Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею.. Свій позов мотивує тим, що перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 18.09.2015 року. Під час шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Після одруження вони проживали в його батьків у [ADDRESS]. В січні 2017 року, з незрозумілих для нього причин, відповідач зібрала свої речі, і разом з сином переїхала до своїх батьків. На примирення відповідач не погоджувалась, за час проживання окремо, стало зрозуміло, що збереження сім'ї неможливо. 14.03.2017 року рішенням Ківерцівського районного суду на користь відповідача з нього стягнуто аліменти на утримання сина. Відповідач перешкоджає йому в спілкуванні з сином,він позбавлений можливлсті бачитися зі своєю дитиною поза місцем проживання відповідача та без її присутності. В квітні місяці він звернувся до Служби у справах дітей Ківерцівської районної державної адміністації Волинської області з заявою щодо визначення способу участі у вихованні дитини. 01.12.2017 року рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області шлюб між сторонами розірвано. Вважає, що між ним та сином повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків зі своїми дітьми, служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Дитина має рости під опікою і відповідальністю обох батьків. Покликаючись на викладені обставини та із врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить суд зобов'язати [PERSON] не перешкоджати [PERSON] у спілкуванні та вихованні сина [PERSON], [INFO]. Визначити [PERSON] наступні способи участі у спілкуванні та вихованні сина [PERSON], [INFO]: -систематичні побачення: кожну другу, четверту середу місяця з 18.00 год. до 19.30 год. в присутності [PERSON] без обмеження місця перебування з узгодженням з [PERSON] місце де таке спілкування буде відбуватися до досягнення дитиною трьох років; -систематичні побачення кожний перший, третій четвер місяця з 18.00 год. до 19.30 год. в присутності [PERSON] без обмеження місця перебування з узгодженням з [PERSON] місце де таке спілкування буде відбуватися до досягнення дитиною [PERSON] трьох років; -систематичні побачення кожну першу, третю суботу місяця з 10.00 год. до 13.00 год. без присутності [PERSON] та без обмеження місця перебування з повідомленням [PERSON] про місце де таке спілкування буде відбуватися до досягнення дитиною [PERSON] трьох років; -систематичні побачення кожну другу, четверту неділю місяця з 10.00 год. до 13.00 год. без присутності [PERSON] та без обмеження місця перебування з повідомленням [PERSON] про місце де таке спілкування буде відбуватися до досягнення дитиною [PERSON] трьох років; -в день народження сина [PERSON] [INFO] року та [INFO] року включно з 10.00 год. до 13.00 год. без присутності [PERSON] та без обмеження місця перебування з повідомленням [PERSON] про місце де таке спілкування буде відбуватися. Позивач та його представник уточнені позовні вимоги підтримали із підстав, зазначених у позовній заяві. Просили позов задовольнити. Відповідач та її представник заявлені позовні вимоги винали частково. Не заперечували проти задоволення позову щодо спілкування дитини з батьком у присутності матері. Представник Служби у справах дітей Ківерцівської районної державної адміністрації надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вважає, що позов підлягає до задоволення. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько дитини мають право на безперешкодне спілкування. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. З пояснень учасників справи, матеріалів справи, судом встановлено, що сторони з 18.09.2015 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який відповідно до рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 01.12.2017 року розірвано(а.с.6,74 ). В шлюбі у сторін [INFO] року народився син [PERSON], місце проживання якого рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 06.09.2017 року визначено за місцем проживання матері [PERSON].(а.с.7,66). Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 14.03.2017 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з відповідача в користь позивача стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини від його заробітку(доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подання позовної заяви 27.02.2017 року і до досягнення дитиною повноліття(а.с.10). Згідно висновку органу опіки та піклування Ківерцівської РДА від 23.02.2018 року визначений спосіб участі батька [PERSON] у спілкуванні з сином [PERSON], [INFO], один раз на тиждень з 10 до 13 години в суботу або неділю(за домовленістю з матір'ю [PERSON].) з можливістю брати сина до себе додому(батько особисто забирає дитину з дому та повертає матері), що є доцільним та відповідає інтересам дитини(а.с.76). Судом встановлено, що на сьогоднішній день подружжя проживає окремо, дитина проживає з матір'ю, між ними та їх батьками неприязні відносини. Про дане свідчать взаємні обвинувачення, звернення в Службу у справах дітей Ківерцівської районної державної адміністрації. Згідно з положеннями ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні та має право на особисте спілкування із нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися із дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 159 СК якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. За правилами ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до Європейської Конвенції про права дитини, прийнятої ООН 20.11.1989 року та ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789 від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Кожна особа має право на проживання в сім'ї, особа може бути примусово ізольована від сім'ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом; діти мають бути забезпечені можливістю здійснення їх прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 4 ч. 3, ст. 7 ч.ч. 7, 8 СК України). За змістом ст.ст. 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дітей, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дітей. Таким чином, на основі встановлених судом обставин, враховуючи, що сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, мають обопільне бажання приймати участь у цьому, несуть однакову відповідальність за виховання, розвиток дитини та її життя, з врахуванням передусім інтересів дитини, не вбачаючи підстав для відмови в позові, суд приходить до висновку, про задоволення позову та можливість визначити [PERSON], батькові дитини, спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON]. Про те, що батько дитини не забезпечить синові належного догляду при побаченні з дитиною без присутності матері, що за місцем проживання позивача відсутні умови для перебування дитини такого віку, що таке спілкування шкодитиме здоров'ю дитини чи перешкоджатиме нормальному його розвиткові, відповідач доказів суду не надала. Задовольняючи позов, суд враховує виключно позитивні характеристики позивача, його ставлення до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дитини, стан здоров'я дитини, проживання позивача недалеко від відповідача та, щоза адресою місця проживання позивача проживають також його батьки, які матимуть змогу спілкуватися з внуком, коли дитина перебуватиме з батьком. Суд приходить до висновку також, що судові витрати слід залишити за позивачем за його клопотанням. На підставі ст.ст.153, 157, 158, 159 Сімейного кодексу України, Закону України "Про охорону дитинства", Європейської Конвенції про права дитини,

Outcome: approved