Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , мешкає за адресою: [ADDRESS] ), яка подана адвокатом Максимцем Олександром Богдановичем (адреса для листування: 65062, м.Одеса, пров.Світлий, 13-а) до [PERSON] (мешкає за адресою: [ADDRESS] ), треті особи Приморська районна адміністрація Одеської міської ради (місцезнаходження: 65039, м.Одеса, вул. Канатна, 134), товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Наш дом» (код ЄДРПОУ 37420983, місцезнаходження: 65125, м.Одеса, вул. Осипова, 25), Департамент архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області (місцезнаходження: 65107, м.Одеса, вул. Канатна, 83), в якій просить: - зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні [PERSON] майном, яке належить йому на праві приватної власності, а саме квартирою [ADDRESS] , шляхом приведення квартири [ADDRESS] до попереднього стану відповідно до технічної документації та цільового призначення приміщень на час введення будинку [ADDRESS] в експлуатацію та здійснення демонтажу обладнаного санвузла на площі кухні за власні кошти; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 50000,00 гривень. В обґрунтування позову зазначив, що [PERSON] є власником квартири номер [ADDRESS] . Власник вище розташованої квартири [ADDRESS] - [PERSON] всупереч встановлених «Правил проживання в житловому будинку і поведінки на території житлового будинку», за адресою: [ADDRESS] затверджених ТОВ «Фірма «Наш дом» і чинного законодавства України, а також без отримання згоди співвласників багатоквартирного житлового будинку, здійснив самовільне переустаткування та переобладнання кухні під санвузол, чим грубо порушив права як інших співвласників квартир будинку [ADDRESS] , так і безпосередньо права [PERSON] у здійсненні належного користування та розпорядження своїм майном без перешкод. Зазначив, що дане перепланування заборонено відповідно до\~пункту 5.21\~ДБН 2.2-15-2019,\~пункт 8.10\~ДБН В.3.2-2-2009, про що повідомлена особа, що здійснює ремонтні роботи. Також посилається на те, що внаслідок неправомірних дій відповідача починаючи з жовтня 2020 року, він та члени його сім`ї постійно відчувають сильні моральні страждання та нервовий стрес, порушився нормальний хід їхнього життя, сон та самопочуття, адже самовільне дообладнання приміщень із зміною їх цільового призначення у квартирі [ADDRESS] призвело до утворення сторонніх каналізаційних запахів на кухні [PERSON] , а також осідання на всіх кухонних поверхнях і продуктах харчування будівельного пилу. Крім того, періодично, з самовільно встановленого санвузла проривається каналізаційний потік відходів, що потрапляють у приміщення кухні квартири [ADDRESS] . Таким чином, відповідач завдає позивачу та членам його сім`ї моральну шкоду, яка полягає в порушенні права власності, нормальних життєвих умов та зв`язків через неможливість користуванням власним житлом, неможливістю користуватися майном. Завдану моральну шкоду оцінює у розмірі 50000,00 гривень. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15 лютого2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] . Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. 24.05.2021 від представника відповідача адвоката Чирка О.О. до суду надійшли письмові пояснення, відповідно до яких зазначає, що у 2020 [PERSON] було проведено ремонт у власній квартирі та станом лютий 2021 року ремонтні роботи були закінчені, а тому жодним чином відповідач на дату подачі позову не порушував права позивача. В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач порушує право позивача на користування та розпорядження його власністю. Спосіб захисту, що обрав позивач, не передбачений жодною нормою права. Зазначає, що відповідно до Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію (затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 7 червня 2017 р. № 406) - не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію - роботи з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, а також нежилого будинку, будівлі, споруди, приміщення в них, виконання яких не передбачає втручання в огороджувальні та несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними (СС1), з середніми (СС2) та значними (ССЗ) наслідками. Позивач не проводив жодних робіт, які б передбачали втручання в огороджувальні та несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, а тому не мав отримувати жодного дозволу на проведення ремонтних робіт та тим більш, вводити в експлуатацію проведені ремонтні роботи. Також зазначає, що ДБН 8.2.2-15:2019 не можна поширювати на ремонт окремих квартир, а ДБН В.3.2-2-2009 не розповсюджується на будинки, що вище 73,5 м. В частині вимог щодо моральної шкоди зазначив, що позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів порушення його прав з боку відповідача, жодних актів уповноважених органів, які б свідчили про те, що позивач зазнає матеріальних збитків чи моральної шкоди, що свідчить про безпідставність позовних вимог про стягнення моральної шкоди. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2021 року закрито підготовче засідання\~по цивільній справі за позовом [PERSON] та\~призначено\~справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача адвокат Максимець О.Б. позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача - адвокат Чирка О.О. у судовому засіданні позов не визнала та просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Судом установлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , загальною площею 81,8 кв.м, що підтверджується свідоцтвом про право власності СТВ 082543 від 19.11.2015 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 47949750 від 19.11.2015 (а.с.18, 19-20). [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , загальною площею 81,7 кв.м, що підтверджується свідоцтвом про право власності СТВ 054260 від 20.10.2015 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 45935946 від 20.10.2015 (а.с. 141, 142-143). Відповідно до акту огляду квартири в ЖК «Гольфстрім» за адресою: [ADDRESS] від 23.11.2020 в наслідок огляду комісією було виявлено наступне: у квартирі [ADDRESS] , здійснюються ремонтні роботи, в ході яких здійснено перепланування у вигляді зміни місць розташування кухні та санвузла між собою без зміни їх площі. Дане перепланування заборонено згідно пункту 5.21 ДБН 2.2-15-2019, пункт 8.10 ДБН В.3.2-2-2009, про що повідомлений власник та виконавець ремонтних робіт (а.с.41). Згідно листа Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 01-13/851/2вих від 15.01.2021 за інформацією управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради згідно відомостей Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, наявна інформація щодо реєстрації права на виконання підготовчих і будівельних робіт за адресою: [ADDRESS] відсутня. Посадовою особою Управління 23.12.2020 року здійснено виїзд за вказаною, під час якого оглядово встановлено, що в зазначеній квартирі, власником виконано будівельні роботи з реконструкції приміщень кухні і ванної кімнати шляхом перепланування і зміни їх цільового призначення (а.с.47 48). Відповідно до листа Департаменту архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області № 1015- 05/1-5751 від 30.12.2020 Держархбудінспекція та її територіальні органи заходи державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду з 18.03.2020 не здійснюють. Станом на час розгляду звернення (27.11.2020), згідно з даними Реєстру будівельної діяльності першої черги Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, відсутня інформація стосовно реєстрації зазначених документів щодо об`єкта будівництва за адресою: [ADDRESS] (а.с.52). Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо в Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі\~України (ст. 16), Цивільному процесуальному\~кодексі України (ст. 4). Відповідно до ч.1 ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.\~\~ Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.3 ст.16 ЦК України). Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Частиною першою статті 321\~ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 317\~ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном. Статтею 319\~ЦК України визначено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (частина перша\~ статті 391 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 383\~ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. При застосуванні положень статей 391, 396\~ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно зі ст. 100 ЖК України, виконання наймачем робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребують отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується. Виконання робіт, визначених частиною першою цієї статті, внаслідок яких змінюється площа, кількість чи склад приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду, допускається за письмовою згодою наймодавця (орендодавця), якщо інше не передбачено договором найму (оренди). Згідно зі ст. 152 ЖК України, виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується. Відповідно до постанови КМУ №406 від 07.06.2017року «Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію», до переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію відносяться, зокрема, роботи з\~переобладнання та\~перепланування жилого\~будинку і\~жилого приміщення,\~а також\~нежилого будинку,\~будівлі,\~споруди,\~приміщення в\~них,\~виконання яких\~не передбачає\~втручання в\~огороджувальні та\~несучі конструкції\~та/або\~інженерні системи\~загального користування,\~-\~щодо об`єктів,\~що за\~класом наслідків\~(відповідальності)\~належать до\~об`єктів з\~незначними (СС1),\~з середніми\~(СС2)\~та значними\~(СС3)\~наслідками ;\~реконструкція,\~капітальний ремонт,\~технічне переоснащення\~внутрішніх систем: опалення,\~у тому\~числі що\~передбачає встановлення\~або заміну\~обладнання індивідуальних\~теплових пунктів,\~заміна трубопроводів\~систем опалення,\~балансування систем\~опалення,\~встановлення балансувальних\~клапанів та/або\~витратомірів,\~зміна типу\~систем опалення\~з однотрубної\~на двотрубну\~та/або\~з вертикальної\~на горизонтальну,\~встановлення та/або\~заміна опалювальних\~приладів,\~обладнання опалювальних\~приладів автоматичними\~регуляторами температури\~в приміщеннях,\~встановлення та\~заміна приладів-розподілювачів\~та іншого\~обладнання регулювання\~і обліку\~теплової енергії; заміна існуючих заповнень віконних, балконних та дверних прорізів ; улаштування засобів безперешкодного доступу до об`єктів житлово-комунального та громадського призначення осіб з інвалідністю та інших маломобільних груп населення. Судом з матеріалів справи установлено, що представниками ТОВ «Фірма «Наш дом» - балансоутримувачем житлового будинку, було здійснено огляд квартири в ЖК «Гольфстрім» за адресою: [ADDRESS] . Внаслідок огляду комісією було виявлено наступне: у квартирі [ADDRESS] , здійснюються ремонтні роботи, в ході яких здійснено перепланування у вигляді зміни місць розташування кухні та санвузла між собою без зміни їх площі. Дане перепланування заборонено згідно пункту 5.21 ДБН 2.2-15-2019, пункт 8.10 ДБН В.3.2-2-2009, про що повідомлений власник та виконавець ремонтних робіт. За результатами огляду було складено відповідний акт від 23.11.2020. Крім того, посадовою особою управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради 23.12.2020 року здійснено виїзд за вказаною адресою, під час якого оглядово встановлено, що в зазначеній квартирі, власником виконано будівельні роботи з реконструкції приміщень кухні і ванної кімнати шляхом перепланування і зміни їх цільового призначення, що підтверджується листом Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 01-13/851/2вих від 15.01.2021. Однак, на думку суду, надані стороною позивача докази не свідчать в повній мірі, що відповідачем порушені права позивача, або інших мешканців будинку, також матеріали справи не містять належних доказів, зокрема, висновків компетентних органів щодо здійснення незаконного самочинного перепланування квартири відповідачем, а наданий акт огляду квартири ТОВ «Фірма «Наш дом», на думку суду, є недостатнім. Доказів щодо надання відповідачу уповноваженим органом припису про усунення порушень суду не надано. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 та 3 ст.\~83\~Цивільного процесуального\~кодексу України позивач, особа, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі у дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів. Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. Відповідно до рішення Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004\~\~поняття "охоронюваний законом інтерес" що вживається в законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Оскільки, правовою підставою для звернення до суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, право на позов у особи виникає після порушення відповідачем її права та захисту підлягає порушене право. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Статтею ст.\~76\~ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, як серед іншого, висновками експертів. Судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів дізнання, досудового та судового слідства. ( ст.1 Закону України «Про судову експертизу») Спеціальні знання - це професійні знання, отримані в результаті навчання, а також навички, отримані обізнаною особою в процесі практичної діяльності в різноманітних галузях науки, техніки та інших суспільно корисних галузях людської діяльності, які використовуються разом з науково-технічними засобами під час проведення експертизи. Змістом спеціальних знань є теоретично обґрунтовані і перевірені практикою положення і правила, які можуть відноситися до будь-якої галузі науки, техніки, мистецтва тощо.\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до положень, викладених у ч.1 та ч.5 ст. 106 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення, який судом буде оцінений у сукупності із іншими доказами у даній справі. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлений для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Виходячи з наведеного, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не доведено факту порушення його прав у зв`язку з проведенням відповідачем перепланувань квартири, зокрема, що такі перепланування створюють позивачу перешкоди у користуванні належним йому майном, як і не доведено\~\~невідповідність тих чи інших технічних характеристик об`єкта, натомість в свою чергу позивач не скористався процесуальним правом надати висновок спеціаліста та/або заявити клопотання про призначення відповідної експертизи. Відповідно до ст.\~12\~Цивільного процесуального\~кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.\~\~Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.\~\~Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.\~\~Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст.89 Цивільного процесуального кодексу України) З огляду на викладене,\~\~суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Наш дом», Департамент архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області щодо позовних вимог про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. В частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд звертає увагу на наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з положеннями ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з`ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. У пунктах 3 та 5 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~4\~від 31\~березня 1995\~року «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Таким чином, позивач повинен довести, чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, з чого виходить позивач при визначенні грошової суми, оцінюючи заподіяну йому шкоду, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Дослідивши наявні в матеріалах докази, суд дійшов висновку, що вони не доводять завдання позивачу моральної шкоди. Окрім того, докази надані позивачем не вказують на наявність причинного зв`язку між діями відповідача про які вказує позивач, завданням моральної шкоди та її розміром, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed