Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

В лютому 2015 року до суду звернувся позивач з позовом до [PERSON], в якому ставить питання про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у сумі 10258 грн. 04 коп. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н від 17.05.2011 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору [PERSON] повинен був щомісяця, починаючи з місяця отримання кредиту, частково погашати суму зобов'язання згідно графіку погашення кредиту. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, відповідно до цього Банк нарахував заборгованість за кредитом у сумі 7339 грн. 52 коп., заборгованість по відсоткам у сумі 1653 грн. 85 коп., заборгованість по комісії у сумі 300 грн., штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. (фіксована частина) та 464 грн. 67 коп. (процентна складова). Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала повністю, наполягала на їх задоволенні. Відповідач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнав частково, просив в частині нарахування банком комісії та штрафів за кредитним договором застосувати положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», так як він зареєстрований і проживає в м. Дзержинську Донецької області, який Кабінетом Міністрів України визначено як населений пункт, в якому проводиться антитерористична операція. В цій частині позову просив суд повністю відмовити. Вислухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Так, відповідно до заяви позичальника № б/н від 17.05.2011 року (а.с. 7; 8-9; 10-33), яка разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають договір про надання банківських послуг кредитного договору, [PERSON] отримав кредит, із зобов'язанням сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік. Однак, в порушення умов договору [PERSON] не сплачував суми кредиту та відсотки за його користування, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість. У зв'язку з цим суд зазначає, що відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Крім цього, відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема сплата комісії банку, пені, штрафу. Суд перевіривши розрахунок заборгованості за кредитним договором № б/н від 17.05.2011 року, укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] встановив, що станом на 31 грудня 2014 року утворилась заборгованість на загальну суму 10258 грн. 04 коп., з них 7339 грн. 52 коп. - заборгованість за кредитом, 1653 грн. 85 коп. - заборгованість по відсоткам, 300 грн. - заборгованість по комісії, 500 грн. (фіксована частина) та 464 грн. 67 коп. (процентна складова) - штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг (а.с. 3; 5-6). Згідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Таким чином, суд вважає позовні вимоги повністю доведеними, тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved