Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

В листопаді 2014 р. МКП «Основаніє» звернулося до суду з позовом, в якому зазначає,що гуртожиток по [ADDRESS] є власністю територіальної громади м.Запоріжжя,знаходиться на балансі МКП «Основаніє». З 15.11.1994 р.у кімнаті № [NUMBER] гуртожитку житловою площею 19,80 кв.м. зареєстрована відповідач [PERSON],яка згідно актів комісійної перевірки та зі слів сусідів,не проживає в гуртожитку з 2012 р.,її місце знаходження невідоме,в кімнаті відсутні майно,особисті речі та документи відповідача,перешкод у користуванні жилим приміщенням їй не чинилося. Оскільки відповідач [PERSON]відсутня у спірному жилому приміщенні понад два роки,позивач просить суд з підстав,передбачених ст.71 ЖК України,визнати її такою,що втратила право користування жилим приміщенням кімнати № [NUMBER] гуртожитку по [ADDRESS] та стягнути з неї судові витрати по оплаті судового збору. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю Перекупка Т.М. позов підтримала та пояснила,що відповідач [PERSON]протягом шести місяців не проживає у кімнаті № [NUMBER] гуртожитку по [ADDRESS],де зареєстрована з 1994 р.,що було встановлено актами комісійної перевірки та зі слів сусідів,особливостей характеру роботи та неможливість проживання за місцем реєстрації через виїзний характер роботи не підтвердила. Просить суд з підстав,передбачених ст.71 ЖК України,визнати [PERSON]такою,що втратила право користування жилим приміщенням кімнати № [NUMBER] гуртожитку по [ADDRESS] та стягнути з неї судові витрати по оплаті судового збору. Відповідач [PERSON].в судовому засіданні проти позову заперечувала та пояснила,що з 1994 р.вона зареєстрована та проживає у кімнаті № [NUMBER] гуртожитку по [ADDRESS],де знаходиться її майно,особисті речі та документи. До вересня 2013 р.вона працювала на ПАТ «Мотор Січ» позмінно,тому у гуртожитку в робочий час була відсутня,а у вересні 2013 р.втратила роботу в м.Запоріжжі і працює пекарем у ПАТ «Оріхівський хлібокомбінат» ,через що тимчасово проживає без реєстрації в м.Оріхів. Незважаючи на це,кожні вихідні вона приїздить до м.Запоріжжя,де проживала у гуртожитку за місцем реєстрації,отримувала кореспонденцію,сплачувала всі комунальні платежі,про перевірку її проживання комісією дізналася лише в суді і вважає її формальною,а складені комісією акти такими,що не відповідають фактичним обставинам справи. Посилаючись на те,що вона не була відсутня у спірному житловому приміщенні без поважних причин,користується ним за призначенням та сплачує всі комунальні платежі,не має іншого житла,просить суд відмовити у позові. Всебічно вивчивши обставини справи, заслухавши представника позивача,відповідача,дослідивши надані письмові докази у сукупності та допитавши свідків, суд дійшов висновку, що позов заявлений необґрунтовано,не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. З матеріалів справи суд встановив,що гуртожиток по [ADDRESS] є власністю територіальної громади м.Запоріжжя,знаходиться на балансі МКП «Основаніє». З 15.11.1994 р.у кімнаті № [NUMBER] гуртожитку житловою площею 19,80 кв.м.зареєстрована відповідач [PERSON] Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. ст. 6, 127 ЖК України жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Гуртожитки можуть використовуватись для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. Відповідно до ч. 8 ст. 8 ЦПК України та з урахуванням подібності за змістом правовідносин саме щодо користування жилою площею у гуртожитку з правовідносинами, що регулюються загальними правилами ст. ст. 71, 72 ЖК України щодо відсутності осіб, які мають право користування жилим приміщенням державного або громадського житлового фонду, положення цих правил про збереження за відсутньою особою права на жиле приміщення слід застосовувати і в разі тимчасової відсутності у гуртожитку особи, якій у ньому надавалася жила площа (за відсутності підстав для виселення). Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користування інакше ніж з підстав і в порядку, визначеним законом. Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Відповідно до зазначених правових норм [PERSON],яка вселилася в жиле приміщення на законних підставах , має обґрунтовану презумпцію права на користування жилим приміщенням. А відтак позовні вимоги, направлені на позбавлення відповідача права користування жилим приміщенням, можуть бути задоволені лише на підставі переконливих, взаємоузгоджених і неспростовних доказів у справі. За роз"ясненнями п.10 постанови Пленуму Верховного Верховного Суду України № 2 від 12.04.85 року із подальшими змінами „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім"ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з"ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Судом встановлено, що спірне жиле приміщення є єдиним постійним місцем проживання [PERSON], за яке вона постійно оплачує комунальні послуги та утримання будинку, МКП «Основаніє» оплату приймало та представник позивача в суді підтвердив відсутність у [PERSON] заборгованості по будь-якому виду нарахувань. Крім того,вже після звернення позивача до суду із даним позовом,МКП »Основаніє» в особі уповноваженої посадової особи 30.10.2014 р.укладає з відповідачкою договір про надання [PERSON]послуг з утримання будинку гуртожитку по [ADDRESS] кімната [NUMBER],що вказує на фактичне визнання позивачем добросовісності [PERSON]як наймача житлового приміщення. В позовній заяві та при розгляді справи позивач в особі представників взагалі не визначав конкретного часу, з якого, як він вважає, відповідачка не проживає у спірному житловому приміщенні , а посилався на те, що [PERSON]відсутня у гуртожитку з 2012 р. Однак доводи позивача про відсутність [PERSON] у спірному жилому приміщенні з 2012 р.понад шість місяців підряд без поважних причин не підтверджені доказами, які позивач повинен був надати відповідно до вимог ст. ст.10, 60 ЦПК України. Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінує докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказах. Акти, на які посилається МКП «Основаніє» у позовній заяві, були предметом перевірки суду під час розгляду справи,в результаті їх оцінки у сукупності з іншими доказами суд дійшов до висновку про те,що вони не можуть бути прийняті в якості доказів не проживання [PERSON].у спірному житловому приміщенні з 2012 р.,виходячи з наступного. До позовної заяви долучені акти від 10.04.2014 р.,20.05.2014 р.,18.06.2014 р.,17.07.2014 р.,22.08.2014 р.,09.09.2014 р.,які є аналогічними за формою та змістом,складені комісією ,до якої увійшли [PERSON],[PERSON],[PERSON],із слів мешканців кімнат [NUMBER] [PERSON]та № [NUMBER] [PERSON]про те,що [PERSON]не мешкає у гуртожитку з 2012р.по час проведення перевірки. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON]показала,що з початку 2013 р.вона приступила до виконання обов*язків завідуючої гуртожитку по [ADDRESS],кімната № [NUMBER],де зареєстрована [PERSON],розташована на п*ятому поверсі. За усною скаргою мешканців ,була створена комісія,яка шляхом опитування [PERSON].з кімнат [NUMBER] та [PERSON] з кімнати № [NUMBER] склала акт про те,що [PERSON]не мешкає у гуртожитку з 2012р.по час проведення перевірки.При цьому свідок вказала,що доступу у кімнату [PERSON]комісія не мала,тому відомості про відсутній у ній майна,особистих речей,документів [PERSON] об*єктивно не могли бути перевірені і зазначалися лише зі слів вказаних вище мешканців.Разом з тим,свідок не змогла пояснити,чому комісія опитувала мешканців інших поверхів,а не безпосередніх сусідів [PERSON] Допитана в суді свідок [PERSON]показала,що з 2005 р.знайома із [PERSON],з якою до перебудови гуртожитку вони проживали в одному блоці,а після встановлення перегородки на п*ятому поверсі не бачаться,якщо [PERSON].і знаходиться у своїй кімнаті,сусіди її не бачать. Протягом останніх двох років [PERSON]не бачила,однак ніякою інформацією про місце та характер її роботи не володіє. Свідок [PERSON].в суді пояснила,що вона проживає у кімнаті [NUMBER] у гуртожитку по [ADDRESS] та працює черговою за графіком доба чергування через три доби вихідних. Приблизно три місяці тому ,знаходячись на чергуванні,побачила [PERSON],яка увійшла до гуртожитку та повідомила,що є його мешканкою та прямує до своєї кімнати,до цього часу вони не були знайомі. Таким чином,за своїм змістом вказані вище акти не містять об*єктивних даних про обставини,які у них викладені,мають суперечності щодо строку не проживання [PERSON].у гуртожитку,який вказано з 2012 р.,тоді як перевірки розпочато лише у квітні 2014 р.,ґрунтуються на словах мешканців,які не є сусідами відповідачки . Крім того,[PERSON],яка підписувала акти та свідчила в суді,підтвердила,що комісія з її участю до кімнати [PERSON]доступу не мала та наявність її майна не перевіряла,а інший мешканець [PERSON],яка теж підписувала акти,в суді взагалі не допитувалась. З огляду на ці обставини, суд виходить з того, що показання зазначених вище свідків не можуть бути прийняті як достовірні докази непроживання [PERSON].у спірному житловому приміщенні понад встановлені строки,а за поясненнями [PERSON],причини відсутності [PERSON].у гуртожитку під час перевірок,які проводились лише у робочий час,взагалі не з*ясовувались. З наданих відповідачем доказів вбачається,що вона з 26.09.2013 р.працює в іншому місті,де тимчасово проживає без реєстрації,про що 30.10.2014 р.повідомила позивача,через що причини її відсутності у гуртожитку за місцем реєстрації протягом шести місяців,які передували зверненню позивача до суду,є поважними. Таким чином, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для визнання [PERSON] такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням,що узгоджується з наявними у справі доказами і відповідає вимогам ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.47 Конституції України, ст.ст. 71, 72 ЖК України,та у задоволенні позову відмовляє. Відповідно до ст..88 ЦПК України,при відмові у задоволенні позову,судові витрати позивачу не компенсуються. На підставі ст. ст.47 Конституції України, ст.ст. 9,71, 72 ЖК України, ст.3,10,11,57,60,212 -215,218,294 ЦПК України,суд-

Outcome: dismissed