Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

В серпні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 05.10.1998 року на Товарній біржі "Нерухомість - Південь" між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований договір купівлі - продажу вищевказаної квартири, відповідно до якого [PERSON] є покупцем даного майна. Згідно рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15.06.2015 року [PERSON] визнана недієздатною та над нею встановлена опіка. Опікуном над недієздатною призначений [PERSON]. Умови договору сторонами повністю виконані, договір зареєстрований в Бюро технічної інвентаризації, однак в подальшому стало відомо, що договір потребує нотаріальної форми посвідчення. В судове засідання позивач не з'явився, на адресу суду від нього надійшла заява, в якій просить слухати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, від нього на адресу суду надійшла заява, в якій він просить розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до ст. 11 ЦПК України, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема судом встановлено, що між [PERSON], як покупцем, та [PERSON], як продавцем, 05 жовтня 1998 року був укладений письмовий договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] Миколаївської області на Товарній біржі "Нерухомість - Південь". Вказаний договір, згідно реєстраційного посвідчення 10 січня 1999 року був зареєстрований у Вознесенському міжміському бюро технічної інвентаризації. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 червня 2015 року [PERSON] була визнана недієздатною та її опікуном був призначений [PERSON]. Відповідно до ст.39 ЦПК України права, свободи та інтереси недієздатних фізичних осіб захищають у суді їхні опікуни чи інші особи , визначені законом. Згідно ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року, який, відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, підлягає застосуванню до даних правовідносин), договір купівлі - продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин . Проте, в порушення вищевказаних вимог оформлення обумовленого договору купівлі - продажу нерухомого майна в нотаріальному порядку не відбулося. Ч.2 ст.47 ЦК України, передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна з сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Рішення про визнання договору дійсним може бути прийняте судом на вимогу добросовісної сторони, яка виконала повністю або частково договір. Враховуючи, що сторони за угодою повністю виконали істотні умови договору, за яким продавець передав позивачу у власність обумовлене угодою нерухоме майно, а позивач передав останнім визначену грошову суму (протилежного в судовому засідання не встановлено), але в наступному нотаріальне посвідчення угоди не відбулося, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що на підставі ст. ст. 47, 227 ЦК України позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню. У відповідності зі п.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача , на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини виомг.

Outcome: approved