Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 20 114,86 грн заборгованості за кредитним договором від 15.10.2012 року, а також понесених судових витрат (а.с.2-3). Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15.10.2012 року відповідач у ПАТ КБ "Приватбанк" отримав кредит у розмірі 2 600 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості повинно здійснюватися відповідно до умов договору. Проте, зобов'язання щодо своєчасного внесення вказаних у Договорі платежів відповідачем порушені, внаслідок чого станом на 29.02.2016 року виникла заборгованість по кредиту, відсоткам та комісії, з урахуванням штрафних санкцій у розмірі 20 114,86 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність та додаткові пояснення (а.с.78, 84-85). Відповідач у судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у задоволенні позову повністю. Зазначила, що кошти по вказаному кредитному договору погашені повністю. Вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково виходячи з наступного: Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 1054 Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що 15.10.2012 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н (а.с.5,6-7, 8-31), відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 2 600 грн. 00 коп. зі сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до Умов і Правил надання банківських послуг, укладений договір складався із письмової заяви позичальника, Пам'ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів. Відповідно Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, надав кредитні кошти у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, що підтверджується випискою по рахунку за період з 15.10.2012 року по 29.02.2016 року (а.с.58-63, 67-75). Відповідач погоджувався з усіма умовами договору та вчиняв дії передбачені договором, що підтверджується не тільки її підписами на документах (а.с.5), але й періодичною сплатою коштів в рахунок погашення кредиту. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідач взяті на себе обов'язки за цим договором - забезпечення своєчасного погашення кредиту, сплату нарахованих відсотків та комісії порушив. Згідно виписки (а.с.80-81) по основній картці [NUMBER], терміном дії до 07/2016 (а.с.78) за період з 15.10.2010 року до 29.02.2016 року, відповідач здійснила останній платіж за кредитним договором 28.04.2015 року. Як вбачається із розрахунку позивача (а.с.4) станом на 29.02.2016 року, [PERSON] має заборгованість в сумі 20 144,86 грн, з них: заборгованість по кредиту в сумі 2 275,29 грн., заборгованість по відсоткам в сумі 13 509.80 грн., заборгованість з комісії та пені - 2 895,73 грн., заборгованість по штрафам - 1 434,04 грн. У ході судового розгляду відповідач не заявляла про застосування положень частини 4 ст. 267 ЦК України щодо строків позовної давності, остання вказувала про відсутність боргу за кредитним договором у зв'язку з повною сплатою коштів за даним договором. Проте, відповідачем не надано суду доказів про сплату коштів в повному обсязі за вказаним договором, не надано суду і доказів, які б спростовували докази, надані позивачем щодо розміру заборгованості за кредитним договором. Відповідно до письмових пояснень позивача (а.с.84-85) банк повідомляє, що в розрахунку заборгованості за колонкою «комісія та пеня» нараховувалась тільки пеня у відповідності до п.2.1.1.12.6.1 Умов договору. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами кредитного договору, а саме п.2.1.1.12.6.4 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків погашення кредиту більш 210 днів у розмірі, передбаченому п. п.2.1.1.12.6.1. Наказами № СП-2013-6500941 від 28 січня 2013 року «Про внесення змін в тарифи по карткам «Універсальна» і «Універсальна COLD» та № СП-2013-6776448 від 19 вересня 2013 року «Про внесення змін в тарифи по картках «Універсальна» і «Універсальна GOLD» (а.с.86-99) були внесені зміни в тарифи банку щодо розміру штрафу за прострочення зобов'язань за договором, а саме, при порушенні зобов'язань на протязі одного місяця - нараховується штраф у розмірі 50 грн., на протязі двох місяців підряд і більше - штраф 100 грн. Крім того, у п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що при порушення клієнтом строків платежів по будь-якому грошовому зобов'язанні, передбаченому договором більше ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному договору з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісії. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. У зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору в розмірі 1 434,04 грн слід відмовити. Таким чином, з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором від 15 жовтня 2012 року в розмірі 18 680 грн 82 коп., з них: заборгованість по кредиту - 2 275 грн 29 коп, заборгованість по відсоткам - 13 509 грн 80 коп, заборгованість за пенею - 2 895 грн 73 коп. Позивачем понесені та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 1 378 грн (а.с.1). Відповідно до копії пенсійного посвідчення (а.с.47), відповідач [PERSON] є інвалідом ІІ групи загального захворювання, а отже відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільняється від сплати судового збору. За таких обставин, у відповідності до ст..88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог підлягає стягненню на користь позивача за рахунок державного бюджету судовий збір у розмірі 1 279,76 грн (18680,82х1378/20114,86). На підставі наведеного,

Outcome: partial