Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача, [PERSON] , на її користь аліменти на її утримання у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) протягом усього часу проживання з дитиною-інвалідом [PERSON] , [INFO] , та опікування ним, починаючи з дня звернення із позовом до суду. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона разом із відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 вересня 2006 року. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні, крім цього останній є дитиною з інвалідністю підгрупи «А» з діагнозом: дитячий аутизм із затримкою психомовного розвитку та гіперактивністю, у зв`язку з чим потребує постійного догляду. Відповідно до наказу Середино-Будського районного суду Сумської області від 10.10.2018 з відповідача стягуються аліменти на її користь на утримання сина, [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.10.2018 і до досягнення дитиною повноліття. Позивач також зазначила, що на даний час офіційно не працює, отримує державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю та аліменти, які стягуються з відповідача, які в умовах збільшення цін є недостатніми для матеріального утримання дитини, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Вказує, що відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, тому на підставі ст.88 СК України просить суд стягнути з останнього аліменти на її утримання як матері дитини з інвалідністю. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнала в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, мотивуючи свої доводи тим, що наразі відповідач працює слюсарем у ФОП [PERSON] та отримує мінімальну заробітну плату, з якої ще додатково сплачує аліменти на утримання спільного із позивачем сина, [PERSON] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вимога позивача про стягнення з [PERSON] аліментів на її утримання як матері дитини з інвалідністю у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) є необґрунтованою, та в разі її задоволення поставить відповідача у скрутне матеріальне становище. Також представник відповідача зазначила, що позивач крім державної соціальної допомоги дітям з інвалідністю та аліментів на утримання дитини, працює листоношею у відділенні «Укрпошти», що свідчить про те, що остання має змогу на отримані доходи матеріально забезпечувати дитину. Під час судового засідання 10.02.2021 представник відповідача позовні вимоги визнала частково, а саме, в частині стягнення з [PERSON] аліментів на утримання позивача в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), оскільки стягнення з відповідача аліментів саме в такому розмірі, на його думку, буде достатньо для утримання [PERSON] як матері дитини з інвалідністю. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони з 21.09.2006 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Середино-Будського районного управління юстиції Сумської області 21.09.2006; шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Середино-Будського районного суду Сумської області від 13.10.2020 /а.с.7, 136/. За час спільного проживання у сторін народився син: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Середино-Будського районного управління юстиції Сумської області 18.01.2008 /а.с.8/. На підставі судового наказу, виданого Середино-Будським районним судом Сумської області від 10.10.2018, з відповідача, [PERSON] , на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.10.2018 і до досягнення дитиною повноліття /а.с.14/. Малолітній [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає разом з матір`ю, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем /а.с.13/. Відповідно до копії посвідчення серії [NUMBER] , виданого 12.06.2013 Управлінням соціального захисту населення Середино-Будської районної державної адміністрації на ім`я [PERSON] , та копії медичного висновку №7, виданого 04.04.2018 Середино-Будською ЦРЛ [PERSON] , [INFO] , є дитиною з інвалідністю підгрупи «А» /а.с.5, 10/. [PERSON] , [INFO] , за станом здоров`я знаходиться на диспансерному обліку в КНП «Середино-Будська ЦРЛ» із діагнозом: атиповий дитячий аутизм F84.1; помірна розумова відсталість; затримка психомовного розвитку; за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується довідками ЛКК №111/961, №111/962, виданими 16.10.2020 КНП «Середино-Будська ЦРЛ» /а.с.80, 81/. Відповідно до копії довідки №165, виданої управлінням соціального захисту населення Середино-Будської районної державної адміністрації Сумської області 26.03.2020, позивач, [PERSON] , перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Середино-Будської районної державної адміністрації та отримує на дитину [PERSON] державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю відповідно до Закону України «Про державну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» /а.с.11, 103/. Досліджені судом письмові докази в повному обсязі підтверджують факт того, що малолітній [PERSON] є дитиною з інвалідністю та потребує постійного стороннього догляду, що узгоджується з поясненнями свідків, наданими безпосередньо в судовому засіданні. Так, керівник комунального закладу «Середино-Будський інклюзивний центр» [PERSON] повідомив суду, що малолітній [PERSON] перебуває на обліку в Середино-Будському інклюзивному центрі як дитина з особливими потребами. Свідок зазначив, що дитина з огляду на характер своїх захворювань не може самостійно відвідувати навчальний заклад, тому з останнім проводяться заняття вдома за місцем його мешкання в присутності матері, [PERSON] . Малолітній [PERSON] потребує постійного догляду з боку батьків, адже не може самостійно себе обслуговувати та перебування без нагляду може створити небезпеку для його життя та здоров`я. Опікується дитиною здебільшого мати, інколи допомагає бабуся. Практичний психолог Середино-Будської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №1 [PERSON] повідомила суду, що майже три роки проводить заняття із малолітнім [PERSON] . Заняття проводяться за місцем мешкання дитини за обов`язковою присутністю матері, [PERSON] . Дитина, в силу свого захворювання, в присутності сторонніх осіб може поводити себе агресивно, не завжди розуміє, які задачі перед нею ставляться. Свідок також наголосила, що дитина потребує постійного догляду матері, адже не в змозі самостійно себе обслуговувати, а перебування дитини без нагляду може становити загрозу для його життя та здоров`я. Малолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю, [PERSON] , яка ним опікується. З огляду на викладене, суд встановив, що малолітній [PERSON] , будучи дитиною з інвалідністю, потребує особливого догляду, зокрема, постійного перебування поряд із ним матері, оскільки в силу своїх захворювань не має змоги самостійно себе обслуговувати, а присутність сторонніх осіб може спричинити агресивну та неконтрольовану поведінку з боку останнього, що створює потенційну загрозу для життя та здоров`я самої дитини. Постійний догляд матері за [PERSON] створює останньому сприятливі та безпечні умови для навчання та спілкування з педагогами, та водночас унеможливлює працевлаштування позивача для забезпечення належного фінансового утримання дитини. Суд, заслухавши думку сторін, пояснення свідків та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з огляду на таке. Право на утримання одного з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, встановлюється статтею 88 СК України. Відповідно до зазначеної статті якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. Правило є однаковим для обох з подружжя. Право на утримання від іншого має той з них, з ким проживає дитина з інвалідністю, і який опікується нею. Право на утримання виникає на підставі складу юридичних фактів: проживання одного з подружжя з дитиною з інвалідністю та опікування нею; нездатність дитини обходитися без постійного стороннього догляду; походження дитини від другого з подружжя (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення, факт біологічного походження); спроможність другого з подружжя надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст.1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю» дитиною з інвалідністю є особа до досягнення нею повноліття (віком до 18 років) зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність. Відповідно до ч.7 ст.7 вказаного закону особам у віці до 18 років лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів встановлюється категорія "дитина з інвалідністю", а особам у віці до 18 років з виключно високою мірою втрати здоров`я та з надзвичайною залежністю від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду інших осіб і які фактично не здатні до самообслуговування, - категорія "дитина з інвалідністю" підгрупи А. Дитиною з інвалідністю є дитина зі стійким розладом функцій організму спричиненим захворюванням, травмою або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що зумовлюють обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту. Важливою є потреба дитини з інвалідністю в постійному сторонньому догляді. Тому в разі спору дана обставина має бути підтверджена відповідними доказами. Факт опікування дитиною має бути доведений свідченням свідків та іншими доказами. Опікування дитиною не виключається в разі залучення до догляду за дитиною сторонніх осіб, професійних вихователів, медичних працівників тощо. Сам по собі факт проживання з дитиною з інвалідністю не є достатнім доказом опікування нею. Право на утримання не виникає, якщо один з подружжя проживає спільно з дитиною з інвалідністю, однак дитиною опікується інша особа, яка також проживає разом з ними. У ст.88 СК України передбачено певні особливості визначення розміру аліментів судом. Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому суд не враховує можливості одержання подружжям, з яким проживає дитина, аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. Дане правило обумовлене тим, що догляд за дитиною з інвалідністю пов`язаний з особливо значним навантаженням на того з подружжя, який опікується дитиною. Стаття 182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] , є дитиною з інвалідністю підгрупи «А», тобто належить до осіб з виключно високою мірою втрати здоров`я, надзвичайною залежністю від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду інших осіб і які фактично не здатні до самообслуговування; та проживає разом із матір`ю, [PERSON] , яка ним опікується. З довідок про доходи, наданих відповідачем, вбачається, що останній працював слюсарем в ТОВ «Топкар автосервіс» та щомісяця отримував заробітну плату в розмірі 4200 грн, сукупний дохід якого за період з 01.10.2019 по 31.01.2020 склав 17 600 грн, а наразі працює слюсарем у ФОП [PERSON] , заробітна плата складає 5 000 грн на місяць, сукупний дохід за період з 07.05.2020 по 31.01.2021 склав 45 647,62 грн. Крім цього із заробітної плати утримуються грошові кошти в рахунок стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі ј частини заробітку, а саме, 2 026 грн щомісячно /а.с.129, 130/. З викладеного вбачається, що відповідач, працюючи на посаді слюсаря, отримував з 2019 по 2021 мінімальну заробітну плату, з якої щомісяця проводилось утримання в розмірі ј частини заробітку на сплату аліментів на утримання малолітньої дитини, [PERSON] . Крім цього, [PERSON] проживає в місті Києві, не має власного житла, внаслідок чого змушений його винаймати та сплачувати орендну плату, а також витрачати кошти на оплату комунальних послуг та придбання продуктів харчування. Отже суд встановив, що вимога про стягнення з відповідача аліментів на утримання матері дитини з інвалідністю в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) є необґрунтовано завищеною, оскільки в порівнянні його сукупного щомісячного доходу із витратами на проживання та оренду житла поставить [PERSON] в скрутне матеріальне становище. З огляду на викладене, виходячи з того, що відповідач є працездатною особою, офіційно працевлаштований та має регулярний стабільний дохід, не має проблем зі здоров`ям, суд з урахуванням принципу розумності і справедливості дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з [PERSON] на утримання матері дитини з інвалідністю аліменти в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно з моменту звернення до суду з цим позовом протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею. За ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позовна вимога простягнення аліментів на утримання матері дитини-інваліда підлягає задоволенню частково, з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір, загальна сума якого становить 840 грн 80 коп. З урахуванням викладеного та

Outcome: partial