Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Позивач 22.09.2015 року звернувся до суду із указаним позовом, в якому просить стягнути заборгованість по кредитному договору в сумі 29024,23 грн. та витрати по оплаті судового збору в розмірі 1218,00 грн. При цьому посилається на те, що 06.06.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № ZRXRRX06310367 від 06.06.2007 року, за яким відповідачу надано кредит у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом строком до 06.06.2008 року. Умови договору відповідач не виконує належним чином, щомісячно кредит не погашає, сплату відсотків не проводить, таким чином утворилась заборгованість, яка станом на 23.06.2015 року, становить 30075,51 грн., з них: заборгованість за кредитом 895,55 грн., заборгованість по процентам за користуванням кредитом 6738,37 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом 101,70 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 22339,89 грн. Позивач зазначає, що судовим наказом Богунського районного суду м. Житомира від 01.08.2008 року із відповідача [PERSON] на користь позивача було стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 2909,58 грн. з урахуванням чого зазначає, що заборгованість станом на 23.06.2015 року становить 27165,96 грн. Крім того, позивач просить стягнути штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг у розмірі 1858,30 грн. (500,00 грн. фіксована частина, 1358,30 грн. процентна складова). Представник позивача подав заяву про розгляд справи в його відсутності, просив позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. /а.с. 29,30/ Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи \~ повідомлявся належним чином, у відповідності до вимог ст. ст. 74-76 ЦПК України, поштові конверти повернулись на адресу суду за закінченням терміну зберігання /а.с. 23, 26, 27/ Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України та у відсутність позивача, що відповідає положенню ст. 158 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено назву Закритого акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк. Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк. Судом встановлено, що що 06.06.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № ZRXRRX06310367 від 06.06.2007 року, за яким відповідачу надано кредит у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, строком дії до 06.06.2008 року. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобовязання" (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 96 цього Кодексу. Згідно судового наказу виданого Богунським районним судом м. Житомира від 01.08.2008 року із відповідача [PERSON] на користь позивача було стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 2909,58 грн., з них: заборгованість по кредиту в сумі 1242,99 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 1114,19 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 364,30 грн., пеня за несвочасність виконання зобовязань за договором в сумі 188, 10 грн. Враховуючи викладене вище, а також те, що із відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором згідно судового наказу виданого Богунським районним судом м. Житомира від 01.08.2008 року, а нарахування відсотків і пені за користування кредитом поза строком дії кредитного договору законом не передбачено, суд не вбачає підстав для повторного стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому приходить до висновку, що вимоги позивача є не обґрунтованими та не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed