Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] з позовною заявою до Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне підприємство № 53» Дніпропетровської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування поданої заяви позивач [PERSON] зазначив, що він 10.08.2007 року був прийнятий на посаду бухгалтера 1 категорії Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне підприємство № 53». Наголошував, що при звільненні були порушені його права, а саме не було враховано його переважного права на залишенні на роботі, також йому не запропоновували іншої роботи на підприємстві. Стверджує, що про засідання профспілкового комітету 04 квітня 2014 року та 16 квітня 2014 року його ніхто не попереджав та не запрошував взяти участь, та його звільнили через два тижні після проведеного засідання профспілкового комітету, що також не відповідає вимогам законодавства. Крім того, ставить під сумнів взагалі проведення засідання профспілкового комітету, оскільки станом на 29 травня 2014 року інспекцією з питань праці було проведено перевірку, в ході якої було з'ясовано, що на момент перевірки надані суду акти про відмови його від підпису були відсутні. Згідно акта перевірки територіальної державної інспекції з питань праці від 29.05.2014 року його звільнено з порушенням вимог законодавства. Просив суд визнати незаконним та скасувати наказ № 101 від 05.05.2014 року про звільнення, визнати незаконним та скасувати наказ № 23 від 05.05.2014 року, поновити його на посаді бухгалтера 1 категорії Комунального підприємства «Житлово-експлутаційного підприємства № 53» Дніпропетровської міської ради», стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 23 283, 60 грн. та стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 25 000 грн. В судове засідання з'являвся позивач, підтримав викладені в позовній заяві обставини та вимоги, просив суд їх задовольнити. Представник Комунального закладу «Житлово-експлуатаційне підприємство № 53» Дніпропетровської міської ради в судове засідання з'являвся, надав суду письмові заперечення, в яких просив суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В письмових запереченнях зазначив, що у зв'язку з реорганізацією підприємства було заплановане скорочення штату, про що був виданий наказ від 14.01.2014 року № 64 «Про попередження працівників підприємства про майбутнє звільнення у зв'язку з реорганізацією». Про звільнення у зв'язку зі скороченням штату та з реорганізацією підприємства в день видання наказу було повідомлено [PERSON] під підпис. Відповідно до службової записки головного бухгалтера у зв'язку з тим, що підприємство не здійснює нарахування та отримання плати з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з 01.01.2014 року потреба у виконанні [PERSON] своїх функціональних обов'язків відсутня, а також враховуючи те, що бухгалтер 1 категорії [PERSON] фактично знаходиться на робочому місці 1-2 години в день, систематично допускаючи прогули, просила розглянути питання його звільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Начальник КП «ЖЕП № 53» Дніпропетровської міської ради звернулась до голови профспілкового комітету з поданням, в якому просила надати згоду на звільнення [PERSON] на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України. 16.04.2014 року профспілковим комітетом було надано згоду на звільнення [PERSON] у зв'язку зі скороченням посади бухгалтера 1 категорії. Враховуючи, що на підприємстві працювало два бухгалтера 1 категорії, а саме [PERSON] та [PERSON], перевага була надана останній оскільки продуктивність праці та її кваліфікація були більш високими, стаж роботи більш тривалим ніж у [PERSON] 05 травня 2014 року одночасно зі звільненням [PERSON] КП «ЖЕП № 53» ДМР було видано наказ № 102 «Про внесення змін до штатного розпису», яким було виведено посаду бухгалтера 1-ї категорії та на даний час на підприємстві працює один бухгалтер 1 категорії. Розрахунок з позивачем був здійснений 06.05.2014 року. Представник третьої особи - Дніпропетровської обласної організації «Професійна спілка працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України» зазначала про обґрунтованість позовних вимог, наголошуючи, що звільнення позивача відбулось з порушенням вимог законодавства про працю. Звертала увагу, на неповідомлення в установленому законом порядку позивача про засідання профспілкового комітету, про порушення зі сторони відповідача щодо видання наказу про зміни у штатному розпису, вказуючи, що спочатку повинні бути внесені зміни, а потім відбуватись процедура звільнення працівників у зв'язку зі скороченням штату. Суд, вислухавши пояснення позивача, пояснення представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснено, що, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Як вбачається з матеріалів справи згідно з наказом № 40 ОК від 10.08.2007 року [PERSON] було прийнято на посаду бухгалтера 1 категорії. Рішенням Дніпропетровської міської ради № 27/45 від 27.12.2013 року вирішено провести реорганізацію комунальних житлово-експлуатаційних підприємств в Амур-Нижньодніпровському, Жовтневому та Індустріальному районах; припинити діяльність Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне підприємство № 21» Дніпропетровської міської ради, Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне підприємство № 50» шляхом приєднання до Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне підприємство № 53» Дніпропетровської міської ради. Згідно з наказом № 64 від 14 січня 2014 року з метою оптимізації витрат на виробництво послуг з утримання будинків та споруд та прибудинкових територій, забезпечення безперебійного надання послуг на підставі рішення Дніпропетровської міської ради № 27/45 від 25.12.2013 року «Про проведення реорганізації комунальних житлово-експлуатаційних підприємств в Жовтневому, Амур-Нижньодніпровському та Індустріальному районах» наказано інспектору з кадрів попередити під розпис працівників про реорганізацію КП «ЖЕП № 53» Дніпропетровської міської ради з подальшим їх звільненням. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] попереджено про наступне звільнення 17.03.2014 року у зв'язку з реорганізацією, яка буде здійснена з 14.03.2014 року згідно з рішенням Дніпропетровської міської ради № 27/45 від 25.12.2013 року, однак попередження не містить дату, при цьому містить підпис [PERSON] про ознайомлення. Також в попередженні не зазначено пропонування [PERSON] переведення на вакантні посади. Згідно з актом від 14.01.2014 року, складеним начальником КП «ЖЕП № 53» та інспектором відділу кадрів КП «ЖЕП № 53» Дніпропетровської міської ради [PERSON], бухгалтеру 1 категорії, у зв'язку із запланованим скороченням займаної посади, було запропоновано переведення на вакантну посаду двірника, слюсаря, маляра, однак від переведення [PERSON] відмовився. З поданням про надання згоди на звільнення [PERSON] у зв'язку зі скороченням штату, звернувся начальник КП «ЖЕП № 53» 04.04.2014 року до голови виборного органу первинної профспілкової організації - профспілкового комітету КП «ЖЕП № 53» Дніпропетровської міської ради. Згідно з протоколом № 4 від 04.04.2014 року засідання профспілкового комітету КП «ЖЕП № 53» у зв'язку з перебуванням [PERSON] на лікарняному, було відкладено на 16.04.2014 року. 16 квітня 2014 року головою профспілкового комітету та заступником голови профспілкового комітету було складено акт про те, що бухгалтер 1 категорії [PERSON] був попереджений про те, що в цей день відбудеться засідання профспілкового комітету, на якому буде розглядатись подання про його звільнення у зв'язку зі скороченням штату. Згідно з протоколом засідання профспілкового комітету від 16.04.2014 року вирішено надати згоду на звільнення у зв'язку зі скороченням бухгалтера 1 категорії [PERSON]. Наказом начальника КП «ЖЕП № 53» ДМР № 102 від 05 травня 2014 року були внесені зміни до штатного розпису з 05 травня 2015 року та наказано вивести зі штатного розпису професії (посади) бухгалтера 1 категорії. Наказом № 23-о від 05.05.2014 року [PERSON], бухгалтера 1 категорії звільнено згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату. Також є наказ № 101 від 05.05.2014 року про звільнення [PERSON], бухгалтера 1 категорії, на підставі п. 1 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку і компенсаційних виплат за невикористані щорічні відпустки. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Постановою № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» Пленуму Верховного Суду України в п. 1 звернуто увагу суддів на необхідність неухильного додержання при розгляді трудових спорів Конституції України, КЗпП і інших актів законодавства України. Діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці». Згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником у випадку змін в організації виробництва і праці, втому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, скорочення численності або штату працівників. Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Згідно ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Частиною 2 ст. 42 КЗпП України встановлено, що при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох або більше утриманців: 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Згідно з актом перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування Комунального підприємства «ЖЕП № 53» Дніпропетровської міської ради № 04-01-28/240 від 29 травня 2014 року, складеним територіальною державною інспекцією з питань праці у Дніпропетровській області встановлені наступні порушення законодавства, а саме в ході перевірки було встановлено відсутність документального підтвердження пропонування [PERSON] іншої посади; відповідно до посвідчення серії [NUMBER] від 24.09.2006 року [PERSON] має статус «учасника бойових дій», однак на час проведення перевірки відсутнє документальне підтвердження проведеного аналізу щодо переважного права працівника на залишення його на роботі, документальне підтвердження проведення консультацій з професійними спілками про заходи щодо запобігання звільненню працівників. Отже, враховуючи зазначений акт, відсутність документів, з особистим підписом [PERSON] щодо пропонування останньому іншої посади на цьому ж підприємстві, щодо повідомлення [PERSON] про проведення засідання профспілкового комітету, суд приходить до висновку, що відповідачем були порушені вимоги законодавства при звільненні позивача за скороченням штату. Складені акти працівниками КП «ЖЕП № 53» щодо зазначених обставин суд оцінює критично, оскільки будь-якими іншими доказами вони не підтверджені. Крім цього, відсутні документи, що свідчать про проведений аналіз щодо переважного права іншого бухгалтера 1 категорії [PERSON] на залишення на роботі. Надана характеристика бухгалтера 1 категорії [PERSON] від 01.07.2014 року не є належним доказом, що підтверджує проведення у відповідності до вимог законодавства станом на січень 2014 року аналізу щодо переважного права з двох працівників на залишення на роботі. Службову записку головного бухгалтера КП «ЖЕП № 53» Дніпропетровської міської ради від 04.04.2014 року щодо неналежного виконання своїх службових обов'язків бухгалтера 1 категорії [PERSON] та систематичних прогулів, суд також не може взяти до уваги, оскільки документів, які повинні підтверджувати відповідно до вимог законодавства зазначені в службовій записці обставини, представником відповідача не були надані. Отже, враховуючи викладене, звільнення позивача відбулось з порушенням норм трудового законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення працівника без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесені рішення про поновлення на роботі орган, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Отже, у зв'язку зі звільненням [PERSON] без законної підстави, позивач повинен бути поновлений на роботі та з відповідача підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. При вирішенні питання про стягнення з відповідача на користь позивача в порядку ст. 235 КЗпП України середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд застосовує положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 та виходить із розміру середньоденного заробітку позивача, який відповідно до довідки КП «ЖЕП-53» ДМР становить 194 грн. 03 коп. Отже, середня заробітна плата за час вимушеного прогулу, з дня звільнення по 27 жовтня 2014 року, виходячи з позовних вимог, складає 23 283 грн. 60 коп., яка підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного суду «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.1995, передбачено, що у відповідності до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Заробітна плата була джерелом доходу позивача, та внаслідок незаконного звільнення позивач втратив засоби до існування, що відповідно завдавало позивачу душевних страждань та хвилювань. Захищаючи свої порушені права позивач був вимушений звернутися до суду, що також викликало в нього негативні переживання, втрату можливості вести звичний для нього спосіб життя. Враховуючи вищевикладене, інші обставини зазначені в позовній заяві в обґрунтування завдання моральної шкоди відповідачем позивачу, а також

Outcome: partial