Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

В жовтні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору від 22 січня 2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у Заяві. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором. Але відповідачка зобов'язання за договором не виконала - не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідачка станом на 6 жовтня 2013 року має заборгованість 25630.31 грн., яка складається з: 3000 грн. - заборгованість за кредитом; 13583.63 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7350 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1196.68 грн. - штраф (процентна складова), яку ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідачки; крім того, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідачки судові витрати. Рішенням Великоновоселківського районного суду Донецької області від 18 листопада 2013 року у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги до відповідачки у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи; суд не звернув уваги на те, що відповідно до п. 9.12 Умов надання банківських послуг картрахунки відкриваються на невизначений термін і таким чином сторони у письмовій формі домовились про збільшення строку позовної давності стосовно виконання умов договору, який дорівнює строку дії картрахунку, що не заборонено статтею 259 ЦК України; суд також не врахував, що до банку відповідачка не надала письмової заяви про закриття картрахунку, у зв'язку з чим на підставі умов, передбачених Умовами, строк дії картки відповідачки було продовжено на такий же строк; на підставі продовження строку дії карти, строк дії кредитного договору також був продовжений на строк дії картки; апелянт вважає, що таким чином, на підставі умов кредитного договору, строк дії карти та строк дії кредитного договору поновлюється кожного разу зі спливом терміну дії картки; з огляду на положення ст.ст. 599, ч.1 ст. 625, ч.1 ст. 631 ЦК України апелянт вважає, що правовідносини між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою не припинялись, оскільки клієнт не виконав зобов'язання перед банком, тому строк позовної давності не може бути пропущений; апелянт також вважає, що судом порушені такі норми процесуального права:рівності перед законом і судом (ст. 5 ЦПК), змагальності сторін (ч.3 ст. 10 ЦПК України) диспозитивність цивільного судочинства (ч.1 ст.11 ЦПК України, а також ст. 60 ЦПК України. У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити. Представник відповідачки у судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти доводів апеляційної скарги, вважаючи рішення законним і обґрунтованим. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими. Відмовляючи ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка в порушення ст. 526 ЦК України та умов кредитного договору зобов'язання за кредитним договором не виконує, як боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання, проте позивачем пропущений строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачкою, без поважних причин, вимога про поновлення строку позивачем не заявлена. Такі висновки суду є помилковими. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи 22 січня 2008 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" і [PERSON] був укладений кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, згідно якого [PERSON] отримала кредит в сумі 3000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості. Даний кредитний договір складається із: Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою і Тарифів банку та складає між Банком та позичальником договір про надання банківських послуг. Про згоду [PERSON] на укладення договору саме в такій формі свідчить підпис відповідачки на Заяві. Відповідно до п. 9.5 Умов та правил надання банківських послуг, картрахунок може бути закритий за заявою власника рахунку або банк має право закрити рахунок, письмово повідомивши про це власника картки. Власник картки зобов'язаний не пізніше 30 днів з моменту отримання повідомлення повернути картку в банк та погасити заборгованість. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною кредитного договору, сторони домовились, що договір діє на протязі 12 місяців з дня його підписання. Якщо жодна із сторін не заявляє про його припинення він автоматично лонгується на такий же термін. При цьому пролонгація договору полягає у продовженні його строку зі збереженням тих умов, на яких його було укладено (якщо інше не передбачено договором), зокрема щодо самої умови про порядок пролонгації договору, які також залишаються чинними. Сторони уклали договір на 12 місяців, тобто до 22 січня 2009 року; оскільки жодна із сторін не заявила про припинення договору він був автоматично пролонгований на 12 місяців, тобто до 22 січня 2010 року; згодом - до 22 січня 2011 року, потім до 22 січня 2012 року, 22 січня 2013 року, 22 січня 2014 року і до наступного часу дія договору не припинена. За таких обставин висновок суду про пропуск позивачем строку позовної давності є безпідставними. Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Із пункту 6.5 Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що клієнт зобов'язується погашати заборгованість за кредитом ті відсотками за користування ним, перевитратами платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених договором. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] погодилась з умовами та правилами надання банківських послуг, факт отримання кредиту та використання кредитної картки нею не оспорюється. Звертаючись до суду з позовом позивачем наданий розрахунок заборгованості за кредитним договором, згідно якого загальна сума заборгованості станом на 6 жовтня 2013 року складає 25630 грн. 31 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 3000 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 13583.63 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 7350 грн.; штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн.; штрафу (процентна складова) в сумі 1196.68 грн., яка і підлягає стягненню з [PERSON] виходячи із зазначених норм матеріального права, Умов та правил надання банківських послуг та встановлених обставин. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню також судовий збір в сумі 256 грн. 30 коп., сплачений ПАТ КБ «ПриватБанк» при зверненні до суду з позовом.

Outcome: approved