Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

До Оратівського районного суду Вінницької області 25.04.2019 року надійшла позовна заява [PERSON] до Оратівської селищної ради Оратівського району Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Позов обґрунтовано тим, що позивач з 2008 року проживає та користується домоволодінням [ADDRESS] та доглядає за цією частиною будинку і господарських будівель та прибудинковою територією, сплачує відповідні земельні податки. З метою оформлення права власності на вказане нерухоме майно, 29.12.2008 року [PERSON] за домовленістю продав [PERSON] частину житлового будинку з господарськими будівлями та земельною ділянкою, передав ключі від будинку і будівель, та отримав за це кошти, претензій до позивача не має, склавши відповідну розписку. При цьому, [PERSON] обіцяв переофомити на позивача всі документи, проте до цього часу на неодноразові звернення позивача нерухоме майно у нотаріальному порядку не оформлено. Позивач продовжує проживати i користуватися вказаною частиною житлового будинку з господарськими будівлями та земельною ділянкою більше 11 років з 2008 року, добросовісно та безперервно володіє i відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає за ним та утримує прибудинкову територію, постійно проводить в житловому будинку поточний i капітальний ремонти. Дану нерухомість вона набула законним шляхом, оплативши за неї свої кошти, користується нею відкрито, всі про це знали та знають, покращує домоволодіння та ремонтує його, тому просить суд визнати за нею право власності на 36/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями, розташованих по [ADDRESS] , а саме: веранду 2-1, площею 16,2 кв.м.; коридор 2-2, плошею 8,6 кв.м.; кухню 2-3, площею 8,1 кв.м.; житлову кімнату 2-4, площею 13,1 кв.м.; житлову кімнату 2-5, площею 21,0 кв. м.; кладову 2-6, площею 8,3 кв.м. - загальною площею 75,3 кв. м., в тому числі житловою 34,1 кв. м.; 1/3 сараю «Б», погріб «В» за набувальною давністю. Ухвалою суду від 21.12.2020 року провадження у справі № 141/365/19 відкрито, та з врахуванням вимог ст. 274 ЦПК України, вирішено розгляд справи провести в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи на 21.01.2021 року. Позивач, будучи належним чином повідомлена про час, день та місце розгляду справи в підготовче судове засідання, призначене на 21.01.2021 року не з`явилася, надавши суду заяву (Вх.№ 2249/20-Вх від 23.12.2020 року) про розгляд справи у судовому засіданні без її участі. Позовні вимоги підтритмує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач - Оратівська селищна рада Оратівського району Вінницької області, будучи належним чином повідомлена про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, повноважного представника до суду не направила. Натомість, 24.12.2020 року до суду надійшла заява Оратівського селищного голови Лошак Г.В. (Вх.№ 2268/20-Вх) про розгляд справи без участі представника Оратівської селищної ради Оратівського району Вінницької області, згідно якої позовні вимоги визнає у повному обсязі, проти задоволення позову в підготовчому судовому засіданні не заперечує. Як вбачається із матеріалів справи, від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, у зв`язку з чим в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За правилами ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. В силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини справи. Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Оратівської селищної ради Оратівського району Вінницької області № 1-66 від 26.02.2019 року, позивач - [PERSON] , [INFO] , дійсно проживає з 2008 року в [ADDRESS] , відкрито володіє та безперервно користується частиною будинку за вказаною адресою, обробляє присадибну ділянку площею 0,25 га, доглядає за присадибною територією. При цьому, відповідно до виписки із протоколу № 1 засідання правління КСП «Рожичнянське» с. Рожична Оратівського району Вінницької області від 22 лютого 1994 року, вирішено продати [PERSON] квартиру у власне користування з усіма надвірними пристройками в с. Оратівка Оратівського району Вінницької області. З метою оформлення права власності на вказане нерухоме майно, 29.12.2008 року [PERSON] склав відповідну розписку, згідно якої продав [PERSON] частину житлового будинку з господарськими будівлями та земельною ділянкою, передав ключі від будинку і будівель, та отримав за це кошти, претензій до позивача не має. Однак, у подальшому в установленому законом порядку вказане нерухоме майно не було оформлено та зареєстровано за позивачем. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 11.03.2016 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, актовий запис № 01. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на [PERSON] . Разом із позивачем за вказаними адресами також зареєстровані та проживають її чоловік [PERSON] , а також донька [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Оратівської селищної ради Оратівського району Вінницької області № 1-67 від 26.02.2019 року. Як вбачається з технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами у [ADDRESS] , виготовленого 04.04.2019 року, замовником технічної інвентаризації є [PERSON] . Згідно експлікації приміщень до плану житлового садибного будинку за [ADDRESS] , [PERSON] належить веранда 2-1, площею 16,2 кв.м.; коридор 2-2, плошею 8,6 кв.м.; кухня 2-3, площею 8,1 кв.м.; житлова кімната 2-4, площею 13,1 кв.м.; житлова кімната 2-5, площею 21,0 кв. м.; кладова 2-6, площею 8,3 кв.м. - загальною площею 75,3 кв. м., в тому числі житловою 34,1 кв. Також відповідно до довідки, виданої КП «Гайсинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» № 32 від 22.04.2019 року, після обстеження на місці 05.04.2019 року та проведення комплексу робіт встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями в [ADDRESS] станом на 05.04.2019 року загальною площею 223,9 кв.м., житловою площею 116,9 кв.м. Згідно розрахунку ідеальних часток, проведеного КП «Гайсинське МБТІ», частка [PERSON] становить 36/100, а саме: веранда 2-1, площею 16.2 кв.м., коридор 2-2 ,площею 8.6 кв.м., кухня 2-3, площею 8.1 кв.м., житлова кімната 2-4, площею 13.1 кв.м., житлова кімната 2-5, площею 21.0 кв.м., кладова 2-6, площею 8.3 кв.м., загальною площею 75.3 кв.м., в тому числіжитловою 34.1 кв.м., 1/3 сараю «Б», погріб «В». Рішенням 8 (позачергової) сесії 7 скликання Рожичнянської сільської ради Оратівського району Вінницької області від 18.04.2016 року «Про перейменування вулиць сіл Рожична та Оратівка», на виконання розпорядження голови обласної державної адміністрації «Про реалізацію Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», сесія сільської ради вирішила перейменувати вулиці в селі Рожичне та Оратівка, в тому числі в с. Оратівка вулицю Черняхівського на вулицю Миру. Відповідно до письмових свідчень [PERSON] від 24.04.2019 року, зареєстрованого та проживаючого в [ADDRESS] , [PERSON] з 2008 року проживає та відкрито користується більше 10 років домоволодінням [ADDRESS] , та доглядає за цією частиною будинку, господарськими будівлями і прибудинковою територією. 29.12.2008 року вона набула це майно у [PERSON] , сплативши йому за це кошти та отримала ключі від будинку. Як вбачається з письмових свідчень [PERSON] від 24.04.2019 року, зареєстрованої та проживаючої в [ADDRESS] , [PERSON] з 2008 року проживає та відкрито користується більше 10 років домоволодінням [ADDRESS] , та доглядає за цією частиною будинку, господарськими будівлями і прибудинковою територією. 29.12.2008 року вона набула це майно у [PERSON] , сплативши йому за це кошти та отримала ключі від будинку. Визначаючись щодо заявлених вимог, суд керується наступним. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 вказаної Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1, ч.2, ч.4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести сам позивач ( ч.1 ст. 81 ЦПК України), є законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність ( тобто строк володіння). Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 9-14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 7 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав", при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга ст. 344 ЦК України). Якщо особа, яка заявляє про давність володіння, заволоділа чужим майном на підставі договору з його власником (оренди, зберігання тощо), який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності за відповідними вимогами (частина третя статті 344 ЦК). При цьому строк позовної давності починає обчислюватись з моменту закінчення строку дії договору, якщо інший строк повернення речі не був установлений самим договором. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2001 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, позивач з 2008 року по теперішній час проживає в будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , також [PERSON] відкрито користується вказаним вище житловим будинком з 2008 року по теперішній час. З 2008 року пройшло більше 11 років, коли позивач добросовісно, відкрито, безперервно володіє майном та продовжує добросовісно, відкрито, безперервно володіти житлом, тому в розумінні ст. 344 ЦК України набула право власності на це майно за набувальною давністю. Таким чином, суд, з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи та перевірки їх доказами, а також приймаючи до уваги повне і безумовне визнання позову відповідачем, та те, що задоволення позову не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню з метою захисту права власності позивача на володіння, користування та розпорядження своїм майном. На підставі викладеного,

Outcome: approved