Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду\~ з позовом, в якому просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 29 грудня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сватівського районного управління юстиції Луганської області, актовий запис № 225. Від спільного подружнього життя народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . Позов обґрунтовано тим, що з березня 2020 року позивач з відповідачем проживають окремо. Вважає відновлення сімейних стосунків не можливе. Також мають різні інтереси та погляди на подружнє життя та сім`ю, у зв`язку з чим виникають непорозуміння. Інших спільних інтересів та бажань не мають, планів на подальше спільне сімейне життя не будують. Спір про поділ майна, місце проживання дітей та їх утримання на час звернення до суду відсутній. Також позивач просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Позивач в судове сідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій просить розгляд справи провести за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю (а.с.30). \~ \~ \~ \~ Відповідач в судове засідання не з`явився, надавши на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував, просить позов задовольнити (а.с.36). Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд\~справи здійснюється\~судом за\~відсутності учасників\~справи,\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по наявним матеріалам в справі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 29 грудня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сватівського районного управління юстиції Луганської області, актовий запис № 225 (а.с.7). З березня 2020 року фактично сімейні відносини припинені, спільне господарство сторони не ведуть, мешкають окремо. Мають спільних двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.8,9). Суд бере до уваги положення ст. 24 СК України, яка визначає однією з основних ознак шлюбу його добровільність, передбачивши, що примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечитиме інтересам одного з них. Як вбачається із п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя»\~ проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зазначено, що "суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права". Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року, заява №44647\\98). При вирішенні спору про розірвання шлюбу суд враховує, що позивач та відповідач не проживають сім`єю, мають різні погляди на життя, між сторонами припинилися шлюбні стосунки, вони перестали вести спільне господарство й проживають окремо. За таких обставин суд приходить до висновку, що причини, які викликали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше сумісне проживання подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, їх сім`я існує формально. Суд вважає, що сім`я розпалась, а тому шлюб між ними слід розірвати. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного,

Outcome: approved