Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Голова ліквідаційної комісії Приватного підприємства «Міміно» звернувся до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, [PERSON], Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Київській області, про усунення перешкод в розпорядженні майном. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав, що накладені обтяження відповідачами унеможливлюють процедуру реалізації майна, що знаходиться у власності Приватного підприємства «Міміно» для завершення процедури ліквідації. Представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, а справу слухати за її відсутності. Представник відповідача ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві просила слухати справу за її відсутності та винести законне рішення, з врахування повного, всебічного та об'єктивного дослідження обставин справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, від неї до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Представники відповідачів Підрозділу примусового виконання рішень ВДВС ГУЮ у м. Києві, Реєстраційної служби ГУЮ у Київській області та третьої особи ПАТ «Кредитпромбанк» у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд, врахувавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Так, судом встановлено, що цілісний майновий комплекс магазину №1, заг. пл. 1034, 4 кв. м., що знаходиться за адресою: Київська обл., м. Ірпінь, вул. Алієвої 3., №74 належить Приватному підприємству «Міміно» на підставі Договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу магазину №1 від 29 вересня 2005 року посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №1623. Земельна ділянка - 0, 2635 га, кадастровий № 3210900000:01:024:0030, яка розташована за адресою: м. Ірпінь, вул. Академіка З. Алієвої, 74, Київської області належить Приватному підприємству «Міміно» на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29 вересня 2005 року посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №2707. Відповідно до протоколу загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Небо-2005» від 18.08.2010 року було припинено підприємство Приватне підприємство «Міміно» шляхом його добровільної ліквідації. Призначено ліквідаційну комісію Підприємства у складі трьох осіб - Голови ліквідаційної комісії та двох членів Ліквідаційної комісії, а саме: Головою Ліквідаційної комісії призначено Добриніна Іллю Володимировича, членами ліквідаційної комісії призначено Клименко Оксану Миколаївну, Афендікова Миколу Івановича. Голова комісії представляє юридичну особу у відносинах з третіми особами та виступає у суді від імені юридичної особи, яка припиняється. Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється було встановлено до 25.10.2010 року. « 29» листопада 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] на підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» та у зв'язку з посвідченням Іпотечного договору, предметом якого є цілісний майновий комплекс магазину №1, заг. пл. 1034, 4 кв. м., що знаходиться за адресою: Київська обл., м. Ірпінь, вул. Алієвої 3., №74, була накладена заборона відчуження зазначеного в договорі цілісного майнового комплексу, що знаходиться за адресою: Київська обл., м. Ірпінь, вул. Алієвої 3., №74, реєстраційний номер у РПВН:3877025, який належить Приватному підприємству «Міміно». А також було накладено заборону відчуження земельної ділянки - 0, 2635 га, кадастровий № 3210900000:01:024:0030, яка розташована за адресою: м. Ірпінь, вул. Академіка З. Алієвої, 74, Київської області, яка належить ПП «Міміно». Підстав у іпотекодержателя для звернення стягнення на предмет іпотеки для погашення заборгованості відповідно до договору кредиту немає, оскільки в строк для заявлення претензій кредиторів вимог не пред'явив. Як вбачається із Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 р.№ 31/5 Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (станом на сьогодні існує в архівному вигляді) - це електронна база даних, яка містить відомості про: обтяження нерухомого майна, тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з Реєстру заборон (п. 1.1). Згідно із п. 1.5 вказаного Положення, право внесення та вилучення записів до Реєстру заборон про заборону, арешти щодо нерухомого майна, та вчинення інших дій належить реєстраторам Реєстру заборон. Аналогічні положення містяться і в п. 2 Тимчасового порядку реєстрації іпотек, затвердженого Постановою кабінету міністрів України № 410 від 31 березня 2004 року. Внесення до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об'єкти нерухомого майна, згідно Положенню про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 р. № 31/5, та до Державного реєстру іпотек (за Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 р. № 410) стосовно обтяження нерухомого майна іпотекою, здійснюють реєстратори. Реєстратор Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, виконує делеговані йому законодавством повноваження із внесення та виключення записів про заборону відчуження нерухомого майна, а також державної реєстрації іпотек, рішення ті дії якого безпосередньо впливають на обсяг прав та обов'язків позивача. На підставі ст. 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси серед інших нотаріальних дій мають право в тому числі посвідчувати правочини, накладати та знімати заборону щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно) і транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації, а також вчиняти інші нотаріальні дії, визначені цією правовою нормою. Іпотекою, у розумінні ст. 1 Закону України «Про іпотеку», є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За ст. 9 цього ж Закону іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. Отже, обтяження майна іпотекою тягне обмеження для власника у розпорядженні власним майном, зазначені у ст. 9 Закону України «Про іпотеку». Обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством (ст. 4 Закону України «Про іпотеку»). Такий порядок, зокрема, встановлений Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 р. № 410, який діяв на момент укладення Іпотечного договору. Внесення до Реєстру іпотек відомостей про обтяження майна іпотекою здійснюється реєстратором на підставі повідомлення іпотеко держателя або уповноваженої ним особи чи рішення суду. При цьому, Державний реєстр іпотек (станом на сьогодні існує в архівному вигляді) - це єдина комп'ютерна база даних про обтяження і зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, відступлення прав за іпотечним договором, передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної (п.п. 1, 6 Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 р. № 410). 16.03.2010 року набрав чинності Закон України від 11.02.2010 № 1878-VІ «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України», яким передбачається створення єдиної системи державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав. Держателем Державного реєстру прав є центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав. Адміністратором Державного реєстру прав є державне підприємство, що належить до сфери управління Міністерства юстиції України, здійснює заходи із створення та супроводження програмного забезпечення Державного реєстру прав та відповідає за технічне і технологічне забезпечення, збереження та захист даних, що містяться у Державному реєстрі прав. Відповідно до статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження як на земельні ділянки, так і на об'єкти нерухомого майна, розташовані на них, зокрема право власності, право володіння, право користування (сервітут), право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами, іпотека, інші речові права відповідно до закону. Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 09.12.2011 року № 4152-VI) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно в порядку, визначеному цим Законом, буде здійснюватись з 01.01.2013 року. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. 20.07.2011 року державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень ВДВС Головного управління юстиції у м. Києві Маховою Діаною Анатоліївною при примусовому виконання наказу Господарського суду м. Києва №46/433 було накладено арешт майна боржника та оголошено заборона на його відчуження. На підставі ст. 67 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, а саме наказ №46/433 виданий Господарським судом м. Києва 20.06.2011 року був переданий ліквідаційній комісії (ліквідатору) для вирішення питання про подальший порядок виконання рішення у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ліквідації боржника - юридичної особи виконавчий документ надсилається ліквідаційній комісії (ліквідатору) для вирішення питання про подальший порядок виконання рішення у встановленому законом порядку. У разі надходження виконавчого документа до ліквідаційної комісії (ліквідатора) арешт з майна боржника знімається за постановою державного виконавця, затвердженою начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Також, судом було встановлено, що на даний час арешт накладений державним виконавцем Маховою Д. А. підрозділу примусового виконання рішення відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві на підставі постанови 20.07.2011 р., на нерухоме майно: земельну ділянку, заг. площею 0, 2635 га,на якій розташований цілісний майновий комплекс магазину №1, Київської обл., м. Ірпінь, вулиця Алієвої З., земельна ділянка 74. та цілісний майновий комплекс, заг. площею 1034, 4 кв. м., Київська обл., м. Ірпінь, вулиця Алієвої З, будинок 74 до цього часу не скасований, що суперечить положенням ст. 67 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, як вбачається з витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (запис №5) на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.09.2011 року (ВП: 28390330) постановленої старшим державним виконавцем Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві за заявою [PERSON] Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України було зареєстровано арешт нерухомого майна: комплекс, цілісний майновий комплекс магазину №1, розташований на земельній ділянці площею 0,2635 га в м. Ірпінь, вул. Алієвої З., буд 74. Даний арешт, в порядку виконання вимог п. 7 ч.1.ст. 49, ст. 50, ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» і на підставі постанови про закінчення виконавчого провадження, не припинив свою дію. Виходячи із принципу змагальності сторін закріпленому у ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а тому суд вважає, що позивачем не доведено обставин, на яких ґрунтуються його позовна вимога. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 Цивільного-процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не в повному обсязі знайшли своє доведення в судовому засіданні, а тому підлягають частковому задоволенню. Позивачем в контексті вимог ст.ст.10, 58, 59, 60 ЦПК України не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх вимог щодо звільнення з під арешту нерухомого майна, а саме нежилих приміщень з №1 (один) по №15 (п'ятнадцять) (групи приміщень №67 (шістдесят сім)) 1-го поверху (в літ. А), які знаходяться за адресою: м. Київ, Солом'янський р-н, вул. Білгородська, буд. №4. Крім того, судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що майно обтяжене заборонами та арештами, що унеможливлює проведення позивачем дій щодо реалізації майна в порядку, передбаченому чинним законодавством України, зокрема в рамках ліквідаційної процедури, а підстав для залишення в силі заборони та арешту на майно, у відповідачів немає. Скасування відповідних реєстраційних записів щодо обтяження об'єктів нерухомого майна, які були внесені на підставі постанов ВДВС здійснюється виключно самим державним виконавцем після того, як відпаде необхідність в арешті відповідного майна або на підставі рішення суду про звільнення майна з-під арешту, відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження". Згідно п. 2.1 Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 31/5 від 09.06.1999 року, серед підстав для зняття заборони є прийняття відповідного рішення судом. Разом з цим, у відповідності з Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 р. (зі змінами від 16.10.2012 р.), з 01 січня 2013 року в Україні державна реєстрація речових прав на нерухоме майно, зокрема, покладена на державних реєстраторів, як спеціальних суб'єктів. При цьому, державний реєстратор у відповідності до ч. 2 ст. 9 зазначеного Закону приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав. Враховуючи викладене та

Outcome: partial