Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що її дідові [PERSON] та бабі [PERSON] належав житловий будинок з господарськими спорудами №86 по вул.Шевченка в с.Буців Мостиського району Львівської області. Зазначає, що її бабця [PERSON] померла 10.04.1995р. 06.03.2004р. помер її дідо [PERSON], який за свого життя склав заповіт, яким все своє майно заповів дочці (її матері) [PERSON]. Стверджує, що в будинку формально був зареєстрований, але не проживає більше 20 років (не проживав і на час смерті бабці та діда) [PERSON], третя особа по справі, а також не прийняв спадщини після смерті своїх батьків, так як участі в управлінні та користуванні будинком не приймав. Вказує, що її матір [PERSON] у відповідності до вимог ст.549 ЦК в редакції 1963 року вважається єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину, оскільки вступила в управління спадковим майном після смерті батьків, доглядала за будинком, сплачувала страхові платежі, обробляла земельну ділянку, постійно проживала в будинку без реєстрації, однак не оформила своїх спадкових прав. 20.11.2014р. померла її матір [PERSON], яка за життя своїм майном не розпорядилася. Зазначає, що вона є спадкоємцем першої черги спадкування за законом спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] та у відповідності до вимог ст.1268 ЦК України прийняла спадщину, однак не може в позасудовому порядку оформити спадщину на частку у спірному будинку через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Інші спадкоємці - її сестра [PERSON] та брат [PERSON] на спірний житловий будинок не претендують. З огляду на наведені обставини, зокрема через відсутність правовстановлюючих документів на вищевказаний житловий будинок, просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею (позивачкою) [PERSON] право власності на спірне будинковолодіння. Позивачка в судове засідання не зявилася, а надіслала на адресу суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, а також зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Представник відповідача\~ Шегинівської сільської\~ради Мостиського\~району Львівської\~областів судове засідання не зявився, проте подав заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності та проти позову не заперечує. Третя особа\~ в.о. завідувача Мостиської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, проте подав інформаційні довідки із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право власності на спадщину) від 05.11.2018р. №53948160, №53948152 та просить справу розглянути у його відсутності Треті особи - [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, проте подали заяви в яких просять суд справу розглянути у їх відсутності, не заперечують проти позову та просять позовні вимоги задовільнити. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, не повідомив про причини своєї неявки та не надіслав клопотання про відкладення розгляду справи. Третя особа\~-\~приватний нотаріус\~Мостиського районного\~нотаріального округу\~[PERSON]судове засідання не зявився, проте подав заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності. Враховуючи, що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що житловий будинок №86 по вул.Шевченка в с.Буців Мостиського району Львівської області відносився до суспільної групи "колгоспний двір", головою якого був [PERSON] (дідо позивачки), а членом такого є: [PERSON] (бабця позивачки) та [PERSON] (дядько позивачки третя особа у справі), що підтверджується виписками з погосподарських книг по с.Буців Шегинівської сільської ради Мостиського району. Всі зазначені члени колгоспного двору станом на 15.04.1991 року зберегли право на частку в майні такого. Згідно вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об'єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських [PERSON] народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно з п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Відповідно до змісту Вказівок № 5-24/26 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору. Відповідно до ст.ст.\~120,\~123 ЦК УРСР\~(в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16 травня 2013 року за\~\~№ 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Отже, виходячи з вимог ст.ст.120,\~123 ЦК України\~в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991р. і регулювали власність колгоспного двору, право власності на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) в рівних частках мали [PERSON] (дідо позивачки), [PERSON] (бабця позивачки) та [PERSON], тобто кожен на 1/3 частці спірного будинковолодіння. Так, судом встановлено, що 10.04.1995 року померла [PERSON] (бабця позивачки). Відповідно до роз'яснень, викладених у п.1\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7\~Спадкові відносини в Україні регулюються\~Цивільним кодексом України 2003 року\~(ЦК),\~законами України "Про нотаріат", «Про міжнародне приватне право», іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. Відносини спадкування регулюються правилами\~ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила\~ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, відкрилась до набуття чинності\~ЦК\~і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно\~ст. 524 ЦК УРСР\~в редакції 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Відповідно до\~ст. 548 ЦК Української РСР\~для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. ст.\~548,\~549 ЦК Української РСР 1963 року\~(діяли на момент відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, за\~ст. 549 ЦК УРСР\~спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном. Отже, оскільки спадкодавець [PERSON] померла у 1995році, відповідно до\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~на вказані правовідносини поширюється дія\~ЦК УРСР від 1963 року. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить право власності на 1/3 частину спірного житлового будинку з господарськими спорудами розташованого по вул.Шевченка, 86 в с.Буців Мостиського району Львівської області, що належав спадкодавцю [PERSON] як члену колгоспного двору. Спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядилася, заповіту не склала. У зв'язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом. Як вбачається із матеріалів справи, єдиним спадкоємцем за законом, зокрема спадкоємцем першої черги спадкування за законом, який у встановлений законом строк не звернувся в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, однак здійснював догляд за спірним будинковолодінням, проводив поточні ремонти, обробляв землю був чоловік останньої (дідо позивачки) [PERSON]. У відповідності до вимог ст. 549 ЦК УРСР суд розцінює такі дії останнього як вступ у фактичне володіння і управління спадковим майном, тобто приходить до висновку, що останній вчинив дії, які свідчать про прийняття спадщини (спірного будинковолодіння). Як вбачається із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру ( спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право власності на спадщину) №53948160 від 05.11.2018р. спадкова справа після смерті бабці позивачки [PERSON], яка померла 10.04.1995р. не заводилась. Судом не здобуто доказів, що інші спадкоємці першої черги спадкування за законом у встановлені законом строки вчинили будь-які дії щодо прийняття спадщини після смерті спадкодавиці [PERSON] Підсумовуючи, суд вважає, що належну спадкодавцю [PERSON] спірну частку у будинковолодінні успадкував саме дідо позивачки [PERSON] 06.03.2004р. відкрилася спадщина внаслідок смерті [PERSON] (діда позивачки). До складу\~спадщини спадкодавця\~[PERSON] входить право власності на 1/3\~частину спірного\~житлового будинку\~з господарськими\~спорудами розташованого\~по вул.Шевченка,\~86\~в с.Буців\~Мостиського району\~Львівської області,\~що належав\~останньому як\~члену колгоспного\~двору та на 1/3 такого, яку він успадкував після смерті дружини бабусі позивачки [PERSON] Спадкодавець [PERSON] за життя розпорядився усім своїм майном, склавши 21.10.1996р. заповіт на імя своєї дочки [PERSON], матері позивачки. Згідно довідок, виданих виконкомом Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області за №401 від 02.03.2017р., №02.18-65 від 10.02.2017р. слідує, що [PERSON], який помер 06.03.20004р., на час смерті був зареєстрований та проживав в [INFO]. На час смерті [PERSON] разом з ним за вказаною адресою постійно проживала його дочка [PERSON] Протягом встановленого законом шестимісячного строку, що передбачений ч.1\~ст.1270 ЦК України, остання не заявила про відмову від даної спадщини. Тобто, в силу ч.3\~ст.1268 ЦК України, [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON]. З повідомлення Мостиської державної нотаріальної контори від 06.11.2018р. №01-16/836 та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 05.11.2018р. №53948152 вбачається, що після смерті спадкодавця [PERSON], який помер 06.03.2004р., спадкова справа не заводилася. Підсумовуючи, суд вважає, що належну спадкодавцю [PERSON] спірну частку у будинковолодінні успадкувала саме мати позивачки [PERSON] Так, 20.11.2014р. відкрилася спадщина внаслідок смерті [PERSON] (матері позивачки). До складу\~спадщини спадкодавця\~[PERSON] входить право власності на 2/3 частини спірного житлового будинку з господарськими спорудами розташованого по вул.Шевченка, 86 в с.Буців Мостиського району Львівської області, що яку вона успадкувала після смерті батька (діда позивачки) [PERSON] Спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядилася, заповіту не склала. У зв'язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом Позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги спадкування за законом даної спадщини, звернулася в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] В той же час, через відсутність правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №86 вул.Шевченка с.Буців Мостиського району Львівської області, позивач [PERSON] не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у зв'язку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом. Інші спадкоємці першої черги спадкування за законом спадщини [PERSON], діти треті особи у справі [PERSON] та [PERSON] у поданих до суду заявах зазначили, що на спадкове майно після смерті матері не претендують. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: заявами сторін; копіями свідоцтв про смерть спадкодавців [PERSON], [PERSON], [PERSON]; копією заповіту складеного спадкодавцем [PERSON]; випискою з по господарських книг по с.Буців Мостиського району Львівської області від 10.02.2017р.; довідками про склад сімї від 20.02.2017р., 02.03.2017р.; копією свідоцтва про народження і шлюбу спадкодавці [PERSON]; копіями свідоцтва про народження та паспорта позивачки; іншими матеріалами справи. Оскільки у даному випадку питання про право позивача на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку у зв'язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на частку у вищевказаному майні. Узагальнюючи,\~суд вважає,\~що є\~всі підстави\~для визнання\~за позивачкою\~права власності\~на лише\~на 2/3\~частини житлового\~будинку по\~вул.Т.Шевченка,\~86\~в с.Буців\~Мостиського району\~Львівської області,фактичним власником якого була спадкодавиця [PERSON] (успадкувала після смерті батька (дідуся позивачки) [PERSON]І.), хоча і не оформила право власності на таке, то суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем права власності на частку у такому в порядку спадкування після смерті останньої. На підставі викладеного,

Outcome: partial