Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

Пирятинська районна державна адміністрація у вересні 2015 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог вказує про те, що у [ADDRESS] проживає сім'я [PERSON], яка має на утриманні малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідач у шлюбі не перебуває, відомості про батька дитини записані в актовому записі про народження зі слів матері. Дитина народилася в пологовому відділенні Пирятинської ЦРЛ у тяжкому стані, була переведена на лікування в дитяче реанімаційне відділення Полтавської обласної дитячої клінічної лікарні та потребувала довготривалого лікування та виходжування. На той час [PERSON] ніде не працювала, не мала засобів до існування, умов для домашнього догляду дитини не було. Зважаючи на вказані причини, відповідач звернулася до райдержадміністрації з проханням у тимчасовому влаштуванні сина до Кременчуцького спеціалізованого будинку дитини, куди він і був влаштований. Відповідно до розпорядження голови Пирятинської РДА від 24.07.2014 малолітнього [PERSON] повернуто матері на виховання. З 18.08.2014 сім'я перебуває під соціальним супроводом у Пирятинському районному центрі соціальних служб для дітей, сім'ї та молоді. Фахівцем із соціальної роботи було неодноразово зафіксовано факти безвідповідального ставлення [PERSON] до виконання батьківських обов'язків: дитина інколи залишається в будинку без нагляду дорослих, на прогулянку не виводиться, одяг та речі брудні, у дитини одноманітне харчування. З 03.09.2014 малолітній [PERSON] перебуває на обліку у службі у справах дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах. Працівниками служби у справах дітей, центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді були встановлені факти самоусунення відповідача від виконання батьківських обов'язків, відповідач не створює належних умов для проживання свого сина, її батько звертався до служби у справах дітей із заявою про вжиття мір до його дочки, так як вона не виконує свої батьківські обов'язки. Соціальні виплати , які є основним засобом для існування сім'ї, відповідач використовує не за призначенням. У травні 2015 року дитині була рекомендована консультація в ПОДКЛ хірурга та окуліста, проте відповідач відмовляється від консультації, мотивуючи відсутністю коштів на проїзд. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухиляння матері від виховання дитини, свідомого нехтування нею своїми обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків. Питання виконання батьківських обов'язків відповідачем розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при райдержадміністрації. Члени комісії прийшли до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Вважає, що після наданого судом строку для виправлення, відповідач не змінила свого ставлення до виконання батьківських обов'язків, не створила належних умов для виховання та розвитку дитини, не турбується про її фізичне здоров'я. Враховуючи, що відповідач самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків, просила позбавити її батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, пояснивши, що від виконання батьківських обов'язків не ухиляється, дитина забезпечена необхідним харчуванням та одягом, вона зверталася за консультацією з приводу захворювання дитини до медиків за місцем проживання та має намір навесні пройти обстеження у Полтавській обласній дитячій лікарні. У строк, відведений судом для виправлення, вона мала намір відвезти дитину на консультацію до лікарів у м. Полтаву, проте дитина захворіла. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] у судовому засідання підтримала позовні вимоги та пояснила, що відповідач не здатна в повній мірі виконувати свої батьківські обов'язки. Сім'я перебуває під соціальним супроводом у Пирятинському районному центрі соціальних служб для дітей, сім'ї та молоді. Фахівцями центру їй була надана допомога в переоформленні документів для отримання соціальної допомоги, щодо догляду за дитиною, дитина була забезпечена одягом, іграшками, дитячим ліжком та іншими необхідними речами, забезпечене лабораторне обстеження дитини. Проте, за результатами відвідування сім'ї з'ясовано, що в сім'ї не створені належні умови для проживання дитини: у будинку брудно, дитячий одяг брудний, відповідач мало уваги приділяє розвитку дитини. Остання не виконує рекомендацій фахівців із соціальної роботи. Прокурор у судовому засіданні позов Пирятинської райдержадміністрації не підтримав, зазначив про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Зазначив, що у ході судового розгляду справи встановлено, що житлово-побутові умови проживання сім'ї відповідача задовільні, дитина забезпечена продуктами харчуванням та необхідним одягом, [PERSON] зверталася з приводу захворювання сина за консультацією до лікарів та має намір пройти обстеження в обласних спеціалістів. Вважає, що перебування дитини у сім'ї відповідача не порушує прав та інтересів малолітнього [PERSON] Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що проживає в будинку по [ADDRESS] разом із дочкою [PERSON] та її малолітнім сином. Просив не позбавляти відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина, вважає, що дочка виправиться, а він, у свою чергу, допомагатиме їй у вихованні дитини. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що відповідач проживає з дитиною на ввіреній їй педіатричній дільниці. Дитина народилася слабкою, а мати була неадаптованою щодо догляду за нею, тому дала згоду на тимчасове влаштування дитини до Кременчуцького спеціалізованого будинку дитини. Декілька разів відповідач її там навідувала. Після повернення дитини додому відповідач не створила належних умов для її проживання, у будинку антисанітарія, дитина недоглянута. Хлопчик відстає у фізичному та нервово-психічному розвитку, не говорить. У рік у дитини виявлено кісту в ділянці брови праворуч, яка на даний час незначно збільшилася. Дитина отримала консультацію окуліста та потребує додаткового обстеження в обласних спеціалістів. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він працює хірургом Пирятинської ЦРЛ, відповідач зверталася до нього за консультацією з приводу захворювання сина. Дитині був встановлений діагноз - кіста в області правого надбрів'я. При цьому обговорювалася можливість проведення оперативного втручання на базі Пирятинської ЦРЛ, оскільки операція по видаленню кісти не є складною. Проте, оскільки дана анатомічна ділянка пов'язана з органами зору, це питання мало б бути вирішене перш за все з окулістами, на консультацію до яких свідок і направив дитину. Зазначив, що на даний час це утворення не несе загрози життю дитини, а наслідком його прогресування може бути косметичний дефект у вигляді закриття ока, над яким воно утворилося. Суд, заслухавши сторін, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено: Відповідач [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO]. (а.с.5). Відповідач у шлюбі не перебуває, відомості про батька дитини записані в актовому записі про народження дитини зі слів матері, відповідно до ст.135 Сімейного кодексу ( далі- СК) України (а.с.7). Вказана сім'я проживає у [ADDRESS] разом із батьком відповідача - [PERSON] Дитина народилася у пологовому відділенні Пирятинської ЦРЛ у тяжкому стані, була переведена на лікування в дитяче реанімаційне відділення Полтавської обласної дитячої клінічної лікарні та потребувала довготривалого лікування та виходжування (а.с.13). [PERSON] ніде не працювала, не мала засобів до існування, умов для домашнього догляду дитини не було. З цих причин відповідач звернулася до Пирятинської РДА з проханням у тимчасовому влаштуванні сина до Кременчуцького спеціалізованого будинку дитини, куди він і був влаштований (а.с.8). Відповідно до розпорядження голови Пирятинської РДА від 24.07.2014 малолітнього [PERSON] повернуто матері на виховання (а.с.9). Відповідач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною та отримує соціальну допомогу при народженні першої дитини, допомогу як одинока матір та допомогу малозабезпеченій сім'ї (а.с.12). З 18.08.2015 сім'я відповідача перебуває під соціальним супроводом у Пирятинському районному центрі соціальних служб для дітей, сім'ї та молоді. З 03.09.2014 малолітній [PERSON] перебуває на обліку дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах (а.с.18). При обстеженні умов проживання відповідача фахівцями соціальних служб установлено, що санітарно-гігієнічні умови у будинку задовільні. Для дитини створено умови для проживання на задовільному рівні - дитині виділено окрему кімнату, в якій є дитяче ліжко. Одягом, іграшками та продуктами харчування дитина забезпечена (акт від 09.06.2015 (а.с.10). При обстеженні умов проживання відповідача 17.08.2015 встановлено, що дитина недоглянута, брудна, постільна білизна відсутня. У помешканні брудно та сморід (а.с.11). За висновком Пирятинської райдержадміністрації відповідач самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків, ухиляється від виховання дитини, не створює належних умов для її проживання, безвідповідально ставиться до виконання батьківських обов'язків: дитина не має достатнього харчування, належного медичного лікування, соціальні виплати відповідач використовує не за призначенням. У зв'язку з цим вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.20-22). Згідно приписів ч.2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно принципу статті 6 Декларації, дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до Конвенції ООН «Про права дитини», ратифікованої постановою Верховної Ради від 27.02.1991р., держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу (далі - СК) України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно з приписами пунктів 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. За приписами ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Наразі, позивачем належних та достатніх доказів свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків надано не було. Висновок Пирятинської районної державної адміністрації про можливість позбавлення батьківських прав відповідача відносно її неповнолітньої дитини, на думку суду, був даний без повного та об'єктивного аналізу всіх обставин, що мають значення при його прийнятті. Натомість, у суду є достатні підстави стверджувати про існування передумов для зміни поведінки відповідача відносно її неповнолітньої дитини в кращу сторону. 19 листопада 2015 року судом було проведено обстеження житлово-побутових умов відповідача за місцем її проживання. Родина мешкає у одноповерховому будинку, який складається з трьох житлових кімнат, будинок газифікований, з комунальними зручностями. У будинку є необхідні меблі, дитячі іграшки. У кухні зберігаються продукти харчування, місце для прийому їжі охайне. На ліжку, де спить дитина, наявна постільна білизна, у шафі зберігаються дитячі речі. Відповідач показала нові придбані для дитини теплі речі. Встановлено, що на час огляду санітарно-гігієнічні умови проживання сім'ї задовільні та не викликають зауважень. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 18.12.2008 у справі "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) зазначив, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8. Суд також наголосив, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. Сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз'єднання сім'ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини. Суд переконався, що позивач не навів достатньо переконливих і зважених аргументів доцільності позбавлення відповідача батьківських прав на захист інтересів дитини.Встановлені судом обставини свідчать, що відповідач свідомо не ухиляється від виконання батьківських обов'язків, адже не дивлячись на складне матеріальне становище та відсутність соціальних навиків щодо догляду за дитиною, вона забрала її з дитячого будинку на виховання та намагається створити належні умови для проживання та розвитку дитини. Зважених даних про те, що відповідач не піклується про здоров'я дитини позивачем також надано не було, оскільки як встановлено, остання проводила відповідні обстеження з приводу захворювання дитини у закладах охорони здоров'я за місцем проживанням та погоджується провести їх на базі Полтавської обласної дитячої лікарні. Як установлено судом, виявлене у дитини захворювання не несе серйозної загрози для її життя. При цьому суд зазначає, що державні органи влади у силу покладених на них обов'язків мали б забезпечити необхідне консультування та цільову підтримку в обстеженні та лікуванні дитини з огляду на фінансове та соціальне становище сім'ї відповідача. Інших належних доказів ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків: зокрема, витрачання соціальних виплат на дитину не за цільовим призначенням, зловживання спиртними напоями та залишення дитини без нагляду, судом здобуто не було. На думку суду, проблема дотримання відповідачем санітарно-гігієнічних умов проживання та догляду за дитиною не є критичною (про що засвідчують результати огляду умов проживання сім'ї відповідача судом) та можуть бути вирішені без вжиття радикальних засобів у вигляді відібрання дитини у матері. Таким чином, даних про те, що відповідач [PERSON] свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, що порушує права та інтереси її малолітньої дитини, встановлено не було, тому суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог щодо позбавлення відповідача батьківських прав та не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed