Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Свій позов [PERSON] обґрунтовує, тим що він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] до [INFO] . Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 06.07.2011 року з нього стягуються аліменти на користь відповідачки на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.06.2011р. і до досягнення дітьми повноліття. Починаючи з 2015 року у нього погіршився стан здоров?я, у зв?язку з чим стало складніше працевлаштуватися. Він вимушений систематично проходити медичні обстеження та витрачати кошти на лікування. Крім того, на його утриманні перебуває батько [PERSON] , який є інвалідом третьої групи та потребує допомоги та матеріальної підтримки, тобто його матеріальний стан змінився в бік погіршення. Зважаючи на викладене, - він не має можливості сплачувати аліменти в частці від заробітку в указаному розмірі, тому просить зменшити розмір аліментів та стягувати з нього аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів його доходів. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. В ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження від 11.10.2019 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, де остання заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Свої заперечення обґрунтовує тим, що твердження позивача є надуманими, відповідно до наданих документів позивач офіційно працевлаштований в TOВ «Рекламна група Фламінго» і ного сукупний дохід з січня 2019 року по травень 2019 року склав 19 707 грн. У той же час, згідно довідки Драбівського районного відділу державної виконавчої службиГоловного територіального управління юстиції у Черкаській області від 15.08.2019 року, станом на вказану дату сукупний розмір заборгованості по сплаті аліментів у позивача складав 11 457 грн. 73 коп., що суттєво погіршує матеріальне становище малолітніх дітей, а отже вже порушує їх законне право на належне утримання. Як на підставу погіршення свого матеріального стану позивач посилається на перебування на його утриманні батька - [PERSON] , який є інвалідом третьої групи та потребує допомоги і матеріальної підтримки, однак при цьому суду не надано доказів розміру пенсії, яку отримує батько, а також і доказів того, що він знаходиться на утриманні позивача. Крім того, позивачем не надано жодних доказів, які саме витрати і на що він несе та в якому розмірі у зв`язку із утриманням. Крім того, відповідно до наданих документів стосовно свого стану здоров`я, згідно наданих квитанцій, позивач витратив загальну суму на лікування у 2018 році 1 760,00 грн. У 2019 році загальна сума витрат на лікування за рік склала 4 105,67 грн., а саме: у лютому 2019 року - 989,30 грн, у березні - 907, 95 грн. у квітні - 794,67грн.; у травні - 998,75 грн.; у червні - 45,00 грн., що у підсумку за місяць не перевищують 1 000 грн. На даний час прожитковий мінімум для працездатної особи складає 2102 грн., щомісячна заробітна плата позивача складає4 450,00 грн,. з урахуванням лікування у нього залишається більшим ніж прожитковий мінімум на особу. Згідно довідки від 26.11.2019 року за № 1413, виданої виконкомом Вознесенської сільської ради, [PERSON] на праві приватної власності має земельну ділянку площею 0,2491 га, проживає разом з матір`ю та допомагає у веденні домашнього господарства, утримується корова і коза. Відповідач по справі офіційно не працює, дохід має тільки з домашнього господарства. Мати відповідача, [PERSON] ,являється пенсіонером і отримує пенсію в розмірі 2 000 грн. щомісячно. Діти, [PERSON] , 2010 р.н. та [PERSON] , 2008 р.н, мають однакову ваду, що потребує ортодонтичного лікування по корекції прикусу, витрати накорекцію у [PERSON] складають близько 3 000 грн., у [PERSON] близько 10 000 грн., але коштів на це у сім`ї на даний час немає. Враховуючи той факт, що позивач має заборгованість по сплаті аліментів, не можна стверджувати про належне матеріальне утримання дітей зі сторони батька. Розмір аліментів, що підлягає стягненню зі сторони позивача на утримання дітей складає 1/3 частину від всіх його доходів. Частиною другою статті 182 СК України в редакції Закону України № 2037-VІІІ від 17 травня 2017 року встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У силу свого віку дитина, природньо, потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, що тягне і відповідну зміну матеріального становища матері. Крім того, з часу присудження аліментів істотно зріс і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Крім того, матеріальне становище відповідачки також погіршилося у зв`язку з подорожчанням продуктів харчування та товарів загального вжитку, що є загальновідомим фактом, враховуючи той факт, що діти шкільного віку і потребують витрат не тільки на харчування. Таким чином, зменшення розміру аліментів суперечить інтересам дітей. Позивач но справі не має інших дітей на утриманні, має постійних стабільний дохід, докази утримання батька у наданих документах відсутні, також відсутні обставини, які б свідчили про таке істотне погіршення матеріального стану, що суттєво впливає на виконання позивачем своїх батьківських обов`язків, а отже існує можливість сплачувати аліменти, з урахуванням інтересів та потреб саме дітей. Вказані обставини дають можливість батьку дитини належним чином виконувати покладені на нього законодавством зобов`язання, а саме: сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі на утримання своїх двох дітей до досягнення ними повноліття. Крім того, позивачем ставиться питання стягнення судових витрат з відповідача. Хочу зазначити, що з відповідачем проживають діти, які, враховуючи той факт, що батьком дітей не сплачуються аліменти в повному розмірі, знаходяться на утриманні матері, яка не має постійного доходу. Така постановка питання, як стягнення витрат по справі з матері дітей суттєво вплине на їх матеріальне забезпечення. У зв?язку з викладеним просила позовну заяву [PERSON] залишити без задоволення. Також просила стягнути з позивача на її користь понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 1 500 грн. за складання відзиву на позовну заяву. Від представника позивача [PERSON] - адвоката Кучер Ю.В. надійшла відповідь на відзив, де зазначено, що позивач вважає за необхідне відхилити наведені відповідачем у відзиві заперечення виходячи з наступного. На думку позивача, відповідач свідомо ухиляється від виконання свого обов`язку щодо належного утримання дітей. Молода, працездатна жінка відкрито визнає, що ніде не працює і судячи зі змісту відзиву навіть не має наміру працевлаштуватись, бо вона "проживає разом з матір`ю та допомагає у веденні домашнього господарства, утримується корова та коза". Крім того, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на майно відповідачу належить на праві приватної власності 1/2 частка земельної ділянки площею 2,1395 га, яка перебуває в оренді, що свідчить про наявність доходу, який відповідачкою приховано. Посилання відповідача на необхідне для дітей ортодонтичне лікування не підтверджено жодними належними доказами. Консультативний висновок фізичної особи - підприємця [PERSON] не підтверджує, що дана особа є лікарем-ортодонтом. Додатково просила звернути увагу на той факт, що позивач згідно довідки від 24.12.2019р. № 05-12/183 з 20.11.2019р. перебуває на обліку в Драбівському РЦЗ як безробітний. Згідно довідки від 24.12.2019р. № 05-12/182 дохід позивача за листопад становить 334,07 грн. Отже, після ухвалення рішення суду від 06.07.2011 року матеріальне становище позивача значно погіршилося, оскільки останній не працевлаштований, погіршився стан його здоров`я, в зв`язку з чим збільшилися витрати на власне лікування, що унеможливлює сплату позивачем аліментів в повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України (в редакції, що діяла на момент винесення рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської від 06.07.2011 року), мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. 08.07.2017 року набрав чинності Закон України № 2037-VIII від 17.05.2017 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» . Законом України № 2037-VIII від 17.05.2017 року частину 2 ст. 182 СК України викладено в наступній редакції: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина 2 статті 182 СК України передбачає гарантію, що надана державою дитині та тому з батьків, з ким вона проживає, щодо мінімального розміру аліментів, які можуть стягуватись з їх платника. Підвищивши цей мінімальний розмір Законом України № 2037-VIII від 17.05.2017 року, держава підвищила соціальні стандарти в галузі охорони прав дитини. Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини»). При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем є доведеними підстави для задоволення позову, передбачені ст.192 СК України, а саме щодо зміни його матеріального стану та погіршення стану здоров`я. Вказані обставини є суттєвими і відіграють значну роль у житті заявника, платника аліментів, тому вважає, що розмір аліментів доцільно зменшити. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що позивач є боржником по сплаті аліментів та має заборгованість яка станом на 01 серпня 2019 року складає 11 457,73 грн. (розрахунок державного виконавця від 15.08.2019 року). Положеннями ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На час розгляду справи судом розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" з 01 грудня 2019р. становить 2218 грн., які в рівних частках мають надавати на утримання дитини обоє батьків. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Таким чином, суд вважає, що розмір аліментів, що підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача на утримання дітей повинен становити 1/5 частину від доходу відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину, буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей та не буде надмірним по відношенню до позивача. Суд, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задовольняється частково, суд покладає судові витрати на обидві сторони. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial