Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

АТ Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - Банк) звернулось в суд із позовом до [PERSON] про стягнення 21\~768 грн. 56 коп. заборгованості за кредитним договором, мотивуючи тим, що згідно Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі - Генеральна угода) від 19.12.2014р. [PERSON] отримав у Банку кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5\~929 грн. 14 коп. зі сплатою 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ "ПриватБанк" Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк виконав свої зобов`язання за договором та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором, а відповідач зобов`язався повернути отриманий кредит разом з процентами та комісією в строк, визначений умовами кредитного договору. Відповідач взятих на себе зобов`язань за кредитним договором не виконує, заборгованість, яка утворилась через невиконання ним умов договору, не погашає. Просив також про стягнення з відповідача судових витрат. Представник позивача в судове засідання не з`явився, при зверненні із позовом до суду подав клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с. 40). Відповідач в суді позов визнав, пояснив, що має на утриманні хвору дитину, що заборгованість виникла через матеріальну скруту. Заслухавши відповідача, вивчивши матеріали справи, суд задоволює позов частково, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 29.09.2011р. [PERSON] підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, на підставі якої останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. 19.12.2014р. між Банком та [PERSON] укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, згідно якої останній отримав кредит у розмірі 5\~929 грн. 15 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків 18 % річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно з п. 2.1 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт Банк надає позичальнику терміновий кредит у розмірі 5\~929 грн. 15 коп. терміном на 36 місяців з 19.12.2014 р. по 31.12.2017р. шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом у вказані в заяві, Умовах та правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник надає банку кошти (щомісячний платіж) в сумі 215 грн. 11 коп. для погашення заборгованості за кредитом, що складається із заборгованості по кредиту, процентів, а також інших розходів у відповідності з Умовами та правилами. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31.12.2017 р. Згідно ч. 1 і 2\~ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Положеннями ст.ст. 626, 628\~ЦК України\~визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1\~ст. 638 ЦК України\~істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1\~ст. 1048 ЦК України). Статтею 1055 ЦК України\~визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. За положеннями ч. 1\~ст. 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~ст. 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються АТ КБ «Приватбанк», відтак такі повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Із розрахунку заборгованості за договором б/н від 19.12.2014р. (а.с. 5) убачається, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за вищеозначеним кредитним договором, заборгованість [PERSON] перед Банком на 07.11.2019р. становить 21\~768 грн. 56 коп., з яких: 5\~929 грн. 15 коп. - заборгованість за кредитом; 4\~522 грн. 29 коп. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 11\~317 грн. 12 коп. - заборгованість за пенею. При розгляді цієї справи суд застосовує правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019р. в справі №342/180/17. Так, у вищеозначеному судовому рішенні зазначено, що без наданих АТ КБ «Приватбанк» підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових Умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Як видно із змісту Генеральної угоди від 19.12.2014р., відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк», «Умовами та правилами надання банківських послуг» складає між ним та банком кредитний договір. Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, окрім заборгованості за кредитом та по відсотках за користування ним, просить стягнути з відповідача заборгованість за пенею. Відповідно до п. 2.8. Генеральної угоди, у разі порушення позичальником зобов`язань за договором, він повинен сплатити банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах та правилах за кожен день прострочення. Отже, у Генеральній угоді про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукти кредитних карт від 19.12.2014р. відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафу) за порушення зобов`язання. Статтею 549\~ЦК України\~визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Положеннями ч. 1 і 2 ст. 551 ЦК України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України,\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього\~Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). До Генеральної угоди позивач надав витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 № СП-2010-256. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов і правил розумів відповідач, ознайомився і погодився з такими, підписуючи Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати неустойки (пені) та в розмірах і порядку нарахування, зазначеному саме в цих документах, що додані банком до позовної заяви. Згідно ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За наведеного та за відсутності належних відомостей щодо конкретних запропонованих відповідачу Умов та правил банківських послуг, відсутність у Генеральній угоді домовленості сторін про сплату пені за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, а відтак відсутній обов`язок відповідача щодо сплати пені. Оскільки судом не встановлено належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи Банку, витяги з яких додані до позовної заяви, є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови та Тарифи мав на увазі відповідач, підписуючи Генеральну угоду, та брав на себе зобов`язання зі сплати пені за несвоєчасне погашення кредиту, а відтак відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за пенею у сумі 11\~317 грн. 12 коп. Разом з тим, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за Генеральною угодою від 19.12.2014р. у розмірі: 5\~929 грн. 15 коп. - заборгованість за кредитом і 4\~522 грн. 29 коп. - заборгованість по відсотках за користування кредитом, а всього 10\~451 грн. 44 коп. Підстав до розстрочення виконання рішення, як про це заявлено відповідачем, суд, з огляду на положення ст. 435 ЦПК України, не має. За положеннями ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать в т.ч. витрати на професійну правничу допомогу і пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Із копії платіжного доручення № ІНВ92В2Т6О від 12.11.2019р. (а.с.1) убачається, що позивачем при зверненні із позовом до суду сплачено 1921 грн. судового збору. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням наведеного із відповідача в користь позивача слід стягнути 922 грн. 30 коп.

Outcome: partial