованої за адресою: [ADDRESS]. Крім того, відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи. За цією адресою особа має право проживати, на неї надсилаються усі офіційні документи, відповідно до даних про реєстрацію нараховуються усі комунальні послуги і таке інше. Наявність осіб, зареєстрованих по квартирі, на яку звертається, негативно відобразиться на її ціні, а також буде перешкоджати реалізації цього предмета іпотеки. Також, договором іпотеки, укладеним між відповідачем та позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи викладене просив висилити [PERSON], [PERSON] та інших осіб, які зареєстровані або проживають у квартирі (предмет іпотекі) розташований за адресою [ADDRESS]. В судовому засіданні, враховуючи те, що до участі у справі були залученні відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] просив також висилити даних осіб з квартири (предмет іпотекі) розташований за адресою [ADDRESS], а також просив стягнути з відповідачів понесенні судові витрати. Відповідачі [PERSON], [PERSON], які діють в своїх інтересах та інтересах своїх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON], пред,явлений позов не визнали і заперечили проти його задоволення. Вони пояснили суду, що на даний час не мають іншого житла. Підставами для виселення є норми ст.109 ЖК України, а дана норма Закону передбачає, що громадянам, які виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Кредитну лінію у розмірі 150000 грн було укладено 17 квітня 2008 року, а квартиру ними було придбано 16 квітня 2008 року, що підтверджується договором купівлі - продажу № 888956 посвідченим 16 квітня 2008 року приватним нотаріусом Барського районного нотаріального округу Вінницької області № 1131 Мельником О.М. Крім того банком їм був наданий кредит в сумі 150000 грн., а квартира була придбано за 238274 грн 30 коп, тобто за суму, яка значно перевищує розмір кредитної лінії. Це вказує, що квартира не могла бути придбана повністю за рахунок кредиту, а тому підстав для виселення сім,ї з квартири, без надання іншого житлового приміщення, немає. Також в квартирі зареєстровані троє дітей: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] і виселення їх призведе до порушення ряду законодавчих актів. Крім того 3 червня 2014 року було прийнято Закон України ,,Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті,, і ст.5 даного акту не дає право на примусове стягнення ( відчудження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається іпотекою. Представник служби у справах дітей Барської райдержадміністрації Вовчук І.А пред,явлений позов не визнала і суду пояснила, що відповідно до висновку від 5 лютого 2016 року комісії з питань захисту прав дитини Барської районної державної адміністрації остання вирішила недоцільним виселення малолітніх [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] з квартири [ADDRESS]. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. До такого висновку суд дійшов із слідуючого: судом, відповідно до додаткової угоди (а.с.4), рішення Барського районного суду від 10 лютого 2014 року (а.с.11) було встановлено, що Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») та [PERSON] 17.04.2008р. уклали кредитний договір №УІС\\\\К\40000006888. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору Банк зобов'язався надати Відповідачу-1 кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 32620.08 [Долар США] строком до 17.04.2028 р., а Відповідач-1 зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і Відповідач [PERSON] 17.04.2008 р. уклали договір іпотеки № \(а.с.8). Згідно з п. 1.1 договору іпотеки [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 43.15, житловою площею 28.70 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу № 888956, від 16 квітня 2008 року, що посвідченим 16 квітня 2008 року приватним нотаріусом Барського районного нотаріального округу Вінницької області № 1131 Мельником О.М. (а.с55). Позивач в своїх вимогах вказував, що кредитний договір був укладений 2 вересня 2008 року, разом з тим суд вважає помилкою дане ствердження, адже як вище зазначалось, датою укладення договору є 17 квітня 2008 року, відповідним числом укладався і договір іпотеки. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та 10.02.2014 року Барський районний суд (а.с11-14) виніс рішення звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартира загальною площею 43.15, житловою площею 28.70 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570). Відповідно до ст. 40 ЗУ "Про іпотеку" та с. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Вище вказані обставини підтверджуються письмовим повідомленням Таким чином, на думку позивача Відповідачі підлягають виселенню з квартири розташованої за адресою: [ADDRESS]. Згідно ч.2 ст.109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих прміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечено іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено у рішенні суду. За змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки,надається інше постійне житлотільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбаненеза рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. На це ж звернув увагу Верховний Суд України у своїй постанові від 18.03.2015р. у справі №6-39цс15, зазначивши, що як виняток, допускається виселення громадянбез наданняіншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР). В даному випадку кредитну лінію у розмірі 150000 грн було укладено 17 квітня 2008 року, а квартиру відповідачами було придбано 16 квітня 2008 року. Крім того банком їм був наданий кредит в сумі 150000 грн., а квартира була придбано за 238274 грн 30 коп, тобто за суму, яка значно перевищує розмір кредитної лінії. Це вказує, що квартира була придбана раніше, чим отриманий кредит, не могла вона бути придбана повністю за рахунок кредиту. Таким чином, позивач у даному випадку при постановленні питання про виселення відповідачів повинен був забезпечити надання їм іншого постійного жилого приміщення, чого ним зроблено не було. Всупереч зазначеній нормі в матеріалах справи відсутні будь-які дані про готовність ПАТ КБ,,ПРИВАТБАНК,, надати їм при виселенні інше конкретне жиле приміщення. Також в квартирі зареєстровані троє дітей: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Проти їх виселення і не надання іншого жилого приміщення заперечувала відповідно до висновку від 5 лютого 2016 року комісія з питань захисту прав дитини Барської районної державної адміністрації (а.с.81). В своїх вимогах позивач наполягав на стягненні понесених судових витрат. Так як суд дійшов до переконання про необхідність відмови у задоволенні позову, то згідно до вимог ст.88 ЦПК України, дані вимоги не підлягають до задоволення. На підставі ст.ст.88, 209, 212, 213, 218 ЦПК України, ст.40 ЗУ ,,Про іпотеку,, 109 ЖК України, ст.7 ЗУ ,,Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні,, суд, -

Outcome: dismissed