Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатова Аліна Анатоліївна, в якому просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 8224, вчинений 23 листопада 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою Аліною Анатоліївною. В обґрунтування позову зазначено, що 23 листопада 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою Аліною Анатоліївною вчинено виконавчий напис № 8224, яким було стягнуто з позивача на користь відповідача кошти в сумі 75838,40 грн. за Кредитним договором № 630064536 від 03.12.2013 року, укладеним з ПАТ «Альфа-Банк». 29 лютого 2020 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича було відкрито виконавче провадження ВП 61422250 щодо примусового стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості у розмірі 75838,40 грн. та стягнення з позивача основної винагороди виконавця у розмірі 7583,84 грн.. 19 березня 2020 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича було звернуто стягнення на заробітну плату позивача. Як вбачається із засвідчених приватним виконавцем Кудряшовим Дмитром Вячеславовичем документів з матеріалів виконавчого провадження ВП 61422250, фактично виконавчий напис вчинено на Анкеті-Заяві від 03.12.2013 року про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум-готівка». Зазначена Анкета-Заява від 03.12.2013 року не посвідчена нотаріально, що унеможливлює вчинення на цьому документі виконавчого напису нотаріуса. Крім того позивачка наголосила, що в оспорюваному виконавчому написі зазначено, що [PERSON] є боржником за Кредитним договором № 630064536 від 03.12.2013 року, отже виконавчий напис мав бути вчинений саме на оригіналі Кредитного договору № 630064536 від 03.12.2013 року разом з усіма Додатками до нього. Проте фактично виконавчий напис вчинено на Анкеті-Заяві від 03.12.2013 року про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум-готівка». Зазначена Анкета-Заява від 03.12.2013 року не містить жодного посилання на укладення саме Кредитного договору № 630064536 від 03.12.2013 року. Крім того, в оспорюваному виконавчому написі зазначено, що Кредитний договір № 530064536 від 03.12.2013 року укладений між АТ «АЛЬФА-БАНК», проте не зазначено другу сторону в договорі. За твердженням позивачки, вона не укладала з АТ «АЛЬФА-БАНК» Кредитний договір № 630064536 від 03.12.2013 року. Анкета-Заява від 03.12.2013 року є лише заявою позивача про намір укласти договір, та не є договором в розумінні діючого законодавства. Вона не містить адреси та реквізитів АТ «АЛЬФА-БАНК», строку дії договору, порядку зміни і припинення дії договору, прав і обов`язків сторін, відповідальності сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, підпису особи, уповноваженої на підписання договору від імені АТ «АЛЬФА-БАНК» установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Також позивачка наголосила, що ця Анкета-Заява не містить погодженого сторонами розміру процентів за користування кредитними коштами, не містить погодженої між сторонами умови щодо нарахування неустойки у вигляді штрафу та пені, а також не містить погоджених сторонами істотних умов договору. Крім того, вказана Анкета-Заява не містить підпису особи, уповноваженої на підписання договору від імені АТ «АЛЬФА-БАНК», у зв`язку з чим вона не є договором, вчиненим у письмові формі. Також вона не є документом, що підтверджує наявність заборгованості, її розмір та безспірність, оскільки такими документами є виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Крім того позивачка зазначила, що в пункті 2 Анкети-Заяви від 03.12.2013 року зазначено, що [PERSON] виявила бажання (1) відкрити в банку рахунок СПЗ та отримати Картку, (2) отримати від банку кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії з лімітом в межах 75000 грн. по рахунку СПЗ на умовах, що вказуються в Договорі та Додатку до Договору, що підписується в рамках обслуговування продукту «Максимум-готівка» з урахуванням Публічної пропозиції. Фактично після підписання Анкети-Заяви позивачу був відкритий рахунок в AT «АЛЬФА-БАНК» та видана картка [NUMBER] з кінцевим терміном дії до вересня 2015 року. Анкета-Заява не містить будь-якого іншого строку, потягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконувати свої обов`язки, у зв`язку з чим позивачка вважає, що строк договору, за яким АТ «АЛЬФА-БАНК» надавав позивачу послуги за картковим рахунком, а позивач мав право користуватися карткою та мав певні обов`язки у зв`язку з таким користуванням, сплив у зв`язку із закінченням строку дії картки, тобто 30 вересня 2015 року. Разом з тим, виконавчий напис вчинений нотаріусом 23 листопада 2019 року, тобто з пропуском строку у три роки. Крім того позивачка стверджує, що вона не одержувала від відповідача вимоги про усунення порушень за договором, що має передувати вчиненню виконавчого напису нотаріуса. Такі обставини, на думку позивачки, свідчать про порушення її прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 травня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання із розгляду даної справи. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 травня 2021 року задоволено клопотання позивача про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 8224 від 23.11.2019 року, вчиненого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою Аліною Анатоліївною у виконавчому провадженні № 61422250, до вирішення спору по суті. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02 липня 2021 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано у приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатової Аліни Анатоліївни та Київського обласного державного нотаріального архіву, належним чином засвідчену копію нотаріальної справи, яка заведена, приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою Аліною Анатоліївною, у зв`язку із вчиненням виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за № 8224 від 23.11.2019 року. В судове засідання позивач та представник позивача адвокат Романенко Н.А. не з`явилися, надали до суду заяву в якій позовні вимоги підтримали та просили про їх задоволення. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач у судове засідання не з`явився. 15.06.2021 року до суду надійшов відзив на позов, в якому, зокрема, відповідач зазначив, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. За змістом п. 2.3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих банком повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. За таких умов нотаріусу для вчинення виконавчого напису відповідачем були надані документи, які підтверджують безспірність заборгованості, а зазначену в оспорюваному виконавчому написі заборгованість, можна вважати безспірною, оскільки позивач у своєму позові не зазначила жодної обставини, яка б свідчила про протилежне. В обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. Таким чином, заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо для вчинення виконавчого напису подані документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатова Аліна Анатоліївна в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне. З матеріалів справи встановлено, що 03.12.2013 року між [PERSON] та АТ «Альфа-банк» укладено Договір карткового рахунку та позивачці видана картка [NUMBER] з кінцевим терміном дії до вересня 2015 року. В подальшому АТ Альфа-банк було відступлено право вимоги за вказаним кредитним договором на користь ТОВ Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» на підставі договору відступлення права вимоги №2019-1КІ\\ВЕСТА від 26.12.2018 року. Після чого, 16.01.2019 ТОВ Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» відступило право вимоги на користь ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі договору №16-01/19/1. 23 листопада 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою Аліною Анатоліївною вчинено виконавчий напис № 8224, яким було стягнуто з позивача на користь відповідача кошти в сумі 75838,40 грн. за Кредитним договором № 630064536 від 03.12.2013 року, укладеним з ПАТ «Альфа-Банк». У виконавчому написі зазначено, що стягнення проводиться за період з 16.01.2019 року по 05.11.2019 року. Вказаний виконавчий напис було пред`явлено для примусового виконання приватному виконавцю виконавчого округу Харківської області Кудряшову Дмитру Вячеславовичу, яким 29 лютого 2020 року було відкрито виконавче провадження ВП 61422250 щодо примусового стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості у розмірі 75838,40 грн. та стягнення з позивача основної винагороди виконавця у розмірі 7583,84 грн.. Таким чином, між сторонами склались правовідносини щодо стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, що регулюються нормами Закону України «Про нотаріат». За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчиняючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік). Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку). Так, згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Постановою Кабінету Міністрів № 622 від 26.11.2014 року Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Таким чином, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 набрала законної сили 22.02.2017 року, а тому п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» також втратив чинність з цього дня. З викладеного вбачається, що Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року, у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А., стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, укладених між позивачем та банком у простій письмовій формі. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та у постанові від 02 липня 2019 року по справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17, постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16, постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 308/11193/16-ц та постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №201/11696/16-ц. Приписами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд зазначає, що виконавчий напис № 8224 від 23.11.2019 року вчинено приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. про стягнення [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 630064536 від 03.12.2013 року в розмірі 75188,40 грн., на примірнику Анкети-заяви від 03.12.2013 року про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум-готівка», яка нотаріально не посвідчена, що є порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Крім того, виконавчий напис № 8224 від 23.11.2019 року вчинено приватним нотаріусом за відсутності документу, що підтверджує направлення банком [PERSON] письмової вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, а тому при вчиненні виконавчого напису у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що заборгованість [PERSON] перед банком є безспірною. Також суд зазначає, що в порушення приписів ст. 88 Закону України "Про нотаріат" за виконавчим написом № 8224 від 23.11.2019 року з [PERSON] стягнуто грошові кошти, за якими з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, оскільки внаслідок підписання Анкети-Заяви позивачу був відкритий рахунок в AT «АЛЬФА-БАНК» та видана картка [NUMBER] з кінцевим терміном дії до вересня 2015 року, а стягнення за виконавчим написом проведено за період з 16.01.2019 року по 05.11.2019 року. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що виконавчий напис № 8224 від 23.11.2019 року вчинено приватним нотаріусом з порушенням вимог Закону України "Про нотаріат", Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, а тому наявність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Суд зазначає, що представником позивача адвокатом Романенко Н.А. 08.06.2021 року подано до суду заяву в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України, в якій вона зазначила, що докази щодо витрат на професійну правничу допомогу будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. На підставі викладеного і

Outcome: approved