Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Просить суд визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Мотивувала свої вимоги тим, що є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності згідно договору дарування квартири. Проживає в даній квартирі разом зі своєю сім'єю. У спірній квартирі зареєстрована тільки [PERSON], [INFO], яка є рідною сестрою позивача та не проживає за даною адресою з 1995 року. Зазначеною квартирою відповідач не користується понад 20 років, не сплачує комунальні платежі, особистих речей її в квартирі не має, квартирою не цікавиться та повністю припинила виконувати обов'язки по утриманню квартири. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з'явився і не повідомив суд про причини неявки. Предатсавник третьої особи Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві в судове засідання не з'явився надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, У відповідності до вимог ст.. 224 ЦК України , суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів - в порядку заочного розгляду. У відповідності до ч.2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], на підставі договору дарування квартири від 12.06.2004 року укладеного між [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 6) Відповідно до довідки Форми № 3 від 19.02.2016 року виданої Комунальнирм концерном «Центр комунального сервісу» в квартирі за адресою: [ADDRESS], зареєстрована [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON], [INFO] в спірній квартирі не проживає з 1995 року, що підтверджується Актом обстеження. Необхідність визнати [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, позивач обгрунтовує порушенням його права вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю, та необхідність сплачувати за житлово-комунальні послуги. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а відповідно до ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Відповідно п.10 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлених строків. В разу їх поважності ( перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірності поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на майно яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 386 ЦК України позивач, як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні його права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа: Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню в повному обсязі. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 553 грн. 00 коп., відповідно до Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 553 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved