Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

Позивач [PERSON] 20 листопада 2018 року звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа [PERSON] , про визнання за [PERSON] право власності на нову річ, що виникла внаслідок проведеної нею та її чоловіком [PERSON] переробки, а саме на житловий будинок, з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та складається з: житлове під літ. «А», басейн «Б», гараж «В», навіс «Г», «1-2 огорожа, 1 мостіння, житловою площею 108,0 кв.м., загальною площею 491,8 кв.м. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 01 квітня 2005 року нею разом з її чоловіком [PERSON] у [PERSON] було придбано житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та складається з: житлове, літ. «А»; басейн «Б»; гараж «В», навіс «Г»; №1-2 - огорожа; 1- мостіння, житловою площею 108,0 кв.м, загальною площею 491,8 кв.м. Разом з будинком та надвірними спорудами також була придбана земельна ділянка, площею\~0,1442га, цільового призначення «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», розташована по [ADDRESS] . За погодженням її чоловіка, покупцем за договором купівлі-продажу виступила вона \~ [PERSON] особисто, договір був посвідчений 01.04.2005 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хімченком Р.О., зареєстрований в реєстрі за №134. Під час посвідчення договору нотаріусом було встановлено особи та дієздатність сторін, а також належність продавцю - [PERSON] відчужуваного житлового будинку з надвірними спорудами. 05 квітня 2005 року зазначений договір був зареєстрований в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Як стверджує позивач, на момент придбання, будинок та надвірні споруди являли собою будівлі у стані «від будівельників», тобто без проведених внутрішніх та зовнішніх опоряджувальних робіт, з доведеними до житлового будинку комунікаціями (електрика, водопровід, каналізація), без розведення їх по будинку. Також були відсутні окремі конструктивні елементи (навіси над балконами та ін.) Після придбання будинку з надвірними спорудами, з метою приведення їх до стану, придатного для проживання, нею з чоловіком було проведено зовнішні та внутрішні опоряджувальні роботи, змінено і прибудовано окремі конструктивні елементи, здійснено невід`ємні поліпшення будинку і надвірних споруд на загальну суму, еквівалентну у гривнях близько 930000 доларів СШ [PERSON] . Позивач стверджує, що зазначені обставини підтверджуються висновком експертного оціночно-будівельного дослідження №20703/23349/23350 від 25.10.2018 року, складеного судовим експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл.проф.М.С. Бокаріуса, відповідно до якого, на підставі проведених розрахунків, частка поліпшень в домоволодінні по [ADDRESS] , по відношенню до всього володіння складає 69/100 частини, а ринкова вартість проведених поліпшень складає 25773994,00 грн. У 2008 році,\~вона \~ [PERSON] дізналась про претензії стосовно придбаного будинку та надвірних споруд від раніше незнайомих їй осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . За позовами зазначених осіб, відносно спірного будинку, Київським районним судом м. Одеси у 2014 році розглядалась справа №1512/3763/2012, в тому числі, про визнання недійсним договорів купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , визнання права власності на частки зазначеного майна за зазначеними особами, визнання недійсним державного акту на право власності на належну нашому подружжю земельну ділянку, скасування реєстрації права власності на нерухоме майно. У справі №1512/3763/2012 Київським районним судом м. Одеси були прийняті основне та додаткове рішення, які в подальшому були скасовані рішенням Апеляційного суду Одеської області від 18.06.2015 року, та яким, у свою чергу, були визнані, в порядку спадкування за законом, права [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на 1/4 частку для кожного: земельної ділянки, площею 0,1442 га, цільового призначення «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», розташованої по [ADDRESS] , права [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на 1/4 частку для кожного незавершеного будівництвом (готовністю 96%) житлового будинку літ. «А», загальною площею 491,8 кв.м, житловою площею 108,0 кв.м, розташованого по [ADDRESS] . Також у позивача було витребувано на користь [PERSON] , [PERSON] по 1/4 часток на кожного зазначеної земельної ділянки по [ADDRESS] , а також витребувано на користь [PERSON] , [PERSON] - по 1/4 частки незавершеного будівництвом (готовністю 96%) житлового будинку літ. «А» загальною площею 491,8 кв.м, розташованого по [ADDRESS] . Прийняття судом рішення щодо визнання права власності в порядку спадкування за відповідачами часток саме незавершеного будівництвом (готовністю 96%) житлового будинку було вмотивоване тим, що на момент відкриття спадщини, в тому числі, на зазначене майно, будинок не був введений в експлуатацію і являв собою незавершений будівництвом (готовністю 96%) житловий будинок. Позивач в мотивування позову посилається на те, що об`єкт незавершеного будівництва готовністю 96%, нею та її чоловіком, як подружжям не придбавався, у власності ніколи не перебував, натомість у 2005 році ними був придбаний введений у експлуатацію житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , та як вбачається з вказаного рішення суду, саме цей об`єкт незавершеного будівництва готовністю 96% був добудований і введений в експлуатацію попередніми власниками. Таким чином, прийнявши рішення про визнання права [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на 1/4 частку для кожного незавершеного будівництвом (готовністю 96%) житлового будинку літ. «А» загальною площею 491,8 кв.м, житловою площею 108,0 кв.м, розташованого по [ADDRESS] та витребування від позивача зазначеного незавершеного будівництвом (готовністю 96%) житлового будинку, суд фактично визнав право зазначених осіб на частку будівельних матеріалів, з яких складається належний їй та її чоловіку будинок і надвірні споруди і які неможливо фізично відокремити від введеного в експлуатацію і облаштованого будинку. Згідно договору купівлі-продажу від 01.04.2005 р. інвентаризаційна оцінка і ціна продажу спірного житлового будинку з надвірними спорудами на момент його придбання подружжям позивача складала 253976.00 грн., а його вартість станом на 25.10.2018 року, згідно висновку судового експерта, складає 37353615,00 грн., в тому числі ринкова вартість проведених поліпшень у домоволодінні складає 25773994,00 грн. Таким чином, як посилається позивач, нею та її чоловіком, як подружжям, у 2005 році в законний спосіб за оплатним договором було придбано нерухоме майно у стані «від будівельників» у особи, належність якій цього майна була перевірена нотаріусом під час посвідчення договору, а саме - введений в експлуатацію житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] . На переробку, опоряджувальні роботи та невід`ємні поліпшення цього майна нею з чоловіком в подальшому було витрачено значну суму коштів - 25773994,00 грн., що істотно перевищує первісну вартість цього нерухомого майна. Після прийняття зазначеного рішення апеляційного суду Одеської області від 18.06.2015 року і набуття ним чинності, несподівано для неї, як добросовісного набувача цього майна виявилося, що під час облаштування для своїх потреб придбаного житлового будинку і надвірних споруд, вона з чоловіком використовувало чужі будівельні матеріали для переробки і створення «нової речі». Враховуючи обставини придбання спірного будинку з надвірними спорудами, тобто придбання спірного майна в абсолютно законний спосіб, вона та її чоловік під час здійснення облаштування придбаного нерухомого майна (переробки) не знало і не могло знати про те, що використовує чужі матеріали для виготовлення нової речі, тобто є добросовісними специфікаторами. Позивачка зазначила, що у відповідності до ч. 4 ст. 332 ЦК, якщо вартість переробки і створеної нової речі істотно перевищує вартість матеріалу, право власності на нову річ набуває за її бажанням особа, яка здійснила таку переробку. У цьому разі особа, яка здійснила переробку, зобов`язана відшкодувати власникові матеріалу моральну шкоду. Виходячи з зазначеного, позивач посилаючись на те, що її подружжям добросовісно придбано спірний будинок, вартість переробки і створеної речі істотно перевищує вартість матеріалу, а також її бажання як особи, яка фактично здійснювала переробку матеріалів у нову річ за кошти подружжя, щодо виникнення в неї права власності на нову річ, вважає, що за нею на підставі ч.4 ст.332 ЦК України може бути визнано право власності на таку нову річ - перероблений житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та складається з: житлове літ. «А»; басейн «Б»; гараж «В», навіс «Г»; №1-2 - огорожа; 1- мостіння, житловою площею 108,0 кв.м, загальною площею 491,8 кв.м. Зазначені обставини стали приводом для звернення до суду з цим позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.11.2018 року цивільну справу за вказаним позовом розподілено судді Калініченко Л.В. 19 грудня 2018 року Київським районним судом міста Одеси постановлено ухвалу, якою вказану позовну заяву прийнято до розгляду, на підставі якої відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. 24 січня 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідачів [PERSON] та [PERSON] , в якому останні просять суд відмовити у задоволенні позову, з підстав необґрунтованості. 04 лютого 2019 року до суду надійшла відповідь на відзив проти позову від представника позивача, в якому представник позивачки вважає посилання відповідачів безпідставними, позов обґрунтованим та просить суд його задовольнити. 23 квітня 2019 року судом було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. 27 травня 2019 року судом в судовому засіданні було здійснено допит експерта [PERSON] . 27 червня 2019 року та 11 вересня 2019 року представник відповідачів [PERSON] надала до суду пояснення щодо наданих пояснень експертом Кириленко С.А. в судовому засіданні. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник відповідачів: [PERSON] , [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволенні позову, з підстав необґрунтованості. Представник третьої особи Поляков Олександр Юрійович в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити. Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов [PERSON] не підлягаючим задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Одеської міської ради від 9 грудня 1999 року №511-ХХШ «Про передачу у приватну власність та у постійне користування громадянам членам дачно-будівельного кооперативу «Чорноморець» земельних ділянок, загальною площею 1,8551 га, для дачного будівництва за адресою: [ADDRESS] »: - вилучено з користування дачно-будівельного кооперативу «Чорноморець» земельні ділянки, загальною площею 1,8551 га, та передано безкоштовно у приватну власність громадянам членам дачно-будівельного кооперативу «Чорноморець» земельні ділянки для дачного будівництва, зокрема, громадянину [PERSON] земельну ділянку, площею 0,1 га, по [ADDRESS] ). Цим же рішенням надано [PERSON] земельну ділянку, площею 0,0455 га, у постійне користування для ведення особистого підсобного господарства по [ADDRESS] . Згідно рішення ради від 09 грудня 1999 року №511-ХХШ [PERSON] отримав на земельну ділянку, площею 0,1000 га, цільового призначення «для дачного будівництва», розташовану по [ADDRESS] , державний акт на право приватної власності на землю серія П-ОД №089991, виданий виконкомом Одеської міської ради 30 грудня 1999 року на підставі рішення ради від 9 грудня 1999 року №511-ХХШ, зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3036. На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,1000 га, розташованої по [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] , діючим від імені [PERSON] , та [PERSON] , [PERSON] , посвідченого 23 травня 2001 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А., зареєстрованого в реєстрі за №6659, [PERSON] купила земельну ділянку площею 123 кв.м, [PERSON] купив земельну ділянку площею 877 кв.м. Рішенням Одеської міської ради від 13 жовтня 2001 року №2989-ХХШ «Про затвердження проекту відведення, надання у приватну власністю земельної ділянки площею 0,0564 га та зміну цільового призначення земельної ділянки, загальною площею 0,1442 га, розташованої по [ADDRESS] для подальшого використання для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд»: - вилучено із користування [PERSON] земельну ділянку площею 0,0455 га за його згодою; - затверджено проект відведення земельної ділянки (додаток 1); надано за рахунок раніш наданих та земель міста безкоштовно у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0564 га по [ADDRESS] ; змінено цільове призначення земельної ділянки загальною площею 0,1442 га ( 0,0564 га по рішенню ради + 0,0877 га по договору купівлі-продажу = 0,1442 га) по [ADDRESS] для подальшого будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель; зобов`язано [PERSON] замовити оформлення, а управління земельних ресурсів видати [PERSON] державний акт на право приватної власності на землю.\~\~\~\~ 22 січня 2001 року [PERSON] подав до Одеської міської ради заяву про дачу доручення на виготовлення технічної документації по складанню державного акту на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1442 га по [ADDRESS] . Дозвіл на виготовлення технічної документації надано 22 листопада 2001 року за №3309. Згідно акту від 1 лютого 2002 року «Про встановлення та узгодження в натурі меж земельної ділянки, що передана у приватну власність [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель» встановлено в натурі межі земельної ділянки площею 0,1442 га цільового призначення «для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель», розташованої по [ADDRESS] . У 2002 році [PERSON] державним підприємством «Одеський регіональний центр державного земельного кадастру» виготовлено технічну документацію по перенесенню проекту відведення земельної ділянки в натурі та складання державного акту на право приватної власності на землю для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] державний акт на право приватної власності на землю не отримав. [PERSON] на його замовлення виготовлено проектну документацію на 2-поверховий житловий будинок загальною площею 541,98 кв.м житловою площею 109,3 кв.м господарські будівлі та споруди, яку узгоджено в Управлінні архітектури та містобудування виконкому Одеської міської ради (висновок від 22 листопада 2001 року №349/200-к) та затверджено розпорядженням голови Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 18 грудня 2001 року №2832. Відповідно до затвердженої та зареєстрованої проектної документації Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю м. Одеси Дегтяру Василю Гавриловичу надано дозвіл від 14 січня 2002 року №09/02 на виконання будівельних робіт власними силами в об`ємі проекту з будівництва житлового будинку по [ADDRESS] , термін дії дозволу до 31 грудня 2002 року. За життя [PERSON] розпочато будівництво житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] , проте не завершено. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 64 років. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема, на земельну ділянку площею 0,1442 га «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» по [ADDRESS] та розташований на ній незавершений будівництвом житловий будинок, господарські будівлі та споруди. [PERSON] , [INFO] , народжений в м. Одесі, є сином [PERSON] , відтак, в силу положень статті 529 ЦК України 1963 року, діючого на час відкриття спадщини, є спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом до майна померлого [PERSON] . Спадкову справу №1386/2002 до майна померлого [PERSON] заведено Третьою Одеською державною нотаріальною конторою 20 вересня 2002 року за заявою сина померлого [PERSON] (т.2 а.с.197). 2 вересня 2003 року [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом про визнання за ним як спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , права власності на земельну ділянку площею 0,1442 га, що знаходиться по [ADDRESS] , та розташований на ній незавершений будівництвом (готовністю 96%) житловий будинок, господарські будівлі та споруди (справа №2-4860/03). Згідно технічної документації, виготовленої КП «Одеське МБТІ та РОН» 21 серпня 2003 року та довідки КП «Одеське МБТІ та РОН» від 26 серпня 2003 року по готовність незавершеного будівництвом житлового будинку встановлено, що на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] на земельній ділянці площею 0,1442 га по [ADDRESS] знаходився незавершений будівництвом (готовністю 96%) житловий будинок літ. «А» загальною площею 491,8 кв.м житловою площею 108,0 кв.м підсобною площею 383,8 кв.м, що складався з підвалу загальною площею 160,5 кв.м підсобною площею 160,5 кв.м ( 1-1 більярдна площею 92,1 кв.м, 1-2 кладова площею 19,7 кв.м, 1-3 коридор площею 2,6 кв.м, 1-4 пральня площею 14,2 кв.м, 1-5 кладова площею 12,0 кв.м, 1-6 котельня площею 19,9 кв.м), першого поверху загальною площею 163,2 кв.м, підсобною площею 163,2 кв.м (1-7 хол площею 15,0 кв.м, 1-8 кухня-столова площею 28,4 кв.м, 1-9 вітальня площею 88,0 кв.м, 1-10 бібліотека площею 19,1 кв.м, 1-11 санвузол площею 5,0 кв.м, 1-12 приміщення охорони площею 7,7 кв.м), другого поверху загальною площею 168,1 кв.м житловою площею 108,0 кв.м, підсобною площею 60,1 кв.м (1-13 хол площею 29,7 кв.м, 1-14 житлова кімната площею 20,1 кв.м, 1-15 санвузол площею 5,9 кв.м, 1-16 гардеробна площею 11,2 кв.м, 1-17 житлова кімната площею 21,8 кв.м, 1-18 житлова кімната площею 13,3 кв.м, 1-19 житлова кімната площею 26,2 кв.м, 1-20 житлова кімната площею 20,6 кв.м, 1-21 житлова кімната площею 19,3 кв.м); господарських будівель і споруд: літ. «Б» - басейн, літ. «В» - гараж, літ. «Г» - навіс, №1,2 огорожа, І мостіння, (т.1 а.с.14-16, т.5 а.с.50-56, т.7 а.с.224, 227-237).\~\~ Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 3 вересня 2003 року позов [PERSON] задоволено, визнано за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на земельну ділянку площею 0,1442 га та незавершений будівництвом (готовністю 96%) житловий будинок, господарські будівлі та споруди, розташовані по [ADDRESS] . Рішення Київського районного суду м. Одеси від 3 вересня 2003 року в справі №2-4860/03 є чинним. Підставами набуття права власності є юридичні факти, в багатьох випадках ними є угоди (правочини). Цивільним кодексом України в редакції 1963 року, діючим на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , рівно як і на момент ухвалення Київським районним судом м. Одеси рішення від 3 вересня 2003 року в справі №2-4860/03, набуття права власності на нерухоме майно не ставилось в залежність від державної реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалась підзаконними нормативними актами, які передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України в редакції 2003 року та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Цивільним кодексом України в редакції 2003 року, що набрав чинності з 1 січня 2004 року, передбачалось в частині 4 статті 331 ЦК визнання судом за заявою заінтересованої особи права власності на недобудоване нерухоме майно, діяла ця норма матеріального права до 15 грудня 2005 року (ч.4 ст.331 ЦК виключена Законом №3201-ІУ від 15 грудня 2015 року). Отже, діюче на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] законодавство дозволяло визнання права власності на незавершений будівництвом об`єкт нерухомості, за умови здійснення БТІ інвентаризації незавершеного будівництва та визначення проценту готовності такого незавершеного будівництва, який дозволяв би ідентифікувати об`єкт після завершення будівництва та здачі в експлуатацію. Земельна ділянка, площею 0,1442 га складається з частини земельної ділянки, площею 0,0877 га, набутої у 2001 році [PERSON] із земель приватної власності на підставі цивільно-правової угоди купівлі-продажу (право власності вважалось набутим з моменту нотаріального посвідчення договору, договір слугував підставою для видачі державного акту на право власності на землю, відсутність акту в даному випадку не позбавляла права власності, оскільки земельна ділянка мала визначену площу, цільове призначення, координати меж тощо і була набута у приватну власність за договором купівлі-продажу в іншого приватного власника), та з частини земельної ділянки, площею 0,0455 га, переданої у 2001 році рішенням ради безоплатно у власність [PERSON] . Рішення ради щодо визначення цільового призначення земельної ділянки в цілому площею 0,1442 га прийнято, технічну документацію для оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,1442 га виготовлено та затверджено компетентними органами, межі в натурі земельної ділянки встановлено за життя [PERSON] , державний акт не отримано через смерть [PERSON] [PERSON] оформив свої спадкові права на частину спадкового майна після смерті батька [PERSON] судовим рішенням, ухваленим Київським районним судом м. Одеси 3 вересня 2003 року в справі №2-4860/03, рішення має законну силу. Органам влади та місцевого самоврядування про судове рішення було достовірно відомо ще у 2004 році, однак рішення в апеляційному порядку за скаргою юридичних чи фізичних осіб, які б вважали свої права цим рішенням порушеними, не переглядалось. Отже, не приймати вказане судове рішення правові підстави відсутні. Таким чином, [PERSON] успадкував після смерті батька [PERSON] право на земельну ділянку площею 0,1442 га «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» по [ADDRESS] , оформлення та одержання в установленому законом порядку державного акту на землю, а також право на незавершений будівництвом (готовністю 96%) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , право здачі об`єкту в експлуатацію та одержання документів, що посвідчують право власності на нерухоме майно. Через місяць після ухвалення судового рішення про визнання права власності на спадкове майно після смерті батька, [PERSON] 3 жовтня 2003 року був госпіталізований до медичного закладу. За наслідками хвороби актом комісійної амбулаторної судово-психіатричної експертизи (акт №149 від 2 березня 2004 року), проведеної експертами Одеської обласної клінічної психіатричної лікарні №1, [PERSON] визнано таким, який потребує опіки через позбавлення можливості розуміти значення своїх дій та керуванні ними. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 4 березня 2004 року в справі №2-1813/04 за заявою дружини [PERSON] , [PERSON] визнано недієздатним та призначено опікуна [PERSON] Розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 11 березня 2004 року за №282 [PERSON] призначено опікуном [PERSON] [INFO] [PERSON] помер. В подальшому вже після смерті [PERSON] за апеляційною скаргою [PERSON] та [PERSON] в інтересах [PERSON] рішення Київського районного суду м. Одеси від 4 березня 2004 року, яким [PERSON] визнано недієздатним та призначено над ним опікуном [PERSON] , скасовано ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19 травня 2006 року із закриттям провадження в справі. Обставини, що мали\~місце під\~час дії\~рішення Київського районного суду м. Одеси від 4 березня 2004 року, та перебування [PERSON] опікуном [PERSON] , який помер [INFO] . За життя [PERSON] та дії вказаного рішення суду, а саме 26 березня 2004 року [PERSON] (через п`ятнадцять днів після встановлення опіки над [PERSON] ) звернулась до суду з позовом до [PERSON] , як опікуна [PERSON] про визнання на підставі статті 220 ЦК України 2003 року дійсним укладеного 05 вересня 2003 року між нею [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1442 га та незавершеного будівництвом житлового будинку (готовністю 96%), розташованих по [ADDRESS] , визнання за нею [PERSON] права власності на вказане нерухоме майно. Згідно доданої до позовної заяви копії розписки (оригінал суду не надано) [PERSON] через два дні після ухвалення 3 вересня 2003 року рішення про визнання за ним права на спадкове майно продав майно [PERSON] за 954000,00 грн., еквівалентних 180000,00 доларів США. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30 березня 2004 року в справі №2-2321/04 (ухваленим через чотири дні після звернення до суду) позов [PERSON] задоволено, визнано на підставі частини 2 статті 220 ЦК України 2003 року та статті 48 Закону України «Про власність» дійсним договір купівлі-продажу від 5 вересня 2003 року нерухомого майна між [PERSON] та [PERSON] ; визнано за\~\~\~\~\~\~\~\~ [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,1442 га та житловий будинок з господарськими будівлями, розташовані по [ADDRESS] . 07 червня 2004 року за заявою [PERSON] державною технічною комісією про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію (акт від 7 червня 2004 року) прийнято в експлуатацію житловий будинок загальною площею 491,8 кв.м. За заявою [PERSON] від 9 червня 2004 року розпорядженням від 9 липня 2004 року №943 Київської районної адміністрації Одеської міської ради «Про затвердження державного акту прийняття в експлуатацію житлового будинку по [ADDRESS] » затверджено акт державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту житлового будинку літ. «А» загальною площею 491,8 кв.м житловою площею 108,0 кв.м , басейн літ. «Б», гараж літ. «В», навіс літ. «Г» по [ADDRESS] ; визнано за [PERSON] право власності на вказаний житловий будинок та будівлі. 16 липня 2004 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради на підставі розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 9 липня 2004 року №943 видано свідоцтво про право власності на домоволодіння серія [NUMBER] про належність [PERSON] на праві приватної власності домоволодіння, що складається в цілому з одного житлового будинку літ. «А» загальною площею 491,8 кв.м житловою площею 108,0 кв.м, басейну літ. «Б», гаражу літ. «В», навісу літ. «Г», відображених у технічному паспорті від 21 серпня 2003 року, розташованого по [ADDRESS] . Державна реєстрація права власності на підставі вказаного свідоцтва проведена бюро технічної інвентаризації 19 липня 2004 року.\~\~\~\~ 02 серпня 2004 року [PERSON] ( [PERSON] державний акт серія ОД №022681 на право власності на земельну ділянку площею 0,1442 га кадастровий номер 5110136900:27:011:0147 цільового призначення «для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель», розташовану по [ADDRESS] . Державний акт видано на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 березня 2004 року в справі №2-2321/04 та рішення Одеської міської ради від 15 жовтня 2001 року №2989-ХХШ (цим рішенням ради було вилучено із користування [PERSON] земельну ділянку площею 0,0455 га за його згодою; затверджено проект відведення земельної ділянки (додаток 1); надано за рахунок раніш наданих та земель міста безкоштовно у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0564 га по [ADDRESS] ; змінено цільове призначення земельної ділянки загальною площею 0,1442 га для подальшого будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель; зобов`язано [PERSON] замовити оформлення, а управлінню земельних ресурсів видати [PERSON] державний акт на право приватної власності на землю).\~\~\~\~ У жовтні [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання дійсним договору від 10 вересня 2004 року купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1442 га та житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованих по [ADDRESS] . Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 8 грудня 2004 року в справі №2-9225/2004, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18 травня 2006 року, позов задоволено, визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,1442 га та житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташовані по [ADDRESS] . 17 січня 2005 року на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 8 грудня 2004 року в справі №2-9225/2004 бюро технічної інвентаризації проведена державна реєстрація права власності [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS] . 27 січня 2005 року [PERSON] отримала державний акт серія ОД №062573 на право власності на земельну ділянку площею 0,1442 га кадастровий номер 5110136900:27:011:0147 цільового призначення «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», розташовану по [ADDRESS] . Державний акт видано на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 8 грудня 2004 року в справі №2-9225/04. 21 січня 2005 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір дарування житлового будинку літ. «А» житловою площею 108,0 кв.м з господарськими будівлями та спорудами (басейн літ. «Б», гараж літ. «В», навіс літ. «Г», №1,2 огорожа, 1- мостіння). Договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хімченко Р.О., зареєстровано в реєстрі за №247. Державна реєстрація права власності [PERSON] на нерухоме майно на підставі договору дарування проведена бюро технічної інвентаризації 25 січня 2005 року. 01 квітня 2005 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1442 га кадастровий номер 5110136900:27:011:0147 цільового призначення «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», розташованої по [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хімченко Р.О., зареєстровано в реєстрі за №1351. 01 квітня 2005 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу житлового будинку літ. «А» житловою площею 108,0 кв.м з господарськими будівлями та спорудами (басейн літ. «Б», гараж літ. «В», навіс літ. «Г», №1,2 огорожа, 1- мостіння). Договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хімченко Р.О., зареєстровано в реєстрі за №1346. Державна реєстрація права власності [PERSON] на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу проведена бюро технічної інвентаризації 5 квітня 2005. 15 липня 2005 року [PERSON] отримала державний акт серія ЯБ №295573 на право власності на земельну ділянку площею 0,1442 га кадастровий номер 5110136900:27:011:0147 цільового призначення «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», розташовану по [ADDRESS] . Державний акт видано на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хімченко Р.О. 1 квітня 2005 року за реєстровим №1351. Надалі, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19 травня 2006 року скасовано рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 березня 2004 року в справі №2-2321/04, яким позов [PERSON] задоволено, визнано на підставі частини 2 статті 220 ЦК України 2003 року та статті 48 Закону України «Про власність» дійсним договір купівлі-продажу від 5 вересня 2003 року нерухомого майна між [PERSON] та [PERSON] ; визнано за\~\~\~\~\~\~\~\~ [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,1442 га та житловий будинок з господарськими будівлями, розташовані по [ADDRESS] . Отже підстава рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 березня 2004 року в справі №2-2321/04, яка слугувала набуття [PERSON] права власності на вказане нерухоме майно, було скасовано. Однак, як вже зазначалось, до скасування цього рішення, право власності на вказане нерухоме майно перейшло від [PERSON] до [PERSON] на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 8 вересня 2004 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18 травня 2006 року. В подальшому, вже після відчуження [PERSON] нерухомого майна, ухвалою Верховного Суду України від 27 вересня 2006 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 8 вересня 2004 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 травня 2006 року скасовано з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.\~\~ Також судом встановлено, що Третьою Одеською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу №1386/2002 до майна померлого [INFO] [PERSON] та спадкову справу №536/2004 до майна померлого [INFO] [PERSON] , спадкоємці [PERSON] звернулися з відповідними заявами про прийняття та оформлення спадщини, отримали у 2004 році свідоцтва про право на спадщину на частину спадкового майна. Що ж до спірного майна, то оформити спадкові права на нього видачею свідоцтв про право на спадщину неможливо, оскільки після 30 березня 2004 року мали місце ряд вищевказаних судових рішень та нотаріально посвідчених правочинів, якими майно було оформлено в певній послідовності на [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] тощо. За наслідком чого вказані сторони звернулись до суду з відповідним позовом. Так, в провадженні Київського районного суду міста Одеси також перебувала цивільна справа №1512/3763/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] в особі законного представника [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, визнання права власності на нерухоме майно, визнання недійсними договору дарування та договорів купівлі-продажу нерухомого майна, відшкодування моральної шкоди, за\~позовом\~ [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Виконавчого комітету Одеської міської ради, Київської районної державної адміністрації Одеської міської ради, [PERSON] , [PERSON] в особі законного представника [PERSON] про визнання недійсними розпорядження, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання недійсними договору дарування та договорів купівлі-продажу нерухомого майна, визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку, визнання права власності на частку нерухомого майна в порядку спадкування за законом, витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, вселення, за\~позовом\~ [PERSON] в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи [PERSON] про визнання недійсними договору дарування та договорів купівлі-продажу нерухомого майна, визнання права власності на частку нерухомого майна в порядку спадкування за законом, скасування реєстрації права власності на нерухоме майно, стягнення грошових коштів. За наслідком розгляду вказаної справи, 04 лютого 2014 року Київським районним судом міста Одеси ухвалено рішення, до якого також судом 08 травня 2014 року ухвалено додаткове рішення. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 18.06.2015 року по вказаній справі №1512/3763/2012, апеляційну скаргу [PERSON] , [PERSON] на рішення задоволено частково. Апеляційну скаргу представника [PERSON] в інтересах [PERSON] , діючої в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON] , на рішення задоволено частково. Апеляційну скаргу представника [PERSON] в інтересах [PERSON] на рішення відхилено. Апеляційну скаргу [PERSON] , [PERSON] на додаткове рішення задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 4 лютого 2014 року скасовано. Додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 8 травня 2014 року скасовано. У задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] задоволено частково. Позовні вимоги [PERSON] в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON] задоволено частково. Визнано за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , в порядку спадкування за законом право на 1/4 частку за кожним земельної ділянки площею 0,1442 га цільового призначення «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», розташовану по [ADDRESS] , оформлення та одержання в установленому порядку державного акту на землю. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ОД №022681, виданий Одеським міським управлінням земельних ресурсів 2 серпня 2004 року на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 березня 2004 року в справі №2-2321/04, що скасовано, та рішення Одеської міської ради від 15 жовтня 2001 року №2989-ХХШ на ім`я [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1442 га цільового призначення «для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель», розташовану по [ADDRESS] . Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] №062573, виданий Одеським міським управлінням земельних ресурсів 27 січня 2005 року на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 8 грудня 2004 року в справі №2-9225/04, що скасовано, на ім`я [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1442 га цільового призначення «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», розташовану по [ADDRESS] . Витребувано з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] , [PERSON] на кожного по ј частки земельної ділянки, площею 0,1442 га цільового призначення «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», розташованої по [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , в порядку спадкування за законом право за кожним на 1/4 частку незавершеного будівництвом (готовністю 96%) житлового будинку літ. «А» загальною площею 491,8 кв.м житловою площею 108,0 кв.м підсобною площею 383,8 кв.м, що складається з підвалу загальною площею 160,5 кв.м підсобною площею 160,5 кв.м ( 1-1 більярдна площею 92,1 кв.м, 1-2 кладова площею 19,7 кв.м, 1-3 коридор площею 2,6 кв.м, 1-4 пральня площею 14,2 кв.м, 1-5 кладова площею 12,0 кв.м, 1-6 котельня площею 19,9 кв.м), першого поверху загальною площею 163,2 кв.м, підсобною площею 163,2 кв.м (1-7 хол площею 15,0 кв.м, 1-8 кухня-столова площею 28,4 кв.м, 1-9 вітальня площею 88,0 кв.м, 1-10 бібліотека площею 19,1 кв.м, 1-11 санвузол площею 5,0 кв.м, 1-12 приміщення охорони площею 7,7 кв.м), другого поверху загальною площею 168,1 кв.м житловою площею 108,0 кв.м, підсобною площею 60,1 кв.м (1-13 хол площею 29,7 кв.м, 1-14 житлова кімната площею 20,1 кв.м, 1-15 санвузол площею 5,9 кв.м, 1-16 гардеробна площею 11,2 кв.м, 1-17 житлова кімната площею 21,8 кв.м, 1-18 житлова кімната площею 13,3 кв.м, 1-19 житлова кімната площею 26,2 кв.м, 1-20 житлова кімната площею 20,6 кв.м, 1-21 житлова кімната площею 19,3 кв.м); господарських будівель і споруд: літ. «Б» - басейн, літ. «В» - гараж, літ. «Г» - навіс, №1,2 огорожа, І мостіння, розташованого по [ADDRESS] , що належало спадкодавцю [PERSON] на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 3 вересня 2003 року в справі №2-4860/2003, з правом здачі житлового будинку, господарських будівель і споруд в експлуатацію та отримання документів, що посвідчують право власності на нерухоме майно. Визнано недійсним розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 9 липня 2004 року № 943 «Про затвердження державного акту прийняття в експлуатацію житлового будинку по [ADDRESS] громадянкою [PERSON] ». Визнано недійсним свідоцтво про право власності на домоволодіння, видане Виконавчим комітетом Одеської міської ради 16 липня 2004 року серія [NUMBER] на підставі розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 9 липня 2004 року №943 про належність [PERSON] на праві приватної власності домоволодіння, що складається в цілому з одного житлового будинку літ. «А» загальною площею 491,8 кв.м житловою площею 108,0 кв.м, басейну літ. «Б», гаражу літ. «В», навісу літ. «Г», відображених у технічному паспорті від 21 серпня 2003 року, розташованого по [ADDRESS] .\~\~\~\~ Витребувано з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] , [PERSON] на кожного по 1/4 частки незавершеного будівництвом (готовністю 96%) житлового будинку літ. «А» загальною площею 491,8 кв.м житловою площею 108,0 кв.м підсобною площею 383,8 кв.м, що складається з підвалу загальною площею 160,5 кв.м підсобною площею 160,5 кв. м ( 1-1 більярдна площею 92,1 кв.м, 1-2 кладова площею 19,7 кв.м, 1-3 коридор площею 2,6 кв.м, 1-4 пральня площею 14,2 кв.м, 1-5 кладова площею 12,0 кв.м, 1-6 котельня площею 19,9 кв.м), першого поверху загальною площею 163,2 кв.м, підсобною площею 163,2 кв.м (1-7 хол площею 15,0 кв.м, 1-8 кухня-столова площею 28,4 кв.м, 1-9 вітальня площею 88,0 кв.м, 1-10 бібліотека площею 19,1 кв.м, 1-11 санвузол площею 5,0 кв.м, 1-12 приміщення охорони площею 7,7 кв.м), другого поверху загальною площею 168,1 кв.м житловою площею 108,0 кв.м, підсобною площею 60,1 кв.м (1-13 хол площею 29,7 кв.м, 1-14 житлова кімната площею 20,1 кв.м, 1-15 санвузол площею 5,9 кв.м, 1-16 гардеробна площею 11,2 кв.м, 1-17 житлова кімната площею 21,8 кв.м, 1-18 житлова кімната площею 13,3 кв.м, 1-19 житлова кімната площею 26,2 кв.м, 1-20 житлова кімната площею 20,6 кв.м, 1-21 житлова кімната площею 19,3 кв.м); господарських будівель і споруд: літ. «Б» - басейн, літ. «В» - гараж, літ. «Г» - навіс, №1,2 огорожа, І мостіння, розташованого по [ADDRESS] . У задоволенні позовних вимог [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Виконавчого комітету Одеської міської ради, Київської районної державної адміністрації Одеської міської ради, [PERSON] , [PERSON] в особі законного представника [PERSON] про визнання недійсними договору дарування та договорів купівлі-продажу нерухомого майна, вселення відмовлено. У задоволенні позовних вимог [PERSON] в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи [PERSON] про визнання недійсними договору дарування та договорів купівлі-продажу нерухомого майна, скасування реєстрації права власності на нерухоме майно, стягнення грошових коштів відмовлено. Також вказаним рішенням апеляційного суду, судом встановлено, що земельна ділянка, площею 0,1442 га та незавершений будівництвом (готовністю 96%) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами після смерті [PERSON] спадкував син [PERSON] , після смерті останнього його діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дружина [PERSON] Спадкоємцями спадщина прийнята, відтак, з часу відкриття спадщини у спадкоємців виникло право володіння та користування спадковим майном. Відсутність державної реєстрації цього майна унеможливлює реалізацію права розпорядження майном, однак не позбавляє права витребувати майно від добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України. Встановлено, що спадкове майно з володіння [PERSON] вибуло на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна та в подальшому скасованого, відтак, вибуло поза його волею. [PERSON] набула право власності на майно на підставі судового рішення, що скасовано. [PERSON] набула право власності на майно підставі судового рішення, що скасовано. [PERSON] подарувала будинок [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого правочину. [PERSON] продав будинок [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого правочину. [PERSON] продала земельну ділянку [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого правочину. [PERSON] одержала державний акт на право власності на земельну ділянку на підставі набуття такої за нотаріально посвідченим правочином купівлі-продажу. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не є сторонами правочинів, крім того, правочинам передували судові рішення, як підстава набуття права власності на майно, що скасовані.\~\~ За таких обставин, суд дійшов висновку, що правильним способом захисту порушеного права спадкоємців померлого [PERSON] є витребування ними майна від останнього добросовісного набувача [PERSON] з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України. У той же час, суд одночасно прийшов до висновку, що підстав витребувати на користь [PERSON] , [PERSON] в цілому земельну ділянку та житловий будинок безпідставно, оскільки частка кожного з них в спадковому майні становить по 1/4, крім того, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на незавершений будівництвом житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а не на будинок з господарськими будівлями та спорудами, що зданий в експлуатацію та зареєстрований як об`єкт нерухомого майна (спадкоємець вправі витребувати те майно, яке прийняв у спадщину). Та обставина, що майно було здано в експлуатацію [PERSON] , відчужувалось на підставі правочинів як завершений будівництвом об`єкт нерухомості не надає спадкоємцям права вимагати від останнього набувача [PERSON] майна як цільного об`єкту нерухомості, що зданий в експлуатацію та зареєстрований. Крім того, суд не вправі підміняти своїм судовим рішенням законодавчо визначену процедуру набуття права власності на новостворене майно, навіть у разі, коли цю процедуру необхідно пройти повторно спадкоємцям забудовника.\~\~\~\~ Судом також встановлено, що ухвалою Верховного Суду від 23 липня 2018 року по справі №1512/3763/2012 у відкритті касаційного провадження на рішення апеляційного суду Одеської області від 18 червня 2015 року\~ відмовлено. Отже, вказане рішення суду набрало законної сили 18 червня 2015 року, не скасовано, є чинним. Відповідно до ч. 4, 5\~ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними\~і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. З огляду на викладене та відповідно до положення частини четвертої\~ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню вищевказані обставини, встановлені рішенням апеляційного суду Одеської області від 18 червня 2015 року по справі №1512/3763/2012, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, яке набрало законної сили. На підставі викладеного вбачається, що відповідачі по справі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частках по ј кожний є власниками незавершеного будівництвом (готовністю 96%) житлового будинку літ. «А» загальною площею 491,8 кв.м житловою площею 108,0 кв.м підсобною площею 383,8 кв.м, що складається з підвалу загальною площею 160,5 кв.м підсобною площею 160,5 кв. м ( 1-1 більярдна площею 92,1 кв.м, 1-2 кладова площею 19,7 кв.м, 1-3 коридор площею 2,6 кв.м, 1-4 пральня площею 14,2 кв.м, 1-5 кладова площею 12,0 кв.м, 1-6 котельня площею 19,9 кв.м), першого поверху загальною площею 163,2 кв.м, підсобною площею 163,2 кв.м (1-7 хол площею 15,0 кв.м, 1-8 кухня-столова площею 28,4 кв.м, 1-9 вітальня площею 88,0 кв.м, 1-10 бібліотека площею 19,1 кв.м, 1-11 санвузол площею 5,0 кв.м, 1-12 приміщення охорони площею 7,7 кв.м), другого поверху загальною площею 168,1 кв.м житловою площею 108,0 кв.м, підсобною площею 60,1 кв.м (1-13 хол площею 29,7 кв.м, 1-14 житлова кімната площею 20,1 кв.м, 1-15 санвузол площею 5,9 кв.м, 1-16 гардеробна площею 11,2 кв.м, 1-17 житлова кімната площею 21,8 кв.м, 1-18 житлова кімната площею 13,3 кв.м, 1-19 житлова кімната площею 26,2 кв.м, 1-20 житлова кімната площею 20,6 кв.м, 1-21 житлова кімната площею 19,3 кв.м); господарських будівель і споруд: літ. «Б» - басейн, літ. «В» - гараж, літ. «Г» - навіс, №1,2 огорожа, І мостіння, розташованого по [ADDRESS] . Отже, спірне майно вибуло з володіння [PERSON] поза його волею, всі правочини, які вчинялися з майном [PERSON] після його смерті, були вчинені з порушенням закону, а відтак жодна з осіб, які були учасниками цих правочинів, не набули та не могли набути права власності на майно [PERSON] . У зв`язку з чим судом достеменно встановлено, що позивач - [PERSON] не є належним власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташовані по [ADDRESS] , який вказаним рішенням, як об`єкт незавершеного будівництва, витребуваний на користь відповідачів з власності позивача, оскільки нею його було придбано від особи ( [PERSON] ), який в свою чергу прийняв в дар від особи ( [PERSON] ), яка не мала на то, належних прав, підстава власності якої було скасовано. У той же час, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №92865806 від 26.07.2017 року вбачається, що право власності на вказаний об`єкт нерухомості, як на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташовані по [ADDRESS] , житловою площею 108,0 кв.м., зареєстровано за позивачем [PERSON] , саме на підставі вказаного договору купівлі-продажу від 01.04.2005 року, за реєстраційним №1346, укладеним з [PERSON] . Також судом встановлено, що у вересні 2017 року [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про скасування державної реєстрації, витребування майна з чужого незаконного володіння, усунення перешкод в користуванні та виселення, з урахуванням того, що в рамках цивільної справи №1512/3763/2012 ним вимоги про витребування майна з володіння [PERSON] не заявлялись, а відтак таки стосовно нього не заявлялись. Зазначений позов [PERSON] в рамках цивільної справи №520/11429/17 було об`єднано з позовом [PERSON] до [PERSON] про скасування державної реєстрації, усунення перешкод в користуванні та виселення. За наслідком розгляду вказаної справи №520/11429/17, Київським районним судом міста Одеси 05 вересня 2018 року було ухвалено рішення, яким позов [PERSON] задоволено. Скасовано запис у Реєстрі прав власності на нерухоме майно №41240 в книзі 269-65 про реєстрацію за [PERSON] права власності на житловий будинок з надвірними спорудами, житловою площею 108,0 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 1442 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер майна 6665263, внесений 05.04.2005 року. Виселено [PERSON] з незавершеного будівництвом (готовністю 96%) житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що складається з: будинку літ. «А» загальною площею 491,8 кв.м., житловою площею 108,0 кв.м., підсобною площею 383,8 кв.м., що складається з підвалу загальною площею 160,5 кв.м. підсобною площею 160,5 кв.м. (1-1 більярдна площею 92,1 кв.м., 1-2 кладова площею 19,7 кв.м., 1-3 коридор площею 2,6 кв.м., 1-4 пральня площею 14,2 кв.м., 1-5 кладова площею 12,0 кв.м., 1-6 котельня площею 19,9 кв.м.), першого поверху загальною площею 163,2 кв.м., підсобною площею 163,2 кв.м. (1-7 хол площею 15,0 кв.м., 1-8 кухня-столова площею 28,4 кв.м., 1-9 вітальня площею 88,0 кв.м., 1-10 бібліотека площею 19,1 кв.м., 1-11 санвузол площею 5,0 кв.м., 1-12 приміщення охорони площею 7,7 кв.м.), другого поверху загальною площею 168,1 кв.м., житловою площею 108,0 кв.м., підсобною площею 60,1 кв.м. (1-13 хол площею 29,7 кв.м., 1-14 житлова кімната площею 20,1 кв.м., 1-15 санвузол площею 5,9 кв.м., 1-16 гардеробна площею 11,2 кв.м., 1-17 житлова кімната площею 21,8 кв.м., 1-18 житлова кімната площею 13,3 кв.м., 1-19 житлова кімната площею 26,2 кв.м., 1-20 житлова кімната площею 20,6 кв.м., 1-21 житлова кімната площею 19,3 кв.м.); господарських будівель і споруд: літ. «Б» - басейн, літ. «В» - гараж, літ. «Г» - навіс, №1,2 огорожа, І мостіння. Зобов`язано [PERSON] звільнити незавершений будівництвом (готовністю 96%) житловий будинок з господарськими (надвірними) спорудами та земельну ділянку загальною площею 0,1442 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , від належних [PERSON] майна та речей. В іншій частині позову [PERSON] відмовлено. Постановою Одеського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2018 року залишено без змін. На підставі викладеного вказані обставини у відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України, додатковому доказуванню не підлягають, суд не піддає сумніву встановлені обставини рішенням Одеського апеляційного суду, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, яке набрало законної сили. Також суд зазначає, що під час розгляду вказаної справи №520/11429/17, [PERSON] звернулась до суду з цим позовом про визнання за нею права власності на нову річ, що виникла внаслідок проведеної нею та її чоловіком [PERSON] переробки, а саме на житловий будинок, з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та складається з: житлове під літ. «А», басейн «Б», гараж «В», навіс «Г», «1-2 огорожа, 1 мостіння, житловою площею 108,0 кв.м., загальною площею 491,8 кв.м., в порядку ч.4 ст.332 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Також ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.\~На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 332 ЦК України, переробкою є використання однієї речі (матеріалу), в результаті чого створюється нова річ.\~Особа, яка самочинно переробила чужу річ, не набуває право власності на нову річ і зобов`язана відшкодувати власникові матеріалу його вартість.\~Право власності на рухому річ, створену особою шляхом переробки з матеріалу, що їй не належить, набувається власником матеріалу за його бажанням, якщо інше не встановлено договором або законом.\~Якщо вартість переробки і створеної нової речі істотно перевищує вартість матеріалу, право власності на нову річ набуває за її бажанням особа, яка здійснила таку переробку. У цьому разі особа, яка здійснила переробку, зобов`язана відшкодувати власникові матеріалу моральну шкоду.\~Власник матеріалу, який набув право власності на виготовлену з нього річ, зобов`язаний відшкодувати вартість переробки особі, яка її здійснила, якщо інше не встановлено договором. Право власності на новостворене майно виникає у особи, яка її виготовила ( створила ) в момент, коли в результаті виготовлення чи створення з`являється об`єкт, який може кваліфікуватися як нова річ, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому йдеться про створення такого об`єкта для себе, оскільки, якщо він створюється за договором для іншої особи, він є власністю цієї особи. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ч.ч. 1-4\~ст. 12 ЦПК України,\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.\~Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом \~. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. \~Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Щодо тверджень позивача про здійснені нею та її чоловіком будівельних робіт у спірному об`єкті нерухомості, суд зазначає наступне. Так, як вже судом встановлювалось, житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташовані по [ADDRESS] , житловою площею 108,0 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу від 01.04.2005 року, за реєстраційним №1346, укладеним з [PERSON] , належав на праві власності [PERSON] , строком до ухвалення апеляційним судом Одеської області 18 червня 2015 року рішення по справі №1512/3763/2012, яким вказаний об`єкт нерухомості визнано об`єктом незавершеного будівництвом (готовністю 96%) житлового будинку літ. «А» загальною площею 491,8 кв.м житловою площею 108,0 кв.м підсобною площею 383,8 кв.м, що складається з підвалу загальною площею 160,5 кв.м підсобною площею 160,5 кв. м ( 1-1 більярдна площею 92,1 кв.м, 1-2 кладова площею 19,7 кв.м, 1-3 коридор площею 2,6 кв.м, 1-4 пральня площею 14,2 кв.м, 1-5 кладова площею 12,0 кв.м, 1-6 котельня площею 19,9 кв.м), першого поверху загальною площею 163,2 кв.м, підсобною площею 163,2 кв.м (1-7 хол площею 15,0 кв.м, 1-8 кухня-столова площею 28,4 кв.м, 1-9 вітальня площею 88,0 кв.м, 1-10 бібліотека площею 19,1 кв.м, 1-11 санвузол площею 5,0 кв.м, 1-12 приміщення охорони площею 7,7 кв.м), другого поверху загальною площею 168,1 кв.м житловою площею 108,0 кв.м, підсобною площею 60,1 кв.м (1-13 хол площею 29,7 кв.м, 1-14 житлова кімната площею 20,1 кв.м, 1-15 санвузол площею 5,9 кв.м, 1-16 гардеробна площею 11,2 кв.м, 1-17 житлова кімната площею 21,8 кв.м, 1-18 житлова кімната площею 13,3 кв.м, 1-19 житлова кімната площею 26,2 кв.м, 1-20 житлова кімната площею 20,6 кв.м, 1-21 житлова кімната площею 19,3 кв.м); господарських будівель і споруд: літ. «Б» - басейн, літ. «В» - гараж, літ. «Г» - навіс, №1,2 огорожа, І мостіння, розташованого по [ADDRESS] , та визнано на праві власності за відповідачами по справі. Позивач посилається на те, що під час перебування цього об`єкту нерухомості в її власності, нею були здійснені невід`ємні поліпшення будинку, шляхом переробки, витрати на які склали 69/00 частин від вартості цього об`єкту, за наслідком чого виникла нова річ. На підтвердження цих обставин позивач посилається на висновок експертного оціночно-будівельного дослідження за №2070/23349/23350, складеного 25.10.2018 року експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл.пров.М.С.Бокаріуса Міністерства юстиції України Кириленко Світланою Анатоліївною. У відповідності до вказаного експертного дослідження, експертом надані відповіді та встановлено зокрема, що: - ринкова вартість житлового будинку, надвірних будівель по [ADDRESS] станом на жовтень 2018 року, складає 37353615грн. (тридцять сім мільйонів триста п`ятдесят три тисячі шістсот п`ятнадцять грн.) (відповідь на 3 питання); - ринкова вартість проведених поліпшень у домоволодінні по [ADDRESS] складає 25773994грн. (двадцять п`ять мільйонів сімсот сімдесят три тисячі дев`ятсот дев`яносто чотири грн.) (відповідь на 4 питання); - витрати на поліпшення проведені в домоволодінні по [ADDRESS] складають 69/100 частини від вартості всього домоволодіння (відповідь на 5 питання); - під час проведення будівельних робіт в житловому будинку у період з квітня 2005 серпень 2018 років змінилися конструктивні елементи (відповідь на 6 питання); - у результаті здійснених будівельних та оздоблювальних робіт (переробки будинку) створена «нова річ», вартість якої істотно перевищує вартість житлового будинку до здійснення таких робіт. Щодо прийняття вказаного експертного дослідження, як доказу по справі, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтею 102 ЦПК України визначено, що висновок експерта\~-\~це докладний\~опис проведених\~експертом досліджень,\~зроблені у\~результаті них\~висновки та\~обґрунтовані відповіді\~на питання,\~поставлені експертові,\~складений у\~порядку,\~визначеному законодавством. Предметом\~висновку експерта\~може бути\~дослідження обставин,\~які входять\~до предмета\~доказування та\~встановлення яких\~потребує наявних\~у експерта\~спеціальних знань.\~Предметом висновку\~експерта не\~можуть бути\~питання права. Висновок\~експерта може\~бути підготовлений\~на замовлення\~учасника справи\~або на\~підставі ухвали\~суду про\~призначення експертизи. Висновок\~експерта викладається\~у письмовій\~формі і\~приєднується до\~справи. Суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку. У висновку\~експерта повинно\~бути зазначено:\~коли,\~де,\~ким (ім`я,\~освіта,\~спеціальність,\~а також,\~за наявності,\~свідоцтво про\~присвоєння кваліфікації\~судового експерта,\~стаж експертної\~роботи,\~науковий ступінь,\~вчене звання,\~посада експерта),\~на якій\~підставі була\~проведена експертиза,\~хто був\~присутній при\~проведенні експертизи,\~питання,\~що були\~поставлені експертові,\~які матеріали\~експерт використав.\~Інші вимоги\~до висновку\~експерта можуть\~бути встановлені\~законодавством. У\~висновку експерта\~має бути\~зазначено,\~що він\~попереджений (обізнаний)\~про відповідальність\~за завідомо\~неправдивий висновок,\~а у\~випадку призначення\~експертизи судом\~-\~також про\~відповідальність за\~відмову без\~поважних причин\~від виконання\~покладених на\~нього обов`язків. Якщо експерт під час підготовки висновку встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право включити до висновку свої міркування про ці обставини. З наданого до суду експертного дослідження вбачається, що воно було проведено за замовленням позивача, не в рамках судової експертизи, та експерт не був попереджений про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України. Суд також звертає увагу, що наданий висновок за №2070/23349/23350, складений 25.10.2018 року, містить інформацію про те, що експертом здійснювалось саме розгляд питань в якості проведення оціночно-будівельного дослідження, а не проведення відповідної експертизи. Під час розгляду справи, відповідачі по справі вважали вказаний висновок необґрунтованим, у зв`язку з чим, судом було ухвалено викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку. В судовому засіданні 27 травня 2019 року судом було здійснено допит експерта Кириленко С.А. Заслухавши пояснення експерта, дослідивши висновок експерта, суд вважає його необґрунтованим та не приймає в якості належного доказу, підтвердження здійснених [PERSON] поліпшень в спірному об`єкті нерухомості, виходячи з наступного. Так, у відповідності до висновку експерта вбачається, що зазначений висновок складений 25.10.2018 року, та вартість спірного об`єкту нерухомого майна визначена в сумі 37353615грн., станом на жовтень 2018 року. Щодо визначеної ринкової вартості проведених поліпшень у домоволодінні по [ADDRESS] , в сумі 25773994грн., суд вважає в цій частині висновок експерта необґрунтованим, оскільки висновок не містить інформацію щодо початкової ціни, яка враховувалась, як ціна об`єкту нерухомості станом на момент придбання [PERSON] цього будинку 01.04.2005 року, з урахуванням індексу інфляції, зі співвідношенням ринкової вартості станом на день проведення експертизи. Крім того, як вбачається з висновку експерта, висновок про проведене поліпшення здійснювалось на підставі зокрема: державного акту на земельну ділянку серії ЯД №926528; технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS] , складеного 21.07.2005 року, за реєстровим №269-65-4124; договору купівлі-продажу від 01.04.2005 року, за реєстровим №134; матеріалів інвентаризаційної справи на житловий будинок по [ADDRESS] №75, зі співвідношенням стану будинку, на час його огляду експертом - 24.09.2018 року. До висновку експерта, не надано, як додаток копії зазначеної документації, а також не зазначено у висновку інформацію про складову інвентаризаційної справи. Так, з наявної в матеріалах справи інформації, а саме листа КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради за №496482.72.18 від 10 серпня 2018 року, повідомлено, що матеріали інвентаризаційної справи вилучені постановою слідчого СВ ОМУ УМВС України в Одеській області від 29.03.2005 року, та в наявності лише матеріали стосовно домоволодіння [ADDRESS] , в кількості 12 аркушів. На підставі викладеного суд доходить до висновку, що саме ці матеріали інвентаризаційної справи, в цій кількості були покладені в основу висновку. Оглянувши зазначені матеріали інвентаризаційної справи вбачається, що ці матеріали були складені станом на 21.08.2003 року, технічний паспорт на будинок складений - 21.07.2005 року, а огляд будинку експертом було здійснено - 24.09.2018 року. На сторінці 29 експертного висновку зазначено, що висновок ґрунтується на зіставленні результатів натурного обстеження будинку експертом, даних технічного паспорту з даними матеріалів інвентаризаційної справи, тобто за період з 21.08.2003 року по 21.07.2005 року, в якому [PERSON] була власником цього майна лише три місяці, з 01.04.2005 року. На підставі викладеного суд вважає, що висновок в цій частині не відображає дійсних обставин справи, щодо здійснених поліпшень в спірному об`єкті нерухомості, як в період, які були здійснені, під час перебування об`єкта нерухомості у власності [PERSON] . Також судом одночасно враховуються пояснення експерта надані в судовому засіданні, а саме що визначити чітку дату, місяць, коли виникли зміни встановити неможливо, тому експертом було встановлено рік змін 2005 рік, однак зазначене твердження є суперечливим з наданим висновком, в якому в свою чергу визначено, що такі зміни мали місце саме у період з квітня 2005 року по серпень 2018 року. З висновку експерта та наданих експертом пояснень вбачається, що висновок про проведене поліпшення в період з квітня 2005 року по серпень 2018 року, були здійснені з урахуванням даних зазначених в оціночному акті, який міститься в матеріалах інвентаризаційної справи. Оглянувши зазначені матеріали, судом встановлено, що в матеріалах інвентаризаційної справи міститься лише оціночний акт, складений станом на 21.08.2003 року, у зв`язку з чим, суд доходить до висновку, що зазначений висновок експерта не може бути визнано судом, як належний доказ та такий, що відображає дійсні обставини справи, оскільки в основу висновку не покладені дані, та не підтверджені жодним доказом, які саме дії з поліпшення спірного об`єкту були проведені в період з 21.08.2003 року по 01.04.2005 року, тобто в період не перебування у власності [PERSON] спірного житлового будинку. Крім того, як вбачається з висновку, на підставі саме цього акту експертом здійснено висновок, що до 2005 року, у спірному будинку були відсутні 50% вікон та дверей, що нібито свідчить про відсутність комунікацій всередині будинку, його внутрішнє та зовнішнє оздоблення (штукатурення і фарбування стін, стелі, улаштування теплого полу, оздоблення пліткою, покладення ламінату, тощо), а також про відсутню можливість облаштування будинку системою «тепла підлога», підведення комунікацій, у зв`язку з чим такі роботи, були оцінені експертом, як здійснені в період перебування будинку у власності позивача. Однак, з наявних в матеріалах справи документів вбачається, що у вказаному оціночному акті зазначено лише про відсутність 50% відсотків дверей, що в свою чергу спростовує висновок експерта про те, що до 2005 року мале місце неможливість здійснення внутрішнього та зовнішнього оздоблення (штукатурення і фарбування стін, стелі, улаштування теплого полу, оздоблення пліткою, покладення ламінату, тощо), а також про відсутню можливість облаштування будинку системою «тепла підлога», підведення комунікацій. Крім того, суд вважає, що висновки експерта також спростовуються тим, що станом на дату набуття [PERSON] права власності на спірний об`єкт нерухомості, зазначений будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , придбавався останньою, як закінчений будівництвом, введений в експлуатацію. Що в свою чергу було здійснено попереднім власником [PERSON] 07.06.2004 року на підставі акту державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництва об`єкта в експлуатацію. На підставі викладеного, суд вважає, що висновок експерта ґрунтується на припущеннях, не може відображати дійсні обставини, оскільки період в який були здійснені поліпшення будинку охоплюють період, в який [PERSON] не була власником спірного об`єкту нерухомості, у зв`язку з чим, судом зазначений висновок не приймається, як належний, достовірний і беззаперечний доказ, підтверджуючий дійсні обставини. У зв`язку з чим, посилання позивача про те, що вартість здійснених поліпшень складає більше 50% відсотків від вартості будинку, станом на день його придбання є недоведеними та безпідставними. Крім того, суд зазначає, що позивачем [PERSON] будь-яких належних доказів на підтвердження того, що такі поліпшення здійснювались саме за її замовленням та нею були сплачені відповідні кошти на рахунок відповідних будівельних організацій, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України до суду не надано. Щодо тверджень позивача про те, що поліпшення спірного об`єкту нерухомості здійснювались нею та її чоловіком [PERSON] , тобто є спільною сумісною власністю, суд вважає безпідставними, оскільки постановою апеляційного суду Одеської області від 01.10.2019 року по справі №520/11429/17, встановлено, що будинок та земельна ділянка, розташовані за адресою: [ADDRESS] , не є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , а відтак, суд не вирішував питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки [PERSON] співвласника вказаного майна, оскільки право власності [PERSON] на майно відсутнє в силу закону (ст.ст. 330, 388 ЦК України) і це було встановлено рішенням апеляційного суду, тому жодних прав на це майно, в тому числі як на майно набуте у шлюбі, не має і [PERSON] , а відтак такі обставини є преюдиціальними та додатковому доказуванню не підлягають. Щодо посилань позивача про те, що насправді спірний об`єкт нерухомості, не може вважатись об`єктом незавершеного будівництва, оскільки нею [PERSON] було придбано саме житловий будинок, в якому були проведенні поліпшення, судом не приймаються, оскільки спростовуються рішенням\~апеляційного суду\~Одеської області\~від 18\~червня 2015\~року,\~встановлені у\~якому обставини,\~відповідно до\~ч.\~5\~ст.\~82\~ЦПК України,\~є преюдиціальними\~та не\~повинні доказуватись\~при розгляді\~даної справи. Так, у вказаному рішенні суду від 18 червня 2015 року, апеляційний суд відновив становище, що існувало до порушення (ухвалення Київським районним судом м. Одеси рішення від 30 березня 2004 року у справі №2-2321/04), зокрема, визнав за спадкоємцями право на майно в порядку спадкування за законом, витребував його з чужого незаконного володіння [PERSON] та визнав недійсним розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 09 липня 2004 року №943 «Про затвердження державного акту прийняття в експлуатацію житлового будинку по [ADDRESS] громадянкою [PERSON] ». Тобто, на даний час житловий будинок є незавершеним будівництвом (готовністю 96%) та таким, що не прийнятий в експлуатацію. Отже, на підставі викладеного, суд вважає твердження позивача про те, що на цей час вказаний об`єкт, розташований за адресою: [ADDRESS] , є об`єктом нерухомості, житловим будинком та не може вважатись незавершеним будівництвом, вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки такі обставини спростовуються фактами встановленими вже неодноразово судовими рішеннями. Як вже зазначалось, відповідно до ст. 332 ЦК України, якщо вартість переробки і створеної нової речі істотно перевищує вартість матеріалу, право власності на нову річ набуває за її бажанням особа, яка здійснила таку переробку. На підставі викладеного, оскільки позивачем не доведено, що вартість переробки істотно перевищує вартість матеріалу спірного об`єкту, та такі дії з переробки були здійснені позивачем, суд вважає необґрунтованими позовні вимоги позивача. Крім того, вимоги позивача заявлені про визнання права власності саме на об`єкт нерухомості, житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Як вже судом зазначалось, на цей час статус спірного об`єкту є: незавершений будівництвом (готовністю 96%) житлового будинку літ. «А» загальною площею 491,8 кв.м житловою площею 108,0 кв.м підсобною площею 383,8 кв.м, що складається з підвалу загальною площею 160,5 кв.м підсобною площею 160,5 кв. м ( 1-1 більярдна площею 92,1 кв.м, 1-2 кладова площею 19,7 кв.м, 1-3 коридор площею 2,6 кв.м, 1-4 пральня площею 14,2 кв.м, 1-5 кладова площею 12,0 кв.м, 1-6 котельня площею 19,9 кв.м), першого поверху загальною площею 163,2 кв.м, підсобною площею 163,2 кв.м (1-7 хол площею 15,0 кв.м, 1-8 кухня-столова площею 28,4 кв.м, 1-9 вітальня площею 88,0 кв.м, 1-10 бібліотека площею 19,1 кв.м, 1-11 санвузол площею 5,0 кв.м, 1-12 приміщення охорони площею 7,7 кв.м), другого поверху загальною площею 168,1 кв.м житловою площею 108,0 кв.м, підсобною площею 60,1 кв.м (1-13 хол площею 29,7 кв.м, 1-14 житлова кімната площею 20,1 кв.м, 1-15 санвузол площею 5,9 кв.м, 1-16 гардеробна площею 11,2 кв.м, 1-17 житлова кімната площею 21,8 кв.м, 1-18 житлова кімната площею 13,3 кв.м, 1-19 житлова кімната площею 26,2 кв.м, 1-20 житлова кімната площею 20,6 кв.м, 1-21 житлова кімната площею 19,3 кв.м); господарських будівель і споруд: літ. «Б» - басейн, літ. «В» - гараж, літ. «Г» - навіс, №1,2 огорожа, І мостіння, розташованого по [ADDRESS] . Суд зазначає, що згідно зі статтею 177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (стаття 179 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Частиною третьою статті 331 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна) (абзац перший). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об`єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об`єкта незавершеного будівництва. Державна реєстрація права власності як на об`єкт незавершеного будівництва, так і на нерухоме майно здійснюється у порядку, встановленому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Аналіз положень вказаного законодавства та Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації. Що стосується об`єкта незавершеного будівництва, то за визначенням частини третьої статті 331 ЦК України він за своєю суттю є сукупністю будівельних матеріалів, які також є майном, що належить забудовнику (особі, яка на законних підставах здійснює відповідне будівництво). З метою отримання можливості укладення цивільно-правових договорів (купівлі-продажу, застави тощо) щодо такого майна (сукупності будівельних матеріалів), тобто можливості набути відповідні цивільні права та обов`язки власника майна, забудовник вправі, до завершення будівництва та досягнення його кінцевої мети у вигляді створення нерухомого майна, здійснити державну реєстрацію права власності на об`єкт незавершеного будівництва, надавши органу державної реєстрації визначений законодавством перелік документів. Проте факт здійснення державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва не змінює правового статусу такого майна та не перетворює сукупність будівельних матеріалів на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок, будівлю, споруду тощо) в розумінні статті 181 та частини другої статті 331 ЦК України, оскільки така реєстрація не звільняє забудовника від обов`язку після завершення будівництва (створення майна) ввести його в установленому порядку в експлуатацію та здійснити державну реєстрацію права власності на новостворене нерухоме майно. У цій справі судом встановлено, що спірний об`єкт на цей час в експлуатацію не введений та не зареєстрований, а отже не набув статусу нерухомого майна, як об`єкта цивільного права. Визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено. Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі №6-159цс15 та узгоджується з практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 08 лютого 2019 року у справі № 915/1344/17, постанові від 29 березня 2018 року у справі №909/935/15. Отже, у цьому випадку, навіть у разі доведення позивачем здійснення значних поліпшень спірного об`єкту, відсутні підстави вважати, що позивачем здійснені дії зі створення нової речі, як результату поліпшення такого об`єкту, оскільки вказане майно на цей час не введене в експлуатацію та не зареєстроване у встановленому законом порядку, як об`єкт нерухомого майна, що принципово виключає можливість набуття права власності на таке нерухоме майно. Посилання позивача про те, що спірний об`єкт був введений в експлуатацію, під час перебування у власності позивача, та набув статус житлового будинку, суд вважає необґрунтованими, оскільки, як вже зазначалось, підстава для введення такого об`єкту в експлуатацію була скасована судовим рішенням. Одночасно суд вважає за необхідне зазначити, що частиною 4 статті 390 ЦК України передбачено, що добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість. Вказане також\~наведено у\~пункті 31\~Постанови Пленуму\~Вищого Спеціалізованого\~Суду України\~з розгляду\~цивільних і\~кримінальних справ\~«Про судову\~практику в\~справах про\~захист права\~власності та\~інших речових\~прав» за\~№5\~від 07\~лютого 2014\~року,\~яким зазначено,\~що у\~разі якщо\~позов власника\~про витребування\~майна із\~чужого незаконного\~володіння задоволено,\~покупець цього\~майна має\~право відповідно\~до\~статті 661\~ЦК\~звернутися до\~суду з\~вимогою до\~продавця про\~відшкодування збитків,\~завданих вилученням\~у нього\~товару за\~рішенням суду\~з підстав,\~що виникли\~до моменту\~його продажу.\~ Вирішуючи\~спори щодо\~відповідальності добросовісного\~та недобросовісного\~набувача після\~витребування майна\~із чужого\~незаконного володіння,\~суди повинні\~враховувати таке: -\~недобросовісний набувач\~зобов`язаний\~повернути або\~відшкодувати власнику\~всі доходи,\~які він\~одержав або\~міг одержати\~за весь\~час володіння\~майном.\~Добросовісний набувач\~повинен відшкодувати\~такі доходи\~лише з\~моменту,\~коли він\~дізнався про\~незаконність володіння\~майном,\~наприклад,\~з моменту,\~коли йому\~вручено повістку\~до суду\~у справі\~за позовом\~власника про\~витребування майна\~(частини\~перша\~та\~друга статті\~390\~ЦК); добросовісний\~набувач (володілець)\~може залишити\~за собою\~здійснені ним\~поліпшення майна,\~якщо вони\~можуть бути\~відокремлені без\~завдання майну\~шкоди.\~Під поліпшенням\~слід розуміти\~такі витрати\~на майно,\~які,\~з одного\~боку,\~не зумовлені\~необхідністю його\~збереження,\~але,\~з іншого,\~мають обґрунтований\~характер,\~оскільки поліпшують\~експлуатаційні властивості\~майна. Якщо відокремлення поліпшень неможливе, добросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася вартість майна (частина четверта статті 390 ЦК). На підставі викладеного, суд зазначає, що з урахуванням того, що спірний об`єкт на цей час є об`єктом незавершеного будівництва, а відтак будівельними матеріалами, позивач має право здійснити захист своїх прав, у разі доведеності здійснення відповідних поліпшень майна, шляхом звернення до суду з позовом про відшкодування від власників здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася вартість майна. За положеннями ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позивачем в цій частині, у разі доведеності здійснення невід`ємних поліпшень спірного майна, також було обрано невірний спосіб захисту порушеного права, що являється підставою для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~\~ Відповідно до п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). \~Відповідно до\~\~ ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. \~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. \~Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. \~При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду \~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документ, що стосуються прав\~\~ та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного, суд доходить до висновку, що вимоги [PERSON] є необгрунтованими та недоведеними, у зв`язку з чим у задоволенні позову про визнання за [PERSON] право власності на нову річ, що виникла внаслідок проведеної нею та її чоловіком [PERSON] переробки, а саме на житловий будинок, з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та складається з: житлове під літ. «А», басейн «Б», гараж «В», навіс «Г», «1-2 огорожа, 1 мостіння, житловою площею 108,0 кв.м., загальною площею 491,8 кв.м., слід відмовити. Відповідно до\~ч.1,\~2\~ст.141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: у\~разі задоволення\~позову -\~на відповідача; у\~разі відмови\~в позові\~-\~на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, судові витрати відшкодуванню позивачеві не підлягають. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed