Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

Позивач 13.02.2018 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № DNН4КР99700332 від 25.03.2006 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2119,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобовязання за Договором виконав в повному обсязі. Відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобовязаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконала. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором та з урахуванням суми заборгованості, яка була задоволена судовим наказом Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 24.12.2009 року, відповідач станом на 15.12.2017 року має заборгованість у розмірі 15053,46 грн., яку позивач просить стягнути на його користь з відповідача. 14.02.2018 року судом направлено запит щодо доступу до персональних даних, на підставі\~ч. 6 ст.187 ЦПК України, з метою отримання інформації про місце проживання (перебування) відповідача, відповідь на який отримано 10.04.2018 року. Відповідно до наданої відповіді відповідач зареєстрований за адресою: [INFO] /а.с.25/ Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 16.04.2018 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження від 16.04.2018 року, разом з копією позовної заяви з додатками, судом двічі направлялися за зареєстрованим місцем проживання відповідача - [ADDRESS], але судова кореспонденція повернулася до суду без вручення адресату, за закінченням терміну зберігання /а.с.31-32,35-36/. Від відповідача відзив на позов до суду не надійшов, тому на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України з ініціативи суду розгляд справи вирішено проводити в судовому засіданні 13.06.2018 року о 10 годині 30 хвилин з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не зявився, у прохальній частині позовної заяви зазначив, що у разі відсутності в судове засідання відповідача, не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку та винесення заочного рішення судом /а.с.4/. На підставі ч.11 ст.128 ЦПК України, суд здійснив виклик відповідача до суду на 13.06.2018 року через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке було розміщене 31.05.2018 року, тобто не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що розгляд справи проводився у відсутності сторін, фіксація судового засідання технічними засобами, у відповідності до ч.2\~ст.247 ЦПК України, не здійснювалась. Відповідно до\~ч.1\~ст.13\~ЦПК України\~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Згідно ч.1, ч.5 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом досліджені всі докази надані сторонами, клопотань про витребування та дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 25.03.2006 року за заявою [PERSON], ЗАТ КБ "ПриватБанк" (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») та [PERSON] уклали кредитно-заставний договір № DNН4КР99700332 від 25.03.2006 року, який складається із заяви позичальника, Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), тарифів. За умовами договору банк надав позичальнику кредит у розмірі 2119,00 грн строком на 12 місяців по 23.03.2007 року включно зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09 % у місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, а позичальник зобовязалася повернути кредит, сплатити відсотки у встановлені строки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що вона була ознайомлена з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам. Крім того, відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам і Тарифами складає між нею та банком договір, що підтверджується її підписом в Заяві /а.с.9-13/. За змістом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При укладенні кредитного договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до норм якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропоновувати свої умови договору. Відповідно до ст.ст.526 та 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Стаття 536 ЦК України зазначає, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У статті 1048 ЦК України вказано, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з частиною 1 статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. В ст.599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. 24.12.2009 року Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» видано судовий наказ про стягнення з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № DNН4КР99700332 від 25.03.2006 року в розмірі 11870,73 грн (а. с. 6). Суд встановив, що згідно розрахунку, станом на 15.12.2017 року загальна заборгованість відповідача за договором становить 25731,17 грн., яка складається з наступного: 2119 грн. тіло кредиту; 9699,63 грн. відсотки за користування кредитом; 13912,54 грн. пеня. Від цієї суми віднімається сума заборгованості, стягнута відповідно до вищезазначеного судового наказу, різниця становить 13860,44 грн. Також нараховані штрафи: 500 грн. фіксована частина, 693,02 грн. відсоток від суми заборгованості. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 15053,46 грн. /а.с.7-8/. Враховуючи зазначені обставини, а також те, що відзиву відповідачем не надано, доводи позивача щодо невиконання відповідачем зобов'язань за договором, а також розміру прострочених платежів нічим не спростовуються і ці обставини слід вважати доведеними, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі. Також, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, що був сплачений ним при зверненні до суду у розмірі 1762,00 грн., адже відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved