Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, який мотивує тим, що з січня 2008 року перебував з відповідачкою у шлюбі, від якого [INFO] народилась дочка [PERSON]. Сімейні стосунки з відповідачкою не були добрими і в 2010 році вони фактично припинили шлюбні відносини. Рішенням Генічеського районного суду від 20.02.2013 року їх шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідачка стала перешкоджати позивачу в спілкуванні з дитиною, а випадкові зустрічі з дочкою давали йому підстави вважати, що мати не достатньо приділяє їй уваги. Позивач неодноразово звертався до відповідачки з проханням вирішити питання його участі у спілкуванні та вихованні дитини, але до цього часу спільної мови знайдено не було у зв'язку із чим він був змушений звернутися до суду , оскільки створені відповідачкою перешкоди у спілкуванню з дочкою порушує не тільки права позивача як батька, а в першу чергу порушує права та суперечить інтересам дитини. У зв'язку із чим просить визначити способи участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дочкою, [PERSON], встановивши наступний графік спілкування: перший та третій тиждень кожного місяця з 20-00 години п'ятниці до 20-00 години неділі; за попереднім повідомленням [PERSON] (не пізніше ніж за одну добу), на чотири години в будь-який будній день тижня, на половину осінніх, зимових, весняних канікул та в літній період на три тижні, з метою оздоровлення дитини. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив задовольнити. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] заперечувала проти позову, з огляду на те, що дитина взагалі не знає батька, не бажає з ним спілкуватись та такі зустрічі завдадуть тільки шкоду дитині. Відповідач пояснила, що проти позову, у колишнього чоловіка є інша родина, дитина не знає батька, він хворіє та не може доглядати її. Представник третьої особи служби у справах дітей Генічеської РДА щодо позовних вимог не заперечував. Також пояснив, що ними було надано висновок, згідно якого вони рекомендують батьку спілкуватися з донькою у суботу першого та третього тижня щомісяця з 12:00 до 17:00 години у присутності матері. В судовому засіданні було допитано свідка [PERSON], яка вказала, що вона є родичкою відповідачки та живуть поруч. Вказує, що знає, що сторони розлучились, коли дитині було 3 роки. Спочатку батько дитини приїздив до дитини, а потім зник. В судовому засіданні також було допитано свідка [PERSON], яка вказала, що являється матір'ю відповідачки та їй відомо, що ніхто не заважає позивачу навідувати доньку, а він сам перестав спілкуватися з дитиною. Взагалі характеризує позивача як конфліктну людину. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, з'ясувавши фактичні обставини справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 14 серпня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Генічеського районного управління юстиції Херсонської області, актовий запис № 146, батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Генічеського районного суду від 20.02.2013 року. Прізвище [PERSON] після розірвання шлюбу - [PERSON] На час розгляду справи сторони проживають окремо, дитина проживає з матір'ю, та між сторонами виник конфлікт з приводу визначення порядку участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 1 статті 7 Конвенції про права дитини встановлено, що дитина з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно вимог ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1959 року батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч. 1 ст. 15 ЗУ "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЗУ "Про охорону дитинства" батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч. 1 ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно приписів ч.1, ч.2, ч.3ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має право перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно ч. 1 статті 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Під час розгляду цивільної справи знайшов підтвердження факт того, що відповідачка чинить перешкоди позивачу у спілкуванні та вихованні дитини, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині зобов'язання матері дитини не чинити перешкод у вихованні та спілкуванні позивача із донькою підлягають задоволенню. Відповідно ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Виходячи із положень ч. 6 ст. 19 Сімейного кодексу України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Генічеською районною державною адміністрацією Херсонської області надано висновок щодо участі у вихованні дитини [PERSON], яким рекомендовано батьку спілкуватися з донькою у суботу першого та третього тижня щомісяця з 12:00 до 17:00 години у присутності матері. Розглядаючи позовні вимоги щодо визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, суд вважає за необхідне визначити спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні його доньки із врахуванням висновку Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області та встановити графік спілкування, по-перше, у кожну першу та третю суботу та неділю місяця з 12:00 до 17:00 години. Суд вважає, що спілкування батька з дитиною у перший та третій тиждень кожного місяця з 20:00 години п'яниці до 20:00 години неділі за місцем проживання позивача без присутності матері є передчасним та таким, що може порушити нормальний режим життєдіяльності дитини. По-друге, за попереднім повідомленням [PERSON] (не пізніше за одну добу) на чотири години в будь-який будній день тижня. По-третє, суд вважає, що спільний відпочинок батька з дитиною протягом половини осінніх, зимових, весняних канікул та в літній період на три тижні з метою оздоровлення дитини є можливим та сприяє сталим взаємовідносинам між дитиною та батьком. Слід зазначити, що таке спілкування може здійснюватись із перебуванням дитини за міcцем проживання батька у [ADDRESS] Будь-яких переконливих пояснень, обставин , що це буде перешкоджати дитині відповідачем та її представником не надано в суді. Проте, спілкування має відбуватись за бажанням дитини та з узгодженням з матір'ю дитини, з урахуванням стану здоров'я, режиму дня та харчування для дітей відповідного віку. Отже, із врахуванням взаємовідносин дитини з батьком, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково. Суд вважає, що визначення такого способу участі батька у житті дитини забезпечить нормальний психологічний розвиток дитини та сприяє розвитку взаємовідносин між дитиною та батьком, а взаємовідносини батьків дитини повинні бути налагоджені між собою шляхом усунення перешкод у спілкуванні батька з дитиною, що узгоджується із нормами законодавства, що регулюють права дитини. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial