Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

В лютому 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ "Ощадбанк" про визнання права власності в порядку спадкування, просив визнати за ним в порядку спадкування, після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на будинок, що розташований по [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що після смерті матері позивача, яка померла [INFO] , залишилося незаповідане майно, а саме будинок, що розташований по [ADDRESS] . Після смерті матері позивач звернувся до державної нотаріальної контори для прийняття спадщини. Проте 01.11.2019 від нотаріальної контори було надано роз`яснення, що позивачу неможливо видати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки на будинок накладено заборону відчуження. Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 21 лютого 2020 року відкрито провадження у зазначеній цивільній справі. Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 13 березня 2020 року було задоволено заяву позивача про заміну первісного відповідача, замінено первісного відповідача АТ "Ощадбанк" на належного відповідача - Новоодеську міську раду Миколаївської області. У судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Представник відповідача - Новоодеської міської ради, у судове засідання не з`явився, надав відзив, в якому зазначив, що позовні вимоги визнає, просив справу розглядати без представника відповідача. Представник Новоодеської державної нотаріальної контори Миколаївської області, у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника Новоодеської державної нотаріальної контори, як третьої особи. У зв`язку із неявкою сторін та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яким врегульовано спірні правовідносини, дійшов до такого висновку. Позивач [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] , яка померла [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ), що підтверджується рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області по справі №482/552/16-ц. Зазначеним рішенням суду було встановлено факт, що [PERSON] , яка померла [INFO] за життя була рідною матір`ю [PERSON] , [INFO] . [PERSON] була власником житлового будинку, який знаходиться в [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право приватної власності, яке було видане на підставі рішення виконкому Новоодеської міської ради народних депутатів № 22 від 19.02.1981 року. [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.04.1996 року. Відповідну до ст. 16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також, у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно доч.1ст.1261ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як встановлено з матеріалів справи, сторони є спадкоємцями першої черги. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ч. 1 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Як вбачається з матеріалів 01 листопада 2019 року Новоодеською державною нотаріальною конторою позивачу було надано роз`яснення про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину, у зв`язку з накладенням заборони на майно, проте як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно об`єктом обтяження за реєстраційним номером 3367653 є будинок за адресою: [ADDRESS] , а позивач просить визнати за ним в порядку спадкування, після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на будинок розташований по [ADDRESS] . Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» - у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно. З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідачем до початку розгляду справи по суті подано заяву про визнання позову, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, тобто у розмірі 420 грн. 40 коп. З урахуванням повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, у відповідності до ч.1ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 50 відсотків від сплаченого позивачем судового збору в сумі 420 грн. 40 коп.

Outcome: approved