Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

Направленим позовом заявник просить суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача на її користь заборгованість по сплаті аліментів та неустойки (пені) в розмірі 30 792, 71 гривні. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що відповідач добровільно не виконує судове рішення в частині стягнення аліментів, внаслідок чого утворилась заборгованість по їх сплаті. Матеріальне становище її значно погіршилося і вона не має змоги самостійно утримувати та забезпечувати належний матеріальний стан сім'ї, у звязку з чим вона змушена звернутись до суду за захистом порушених прав дитини. Враховуючи положення ст. 274 ЦПК України, розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності заперечення сторін щодо цього. Відповідач відзиву на позов не подав, свого ставлення до позову не висловив. Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам речення другого ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні її фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. 27.09.2008 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, від якого 3.04.2009 року народився син - [PERSON]. 6.10.2011 року заочним рішенням Житомирського районного суду Житомирської області вказаний шлюб розірвано, дитину залишено на виховання матері. Заочним рішенням цього ж суду від 28.04.2016 року позовну заяву [PERSON] про стягнення аліментів задоволено частково. Ухвалено стягувати з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання дитини - [PERSON] у твердій грошовій сумі розміром 800 (вісімсот) гривень, щомісячно, починаючи з 17.03.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до розрахунку Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Житомирської області Головного територіального управління юстиції у Житомирській області за № 7.6-36/10/2018/431245 від 7.11.2018 загальна заборгованість зі сплати аліментів згідно з виконавчим листом 278/626/16-ц від 22.06.2016 року, виданим Житомирським районним судом Житомирської області, [PERSON] на користь [PERSON] станом на 1.11.2018 року становить 23 646, 66 гривень. За розрахунком, наданим позивачем, розмір неустойки (пені) становить 7 146, 05 гривень. Відтак, загальна сума заборгованості становить 30 792, 71 гривень. Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями норм законодавства України. Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 22 Постанови "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року №3, передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних причин, зокрема, у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідачем не надано доказів суду про відсутність його вини у виникненні заборгованості по аліментах. Відповідно позивач має право на стягнення неустойки. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Така правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України по справі № 6-94цс15 від 01.07.2015 року. Суд погоджується із розрахунком пені, наданим позивачем, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за прострочення сплати аліментів в сумі 7 146, 05 грн. В той же час, суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги в частині стягнення заборгованості по сплаті аліментів, виходячи з наступного. За правилами ст.ст. 194, 195 Сімейного кодексу України, суд стягує заборгованість з аліментів, визначивши її, лише у випадку виникнення спору з особою, яка відповідно до ст. 187 цього Кодексу добровільно їх виплачувала. Право особи, яка отримує аліменти, на справедливий судовий розгляд передбачає належне виконання рішення суду, і борг з виплати аліментів, пов'язаний з невиконанням такого судового рішення, не вимагає вирішення нового спору, через що суд не може давати повторну переоцінку один раз вже з'ясованим фактам і присуджувати двічі суму, яка вже присуджена, за відсутності нових обставин, з якими ст.ст. 192, 197 СК України пов'язують зміну розміру аліментів чи звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Чинним законодавством не передбачена можливість стягнення заборгованості за аліментами, яка утворилась при виконанні судового рішення про їх стягнення, шляхом подання позову про її стягнення у судовому порядку у іншій справі. Факт наявності у відповідача заборгованості по аліментам, не оспорений ні стягувачем ні боржником, не є підставою для стягнення цієї заборгованості у содовому порядку. Таким чином, при відсутності спору щодо розміру заборгованості із сплати аліментів, заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження", а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Повторне стягнення з боржника суми, яка має бути ним виплачена у порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів недопустиме. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висноку про часткове задоволення позову. Враховуючи, що позивач була звільнена від сплати судового збору, такі витрати по даній справі у розмірі 704,80 гривень слід стягнути з відповідача на користь держави на підставі положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial