Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, посилаючись на те, що заочним рішенням Доманівського районного суду від 19 жовтня 2010 р. з відповідача стягнуті на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дочок у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Відповідач аліментні зобов'язання не виконує, внаслідок чого станом на 01.07.2015 р. наявна заборгованість на суму 20 357,62 грн. Позивач вважає, що вона в порядку ст.196 СК України має право на стягнення з відповідача пені за прострочення виконання аліментних зобов'язань, розмір якої за її розрахунком за період з вересня 2010 р. до 01 липня 2015 р. склав 207 594,40 грн. Вказану суму позивач просить стягнути з відповідача на її користь. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Суду пояснила, що відповідач не сплачує на її користь аліменти, а тому просить стягнути з нього пеню за прострочення їх сплати в розмірі 207 594,40 грн. Її представник [PERSON] також позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила про повне задоволення позову. Відповідач [PERSON] позов не визнав, заперечував проти його задоволення. Суду пояснив, що з позивачем [PERSON] після розірвання шлюбу вони фактично до травня 2015 р. проживали однією сім'єю. Позивач та їхні спільні діти були на його утриманні, так як [PERSON] ніде не працювала, будь-яких доходів не мала, сім'я жила за рахунок його пенсії та заробітної плати. Про те, що рішенням суду з нього стягнуті аліменти, йому було відомо з жовтня 2010 р., так як він отримав копію судового рішення. Аліменти не сплачував, так як утримував дітей, крім цього [PERSON], з її слів, зупиняла виконання судового рішення. Представник відповідача [PERSON] також заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність. На думку представника, правові підстави для стягнення неустойки відсутні, оскільки відповідач не ухилявся від сплати аліментів, навпаки позивач та діти сторін жили за рахунок відповідача. З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що фактично рішення суду в примусовому порядку почало виконуватися з червня 2015 р., а тому вини відповідача у виникненні заборгованості, як обов'язкової підстави для стягнення пені, не було. На підтвердження позовних вимог позивача за її клопотанням були допитані свідки [PERSON] (батько позивача) та [PERSON] (її співмешканець). Вказані свідки вказували на те, що позивач не надавав коштів на утримання дітей, проживаючи спільно з позивачем. Допитані за клопотанням відповідача свідки [PERSON] (рідна сестра [PERSON] та колишня дружина [PERSON]), [PERSON] (мати відповідача) пояснювали суду, що сторони до травня 2015 р. проживали разом та вели спільне господарство. Заслухавши пояснення сторін, їхніх представників та свідків, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Статтею 180 СК України встановлений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що заочним рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 19.10.2010 р. з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання неповнолітніх дочок: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 08.09.2010 р. до досягнення дітьми повноліття. Зі слів відповідача [PERSON], про вказане рішення йому відомо з жовтня 2010 р., так як у жовтні 2010 р. він отримав його копію з суду. З розрахунку заборгованості по аліментах [PERSON] за період з 08.09.2010 р. по 01.07.2015 р. з виконання виконавчого листа, виданого Доманівським районним судом у справі №2-1570 від 19.10.2010 р., виконаного старшим державним виконавцем Туз І.П., вбачається, що за вказаний період відповідач аліменти не сплачував, заборгованість склала 20 357,62 грн. Зазначений розрахунок відповідачем не оспорений. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні не заперечували несплату аліментів відповідачем у період з дня їх стягнення до червня 2015 р. При цьому посилалися на те, що [PERSON], фактично проживаючи після розірвання шлюбу з [PERSON], надавав кошти на утримання дітей, а тому вважав свій аліментний обов'язок виконаним. Крім цього, заборгованість за аліментами виникла не внаслідок вини відповідача, а внаслідок бездіяльності при виконанні судового рішення відділом ДВС. З такими доводами відповідача [PERSON] та його представника [PERSON] щодо відсутності вини у виникненні заборгованостісуд не може погодитися з наведених нижче підстав. Згідно ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" визначено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідач [PERSON] після набуття рішенням про стягнення з нього аліментів законної сили у визначений ч.4 ст.223 ЦПК України спосіб не звертався до суду з позовом про припинення стягнення аліментів через фактичне продовження подружніх стосунків з позивачем. За такого правові підстави для несплати ним аліментів на користь позивача відсутні. Належні та допустимі докази фактичної сплати на користь позивача коштів у рахунок сплати аліментів відповідач суду не надав. Пояснення свідків щодо спільного проживання сторін до травня 2015 р. не є допустимими доказами виконання відповідачем аліментного обов'язку в сенсі ст.59 ЦПК України Також не заслуговують на увагу посилання відповідача та його представника про відсутність вини у виникненні заборгованості через бездіяльність у виконанні судового рішення відділом ДВС, виходячи з наступного. Законом України "Про виконавче провадження", зокрема ст.74, визначений порядок примусового виконання судового рішення. Звернення стягнення на пенсію платника аліментів є заходом примусового стягнення, який, як вбачається з копії постанови старшого державного виконавця відділу ДВС Доманівського РУЮ від 17.06.2015 р., застосований з 01.06.2015 р. Тобто у примусовому порядку виконання рішення фактично розпочате з 01.06.2015 р. З долучених представником відповідача [PERSON] копій документів виконавчого провадження за № 26097235 від 15.04.2011 р. з примусового виконання виконавчого листа №2-1570 від 19.10.2010 р. вбачається, що відповідач звернувся до Відділу ДВС з заявою про долучення довідок про доходи лише 22.07.2015 р., тобто у процесі примусового виконання. За вимогами ч.ч.5, 7 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» сторони зобов'язані письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи місцезнаходження, боржник-фізична особа - про зміну місця роботи. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення повного і своєчасного вчинення виконавчих дій. Таким чином, обов'язок своєчасності виконання судового рішення про стягнення аліментних платежів покладається й на платника аліментів, що виконаний відповідачем із порушенням ст.12 Закону України «Про виконавче провадження». Самостійно у добровільному порядку [PERSON] не виконував свого обов'язку, про наявність якого він був обізнаний з жовтня 2010 р., чим допустив прострочення сплати аліментів у період з 08 вересня 2010 р. по 01.06.2015 р. (початок звернення стягнення на пенсію) та утворення боргу на суму 20357,62 грн. З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку, що у ході судового розгляду позивач довела обставини, які свідчать про невиконання боржником обов'язку щодо сплати аліментів у період з 08.09.2010 р. по 01.06.2015 р., наявність заборгованості та його вини в її утворенні на суму 20 044,45 грн. Суд вважає, що відповідач достатніх та переконливих доказів відсутності вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, утворення її з незалежних від нього причин суду не надав. Його пояснення та пояснення свідків з урахуванням законодавчих норм є недостатніми для відмови в задоволенні позовних вимог. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд виходить з того, що позивачем неправильно зроблений розрахунок пені. Зважаючи на те, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць) (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-94цс15 від 01 липня 2015 року, № 6-2022цс15 від 25 листопада 2015 року, № 6-2696цс15 від 16 грудня 2015 року). Таким чином, за розрахунком суду розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача, складає 6 104,89 грн. З них за 2010 р.: за вересень 268,11 грн. х 1% х 23 дні = 61,67 грн.; за жовтень 379,58 грн. х 1% х 31 день = 117,67 грн.; за листопад 385 грн. х 1% х 30 днів = 115,5 грн.; за грудень 391,39 грн. х 1% х 31 день = 121,33 грн. Всього за 2010 р. 416,17 грн. За 2011 р.: за січень 418,01 грн. х 1% х 31 день = 129,58 грн.; за лютий 397,17 грн. х 1% х 28 днів = 112,21 грн.; за березень 403,90 грн. х 1% х 31 день = 152,21 грн.; за квітень 398,53 грн. х 1% х 30 днів = 119,56 грн; за травень 404,81 грн. х 1% х 31 день = 125,49 грн.; за червень 404,81 грн. х 1% х 30 днів = 121,44 грн.; за липень 408,29 грн. х 1% х 31 день = 126,57 грн.; за серпень 405,60 грн. х 1% х 31 день = 125,74 грн.; за вересень 404,81 грн. х 1% х 30 днів = 121,44 грн.; за жовтень 489,48 грн. х 1% х 31 день = 151,74 грн.; за листопад 490,89 грн. х 1% х 30 днів = 147,27 грн.; за грудень 499,84 грн. х 1% х 31 день = 154,95 грн. Всього за 2011 р. 1 588,20 грн. За 2012 р.: за січень 459,94 грн. х 1% х 31 день = 142,58 грн.; за лютий 441,93 грн. х 1% х 28 днів = 123,74 грн.; за березень 442,09 грн. х 1% х 31 день = 137,05 грн.; за квітень 450,09 грн. х 1% х 30 днів = 135,03 грн; за травень 720,27 грн. х 1% х 31 день = 223,28 грн.; за червень 423,54 грн. х 1% х 30 днів = 127,06грн.; за липень 278,52 грн. х 1% х 31 день = 86,34 грн.; за серпень 278,52 грн. х 1% х 31 день = 86,34 грн.; за вересень 278,52 грн. х 1% х 30 днів = 83,56 грн.; за жовтень 282,48 грн. х 1% х 31 день = 87,57 грн.; за листопад 282,48 грн. х 1% х 30 днів = 84,74 грн.; за грудень 291,72 грн. х 1% х 31 день = 90,43 грн. Всього за 2012 р. 1 407,72 грн. За 2013 р.: за січень 295,02 грн. х 1% х 31 день = 91,46 грн.; за лютий 295,02 грн. х 1% х 28 днів = 82,61 грн.; за березень 295,02 грн. х 1% х 31 день = 91,46 грн.; за квітень 295,02 грн. х 1% х 30 днів = 88,51 грн; за травень 295,02 грн. х 1% х 31 день = 91,46 грн.; за червень 295,02 грн. х 1% х 30 днів = 88,51 грн.; за липень 295,02 грн. х 1% х 31 день = 91,46 грн.; за серпень 295,02 грн. х 1% х 31 день = 91,46 грн.; за вересень 295,02 грн. х 1% х 30 днів = 88,51 грн.; за жовтень 295,02 грн. х 1% х 31 день = 91,46 грн.; за листопад 295,02 грн. х 1% х 30 днів = 88,51 грн.; за грудень 295,02 грн. х 1% х 31 день = 91,46 грн. Всього за 2013 р. 1 076,87 грн. За 2014 р.: за січень 313,17 грн. х 1% х 31 день = 97,08 грн.; за лютий 313,17 грн. х 1% х 28 днів = 87,69 грн.; за березень 313,17 грн. х 1% х 31 день = 97,08 грн.; за квітень 313,17 грн. х 1% х 30 днів = 93,95 грн; за травень 313,17 грн. х 1% х 31 день = 97,08 грн.; за червень 313,17 грн. х 1% х 30 днів = 93,95 грн.; за липень 313,17 грн. х 1% х 31 день = 97,08 грн.; за серпень 313,17 грн. х 1% х 31 день = 97,08 грн.; за вересень 313,17 грн. х 1% х 30 днів = 93,95 грн.; за жовтень 313,17 грн. х 1% х 31 день = 97,08 грн.; за листопад 313,17 грн. х 1% х 30 днів = 93,95 грн.; за грудень 313,17 грн. х 1% х 31 день = 97,08 грн. Всього за 2014 р. 1 143,05 грн. За 2015 р.: за січень 313,17 грн. х 1% х 31 день = 97,08 грн.; за лютий 313,17 грн. х 1% х 28 днів = 87,69 грн.; за березень 313,17 грн. х 1% х 31 день = 97,08 грн.; за квітень 313,17 грн. х 1% х 30 днів = 93,95 грн; за травень 313,17 грн. х 1% х 31 день = 97,08 грн. Всього за 2015 р. 472,88 грн. На користь позивача стягненню з відповідача в силу ч.1 ст.88 ЦПК України пропорційно до задоволених позовних вимог підлягає 61,03 грн., виходячи з того, що 6 104,89 грн. становить 2,94 % від 207 594,4 грн. При зверненні до суду позивач сплатила 2 075,94 грн., 2,94 % від понесених витрат складає 61,03 грн.

Outcome: partial