Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

АТ КБ Приватбанк звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи позов тим, що [PERSON] звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписала заяву № б/н від 21.02.2012 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 17760, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами» та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП -2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банк керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4. договору на підставі яких відповідач при укладені договору дав свою згоду, щодо прийняття будь якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Власник карткового рахунку зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, що передбачено п. 2.1.5.7 договору. Сторонами було визначено, що засобами доступу до картрахунку є кредитна картка клієнта та фінансовий телефон клієнта, який проходить верифікацію з підтвердженням відповідно до п.1.1.1.16 договору. За допомогою встановлених засобів доступу до карткового рахунку, відповідачу надано можливість здійснювати дистанційне обслуговування. Таким чином позивач забезпечив відповідачу можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою карти та фінансового телефону на який приходить динамічний ОТП пароль. Також АТ КБ «Приватбанк» надав відповідачу набір засобів доступу до картрахунку через віддалені канали обслуговування. Для погашення кредиту банк надав відповідачу інструменти передбачені договором, а саме п. 2.1.1.12.3, відповідно до якого повернення картрахунку, здійснюється шляхом внесення коштів в готівковій або безготівковій формі і зарахування їх банком на картрахунок держателя, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору. Пунктом 1.1.3.2.3 договору АТ КБ «Приватбанк» передбачена можливість зміни тарифів та інших невідємних частин договору. При цьому у сторін договору виникають обовязки: у кредитора: інформування позичальника щодо внесення змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 договору; у позичальника:отримання виписки про стан та про здійсненні операції по карткових рахунках. На підставі п.1.1.5.2 договору, неотримання або несвоєчасне отримання клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє клієнта від виконання його зобовязань за даним договором. Згідно п. п. 1.16.1, 1.1.6.2 договору зміни в «Умови та правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесення зміни шляхом використання різних каналів звязку, серед яких: офіційний сайт банку, смс повідомлення про зміни даних правил, клієнтські виписки, інші канали інформування. У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів Банку» клієнт має право надати банку заяву про розірвання договору виконавши умови п.2.1.5.4 договору. АТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у рахунку заборгованості за договором. У звязку\~з зазначеними\~порушеннями зобовязань\~за кредитним\~договором відповідач\~станом на\~31.10.2018\~року має\~заборгованість \~136073,\~27\~грн.,\~яка складається\~з наступного:\~1587,20\~грн.\~ заборгованість\~за кредитом;\~121732,\~20\~грн.\~ заборгованість\~по процентам\~за користування\~кредитом;\~5798,00\~грн.\~ заборгованість\~за пенею\~та комісією;500\~грн.\~ штраф(фіксована\~частина);\~6455,\~87\~штраф(процентна\~складова), тому позивач змушений був звернутися в суд для захисту своїх прав та інтересів. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала за обставин, викладених в справі, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд застосувати строки позовної давності. Судом встановлено, що 21.02.2012 року між ПАТ КБ Приватбанк та\~\~ [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н від 21.02.2012 року відповідач отримала кредит вигляді встановленого кредитного ліміту\~ на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% (а.с.6). Відповідно до інформації, наданої АТ КБ «Приватбанк» від 01.11.2018 року, старт карткового рахунку SAMDN50000058363179, 5211537404300373 CLG5, GOLD 55+, 21.02.2012 року, встановлення кредитного ліміту 300 грн.; 21.02.2012 року збільшення кредитного ліміту 2500грн.; 11.03.2013 року зниження кредитного ліміту 2310грн.; 22.03.2013 року зниження кредитного ліміту 2040 грн.; 11.03.2014 року зниження кредитного ліміту 1590 грн.; 10.08.2016 року збільшення кредитного ліміту 17760грн. (Т.1а.с. 100). Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 21.02.2012 року заборгованість [PERSON] перед АТ КБ «Приватбанк» станом на 31.10.2018 року становить 136073, 27 грн., яка складається з наступного: 1587,20 грн. заборгованість за кредитом; 121732, 20 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 5798,00 грн. заборгованість за пенею та комісією;500 грн. штраф(фіксована частина); 6455, 87 штраф(процентна складова)(а.с. 5-6). З банківської виписки по картрахунку позичальника [PERSON] судом встановлено, що банк встановив позичальнику кредитний ліміт, а остання користувалася кредитною карткою та коштами на ній. Останнє користування карткою відбулося 30.10.2013 року, позичальник [PERSON] має заборгованість, яка станом на 31.10.2018 року складає 136073, 27 грн. ( Т.1а.с. 95-97). Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» [PERSON] згідно кредитного договору б/н від 21.02.2012 року отримала картки №5211537404300373, № 4149625813094560, зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 05.2019 року ( Т.1 а.с. 99). Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, зроблений при розгляді 06.11.2013 року справи №6-116 цс 13 . згідно ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Статтями 256, 257, 258 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - в один рік. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частини 1 і 5 ст.261 ЦК України). Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Пунктом 1.1.7.41. договору, який міститься в Умовах та правилах надання банківських послуг, встановлено, що даний договір діє без обмеження строку. Згідно п. 1.1.7.42. сторони визнають, що дія договору припиняється в момент закриття останнього рахунку/вкладу клієнта, відкритого в рамках договору або підлягаючого під дію договору, а також при закінченні використання послуг банку, передбачених договором. Відповідно до п. 2.1.1.2.11. Умов та правил надання банківських послуг, карта діє до останнього дня місяця, вказаного на лицьовій стороні карти, включно. Забороняється використання карти із закінченим строком дії. Пункт 2.1.1.2.12. зазначає, по закінченні строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк, по зверненню клієнта в банк, згідно з діючими тарифами. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 19.03.2014 року у справі № 614цс14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Зокрема, позивачем під час судвоого розгляду не було надано жодного доказу на який термін [PERSON] була видана 21.02.2012р. кредитна картка №5211537404300373. З наданої позивачем банківської виписки по картрахунку позичальника [PERSON] за період з 22.02.2012 року по 30.09.2018 року (а.с. 95-97) вбачається, що останнє користування відповідачем карткою відбулось 30.10.2013 року. Інші операції, які вказані в даній виписці, свідчать лише про нарахування процентів та пені, тобто про самостійні дії банку, які не залежали від волі позичальника і не можуть підтверджувати користування карткою саме відповідачем [PERSON] Суд враховує, що доказів того, що банк видавав позичальнику [PERSON] нову картку з новим строком дії, як це передбачено п. 2.1.1.2.12. договору, не надано, як і не надано доказів щодо терміну дії первинної картки, яку було видано відповідачці 21.02.2012р. (а.с. 98). Як зазначив в судовому засіданні предствник відповідачки [PERSON] на їх з відповідачкою звернення 30.10.2013р. до Приватбанку щодо закриття даного картокового боргу по картці №5211537404300373, працівниками останнього їм було зазначено суму в розмірі 850 грн., яку ж ними і було сплачено в цей день після чого працівниками банку дану квартку було знищено. Доказів, які б спростовували б дані покази представника відповідача представником позивача надано не було. А тому суд вважає що саме з 30.11. 2013р. в позивача виникало б право звернення до відповідача щодо не сплати наступного місячного платежу. Звернувшись до суду 19.12.2016р., позивачем було пропущено строк давності, передбачений ст.ст. 257,258 ЦК України. Суд відхиляє твердження представника позивача про те, що у серпні 2016 року мало місце переривання перебігу строку позовної давності шляхом перевипуску нової картки, оскільки перевипуск картки [PERSON] документально нічим не підтверджений. Відповідно до п.2.1.1.2.12 Договору по закінченню дії відповідної картки, остання продовжується Банком на новий термін відповідно до звернення клієнта в Банк. Доказів такого звернення - суду не надано. Як зазначив в судовому засіданні представник позивача, відповідачка [PERSON], як клієнтка Банку, отримала дві картки №5211537404300373 та №4149625813094560 ( а.с.99 т.1). При чому перша картка - універсальна, а друга №4149625813094560, якою встановлено ліміт 17760 грн., є карткою "Gold", яка має підвищений рівень безпеки та передбачає щомісячну оплату за її обслуговування клієнтом. Разом з тим представником банку надано докази та фото відповідачки про отримання лише першої картки - універсальної ( а.с.98 т.1). Про отримання другої картки "Gold" №4149625813094560 щодного доказу суду не надано. І даний факт категорично заперечується представником віддповідачки. Крім того, надана суду роздруківка заборгованості та руху коштів стосується саме карткового рахунку №5211537404300373 за період з з 01.02.2012р. по 01.11.2018р. ( а.с.95-97 т.1 ) . Таким чином в судовому засіданні позивачем не було доведено факт пролонгації договору №б/н від 21.02.2012р. шляхом перевипуску картки №4149625813094560, а відповідно факту переривання строку давності звернення до суду. Відповідно до ст.12 ч.3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень тощо. Згідно ст. 13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. З огляду на викладене, враховуючи, що позивачем пропущений строк звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором і відповідачем заявлено про застосування позовної давності, суд прийшов до висновку про відмову банку у задоволенні його позовних вимог до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed