Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

До суду з зазначеним позовом звернувся позивач, свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 04.08.2014 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 6039.43 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0.01% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В наслідок неналежного виконання відповідачем умов договору, станом на 14.02.2017 року має заборгованість - 20050.35 грн., яка складається з наступного: 6039.45 грн. - заборгованість за кредитом; 1.55 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6763.96 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 7245.39 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Просять стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість у розмірі 20050.35 грн. за кредитним договором № б/н від 04.08.2014 року та судові витрати у розмірі 1600.00 грн.. Представник позивача в судове засідання не зявився, до суду надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача. В клопотанні представник позивача не заперечує проти винесення заочного рішення, заявлений позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявилась. Про день час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу заочно. Дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлений позов не мотивованим та таким, що підлягає до часткового задоволення. В судовому засіданні встановлено, що відповідач, позивач та СПД [PERSON] 06.06.2005 року уклали трьохсторонній споживчий договір K3P0K00103283 згідно якого [PERSON] придбала у СПД [PERSON]М побутову техніку холодильник Норд вартістю 1890грн.00 коп. та пральну машину LG вартістю 3910 грн.00 коп. а позивач надав відповідачу кредит у розмірі 5800.00 грн. на придбання даної техніки, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 04.08.2014 року сторони начеб то склали Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт згідно якої [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 6039.43 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0.01% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.( а.с.10). Дослідивши даний доказ та даючи йому оцінку суд зазначає, що з копії доказу наданого суду вбачається, що даний документ підписано представником позичальника [PERSON] та [PERSON] тому яким чином даний документ відноситься до відповідача позивач суду не повідомив. Належними є докази які визначають об'єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи. Зазначений документ, поданий суду не належної якості, та дослідити його належним чином суд не має можливості, зважаючи на те, що представник позивача ігнорує виклики до суду, іншим способом суд не може отримати наданий доказ належної якості, суд не може визнати даний доказ допустимим. Мотивуючи свої вимоги позивач просить стягнути з відповідача 6039.45 грн. - заборгованість за кредитом; 1.55 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6763.96 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 7245.39 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. При цьому відповідач посилається на підписану відповідачем вищевказану Генеральну угоду яка разом з запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між відповідачем та Банком Кредитний договір. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Разом з тим суд не може погодитись з доводами позивача, якими останній мотивує нарахування пені та відсотків у зазначених сумах. В Генеральній угоді про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт позичальника від 04.08.2014 року відсутні будь-які згадки про нарахування по комісії за користування кредитом. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на "Умови та правила надання банківських послуг", "Правила користування платіжною карткою" разом з тим позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника. Оскільки «Умови та правила надання банківських послуг» на які посилається позивач не містять підпису позичальника тому такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 06.06.2005 року. Аналогічна позиція висловлена в правових висновках, що викладені в ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2013 року (№ 6-38753св13) та від 18 грудня 2013 року (№ 6-40942св13) та ухвалі ВСУ від 11.03.2015 року (№6-16цс15) та від 22.03.2017 року(6-2320цс16). За таких обставин вимога щодо стягнення суми заборгованості підлягає до часткового задоволення, інші вимоги та нарахування до задоволення не підлягають. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved