Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

Направленим позовом заявник просила суд ухвалити рішення про визнання недостовірною та такою, що порушує її немайнові права інформацію оголошену на засіданні 25-ої сесії Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області відповідачами у справі щодо неналежного виконання своїх обов'язків директором Денишівської ЗОШ очолювану автором вимог. В судовому засіданні заявник разом із представником вимоги підтримали та просили суд їх повністю задовольнити. В обґрунтування наведеного суду було повідомлено наступне. Позивач тривалий час обіймала посаду директора Денишівської ЗОШ. На згадуваному засіданні ради було вирішено припинити контракт із позивачем та перед цим оголошено недостовірну інформацію щодо заявника. Крім визнання інформації недостовірною позивач просила суд ухвалити рішення про спростування інформації способом її поширення. Відповідачі в судовому засіданні вимог не визнали та просили суд їх повністю відхилити за безпідставністю. Заслухав пояснення учасників справи та проаналізував надані ними матеріали, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Матеріальним законом з даного приводу визначено наступне. Відповідно до Конституції України фізична особа має, серед іншого, на право на повагу до гідності та честі (ч. 1 ст. 270 ЦК України). Фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 ЦК України (ч. 1 ст. 275 ЦК України). Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена (ч. ч. 1, 4 та 7 ст. 277 ЦК України). Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості (ч. ч. 1, 2 ст. 30 Закону України "Про інформацію"). Аналіз зазначених норм матеріального закону у сукупності із фактичними обставинами справи дають підстави стверджувати, що недостовірної інформації відповідачами розповсюджено не було. Так, повідомлені на засіданні ради не безпідставні твердження про наявні недоліки в роботі позивача, суд не вважає недостовірною інформацією. Іншого позивачем належними та допустимими доказами доведено не було. При цьому, суд зауважує, що нормами чинного та зазначеного законодавства, тягар доказування фактів поширення інформації та її недостовірності покладається саме на позивача. Дійсно, на засіданні ради було оголошено інформацію про відсутність співпраці як з відділом освіти так і з Денишівським дошкільним навчальним закладом "СОНЕЧКО", конфліктних ситуацій з приводу використання шкільного автобусу, створення напруженої ситуації щодо опорної школи у об'єднаній територіальній громаді, наявність деяких недоліків щодо організації освітнього процесу у очолюваному навчальному закладі. В судовому засіданні сторони підтвердили оголошення даної інформації на засіданні ради. Своїми поясненнями сторони зазначили про наявність оголошуваних фактів. В свою чергу позивачем та її представником не було надано доказів, які б підтверджували дану інформацію саме як недостовірну. Навпаки власними поясненнями позивач не заперечувала наявність усіх перелічених фактів під час виконання обов'язків директора. Так, позивачем було підтверджено напружену ситуації з відділом освіти та зазначеним дошкільним навчальним закладом, що за своєю суттю може вважатись як відсутність співпраці. Підтверджено позивачем і факти не цільового використання шкільного автобусу за час його закріплення за школою, як то для надання послуг з перевезення громадян під час поховання. Так само, суд вважає, визнала позивач і вчинення дій, які слугували створенню напруженої ситуації щодо опорної школи в територіальній громаді. Не спростовувала позивач і наявність перевірок у очолюваному навчальному закладі здійснюваних відділом освіти з негативними її результатами. Одночасно, суд зауважує, що такі дії відділу освіти не визнавались компетентним органом неправомірними, що позбавляє підстав стверджувати позивачу про нікчемність проведених перевірок. Підсумовуючи зазначене суд констатує, що такої обов'язкової ознаки складу правопорушення, як недостовірність інформації, позивачем доведено не було, що унеможливлює стверджувати про завдання шкоди особистим немайновим правам. Надані позивачем матеріали в додатках до позову, як то витяг з протоколу засіданні сільської ради (а.с.14-16), локальні документи (а.с.17-50), суд вважає ніякого значення для прийняття рішення у даній справі не мають і тому судом до уваги не приймаються. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed