Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

В січні 2016 року до Новоодеського районного суду звернулися [PERSON], [PERSON] до Троїцької сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку. В своїх вимогах позивачі посилаються на те, що відповідно до свідоцтва № 112/08 зареєстрованого в реєстрі за № 2-2301 від 16.12.2008 року та свідоцтва №112/08 зареєстрованого в реєстрі за № 2-2312 від 16.12.2008 року на підставі заповіту [PERSON], який помер 11.02.2008 року, вони як його діти прийняли спадщину, яка складалась з земельної ділянки для обслуговування житлових та господарських будівель площею 0,18 га, яка розташована на території Троїцької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, с. Троїцьке, вул. Щорса, 18, яке належало спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю МК № 3529. У грудні 2015 року вони вирішили продати земельну ділянку та звернулись до приватного нотаріуса Новоодеського районного нотаріального округу [PERSON] задля посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки розташованої за адресою: Миколаївська область, Новоодеський район, село Троїцьке, вулиця Щорса, ділянка №18 (вісімнадцять), однак їм було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - посвідченні договору купівлі-продажу, так як державні акти на право власності на земельну ділянку на своє ім'я [PERSON] та [PERSON] вони не отримали. Відповідно до ч.3. ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Таким чином, ми повинні були звернутися за реєстрацією права власності на земельну ділянку до відповідного органу, який здійснював державну реєстрацію речових прав на земельні ділянки станом на 2008 р. Право власності на спадкове майно вони не зареєстрували належним чином, що перешкоджає їм тепер в вільному розпорядженні їх майном. Через вищевказані обставини позивачі були вимушені звернутися до суду з позовом про визнання права приватної власності на земельну ділянку. Позивачі в судове засідання не зявилися, але надали до суду заяву в якій вказали, що позовні вимоги підтримують повністю та просили справу розглядати в їх відсутність. Представник відповідача в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву в якій просив справу розглядати в його відсутність та вказав, що позов визнає в повному обсязі та не заперечує проти його задоволення. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 112/08 зареєстрованого в реєстрі за № 2-2301 від 16.12.2008 року та копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 112/08 зареєстрованого в реєстрі за № 2-2312 від 16.12.2008 року на підставі заповіту [PERSON], який помер 11.02.2008 року, його діти [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину, яка складалась з земельної ділянки для обслуговування житлових та господарських будівель площею 0,18 га, яка розташована на території Троїцької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, с. Троїцьке, вул. Щорса, 18, яке належало спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю МК № 3529. Відповідно копії постанови нотаріуса від 24.12.2015 року №344/02-31 позивачам відмовлено в проведенні нотаріальної дії - посвідченні договору купівлі-продажу земельної ділянки, так як було виявлено відсутність державних атів на земельну ділянку, так як право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до частини першої статті 125 Земельного кодексу України від 25.10.2001 у редакції, що діяла до 01.05.2009, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. За змістом ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Ч. 1 статті 126 ЗК України у редакції, що діяла до 01.05.2009, передбачає, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Згідно абз. 3 ч.2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується зокрема цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою. Відповідно до ч.3. ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до статті 182 Цивільного кодексу України від 16.01.2003, у редакції, яка діяла до 01.01.2013, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягали державній реєстрації. Отже, реєстрація права власності на земельну ділянку, що виникло до 01.05.2009 року, здійснюється на підставі Державного акту. Таким чином, право власності на спадкове майно не було зареєстровано належним чином, що перешкоджає позивачам тепер вільно розпоряджатись майном. З наведеного видно, що позивачі прийняли спадщину за заповітом і є власниками вищевказаної земельної ділянки, однак через зміни в законодавстві вони в теперішній час не можуть зареєструвати своє право та отримати правовстановлюючі документи у встановленому чинним законодавством порядку. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Outcome: approved