Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовної заявою до Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в період з 28 лютого 1992 по 29 січня 2021 року [PERSON] працював у відповідача на посаді машиніста крана. Тривала робота в умовах впливу шкідливих факторів призвела до виникнення у позивача наступних захворювань: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом у поєднанні з полірадикулонейропатією вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим та мязово-синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу і другого ступеня) , остеоартрозу ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня), хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізему легень першої стадії). Група А. Легенева недостатність першого ступеня. Відповідно до п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 17.03.2021 року професійні захворювання у Позивача виникли в наслідок тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища і недосконалості технологічного процесу та устаткування робочого місця у зв`язку з чим машиніст крану підпадав під вплив загальної вібрації та пилу , що перевищували нормативні показники. За результатами первинного огляду МСЕК від 13 травня 2021 року ступень стійкої професійної працездатності позивача було визначено у розмірі 60 (шістдесят) відсотків безстроково, у тому числі 50 % - по вібраційній хворобі та 10 % - по ХОЗЛ. Водночас позивачу було встановлено 3 групу інвалідності також безстроково. Згідно висновків МСЕК Позивачу протипоказана важка фізична праця, тривала хода, переохолодження, вимушена поза. За станом здоров`я позивач потребує забезпечення лікарськими препаратами та виробами медичного призначення. Згідно індивідуальної програми реабілітації інваліда № 286 від 13.05.2021 року Позивачу показано спостереження у сімейного лікаря, невропатолога, лікування згідне стандарту. Позивач вважає, що внаслідок професійного захворювання йому завдано істотної моральної шкоди, яка полягає у наступному: у зв`язку з професійним захворюванням Позивач у значній мірі втратив здоров`я. Внаслідок впливу шкідливих факторів на робочому місці, що призвело до професійного захворювання, позивач неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні, крім того неодноразово проходив курси амбулаторного лікування. Незважаючи на тривале лікування стан його здоров`я не покращується, а навпаки має тенденцію на погіршення Позивача постійно переслідує задишка, напади утрудненого дихання , які виникають як при фізичному навантаженні так і спонтанно незалежно від часу на добу, кашель, запаморочення, слабкість та втома, він постійно відчуває стійкій біль та обмеження рухів у шиї та попереку з іррадіацією переважно в праву ногу та руки, який посилюється у вертикальному положенні тулубу та при ході, охолодженні і метеоперепадах, відчуття оніміння в кінцівках, біль в кистях, підвищену чутливість їх до холоду, утруднення при ході, неможливість довготривалого перебування у одному положенні. Незважаючи на тривалість лікування, покращення в стані здоров`я не відбувається, позивачу встановлений хронічний характер захворювань, хвороба є невиліковною і такі обставини в сукупності викликають у позивача відчуття неповноцінності у зв`язку із незворотністю погіршення стану його здоров`я. Отримані професійні захворювання обмежують позивача також і у побуті, зокрема за станом здоров`я він не має можливості виконувати більшість домашніх робіт, пов`язаних навіть з незначним фізичним навантаженням, які, мають робити за нього його родичі та друзі., водночас він обмежений також у самообслуговуванні. Отже, професійні захворювання вимагають від позивача додаткових зусиль для організації його життя та побуту. Внаслідок таких обмежень позивач відчуває себе тягарем для своїх близьких та друзів, що завдає йому додаткових моральних страждань.. Стан здоров`я позивача не покращується, а навпаки має тенденцію до погіршення, внаслідок чого він має проходити постійні курси медикаментозного лікування, що змусило його корінним чином змінити свій звичайний уклад життя. Відчуття того, що він ніколи не буде здоровою людиною, зважаючи на встановлений МСЕК безстроковий характер втрати працездатності, постійно переслідують його, внаслідок чого він постійно перебуває у пригніченому психічному стані. Тому позивач просить суд, стягнути з Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат, на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням, 272 400,00 гривень без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Ухвалою суду від 27.05.2021 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження, з призначенням дати та часу розгляду справи. На адресу суду надійшов відзив відповідача. У відзиві представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювань (отруєння) від 17.03.2021 за формою П-4, встановлені причини виникнення у Позивача професійних захворювань. Так, згідно п. 17 Акта, хронічне професійне захворювання (отруєння) виникло за таки обставин: «... Внаслідок тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища недосконалості технологічного устаткування та технологічного процесу робочого місі машиніста крана - підпадав під вплив загальної вібрації та пилу, шо перевищували нормативі показники.».. Крім того, відповідно до п. 12 Акта, загальний стаж роботи Позивача складає 36 років місяці, а в умовах впливу шкідливих факторів 28 років 10 місяців. Позивач при прийняті на роботу, був повідомлений про наявність шкідливих факторів на його робочому місці без яких неможливий технологічний процес на гірничому підприємстві, і був повідомлений про пільги та компенсації які він буде отримувати за роботу в таких умовах. Отже, Позивач усвідомлюючи наявність шкідливих та небезпечних виробничих факторів ь робочому місці, що безпосередньо пов`язані із використанням обладнання, машин та механізмі все одно реалізувала своє право на працю саме в шкідливих умовах праці та тривалий час, саме: 28 років 10 місяців 5 днів, пропрацював у Відповідача, що підтверджується довідкою А «ПІВДГЗК від 18.08.2021 №132, яка додається до відзиву. Крім того, позивач пропрацював у важких та шкідливих умовах праці більше 28 років, не зважаючи на те, що для отримання права на пенсію на пільгових умовах, відповідно до п. а) ч. ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» йому було достатньо пропрацювати в таких умовах лише 10 років. Разом з тим, необхідно звернути увагу суду на той факт, що згідно довідк АТ «ПІВДГЗК від 18.08.2021 №132 [PERSON] , ще з 2016 року пенсіонером та отримує пенсію відповідно до п. а) ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення. Отже, Позивач не лише знав про шкідливі умови без яких неможлива конкретна робот на гірничому підприємстві, але й свідомо продовжував працювати в таких умовах тривали час, навіть після призначення йому пенсії на пільгових умовах, отримуючи за це відповіді пільги, компенсації та більшу оплату.В 2017 року під час проходження періодичних медичних оглядів спостерігалось погіршення стану здоров`я позивача, а з 2018 року Позивачу встановлено діагноз: вегетативна полінервологія та хронічний бронхіт. При цьому, не зважаючи на погіршення стану здоров`я Позивач продовжував працювати на займаній посаді більше 3 років. Крім того, з виписки із медичної картки амбулаторного хворого виданої КНП «Криворізька МЛ» КМР від 07.12.2020. доданої представником Позивача до позовної заяви, вбачається що болі у хребті турбують [PERSON] більше 6 років. Таким чином, з вищевказаного вбачається, що Позивач не дбав належним чином про особисте здоров`я, значно перевищив необхідний для отримання права на пільгову пенсію час роботи у шкідливих та важких умовах; при цьому Позивач знав про їх негативний вплив на його здоров`я та навмисно не вчиняв заходів для усунення спричинення шкоди своєму здоров`ю, наприклад - переведення на іншу, менш шкідливу роботу в межах професії. Таке безвідповідальне ставлення [PERSON] до свою здоров`я у результаті призвело до встановлення йому професійних захворювань. В даному випадку покладати провину лише на АТ «ПІВДГЗК», є безпідставним, оскільки зі свого боку АТ «ПІВДГЗК» повідомило Позивача про наявність шкідливих факторів на його робочому місці, та виконувало всі вимоги законодавства та колективного договору, щодо компенсації за роботу в таких умовах та забезпечував працівника засобами колективного та індивідуального захисту. З викладеного вбачається, що саме перевищений термін роботи Позивача в шкідливих умовах призвели до встановлення у Позивача професійних захворювань. Довідки МСЕК, на які посилається позивач, не можуть бути взяті як докази заподіяння [PERSON] моральних страждань, оскільки вони надають Позивачу право на отримання одноразової допомоги та виплату щомісячних страхових виплат, що відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» здійснює Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України Дніпропетровської області.Із медичних виписок зі медичної картки амбулаторного та стаціонарного хворого ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини», та комунального підприємства «Криворізька міська клінічна лікарня №11» доданих представником Позивача до позовної заяви, вбачається, що Позивач певний період часу знаходилась на обстеженні та лікуванні для встановлення йому професійного захворювання. В даних виписках описуються дані клінічних обстежень Позивача, анамнез захворювання, інші медичні висновки. Проте, вказані документи не містять жодних даних щодо розладу здоров`я, пов`язаного з психологічним станом Позивача, таких як: стрес, депресія чи інших негативних проявів психологічного стану, а тому не можуть бути належними доказами підтвердження наявності моральних страждань Позивача, спричинених професійними захворюваннями. Таким чином, посилання представника Позивача на вищевказані документи, як на підставу для відшкодування моральної шкоди, є безпідставними.Крім того представник відповідача вважає, суму моральної шкоди перевищеною, просить в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення відповідно змісту позовних вимог. В судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог, надала пояснення відповідно відзиву. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне. Судом встановлено, що згідно трудової книжки в період з 28 лютого 1992 по 29 січня 2021 року [PERSON] працював у відповідача на посаді машиніста крана. Тривала робота в умовах впливу шкідливих факторів призвела до виникнення у позивача наступних захворювань: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом у поєднанні з полірадикулонейропатією вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим та мязово-синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу і другого ступеня) , остеоартрозу ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня), хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізему легень першої стадії). Група А. Легенева недостатність першого ступеня. Відповідно до п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 17.03.2021 року професійні захворювання у Позивача виникли в наслідок тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища і недосконалості технологічного процесу та устаткування робочого місця у зв`язку з чим машиніст крану підпадав під вплив загальної вібрації та пилу , що перевищували нормативні показники. За результатами первинного огляду МСЕК від 13 травня 2021 року ступень стійкої професійної працездатності позивача було визначено у розмірі 60 (шістдесят) відсотків безстроково, у тому числі 50 % - по вібраційній хворобі та 10 % - по ХОЗЛ. Водночас позивачу було встановлено 3 групу інвалідності також безстроково. Згідно висновків МСЕК Позивачу протипоказана важка фізична праця, тривала хода, переохолодження, вимушена поза. За станом здоров`я позивач потребує забезпечення лікарськими препаратами та виробами медичного призначення. Згідно індивідуальної програми реабілітації інваліда № 286 від 13.05.2021 року Позивачу показано спостереження у сімейного лікаря, невропатолога, лікування згідне стандарту. Позивач вважає, що внаслідок професійного захворювання йому завдано істотної моральної шкоди, яка полягає у наступному: у зв`язку з професійним захворюванням Позивач у значній мірі втратив здоров`я. Внаслідок впливу шкідливих факторів на робочому місці, що призвело до професійного захворювання, позивач неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні, крім того неодноразово проходив курси амбулаторного лікування. Незважаючи на тривале лікування стан його здоров`я не покращується, а навпаки має тенденцію на погіршення Позивача постійно переслідує задишка, напади утрудненого дихання , які виникають як при фізичному навантаженні так і спонтанно незалежно від часу на добу, кашель, запаморочення, слабкість та втома, він постійно відчуває стійкій біль та обмеження рухів у шиї та попереку з іррадіацією переважно в праву ногу та руки, який посилюється у вертикальному положенні тулубу та при ході, охолодженні і метеоперепадах, відчуття оніміння в кінцівках, біль в кистях, підвищену чутливість їх до холоду, утруднення при ході, неможливість довготривалого перебування у одному положенні. Незважаючи на тривалість лікування, покращення в стані здоров`я не відбувається, позивачу встановлений хронічний характер захворювань, хвороба є невиліковною і такі обставини в сукупності викликають у позивача відчуття неповноцінності у зв`язку із незворотністю погіршення стану його здоров`я. Отримані професійні захворювання обмежують позивача також і у побуті, зокрема за станом здоров`я він не має можливості виконувати більшість домашніх робіт, пов`язаних навіть з незначним фізичним навантаженням, які, мають робити за нього його родичі та друзі., водночас він обмежений також у самообслуговуванні. Отже, професійні захворювання вимагають від позивача додаткових зусиль для організації його життя та побуту. Внаслідок таких обмежень позивач відчуває себе тягарем для своїх близьких та друзів, що завдає йому додаткових моральних страждань.. Стан здоров`я позивача не покращується, а навпаки має тенденцію до погіршення, внаслідок чого він має проходити постійні курси медикаментозного лікування, що змусило його корінним чином змінити свій звичайний уклад життя. Відчуття того, що він ніколи не буде здоровою людиною, зважаючи на встановлений МСЕК безстроковий характер втрати працездатності, постійно переслідують його, внаслідок чого він постійно перебуває у пригніченому психічному стані. Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 №20рп-08 по справі № 1-32/2008 встановлено, що громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, мають право на відшкодування моральної шкоди відповідно дост. 1167 ЦКУтаст.237-1 КЗпП Україниза рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У п.13Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди`розяснено, що відповідно дост.237-1 КЗпП Україниза наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ст.1167 ЦКУ- моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Згідно п.3 ч.1ст.268 ЦК України відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, повязаної з ушкодженням здоровя, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності. У відповідності дост. 4 ЗУ «Про охорону праці» від14 жовтня 1992 року N 2694-XIIдержавна політика в області охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоровя працівників, повної відповідальності роботодавця за створення незалежних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року "Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьомурішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 рокуз питання відшкодування моральної шкоди безпосередньо работодавцем, у абзаці 9-му пункту 5-го встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскількистаттею 1167 Цивільного кодексу Українитастаттею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно достатті 153 КЗпП України з забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.Статтею 173 КЗпП Українизакріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Суд прийшов до висновку, що виниклі правовідносини врегульованістаттею 237-1 КЗпП України, яка діяла на момент виникнення правовідносин та якою передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положеньст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо загальної вібрації, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 № 1-рп/2004передбачено: «4.1. Відповідно до статей 23,1167 Цивільного кодексу Україниморальна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання..». Визначене спростовує твердження відповідача про відсутність доведення позивачем наявності моральних страждань. Отже, наявність фізичних страждань і викликає моральні страждання, адже фізичний біль неможливо переносити без душевного болю - це є аксіоматична парадигма людського життя і навряд чи потребує якогось казуістичного опосередкованого доведення, на якому наполягав представник відповідача. Хоча, на спростування доводів представника відповідача, матеріали справи та відповіді надані позивачем у судовому засіданні, переконливо доводять, що стан залежності позивача від його хвороби на сьогоднішній день є даність, яка формує його сприйняття оточуючого світу, породжує відчуття неповноцінності. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Надання підприємствами засобів захисту від шкідливих чинників, які не усунули вплив негативних факторів, інформованості позивача при прийомі на роботу про умови праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз`яснення наведені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практикув правах про відшкодуванняморальної (немайнової)шкоди» № 4 від 31.03.1995 з подальшими змінами, й приймає до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, ступінь втрати професійної працездатності за професійним захворюванням, наявність третьої групи інвалідності, час протягом якого позивач працював у відповідача на посаді пов`язаної з виникненням професійного захворювання, глибину і ступінь його моральних страждань повязаних з фізичним станом здоровя, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили. Обґрунтовуючи розмір відшкодування моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин, характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, також враховуючи факт, що позивач пропрацював на підприємстві відповідача 28 років 10 місяців, суд вважає можливим стягнути на користь позивача моральну шкоду в сумі, що становить 272400 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він щоденно зазнає. Згідност.5 Закону України «Про судовий збір`позивач звільнений від сплати судового збору. На підставіст.88 ЦПК Українисудовий збір підлягає стягненню з відповідачана користь держави у сумі 2270,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved