Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON], [PERSON], [PERSON], що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON], [PERSON], [PERSON], що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON], Відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Приморського району в Одеській області про позбавлення відповідачів права користування житловим приміщенням та зняття відповідачів з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20 серпня 2008 року ним було укладено Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (надалі - квартира). Право власності на квартиру позивачем зареєстровано 25 березня 2010 року, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності нерухомого майна. Під час укладення Договору купівля-продажу в квартирі були зареєстровані [PERSON], 2005 року народження, [PERSON], 1980 року народження, та [PERSON], 1982 року народження. За усною договореністю між продавцем та покупцем, зазначені особи повинні були знятися з реєстрації місця проживання протягом місяця після укладення Договору купівлі-продажу, але ж не дивлячись на це досі зареєстровані в квартирі. 21 квітня 2010 року на підставі Договору піднайму в квартирі були зареєстровані [PERSON], 1988 року народження та її неповнолітній син [PERSON]. 21 грудня 2012 року на підставі Договору піднайму в квартирі була зареєстрована [PERSON], 1978 року народження, а згодом 23.01.2013 р. її неповнолітня донька [PERSON], 2001 року народження. 26 червня 2013 року на підставі Договору піднайму в квартирі була зареєстрована [PERSON], 1955 року народження. Договори піднайму з зазначеними особами розірвані з підстав невиконання відповідачами умов Договору в частині сплати за житло більш ніж за 6 (шість) місяців. Позивач та його представник у судове засідання не з'явилися, про час та місце проведення судового засідання позивач був сповіщений належним чином, до суду надійшла заява від представника позивача відповідно до якої він просить справу розглядати у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, не заперечує проти постановлення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце проведення повідомлялися належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи у відсутності відповідачів до суду не надходило. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з неявкою відповідачів та враховуючи згоду представника позивача, судом ухвалено рішення про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши надані докази вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20 серпня 2008 року [PERSON] уклав з [PERSON] Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (надалі - квартира). Право власності на квартиру позивачем зареєстровано 25 березня 2010 року, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності нерухомого майна. Під час укладення Договору купівля-продажу в квартирі були зареєстровані [PERSON] (2005 р.н.), [PERSON] (1980 р.н.) та [PERSON] (1982 р.н.). За усною договореністю між продавцем та покупцем, зазначені особи повинні були знятися з реєстрації місця проживання протягом місяця після укладення Договору купівлі-продажу, але ж не дивлячись на це досі зареєстровані в квартирі. 21 квітня 2010 року на підставі Договору піднайму в квартирі були зареєстровані [PERSON] (1988 р.н.) та її неповнолітній син [PERSON]. 21 грудня 2012 року на підставі Договору піднайму в квартирі була зареєстрована [PERSON] (1978 р.н.), а згодом 23.01.2013 р. її неповнолітня донька [PERSON] (2001 р.н.). 26 червня 2013 року на підставі Договору піднайму в квартирі була зареєстрована [PERSON] (1955 р.н.). Договори піднайму з зазначеними особами розірвані з підстав невиконання відповідачами умов Договору в частині сплати за житло більш ніж за 6 (шість) місяців. Також зазначені особи не проживають в квартирі більш 6 (шести) місяців. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. А частина 2 статті 825 ЦК України встановлює передумови розірвання договору найму житла: договір найму житла може бути розірваний за рішенням суду на вимогу наймодавця у разі: невнесення наймачем плати за житло за 6 місяців, якщо договором не встановлений більш тривалий строк, а при короткостроковому наймі - понад два рази; руйнування або псування житла наймачем або іншими особами, за дії яких він відповідає. Стаття 71 ЖК України зазначає, що при відсутності наймача за ним зберігається жиле приміщення протягом лише шести місяців. Позивач у позовній заяві зазначив, що відповідачі не проживають в квартирі [ADDRESS]. яка належить йому на праві власності, більш ніж 6 (шість) місяців. Таким чином, у зв'язку з тим, що відповідачі жодного дня не проживали в квартирі [ADDRESS], вони втратили право на користування житлом. Але ж не дивлячись на це, відповідачі не знялися з реєстрації місця проживання, тим самим порушуючи права позивача передбачені діючим законодавством України. Так, ст. 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 41 Конституції України, гарантує право володіти і користуватися своєю власністю, а також вказує на те, що право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності. Також згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 7 цієї ж статті каже, що діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Також згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації; Статтею 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що виписка здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Суд повно, всебічно та об'єктивно оцінивши всі зібрані по справі докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що відповідачі дійсно не проживають в квартирі [ADDRESS], більш 6 (шести) місяців, фактично проживають в іншому місці, їх особистих речей в квартирі немає. Позивач особисто несе всі витрати по сплаті комунальних послуг та інших платежів. Враховуючи все вищенаведене, суд вважає, що відповідачі без поважних причин не проживають в спірній квартирі понад встановлений законом шестимісячний строк, витрати по квартирній платі та комунальним послугам не несуть, а тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, в зв'язку з чим підлягають задоволенню.

Outcome: approved