Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON], Суворовського відділу ДВС м.Одеси ГТУЮ в Одеській області про звернення стягнення на предмет застави та зняття арешту з майна.. Позивач до судового засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача, позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без участі відповідача , позов визнав та не заперечував проти задоволення позову. Суд ухвалює рішення при розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ст..61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що 12.06.2008 року між Закритим акціонерним товариством ОТП Банк, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство ОТП Банк (далі «Банк») та [PERSON] було укладено Кредитний договір № СL-503/036/2008 (надалі Кредитний договір), відповідно до умов якого Позичальнику було надано Кредит в розмірі 18 346,84 Доларів США, під 9,99 % річних із кінцевим строком повернення кредиту до 12.06.2015 року. В забезпечення повного та своєчасного виконання умов Кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, 12.06.2008 року між Банком та [PERSON] було укладено договір застави автотранспортного засобу № РСL-503/036/2008, за умовами якого в заставу Банку було передано автомобіль марки Citroen Berlingo, 2008 року випуску, шасі (кузов, рама) № VF7GJWJYB8J062936, державний номер [NUMBER] (далі «Договір застави та Предмет застави»). 26.11.2010 року між Публічним акціонерним товариством ОТП Банк та Товариством з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за умовами якого право грошової вимоги за Кредитним договором та Договором застави було відступлене ТОВ ОТП Факторинг Україна. 21.07.2016 року між ТОВ ОТП Факторинг Україна та ТОВ АНСУ було укладено договір факторингу № 15, згідно умов якого ТОВ ОТП Факторинг Україна передало ТОВ АНСУ право вимоги за Кредитним договором. Згідно договору про відступлення права вимоги від 27.07.2016 року, укладеного між ТОВ ОТП Факторинг Україна та ТОВ АНСУ, право вимоги за Договором застави було відступлене ТОВ АНСУ. У подальшому, 21.07.2016 року ТОВ АНСУ відступило [PERSON] (позивач) право вимоги за Кредитним договором, згідно Договору про відступлення права вимоги № 15/1. Відповідно до п. 5 Договору про відступлення права вимоги № 15/1 розмір заборгованості позичальника [PERSON], за Кредитним договором, що відступається позивачу [PERSON], становить 706 016,24 гривень, що підтверджується рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16.05.2013 року по справі № 523/5228/13-ц та складається з:136 522, 41 гривень заборгованості по тілу кредиту;15 308, 51 гривень заборгованості по процентам за користування кредитом; 554 184, 82 гривень пені. 28.07.2016 року, згідно договору про відступлення права вимоги, укладеного між ТОВ АНСУ та [PERSON], право вимоги за Договором застави було відступлене позивачу [PERSON]. Згідно положень ч. 1 ст. 13 Закон України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень № 1255-IV від 18.11.2003, зміни у відомостях про зареєстроване обтяження підлягають реєстрації у встановленому цим Законом порядку, якщо вони стосуються заміни обтяжувача внаслідок відступлення прав за правочином, відповідно до якого виникло обтяження, або з інших підстав. 03.08.2016 року до Державного реєстру обтяжень рухомого майна були внесені відомості про заставу обтяжувачем - заставодержателем [PERSON], що підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 50065437 від 03.08.2016 року (зміна обтяжувача). Отже, враховуючи вищенаведені обставини та договори, кредитором за Кредитним договором та заставодержателем за Договором застави є позивач [PERSON], якому належить право вимоги до боржника та заставодавця. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В силу ст. 19 Закону України Про заставу, за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи відсотки, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до ст. 20 Закону України Про заставу, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Відповідно до положень ст.ст. 589, 590 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, що здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 24 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень, обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити фактору своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Також вимогами ч. 3 ст. 28 Закону 24 ЗУ "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" закріплено, що якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує обов'язок щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись при цьому рівними правами, на засадах змагальності, згідно ст. 10 ЦПК України. Відповідно до ст.41 Конституції України, ч.1 ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, враховуючи кредитно-заставний договір та відповідно договір відступлення права вимоги, норму ст. 328 Цивільного кодексу України, вказаний договір, у випадку невиконання заставодавцем зобов'язання, забезпеченого заставою, є підставою для виникнення у позивача права власності на предмет застави. Зважаючи на існування вказаного вище боргу по кредитному договору та враховуючи вартість спірного заставленого майна, у сторін по договору застави існувало право передачі - прийняття спірного майна у власність, оскільки сума непогашеного боргу по кредиту не є меншою від суми вартості заставленого майна, яке є предметом позову. Згідно з п. 1 ст. 14 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та їх обтяжень" якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Пріоритет публічного обтяження встановлюється з моменту його реєстрації. Зареєстровані публічні обтяження не мають пріоритету над обтяженнями того ж рухомого майна, які були зареєстровані раніше моменту реєстрації публічного обтяження, а також обтяженнями, які мають вищий пріоритет згідно з правилами, встановленими розділом III цього Закону (ч.2 ст.39 вказаного Закону). Враховуючи, наведене, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд прийшов до висновку, що викладені в позовній заяві посилання позивача є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню. Окрім цього, як стало відомо позивачу на Предмет застави - автомобіль марки Citroen Berlingo, 2008 року випуску, шасі (кузов, рама) № VF7GJWJYB8J062936, державний номер [NUMBER], який належить відповідачу [PERSON], на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВНС 140630, накладено арешт, згідно до постанови Першого Суворовського ВДВС Одеського міського управління юстицію у від 14.07.2010 року серії АА №632490. \~\~\~\~\~\~ Так, відповідно до ч.4 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Згідно Закону України «Про заставу», застава це спосіб забезпечення зобовязань, в силу якого кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобовязання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. За рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих про строчкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до статті 16 вказаного Закону, право застави виникає з моменту укладання договору застави. Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що обтяженням є право обтяжувала на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувала на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон повязує прав і обовязків щодо рухомого майна. Відповідно до обтяження в обтяжувала і боржника виникають права і обовязки, встановлені законом та /або договором. Згідно зі статтею 14 вище вказаного Закону пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Згідно Інструкції «Про проведення виконавчих дій» №74/5 від 15.12.1999р. та ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про заставу» право застави виникає з моменту укладання договору застави. Право застави виникло,12.06.2008 року, постанови про накладення арешту даного автомобіля були винесені пізніше 14.07.2010 року ніж було укладено договір застави. Станом на 16.05.2013 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 706\~016,24 грн,, що значно перевищує вартість предмету застави. Згідно ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з під арешту. Статтею 54 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майно з під арешту. Таким чином, враховуючи вище викладене право позивча як заставодержателя заставленого автомобіля виникло 12.06.2008 року, тобто ще до накладення арешту на спірний автомобіль державним виконавцем, суд вважає, що саме позивач має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження,та приймаючи до уваги,згоди відповідача в позовом, отжесуд вважає що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. \~\~\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved