Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

В серпні 2019 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (далі ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди у якому вказала, що вона перебувала у трудових відносинах з підприємством відповідача та працювала з 26.11.1981року по 01.08.1986року дробильником, з 01.08.1986 року по 01.04.1988 року переведена контролером по 3 розряду, з 01.04.1988 року у зв`язку з введенням нових тарифних умов оплати праці - присвоєна професія контролера продукції збагачення 2 розряду. 01.01.1993р. встановлено 3 розряд контролера продукції збагачення. 02.02.1999р. звільнена у зв`язку з змінами виробництва і праці - скороченням штату робітників на підставі ч.1 ст. 40 КЗОТ України. З 07.09.2004 року прийнята до відповідача контролером продукції збагачення третього розряду, а 26.04.2010 року позивачка звільнилася з підприємства відповідача за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком згідно ст. 38 КЗпП України. 28 жовтня 2009 року внаслідок нещасного випадку на виробництві, [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді «Закритого перелому правої лучевої кісті зі зміщенням осколків. Закритий перелом шиловидного відростку правої ліктьової кістки». Висновком МСЕК від 05.03.2010 року позивачу первинно встановлено 15 % втрати професійної працездатності в зв`язку з виробничою травмою з 01 березня 2010 року до 01.03.2011 року. 16.03.2011 року при повторному переогляді, висновком МСЕК позивачу встановлено 15 % втрати професійної працездатності у зв`язку з виробничою травмою, з 01.03.2011 року безстроково. Позивачка вважала, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, вона втратила своє здоров`я і їй завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивачка відчуває фізичний біль в місяцях перелому, особливо коли піднімає якийсь предмет, особливо при переміні погоди, в ситу та прохолодну погоду. Розмір моральної шкоди позивачка оцінює в сумі 190 000 грн., яку просила стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 29 серпня 2019 року судом відкрито провадження у справі та призначене розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі доказами. 19 вересня 2019 року судом отримано клопотання відповідача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, та про зобов`язання позивача або його представника надати для огляду в судове засідання паспорт позивача, трудову книжку, довідку МСЕК, виписні епікризи, а також визнання явки позивача [PERSON] в судове засідання обов`язковою, яке за результатами розгляду ухвалою суду від 26.09.2019 року залишено без задоволення. Відповідач скористався правом надання суду відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити, вказавши на відсутність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки Актом розслідування нещасного випадку та Актом про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, встановлена відсутність дій відповідача у настанні нещасного випадку. Крім того, відповідно до розділу 4 акту від 02.11.2009 року розслідування нещасного випадку, що стався 28 жовтня 2009 року о 21:00 год. встановлено, що причиною нещасного випадку була особиста необережність під час пересування. Вказані акти позивачем не оскаржені в судовому порядку. Крім того, зазначили, що прийняття комісією з розслідування нещасного випадку протокольного рішення від березня 2010 р. про зменшення розміру одноразової допомоги [PERSON] на 5,7%, не свідчить про те, що ступінь вини [PERSON] у спричиненні нещасного випадку, що стався з нею 28.10.2009 р., становить лише 5,7%, оскільки це не є тотожним. Також наявність у позивача моральних страждань не підтверджені належними доказами, зокрема висновком фахівця. Виходячи з вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу та ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачка [PERSON] в період з 26.11.1981року по 01.08.1986року працювала на посаді дробильником, з 01.08.1986 року по 01.04.1988 року переведена контролером по 3 розряду, з 01.04.1988 року присвоєна професія контролера продукції збагачення 2 розряду. 01.01.1993р. встановлено 3 розряд контролера продукції збагачення. 02.02.1999 року звільнена у зв`язку з змінами виробництва і праці - скороченням штату робітників на підставі ч.1 ст. 40 КЗОТ України. З 07.09.2004 року прийнята до відповідача контролером продукції збагачення третього розряду, а 26.04.2010 року позивачка звільнилася з підприємства відповідача за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком згідно ст. 38 КЗпП України ( копія трудової книжки а.с. 6-9). 28 жовтня 2009 року близько о 21 годині 00 хвилин на шахті «Гвардійська» ПАТ "Кривбасзалізрудком", при виконанні трудових обов`язків з [PERSON] стався нещасний випадок, під час якого вона отримала тілесні ушкодження у вигляді: «Закритого перелому правої лучевої кісті зі зміщенням осколків. Закритий перелом шиловидного відростку правої ліктьової кістки», що підтверджується актом № 1/2009 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (а.с.11-14). 31 жовтня 2009 року на підприємстві відповідача було складено Акт розслідування нещасного випадку, що стався 28.110.2009 року о 21-00 год. форми Н-5, згідно висновку комісії, нещасний випадок з [PERSON] визнано таким, що пов`язаний з виробництвом і складено Акт форми Н-1. Комісія встановила, що особами, дії або бездіяльність яких призвела до нещасного випадку є: [PERSON] , яка під час пересування по пішохідній дорожці не подбала про особисту безпеку, чим порушила ст.. 14 закону України «Про охорону праці» (а.с.15-17). Згідно копії виписки з акту огляду МСЕК від 05.03.2010 року серії 10ААА №003664 [PERSON] первинно встановлено 15% втрати професійної працездатності у зв`язку із трудовим каліцтвом (виробнича травма від 28.10.2009 р.) строком до 01.03.2011 року, з наступним переоглядом 01.03.2011 (а.с.18). Відповідно до довідки огляду МСЕК серії 10 ААА № 008012 від 16.03.2011 року, [PERSON] повторно встановлено 15% втрати професійної працездатності у зв`язку з виробничою травмою з 01.03.2011 року безстроково (а.с. 19). Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Так, відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Виходячи з наведених вимог закону, суд відхиляє твердження представника відповідача щодо відсутності підстав для покладення на підприємство відповідальності за завдану шкоду, оскільки саме позивач винна в отриманні травми під час виконання трудових обов`язків, оскільки між сторонами склалися трудові правовідносини, а травма отримана позивачем під час виконання ним трудових обов`язків і пов`язана з виробництвом, про що свідчить відповідний Акт розслідування нещасного випадку, який визнаний таким, що пов`язаний з виробництвом, а отже наявні у зв`язку з цим всі підстави, передбачені ст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Крім того, ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Отже, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Право на отримання виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Таким чином, суд відхиляє заперечення відповідача про недоведеність моральних страждань позивача, оскільки згідно повідомлення про наслідки нещасного випадку форми Н-2, позивач одужав, оскільки фізіологічне одужання позивача після нещасного випадку та припинення лікарняного листа не вплинуло на встановлення йому часткової втрати працездатності медико-соціальною експертною комісією. При цьому, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 2 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяно працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відмова потерпілому у праві на отримання від підприємства грошової суми за моральну шкоду залежно від ступеня втрати професійної працездатності має обмежувальний характер. Частиною третьою статті 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання полягає, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я та травмуванням внаслідок нещасного випадку. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності, обставини нещасного випадку, настання якого зумовила також необачність самого позивача, тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 20 000 грн. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди саме в розмірі 190 000 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає також стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 768,40 гривень.

Outcome: partial