Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-16 00:00:00

До Солом`янського районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи Державний нотаріус Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Бочкова Ніна Георгіївна, Головне територіальне управління юстиції України у м. Києві про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування. Позов, з урахуванням уточнень, обґрунтований тим, що [INFO] помер її дядько - [PERSON] , після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з частки земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Дана земельна ділянка належала на праві приватної спільної сумісної власності позивачу та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Зазначила, що є єдиним спадкоємцем за законом, 04.03.2019 вона звернулась з заявою про прийняття спадщини до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори, однак постановою від 13.08.2019 державного нотаріуса відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку у зв`язку з тим, що не визначена частка спадкодавця у спільному майні. Посилається, що має право успадкувати та оформити нерухоме майно, що належало за життя [PERSON] , однак через відмову нотаріуса позбавлена можливості здійснити це в позасудовому порядку. У зв`язку з наведеним вище, просить суд визначити, що частка померлого [INFO] [PERSON] у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , становила 1/6 частину. Також просить визнати за нею право власності на 1/6 частку земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Ухвалою судді від 05.11.2019 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 25.03.2020 на адресу суду від представника третьої особи - Головного територіального управління юстиції України у м. Києві надійшли пояснення відповідно до яких, зважаючи, що дії посадових осіб Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та його підпорядкованих органів позивачем не оскаржується, просять розглянути справу за відсутності представника за наявними документами та доказами, враховуючи фактичні обставини справи та ухвалити рішення відповідно до норм діючого законодавства. 28.01.2021 ухвалою суду витребувано від Дев`ятої київської державної нотаріальної контори належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи № 176/2019, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . 23.03.2021 від Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори до суду надійшли належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою суду від 08.09.2021 у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Від позивача надійшла заява, згідно із якою просить проводити судове засідання за її відсутності. Позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Від відповідачів [PERSON] [PERSON] , [PERSON] надійшли заяви відповідно до яких вони не заперечують проти задоволення позову. Треті особи Дев`ята Київська державна нотаріальна контора, Головне територіальне управління юстиції України у м. Києві у судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про розгляд справи, в матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи у їх відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України). Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК України про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції в місті Києві, актовий запис № 3004. Після його смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно у вигляді частини земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Заповіту [PERSON] не залишив, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 176/2019. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з частинами другою, третьою статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ста ттях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємці першої черги після смерті [PERSON] відсутні. Як передбачено статтею 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно з частиною третьою статті 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Позивач [PERSON] доводиться племінницею померлому [PERSON] , що підтверджується наступними документами: свідоцтвом про народження позивача - [PERSON] , [INFO] , [NUMBER] , де записано батьком [PERSON] , матір`ю [PERSON] , свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] , після укладення шлюбу присвоєно прізвище позивачці [PERSON] , свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] , [NUMBER] , де записано батьком [PERSON] , матір`ю [PERSON] , свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] , [NUMBER] , де записано батьком [PERSON] , матір`ю [PERSON] , записом акта про народження № 444 від 12.02.1949 [PERSON] . Згідно із витягу з реєстру територіальної громади м. Києва від 18.02.2019 № 1065/01-16 [PERSON] у період з 12.02.2019 по 26.02.2019 ( [PERSON] помер [INFO] ) не була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно з частиною першою статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За правилами ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. 04.03.2019 позивач [PERSON] звернулась до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Таким чином, в силу вимог статей 1269, 1270 ЦК України [PERSON] є такою, що прийняла спадщину після смерті свого дядька [PERSON] . Проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії вказаного приватного нотаріуса від 13.08.2019 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,1000 га, що знаходиться на території [ADDRESS] , після смерті [INFO] її дядька, [PERSON] , оскільки у державному акті зазначено, що вказана земельна ділянка передана у спільну приватну власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , і не визначено, яка саме частка земельної ділянки належить померлому, тому неможливо встановити склад спадкового майна. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серія ІV - КВ № 121096, виданого Київською міською радою, земельна ділянка площею 0,1000 га, знаходиться на території [ADDRESS] , видано [PERSON] та землю передано для обслуговування житлового будинку та господарських будівель у спільну приватну власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, площею 0,1000 га, номер витягу НВ-0007393862021 від 16.08.2021, кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:72:184:0002, місце розташування: [ADDRESS] . Договір про визначення часток земельної ділянки між співвласниками не укладався, враховуючи вищезазначені факти, встановити розмір часток у співвласників земельної ділянки неможливо. Так, позивач просить визначити 1/6 частку померлого [PERSON] у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, що знаходиться на території [ADDRESS] . Але слід зазначити, що розпорядженням Київського міського голови № 125/1 від 19.02.2016 «Про перейменування бульвару, [ADDRESS] . Так, відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 364 ЦК України договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до ст. 89 ЗК України встановлено, що поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Таким чином, для поділу часток майна, що знаходиться у спільній сумісній власності за домовленістю співвласників або виділ частки такого майна, необхідне укладання договору у письмовій формі про такий поділ чи виділ з обов`язковим нотаріальним посвідченням такого договору, як того вимагають норми ст. ст. 364, 370, 372 ЦК України. У відповідності до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Виходячи з того, що за життя спадкодавець [PERSON] не укладав з іншими співвласниками письмовий договір щодо поділу часток майна, що знаходиться у спільній сумісній власності або виділ частки такого майна, частки співвласників спірної земельної ділянки, є рівними. Відповідно до п. 3.4. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Отже, резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено наступним чином: "Визначити, що частка померлого ( П.І. Б.) в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила - 1/2". За умовами ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вище зазначене, дослідивши письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що частка померлого [PERSON] , у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га, що знаходиться на території [ADDRESS] ,складала - 1/6 частку. Крім того, позивач просить визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом на 1/6 частку земельної ділянки площею 0,1000 га, що знаходиться на території [ADDRESS] , на що суд зазначає наступне. Згідно ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Як вбачається з матеріалів справи (спадкової справи), позивач 01.11.2019 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на невиплачену пенсію померлого дядька А тому, виходячи з наявного, суд вважає, що позивач має право на визнання за ним права власності на спірне майно за законом. Оскільки, за життя [PERSON] не було вирішено питання про поділ чи виділ частки земельної ділянки належній йому та іншим співвласниками на праві спільної сумісної власності, а суд прийшов до висновку, що його частка у праві спільної сумісної власності на спірну земельну ділянку, складала - 1/6 частку, отже, до [PERSON] , яка є спадкоємцем після померлого [PERSON] , переходить право власності, яке мав спадкодавець на 1/6 частку земельної ділянки, площею 0,1000 га, що знаходиться на території [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:72:184:0002. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З аналізу зазначеної правової норми випливає, що позов про визнання права власності подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності у неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто, метою подання цього позову є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам частини другої статті 16 ЦК. З огляду на вищенаведене, суд вважає позов [PERSON] обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Позивачем не порушується питання про розподіл судових витрат, а тому підстави для їх стягнення відсутні.

Outcome: approved