Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України [PERSON] , [INFO] , у супроводі матері [PERSON] , без згоди батька [PERSON] в країну Польща з 01 листопада 2020 року по 01 листопада 2021 року. В обґрунтування позову позивач зазначила, що від фактичних шлюбних відносин з відповідачем [PERSON] , які тривали в період з лютого 2010 року по [INFO] , [INFO] у них народилася дитина - син [PERSON] . Окрім того, позивач зазначила, що у зв`язку з відсутністю роботи в м. Кропивницькому, та з метою забезпечення кращого та достойного рівня свого життя та життя сина, вона (позивач) була змушена виїхати до Польщі, де в період часу з 19 квітня 2019 року по 04 жовтня 2019 року перебувала у трудових відносинах з фірмою Bizar та працювала на посаді пакувальника брендового одягу. Син в цей час перебував з батьком, оскільки відповідач не надав свого дозволу на його (сина) виїзд за кордон. Крім того, позивач зазначила, що і надалі має намір працювати за межами України, а саме: в Польщі, тому звернулась до товариства з обмеженою відповідальністю «OwlandFox» в м. Щецин, Польща щодо укладення трудового договору з вказаним Товариством з метою подальшого працевлаштуваннята 08 вересня 2020 року отримала запрошення від президента компанії з пропозицією укласти трудовий договір. В свою чергу, її (позивача) син ще є малолітньою дитиною та потребує постійної присутності в його житті матері, її любові, тепла та турботи, тому доцільним є перебування сина разом з нею ( [PERSON] ) за межами України, а саме в Польщі, на період роботи, а саме з 01 листопада 2020 року по 01 листопада 2021 року. Крім того, виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню його світогляду, покращенню стану його здоров`я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов`язків. Також, позивач зазначила, що з метою забезпечення синові належних умов перебування за кордоном, її (позивача) мати [PERSON] , яка також працює в Польщі, уклала договір про надання житла, а саме: квартири загальною площею 64 м.2, яка складається з однієї кімнати, кухні та ванної кімнати по [ADDRESS] . Також, листом загальноосвітньої школи №6 імені Мешка І , за підписом директора школи [PERSON] від 31 серпня 2020 року підтверджено, що з 01 вересня 2020 року, син [PERSON] буде навчатись у зазначеній школі. При цьому, не зважаючи на це, відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України, при цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не наводить. Позиває вважає, що така позиція відповідача - батька малолітнього сина [PERSON] шкодить інтересам дитини, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток його особистості, а також, вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами, що стало підставою для її (позивача) звернення до суду з зазначеним позовом. Ухвалою суду від 05 жовтня 2020 року відкрито позовне провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) в судове засідання сторін. Позивач [PERSON] та в її інтересах представник - адвокат Титаренко Г.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, зазначені в позові, просили позов задовольнити. Крім того, позивач додатково зазначила, що виїзд її за кордон є тимчасовим, на час її працевлаштування, і вона вважає, що їх з відповідачем малолітній син має бути разом з нею. Вказала, що у відповідача є інша сім`я, дружина. Вважає, що ненадання відповідачем дозволу на виїзд дитини за кордон разом з нею, стало підставою для звернення її до суду, нічим не обґрунтовується. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача [PERSON] не визнав, просив відмови в задоволенні позову, при цьому, не заперечуючи щодо фактів проживання до березня, 2016 року з позивачем без реєстрації шлюбу, народження у них спільної дитини - сина [PERSON] , який на даний час проживає з позивачем, на обґрунтування заперечень зазначив, що виїзд дитини за кордон, на його переконання, не буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, так як там інша країна, інша мова. Крім того, йому (відповідачу) і на даний час не відомо, де і з ким буде знаходитися дитина на той період часу, коли позивач буде працювати, чи буде дитина забезпечена належними умовами проживання. Також зазначив, що позивач і раніше виїжджала за кордон на заробітки, а їх малолітній син на цей період часу залишався з ним, і він займався його вихованням та утриманням. Вказав, що у нього є дружина, власне житло, де у дитини є окрема кімната, є все необхідне для проживання та повноцінного розвитку. Вважає, що дитина може і на цей період часу залишитися проживати з ним, в Україні, а позивач може самостійно виїхати за кордон, або ж знайти роботу і в Україні. Окрім того, зазначив, що виїзд дитини за кордон позбавить його (відповідача) можливості приймати активну участь у його вихованні, він (відповідач) не матиме змоги спілкуватися з сином в тому обсязі, в якому спілкується зараз. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору служба у справах дітей виконавчого комітету міської ради міста Кропивницького в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду, справи, при цьому, 26.10.2020 року подав клопотання, зареєстроване судом за вх. № 7032 про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Заслухавши в судовому засіданні пояснення та заперечення учасників справи, зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, виходячи з положень ст. 12 та ст. 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони в період з березня 2010 року по березень 2016 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане повторно 15 березня 2016 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис за № 873, в якому батьками дитини [PERSON] , [INFO] , зазначені: в графі «батько» - [PERSON] та в графі «мати» - [PERSON] . Також судом встановлено, що малолітня дитина [PERSON] , 2014 року народження, проживає разом з позивачем [PERSON] , 1987 року народження за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою КП «ЖЕО № 3» міської ради міста Кропивницького від 22 вересня 2020 року № 3282. Практика вирішення спорів за участю малолітніх дітей свідчить про те, що забезпечення найкращих інтересів дітей повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди (Постанова Верховного Суду від 03.07.2019 року справа №643/1090/17) Також, судом відзначається, що ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Підставою звернення позивача [PERSON] до суду з зазначеним позовом, - є ненадання відповідачем згоди на виїзд малолітньої дитини за кордон - в країну Польща, на час її (позивача) працевлаштування в період з 01.11.2020 року по 01.11.2021 року. Вирішуючи питання щодо врахування країни виїзду суд бере до уваги наступне. Відповідно до запрошення президента ТОВ Owl&Fox Стаднік Світлани від 08.09.2020 року, місто Щецин, Польща (переклад з польської мови на українську мову виконаний перекладачем Мехедою А.М. , справжність підпису якої засвідчено приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Зубко О.П. та зареєстровано в реєстрі за № 2348) [PERSON] , [INFO] , запрошено розпочати працю у їх фірмі. Фірма надає клінінгові послуги. Як вбачається з договору про надання житла, укладеного між наймодавцем [PERSON] та орендатором [PERSON] (переклад з польської мови на українську мову виконаний перекладачем Мехедою А.М. , справжність підпису якої засвідчено приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Зубко О.П. та зареєстровано в реєстрі за № 2349), останні уклали угоду проживання після приїзду до Польщі, до [ADDRESS] , дочки [PERSON] , [INFO] та онуки [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Крім того, наданими позивачем доказами, а саме: свідоцтвом про народження позивача, свідоцтвом про шлюб, підтверджується той факт, що [PERSON] (прізвище до реєстрації шлюбу « [PERSON] ») є матір`ю позивача [PERSON] . Крім того, листом загальноосвітньої школи №6 імені Мешка І , за підписом директора школи [PERSON] , від 31 серпня 2020 року (переклад з польської мови на українську мову виконаний перекладачем Мехедою А.М. , справжність підпису якої засвідчено приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Зубко О.П. та зареєстровано в реєстрі за № 2347) підтверджено, що з 01 вересня 2020 року, [PERSON] , [INFO] , буде навчатись у загальноосвітній школі №6 імені Мешка І , що знаходиться по вул. Сташіца,17 в м. Свіноуще, Польща , у дошкільному відділі «О». Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що тимчасовий виїзд позивача до Польщі на період роботи з 01 листопада 2020 року по 01 листопада 2021 року, разом з малолітнім сином, сприятиме забезпеченню інтересів дитини, її вихованню та розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, а також створить для дитини та матері умови для покращення матеріального стану. В свою чергу, для виїзду дитини за кордон необхідно мати нотаріальний дозвіл відповідача, однак відповідач ухиляється від надання такого дозволу. Згідно зі ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року, які, зокрема, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається, зокрема, у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватися лише за погодженням з іншим із батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України при відсутності згоди одного з батьків. При цьому, судом відзначається, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, а обмеження тимчасового виїзду дитини за кордон та вільному її пересуванні, суд вважає як порушення законних прав та інтересів малолітньої дитини, передбачених законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №712/10623/17 (провадження №14-244 цс 18) дійшла висновку про те, що дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон дитини у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання, за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на певний період, з визначенням його початку і закінчення. При цьому, під час судового розгляду справи не встановлено, що виїзд за кордон малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в супроводі матері [PERSON] пов`язаний із виїздом на постійне місце проживання разом із матір`ю або довгострокове перебування за межами України з інших причин, а так само не встановлено і будь-яких інших обставин, які б могли стверджувати, що такий виїзд буде здійснено всупереч інтересам дитини, крім того, позивачем зазначено конкретну дату місця перебування дитини, зазначено також початок та кінцеву дату тимчасового виїзду, та країну, до якої планується виїзд, що, в свою чергу, не спростовано відповідачем, при цьому, право батька на піклування, спілкування чи виховання дитини жодним чином не порушується і не обмежується, на підставі чого позовні вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по справі, судом відзначається наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч. 2 ст. 133 ЦПК України). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При стягненні витрат на професійну правничу допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Як роз`яснено в п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивачем заявлено понесені нею судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 6 000 грн. 00 коп. При цьому, судом відзначається, що відповідно до угоди № 22 про захист (представництво) та надання правової допомоги від 17 вересня 2020 року, укладеної між адвокатом Титаренко Г.С., як Виконавцем, та [PERSON] , як Клієнтом, Клієнт доручає, а Виконавець зобов`язується здійснювати захист (представництво) прав та інтересів [PERSON] в Ленінському районному суді м. Кіровограда у справі про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька. Оплата за цією Угодою здійснюється на умовах повної передплати. Оплата не є остаточною та може бути змінена за згодою сторін в зв`язку зі зміною обсягу робіт та кількості часу. Вартість правової допомоги, інші витрати та порядок їх оплати, в тому числі за вивчення справи, за тривалість, за результат, погодинна оплата роботи адвоката, витрати по відрядженню, витрати по оплаті роботи спеціаліста, тощо, регулюються окремою додатковою угодою (п.п. 1, 4, 5 Угоди). Відповідно до додаткової угоди до угоди № 22 про захист (представництво) та надання правової допомоги від 17 вересня 2020 року розмір винагороди (гонорару) становить 6 000 грн. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 22 від 17.09.2020 року адвокат Титаренко Г.С. прийняла від [PERSON] 6 000 грн. 00 коп. на підставі угоди №22 від 17.09.2020 року. Крім того, відповідно до Акту виконаних робіт до угоди про захист (представництво) та надання правової допомоги №22 від 17 вересня 2020 року від 22 вересня 2020 року замовник прийняв правничу допомогу у формі: надання усної консультації (2 години) - розмір винагороди склав , участь у судових засіданнях - розмір винагороди 3 000 грн. З огляду на викладене вище та з урахуванням норм ст. 137 ЦПК України, враховуючи також надання адвокатом правової інформації та складення адвокатом позовної заяви, прийняття адвокатом участі в одному судовому засіданні, тим самим, зважаючи на загальний обсяг наданих адвокатом послуг, та виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, доведеності та обгрунтованості, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача в порядку ст.141 ЦПК України підлягають витрати на правничу допомогу в загальному розмірі 3 500 грн. При цьому, відповідно до ч.1 ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі чого з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved