Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

Відповідно до ч. 3 ст. 209 ЦПК України повний текст рішення складений 09 вересня 2016 року. Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Приватного підприємства "Західний Буг" про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що у період з 21.02.2013 року по 14.04.2015 року працював на ПП «Західний Буг». Згідно наказу № 698 від 14.04.2015 року його було звільнено за п. 8 ст. 40 КЗпП за вчинення на роботі розкрадання майна. Своє звільнення [PERSON] вважає незаконним, оскільки за час роботи на ПП «Західний Буг» він не вчиняв жодного розкрадання та навіть дисциплінарного проступку. П. 8 ст. 40 КЗпП згідно якого позивач звільнений передбачає, розірвання трудового договору за вчинення за місцем роботи розкрадання майна власника, встановленого вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадянського впливу. В наказі № 698 посилання на такі обставини відсутні, документи щодо вчинення позивачем правопорушень на підприєстві відсутні. Відповідач будь-яких письмових чи усних пояснень з приводу розкрадання майна у позивача не відбирав та не вимагав. Про процедуру притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності йому стало відомо лише при ознайомленні з наказом про звільнення. Жодного розслідування щодо нібито скоєної ним крадіжки взагалі не проводилось. Вирішити дану проблему шляхом переговорів не вдалося. Вважає реальною причиною його звільнення - помсту керівництва підприєства за відмову позивача написати під диктовку заяву чи пояснення щодо вчинення крадіжки іншим працівником. Позивач просить визнати незаконним та скасувати наказ приватного підприєства «Західний Буг» від 14.04.2015 року № 698, поновити його на роботі, стягнути з приватного підприєства «Західний Буг» у його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14.04.2015 року по 13.04.2016 року у розмірі 203 163 грн. 04 коп. та стягнути моральну шкоду у розмірі 8 000 грн. В судовому засіданні [PERSON] свої позовні вимоги підтримав повністю, просить позов задовольнити та пояснив суду, що він працював належно, розкрадання на підприємтсві не вчиняв. Так як у позивача відсутні спеціальні юридичні знання, відповідач зобов'язав його поставити свій підпис в графі наказу про звільнення «копію наказу отримав», однак фактично такої копії позивачу не надав. Такі дії відповідача спостерігаються і у тому, що позивачем під диктовку та під тиском відповідача була написана заява від 14.04.2015 року про відсутність претензій щодо звільнення навіть у майбутньому. Відповідач при звільненні жодних роз'яснень з приводу даної ситуації не надав. Вважає, що відповідач, усвідомлюючи незаконність його звільнення намагався зробити все, аби позивач не тільки пропустив строки подання позову, а й взагалі був позбавлений такого права. Позивач лише через тривалий час почав розуміти, що його звільнено незаконно, однак через відсутність у нього самого наказу про звільнення не надавало йому можливості звернутися до спеціалістів права за відповідними роз'ясненнями, лише після отрмання копії наказу про звільнення, проведення консультацій, позивач зрозумів, що звільнений незаконно, і тільки після цього поцікавився про можливість оскарження незаконного звільнення. Вважає, що визначений Законом строк подання позову був пропущений ним з поваджних причин, та просить поновити пропущений строк подання позовної заяви. Представник відповідача зазначені позовні вимоги не визнав повністю, просить відмовити у задоволенні позову із тих підстав, що 14.04.2015 року було проведено службове розслідування по факту несанкціонованого втручання та зливу з паливної системи трактора дизельного пального, що відбулося 13.04.2015 року на орендованих земельних ділянках біля невідокремленого структурного підрозділу ПП «Західний Буг» смт. Жвирка, Сокальського району, Львівської області. По даному факту порушено кримінальне провадження № 12015140310000452. Від [PERSON] була відібрана пояснювальна записка від 14.04.2015 року в якій позивач визнав, що він залишив місце роботи на одну годину раніше, що в свою чергу призвело до вчинення розкрадання майна відповідача. З наказу № 698 від 14.04.2015 року про звільнення [PERSON] вбачається, що останній з ним ознайомлений, копію отримав. Окрім того, [PERSON] надав відповідачу заяву від 14.04.2016 року про те, що не має жодних претензій щодо звільнення із посади тракториста-машиніста (механізатора). Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 233 КЗпП України представник відповідача просить застосувати строк звернення [PERSON] до суду в один місяць до подання позовної заяви про повнолення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди та залишити позов без розгляду по причині пропуску строку позовної давності, так як позивачу копія наказу про звільнення № 698 від 14.04.2015 року та трудова книжка були видані в день звільнення, а саме 14.04.2015 року. Місячний строк звернення до суду закінчився 14.05.2015 року, отже, позивач пропустив без поважних причин визначений Законом строк для звернення до суду. Представник відповідача заначив, що [PERSON] не надано жодних доказів на підтвердження моральних страждань, у зв'язку з якими позивач просить стягнути у його користь моральну шкоду. Щодо повнолення пропущеного строку, то представник відповідача вважає, що позивач знав про підставу його звільнення, оскільки відповідна інформація міститься у трудовій книжці [PERSON], яку він отримав 14.04.2015 року. Заявлені представником позивача підстави пропуску строку подання позовної заяви вважає не поважними для його поновлення. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши надані докази, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Пунктом 8 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом зокрема у випадку вчинення за місцем роботи розкрадання (в тому числі дрібного) майна власника, встановленого вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу. В судовому засіданні встановлено, що в період з 21.02.2013 року по 14.04.2015 року [PERSON] працював трактористом-машиністом у Приватному підприємстві «Західний Буг». 14.04.2015 року згідно наказу керівника ПП «Західний Буг» № 698 позивача звільнено із займаної посади за вчинення на роботі розкрадання майна на підставі п. 8 ст. 40 КЗпП України. У зв'язку із вищенаведеним [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства "Західний Буг" про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. При цьому позивачем пропущено строки звернення до суду, передбачені ст. 228, 223 КЗпП України. Згідно ст. 234 КЗпП у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. З матеріалів справи вбачається, що позивач копію трудової книжки отримав 14.04.2015 року (а.с.77), тому перебіг місячного строку для звернення до суду із заявою про вирішення трудового спору у позивача почався з наступного дня після відповідної календарної дати, тобто з 15.04.2015 року. Доводи представника позивача про те, що позивач пропустив строк для звернення з позовною заявою до суду у зв'язку з тим, що останній не володіє спеціальними юридичними знаннями, а відповідач при звільненні жодних роз'яснень не надав, - є не обґрунтованими та безпідставними, оскільки згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Твердження представника позивача про те, що позивач на протязі майже півтора року почав розуміти, що його звільнення є незаконним, але через відсутність у нього наказу про звільнення не мав можливості звернутися до спеціаліста права також є не обґрунтованим та безпідставним, так як з матеріалів справи вбачається, що позивач отримав повторно копію наказу про його звільнення згідно листа ПП «Західний Буг» №ЗБ-331-03-16 від 18.03.2016 року, однак лише у липні 2016 року звернувся з відповідним позовом до суду. В судовому засіданні позивач сам визнав той факт, що він отримав трудову книжку в день звільнення і там була наявна відмітка про звільнення його за розкрадання майна. З матеріалів справи вбачається, що 14.04.2015 року було проведено службове розслідування по факту несанкціонованого втручання та зливу з паливної системи трактора дизельного пального, що відбулося 13.04.2015 року на орендованих земельних ділянках біля невідокремленого структурного підрозділу ПП «Західний Буг» смт. Жвирка, Сокальського району, Львівської області згідно акту службового розслідування факту несанкціонованого втручання та зливу з паливної системи трактора дизельного палива (а.с.33-36). Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що ввечері 13.04.2015 року здійснював контрольний об'їзд орендованих полів, коли ним було виявлено замах трактористів-машиністів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на крадіжку дизельного палива з трактора Challenger MT 865C. В момент виявлення замаху на злочин тракторист-машиніст [PERSON] з місця злочину втік, залишивши свої особисті речі, і тільки на наступний день він прибув на роботу до центральної бази підприємства. Все це дає підстави вважати, що [PERSON] був причетний до розкрадання майна підприємства. Із показань свідка [PERSON] вбачається, що при звільненні [PERSON] він особисто вручив останньому копію наказу про звільнення та трудову книжку, за яку позивач особисто розписався у журналі обліку трудових книжок, жодних претензій у позивача не було, інакше б той написав відповідну заяву. Свідок вважає, що порушення кримінального провадження є вагомою підставою для звільнення позивача. З матеріалів справи вбачається, що позивач належно був ознайомлений з наказом та копію останнього отримав у день звільнення, про що свідчить підпис [PERSON] (а.с.7). Трудова книжка також була оформлена та видана позивачу 14.04.2015 року, про що свідчить підпис позивача у графі 13 «розписка працівника в отриманні трудової книжки» Зошиту реєстрації руху трудових книжок ПП «Західний Буг» (а.с.77). Все це дає суду підстави вважати, що позивач був належно ознайомлений і повідомлений про час і підстави звільнення. Оцінюючи докази, здобуті у судовому засіданні, в їх сукупності, суд бере також до уваги складність технологічного процесу та необхідність наявності високих професійних навиків для роботи на техніці з якої вчинялось розкрадання. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку що [PERSON] повністю усвідомлював події та їх наслідки, що з ним відбувалися, і тому приходить до висновку, що в позові слід відмовити у зв'язку із пропущенням позивачем [PERSON] строків, встановлених ст. 233 КЗпП України. Суд не вбачає підстав для поновлення вказаних строків, виходячи із того, що навіть після отримання правової консультації та копії наказу про звільнення вони все рівно були пропущені, що дає суду підстави вважати про умисне затягування строків для отримання більшої грошової компенсації. Відмовляючи у первісному позові, суд вважає, що позивачу моральної шкоди з вини підприємства завдано не було, так як працевлаштовуватися [PERSON] не бажав і не намагався відновити свій попередній ритм життя до його звільнення.

Outcome: dismissed