Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-12 00:00:00

АТ КБ "ПриватБанк" звернулося 31.10.2018 р. до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. За позовом, посилаючись на ст..ст.526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України та умови договору б/н від 12.12.2007 р., просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 12208 грн. 70 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 0,22 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 5286,90 грн.; пеня - 6102,12 грн.; штраф (фіксована частина) - 250 грн.; штраф (процентна складова) - 569,46 грн. Ухвалою судді Марко від 04.12.2018 р. відкрито провадження і справа призначена до розгляду на 09.01.2019 р., судові засідання неодноразово були відкладені, востаннє на 25.04.2019 р. Згідно розпорядження № 277 віж 08.04.2019 р. та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2019 р. справу передано в провадження судді Дмитрюк О.В. 25.04.2019 р. розгляд справи було відкладено на 12.06.2019 р. у зв`язку із зайнятістю судді в іншому провадженні. 12.06.2019 р. розгляд справи відкладено на 13.09.2019 р. у зв`язку з відрядженням судді. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує, просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідач та його представник в судовому засіданні не заперечували проти часткового задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с.68-74). Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача та його представника, приймаючи до уваги позицію представника позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 12.12.2007 р., згідно якої отримав кредит в розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджено підписом у заяві. При укладанні договору, сторони керувались ст..634 ч.1 ЦК України, за якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому; друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п.1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не поінформує іншу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той же строк. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, через що станом на 18.10.2018 р. має заборгованість перед банком. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України оставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Зазначені вище обставини не оспорювались сторонами в процесі розгляду справи, про що зазначено в позовній заяві та відзиві на позов. Згідно ст..1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України розмір і порядок отримання процентів за договором позики встановлюється договором. Ст.611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені). За змістом ст.549 ЦК України під пенею розуміється грошова сума, яку боржник має передати кредитору у випадку порушення боржником зобов`язання, що встановлюються у відсотковому відношенні до простроченої суми за кожен день прострочення виконання грошового зобов`язання. Ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Позивач, звернувшись до суду з позовом зазначив, що станом на 18.10.2018 р. у [PERSON] існує заборгованість за договором від 12.12.2007 р. в сумі 12208,70 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 0,22 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 5286,90 грн.; пеня - 6102,12 грн.; штраф (фіксована частина) - 250 грн.; штраф (процентна складова) - 569,46 грн. В обгрунтування вказаних вимог позивач надав розрахунок заборгованості за договором б/н від 12.12.2007 р. (а.с.4-8). Відповідач, не погоджуючись з розрахунком заборгованості, у відзиві на позов надав контррозрахунок (а.с.70-73), згідно якого заборгованість за кредитним договором становить 251,84 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 0,22 грн.; заборгованість за відсотками - 0,51 грн.; пеня - 1,11 грн. та штраф (фіксована частина) - 250 грн. Згідно ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення . Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Аналізуючи надані сторонами розрахунки заборгованості, суд дійшов висновку, що розрахунок, який наданий відповідачем є більш детальним, з посиланням на формули його здійснення та відповідні положення умов договору, а тому приймається судом при винесенні рішення про часткове задоволення позову, пред`явленого до [PERSON] , у зв`язку з чим стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за договором від 12.12.2007 р. в сумі 251,84 грн. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial