Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

В грудні 2015 року представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. В обгрунтування позову вказує, що між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (нині перейменовано Публічне акціонерне товариство «Урксоцбанк») та [PERSON] укладено Договір кредиту на купівлю автотранспортного засобу № 40.29 - 48/119 від 30.03.2007 року. Відповідно до умов договору позивач надав [PERSON] кредит (грошові кошти) в сумі 18 787 доларів США 00 центів, зі сплатою 12 відсотків річних з кінцевим терміном погашення 29.03.2014 року. В забезпечення виконання кредитного зобов'язання між Позивачем, Відповідачем - [PERSON] та Відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 02-10/096-П, згідно умов якого [PERSON] зобов'язався перед позивачем солідарно відповідати за виконання [PERSON] умов, щодо сплати суми кредиту відсотків за користування кредитом, комісії та можливих штрафних санкції, у розмірі та у випадках передбачених договором про надання кредиту № № 40.29 - 48/119 від 30.03.2007 року. Однак Відповідач [PERSON] умови договору виконував не сумлінно внаслідок чого виникла заборгованість, не здійснював своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам протягом тривалого часу, чим суттєво порушив взяті на себе договірні зобов'язання. На підставі викладеного представник позивача просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в розмірі 11 785 доларів США 82 центи - борг за кредитом, 8 983, 95 - борг за відсотками, 4 649, 18 - пені за несвоєчасне повернення кредиту, 2 606, 33 - пені за несвоєчасне повернення відсотків, на загальну суму 28 025, 28 доларів США, що складає за курсом НБУ на 10 липня 2015 року 612 331 грн. 11 коп., та судовий збір в розмірі 9 184 грн. 52 коп. Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала в повному обсязі, зазначила, що вона не погоджується з розрахунком поданим позивачем та одночасно подала клопотання про застосування строків позовної давності та в зв*язку з цим просила в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, суду подав заяву про застосування строків позовної давності та в зв*язку з цим просив в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає за необхідне відмовити в позовних вимогах ПАТ «Урксоцбанк» з наступних підстав. Як убачається з матеріалів справи, між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (нині перейменовано Публічне акціонерне товариство «Урксоцбанк») та [PERSON] укладено Договір кредиту №40.29 - 48/119 від 30.03.2007 року та було надано кошти в сумі 18 787 доларів США 00 центів зі сплатою 12 відсотків річних. Згідно п.1.2. Договору, кредит надавався на купівлю автотранспортного засобу марки KIA, модель Cerato, 2007 року випуску, чорного кольору, згідно з договором купівлі -продажу №АА0000299 від 22.03.2008 р., між ТОВ «Паритет - Авто» та [PERSON]. В забезпечення виконання кредитного зобов'язання між Позивачем, Відповідачем - [PERSON] та Відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 02-10/096-П, згідно умов якого [PERSON] зобов'язався перед Позивачем солідарно відповідати за виконання [PERSON] умов, щодо сплати суми кредиту відсотків за користування кредитом, комісії та можливих штрафних санкції, у розмірі та у випадках передбачених договором про надання кредиту № № 40.29 - 48/119 від 30.03.2007 року. Графік погашення був обумовлений сторонами положеннями договору з кінцевим терміном погашення 29.03.2014 року. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Позивачем суду надано розрахунок заборгованості в якому зазначено , що борг позичальника перед банком складає 11 785 доларів США 82 центи - борг за кредитом, 8 983, 95 - борг за відсотками, 4 649, 18 - пені за несвоєчасне повернення кредиту, 2 606, 33 - пені за несвоєчасне повернення відсотків Відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Відповідно до п.3.2.3. п.п.3.2.3.1. Договору Позивач має право вимагати повернення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій у разі затримання Відповідачем сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць. Як вбачається з графіку платежів, наданих Позивачем, як додаток до позовної заяви, останній платіж за кредитним договором [PERSON] здійснив 23.03.11 року, початок перебігу строку позовної давності почався з квітня 2011 року і до пред'явлення позову не переривався. Відповідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). У рішенні Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, що знайшло своє відображення у постанові від 06 листопада 2013 р. у справі № 6-116 цс13, яке відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, визначено, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов*язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою відмови у позові. Відповідно до п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживача» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 31 постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Ця вимога, зокрема, спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Викладене вище, дає підстави для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON], оскільки сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Щодо стягнення заборгованості в солідарному порядку з відповідача - поручителя [PERSON], також слід відмовити виходячи з наступного. Частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертоїстатті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертійстатті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Слід зазначити і те, Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Як зазначалося вище, позов до поручителя [PERSON] пред'явлено до суду після закінчення строку, визначеного ст. 559 ЦК України. Таким чином, приймаючи до уваги, що 3-х річний строк позовної давності для захисту майнових інтересів позивача минув, відповідачами заявлено вимогу про застосування строку позовної давності, суд вважає за необхідне відмовити в позовних вимогах ПАТ «Урксоцбанк».

Outcome: dismissed