Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

І. СУТЬ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ 1.1. 28.10.2019 [PERSON] (далі також - позивач) звернулась до Корольовського районного суду м. Житомира із позовом до [PERSON] (далі також - відповідач), в якому просив малолітнього сина [PERSON] залишити проживати з батьком - [PERSON] . 1.2. Поданий позов обґрунтовувався тим, що шлюб між сторонами розірвано, син сторін - [PERSON] після розірвання шлюбу проживає разом із відповідачем, однак остання не має постійного місця проживання, оскільки винаймає житло, що на думку позивача негативно впливає на дитину, яка потребує особливого догляду та лікування, а також інклюзивної освіти, позивач може забезпечити необхідний рівень життя для достатнього розвитку дитини, у зв`язку з чим останній звернувся до суду з даним позовом. ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН 2.1. 04.11.2019 ухвалою суду відкрито провадження у цивільній справі №296/10437/19, яку вирішено розглядати у порядку загального позовного провадження. 2.2. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. 2.3. Відповідач подала до суду заяву від 16.03.2021, в якій позивні вимоги визнала, у судовому засіданні 17.05.2021 подану заяву підтримала, вказувала про обізнаність їз наслідками визнання позову та проти задоволення позову не заперечувала (а.с. 86, т. 2). 2.4. Представник відповідача у судовому засіданні 17.05.2021 підтримав позицію відповідача. 2.5. Представник органу опіки та піклування у судовому засіданні 17.05.2021 не заперечувала проти визначення місця приживання дитини разом з батьком. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ 3.1. [INFO] у м. Житомирі у сторін народився син - [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 130 (а.с. 6). 3.2. 09.06.2017 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що стверджується копію рішення Корольовського районного суду м. Житомира у справі №296/9725/16-ц (а.с. 7). ІV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ 4.1. Статтею 51 Конституції України гарантовано, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. 4.2. Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. 4.3. За змістом частини першої, другої статті 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. 4.4. Згідно із статтею 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. 4.5. Відповідно до частини першої статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. V. МОТИВИ СУДУ 5.1. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 09.06.2017 у справі №296/9725/16-ц позов [PERSON] задоволено. Розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] . Дитину [PERSON] , [INFO] , залишено проживати разом з матір"ю [PERSON] . 5.2. Зі змісту позовної заяви вбачається, що між [PERSON] як батьком дитини та [PERSON] як матір"ю дитини виник спір з приводу місця проживання їх сина [PERSON] . 5.3. Під час розгляду справи [PERSON] у зв"язку із наявністю у [PERSON] умов для проживання дитини, погодилась визначити місце проживання сина [PERSON] з батьком, у зв"язку з чим подала заяву про визнання позову, проти задоволення позову не заперечувала. 5.4. Враховуючи, що [PERSON] позов про визначення місця проживання сина разом з батьком [PERSON] визнала, приймаючи до уваги, що таке визнання є диспозитивним правом відповідача, яким остання наділена розпоряджатися на свій власний розсуд, а також те, що таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд, приймаючи таке визнання, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову на підставі частини четвертої статті 206 Цивільного процесуального кодексу України.

Outcome: approved