Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої вимоги, висловлені в позові, підтримала в повному обсязі та просить суд усунути їй перешкоди у користуванні квартирою № 29 в житловому будинку № 7 по вул. Соборна в м. Покров Дніпропетровської області шляхом визнання її колишнього співвласника [PERSON], таким, що втратив право користування вказаною квартирою та шляхом зняття його з реєстрації в цій квартирі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав та просить відмовити в їх задоволенні. Пояснив, що він дійсно не проживає у квартирі позивача протягом тривалого часу, оскільки проживає у трикімнатній квартирі своєї матері разом з нею, не користується наданими комунальними послугами в квартирі позивача, будь яких належних йому речей в квартирі не має, однак в добровільному порядку не бажає знятися з реєстрації, оскільки не бажає реєструватися в квартирі своєї матері. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є колишнім чоловіком [PERSON], з яким вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 14 липня 1990 року до 04 квітня 2018 року. 04 квітня 2018 року сторони розірвали шлюб. Від цього шлюбу у сторін є один вже повнолітній син. 03 січня 2018 року відповідач пішов з сім'ї. Як виявилося, у нього вже була інша жінка, з якою він проживає однією сім'єю до сих пір. Під час перебування в зареєстрованому шлюбі з відповідачем сторони придбали на імя позивача за договором купівлі - продажу від 29.05.1996 року однокімнатну квартиру №14 в житловому будинку №75 по вул. Центральна в м. Покров Дніпропетровської області. 30 квітня 2004 року сторони на підставі нотаріально посвідченого договору обміну квартир здійснили обмін вказаної вище квартири на двокімнатну квартиру № 29 в житловому будинку № 7 по вул. Соборна в м. Покров Дніпропетровської області, яка зареєстрована на ім'я позивача, але мала правовий статус спільної сумісної власності подружжя. 30 березня 2018 року відповідач здійснив відчуження своєї частки у вказаній квартирі на ім'я позивача на підставі нотаріально посвідченого договору дарування. Відповідно до вказаного договору [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар згідно ст. 64 Сімейного кодексу України 1/2 частку квартири № 29 в житловому будинку № 7 по вул. Соборна в м. Покров Дніпропетровської області. І в той же день 30.03.2018 року нотаріусом була здійснена державна реєстрація права власності вказаної ? частини квартири на ім'я позивача. Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Після того, як відповідач подарував позивачу свою частку квартири, а вона прийняла її в дар, припинилося його право власності на ту частку квартиру, яку він їй подарував. Відповідно до вказаної вище норми закону право відповідача на належну ним ? частку квартири № 29 в житловому будинку № 7 по вул. Соборна в м. Покров Дніпропетровської області було припинено 30 березня 2018 року у день її відчуження, внаслідок чого відповідач втратив право подальшого користування квартирою позивача як співвласник. Але колишній чоловік позивача з 03 січня 2018 року і до сих пір залишається бути зареєстрованим в квартирі позивача. Позивач [PERSON] неодноразово просила його здійснити перереєстрацію свого постійного місця проживання, але він ухиляється від вирішення вказаного питання. Позивач змушена звернутися до суду з цим позовом, тому що сам факт реєстрації відповідача у квартирі позивача порушує її права як її власника та створює для неї відповідні незручності, які обмежують її права у частині розпорядження своїм майном. Позивач повідомляла відповідача про те, що має намір поліпшити житлові умови для їхнього сину шляхом продажу вказаної квартири та придбання для сина та для себе окремих квартир з доплатою. Крім того, [PERSON] не може отримати субсидію на житлово-комунальні послуги, поки в ньому зареєстрований відповідач. Державна виконавча служба може накласти арешт на майно позивача, що знаходиться в її квартирі внаслідок боргів відповідача, якщо вони будуть, внаслідок того, що постійне місце його проживання зареєстровано в її квартирі. І крім того, до тих пір, поки відповідач зареєстрований у квартирі позивача, він має право доступу до неї у тому числі і у її відсутність. Але відповідач ухиляється від зняття з реєстрації в квартирі позивача. Тому вона змушена звернутися до суду з цим позовом. \~ \~ \~ \~Відповідно до Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу Української PCP, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. \~ \~ \~ \~Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 Постанови "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07 лютого 2014 року № 5 роз'яснив наступне: «під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (ч. 1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК Української PCP; ст. 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою». Відповідно до п. 3 Правил Реєстрації місця проживання, постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року № 207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Відповідно до п. 26 Правил Реєстрації місця проживання, постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року № 207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. ВССУ зазначив: «3 припиненням права власності особи на житлове приміщення втрачається й право користування цим жилим приміщенням і членів його сімї» (справа №661/4901/15-ц, 22.12.16р.). ВСУ зазначив: «Власник житла усуває перешкоди в користуванні цим житлом зареєстрованою особою шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з реєстрації» (ВСУ від 16.11.2016 р., №6-709цс16) За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України, власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Нормами ст. 1, 3 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства насамперед є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд дає критичну оцінку доводам відповідача, викладених ним в судовому засіданні щодо невизнання позовних вимог позивача, оскільки вони є безпідставними та недоведеними і спростовуються стабільними поясненнями позивача, наданими ним належними та допустимими доказами, вищевказаними нормами закону, матеріалами справи в їх сукупності. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, а тому суд вважає за необхідне усунути [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою № 29 в житловому будинку № 7 по вул. Соборна в м. Покров Дніпропетровської області шляхом визнання її колишнього співвласника [PERSON], таким, що втратив право користування вказаною квартирою та шляхом зняття його з реєстрації в цій квартирі.

Outcome: approved