Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

КНП «Дрогобицька міська лікарня №1» Дрогобицької міської ради звернулося до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останнього 10 887,00 грн. витрат на лікування [PERSON] , як особи, яка потерпіла від злочину. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26.11.2018 року встановлено вину [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України. В результаті вчинення злочину було заподіяно шкоду здоров`ю потерпілої [PERSON] , [INFO] , яка проходила стаціонарне лікування в КНП «Дрогобицька міська лікарня». У добровільному порядку відповідач шкоду відшкодувати не бажає. За таких обставин, лікарня змушена звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача не з`явився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав з підстав, які викладені у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про визнання позову. Крім того, просив ухвалити рішення, яким розстрочити сплату коштів терміном на 1 рік рівними частинами. Оскільки, справа розглядається за відсутності сторін, то відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26.11.2018 року кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 закрито на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України ( справа №442/6801/18). Поряд з цим, встановлено, що в результаті вчинення злочину відповідачем, потерпіла [PERSON] отримала тілесні ушкодження та перебувала на стаціонарному лікуванні у нейрохірургічному відділенні КНП «Дрогобицька міська лікарня №1» ДМР з 17.08.2018 року по 05.09.2018 року. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. З цих підстав, суд вважає доведеною вину відповідача [PERSON] у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, прямим результатом якого стало заподіяння позивачу матеріальної шкоди у розмірі 10887,00 грн. Як вбачається із довідки КНП «Дрогобицька міська лікарня №1» Дрогобицької міської ради, за №415 від 05.04.2019 року, [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділені відділенні з 17.08.2018 року по 05.09.2018 року (19 л/днів). Вартість одного ліжко дня в даному відділенні становить 573,00 грн., тобто 573,00 грн. х 19 ліжко-днів становить 10887,00 грн. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат"№11 від 07.07.1995 року (з подальшими змінами та доповненнями) передбачено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року. Зокрема, передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від кримінального правопорушення на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Згідно вищезазначеного Порядку, в разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення проводиться в порядку цивільного судочинства за позовом закладу охорони здоров`я, або прокурора. Згідно ст.1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Тобто, виходячи з положень даної статті особа, яка вчинила злочин, крім загального обов`язку відшкодувати шкоду потерпілому від цього злочину, зобов`язана відшкодувати закладу охорони здоров`я витрати на лікування потерпілого. При цьому дана стаття має застосовуватися не тільки коли особа вчиняє злочин проти життя та здоров`я особи, але і у випадку вчинення особою будь-якого іншого злочину, що кваліфікується за іншими статтями Кримінального кодексу України, якщо вчинення такого злочину потягло за собою необхідність лікування потерпілих у закладах охорони здоров`я. Судом беззаперечно встановлено, що потерпіла [PERSON] в результаті вчиненого відносно неї кримінального правопорушення перебувала на лікуванні в Дрогобицькій міській лікарні №1, внаслідок чого закладом охорони здоров`я були понесені витрати за 19 ліжко-днів. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я витрачені на лікування потерпілої [PERSON] за час перебування на стаціонарному лікуванні в Дрогобицькій міській лікарні. Разом з тим, відповідач просить розстрочити сплату заборгованості перед позивачем в зв`язку з важким матеріальним становищем. Зі змісту ст. 267 ЦПК України вбачається, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Виходячи з вищевикладеного, суд приймає до уваги матеріальне становище відповідача [PERSON] і вважає можливим розстрочити виконання рішення суду на строк 1 (один) рік. За замістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, зокрема у разі у разі задоволення позову - на відповідача , тому з відповідача слід стягнути на користь держави 768,40 грн. судового збору.

Outcome: approved