Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх вимог вказала, що [INFO] в с. Поділля Веселинівського району Миколаївської області помер її чоловік - [PERSON], про що виконавчим комітетом Подільської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області 04 травня 2017 року складено відповідний актовий запис №07. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, із житлового будинку із надмірними побутовими і господарчими будівлями, розташованого в с. Поділля Веселинівського району миколаївської області. За життя спадкодавець заповіту не склав, тому в силу вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України позивач набула права на спадкування за законом у першу чергу. Окрім позивачки, у покійного є діти: син - [PERSON], син - [PERSON] та донька - [PERSON] Усі троє дітей відмовилися від прийняття спадщини після смерті батька, про що подали у шестимісячний строк від дня відкриття спадщини відповідні заяви до нотаріуса. В червні 2018 року позивач звернулася до Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області з питання оформлення спадщини після смерті чоловіка. 18 червня 2018 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна, а саме на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,6689 га, 0.4352 га та 0.0759 га. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок нотаріусом Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області Євстратовою О.М. їй було відмовлено та видано на руки постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18 червня 2018 року. Бажаючи оформити свої права власності на спадкове майно, позивачка звернулася з відповідним позовом до суду та просить задовольнити позовні вимоги. В судовому засіданні позивачка позов підтримала повністю в тому ж обсязі і з тих же підстав. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні, просила задовольнити позовні вимоги позивачки, та визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок . Представник відповідача Подільської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області Лясковський В.В. в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає, щодо задоволення позову не заперечує. Треті особи [PERSON], [PERSON] не заперечували проти задоволення позову. Третя особа [PERSON] не з'явився до зали судового засідання, надав до суду заяву в якій просив розглядати справу у його відсутність, щодо задоволення позову не заперечує. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, третіх осіб, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог, та зазначених і доведених обставин, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] в с. Поділля Веселинівського району Миколаївської області помер [PERSON], про що 04 травня 2017 року виконавчим комітетом Подільської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області зроблено відповідний актовий запис за №07, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] [PERSON] (рос. мовою), [INFO], 20.08.1983 року уклав шлюб з [PERSON] (рос. мовою), [INFO] після чого останній присвоєно прізвище «[PERSON]» (рос. мовою) /а.с.14/. Виходячи з наведеного підтверджується родинний зв'язок між [PERSON] та померлим [PERSON] (дружина - чоловік). Судом було витребувано від Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області спадкову справу №105/2017 року заведену після смерті [PERSON], померлого [INFO], в якій наявні заяви від [PERSON] (від 13.10.2017 року), [PERSON] (13.10.2017 року) та [PERSON] (від 17.10.2017 року) про відмовлення від одержання належної їм частки у спадщині, яка залишилася після смерті їх батька - [PERSON] Крім того наявні свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 червня 2018 року, згідно яких [PERSON] успадкувала земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,6689 га, 0.4352 га та 0.0759 га. Відповідно довідки Подільської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області №542 від 11.07.2018 року видана виконавчим комітетом Подільської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області в тому, що гр.. [PERSON], 1964 року народження проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 1983 року по день смерті [INFO]. Знятий з реєстраційного обліку як померлий. За цією ж адресою разом з померлим на момент його смерті проживали та були зареєстровані: [PERSON] - дружина, з 1985 року по теперішній час, [PERSON] - син, з 2000 року по теперішній час, [PERSON], [PERSON] - дочка з 2006 року по теперішній час. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленому статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Постановою від 18.06.2018 року року Державний нотаріус Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області Євстратова О.М. відмовила у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок у зв'язку з тим, що у [PERSON] не надано для видачі свідоцтва про право на спадщину ніякого документу, який підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно /а.с. 12/. Таким чином, в позасудовому порядку позивачка позбавлені можливості оформити своє право власності на успадковане майно. Відповідно до акту від 14 серпня 1990 року між головою колгоспу «Україна» Овчаром А.В. і головою сім'ї [PERSON] було укладено акт, за яким, передано колгоспнику [PERSON] будинок з господарчими спорудами по [ADDRESS] (а.с.16). Згідно акту від 30 серпня 1991 року, відповідно до якого 30.08.1991 року було продано колгоспнику [PERSON] житловий будинок, збудований в 1971 році, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Кошти від продажу надійшли до каси колгоспу. Після чого будинок зняли з балансу колгоспу та передався у власність [PERSON] Згідно довідки - характеристики №233 від 19.12.2016 року виданої начальником Веселинівської філії ММБТІ Кушнеренко А.Г., відповідно до якої було проведено поточну інвентаризаційно - оцінювальну роботу житлового будинку з по господарчими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], яка складає 99297 грн. Власником станом на 28.12.2012 р. незареєстрований, водночас не належить до самочинного будівництва. Згідно виписки із по господарчої книги за адресою: [ADDRESS], до списку члені господарства входять: [PERSON] - голова, [PERSON] - дружина, [PERSON] - син, [PERSON] - син, [PERSON] - донька (рос. мовою). Відповідно до облікової картки об'єкта по господарського обліку на 2011-2015 роки за адресою [ADDRESS], голова сім'ї [PERSON], [PERSON], [INFO] - дружина, [PERSON], [INFO] - син. Згідно технічного паспорту на садибний житловий будинок [ADDRESS] замовником якого є [PERSON],[INFO]. Відповідно до будинкової книги для прописки громадян в будинку [ADDRESS], в даному житловому будинку прописані [PERSON], [PERSON] - дружина, [PERSON] - донька, [PERSON] - онук. Згідно з п.3.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 01.03.2013 року, узагальнення якого викладенні в листі №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (далі Пленум №6): "На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо". Відповідно до п.3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 року за №582/5773 (із змінами та доповненнями), не належать до самочинного будівництва: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 5 серпня 1992 року. Згідно заяви [PERSON] від 18.06.2018 року, поданої до нотаріальної контори, остання зазначила, що шлюбний договір або договір про поділ (виділ) майна між нею та її померлим чоловіком не укладався, тому на виділ 1/2 частки майна вона не претендує, в зв'язку з тим, що майно належало померлому чоловікові на праві особистої приватної власності. Таким чином житловий беручи до уваги записи в погосподарських книгах, акту передачі житлового будинку та акту внесення коштів за будинок (викупу будинку у колгоспу), суд прийшов до переконання, що будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по [ADDRESS] на момент смерті належав [PERSON]. Крім того, відповідно до інформаційної довідки №136940891 від 07.09.2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна відомості щодо права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] відсутня. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.16 ЦК України одним із способів захисту порушеного права чи інтересу може бути визнання права. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.ст. 1217, 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ст. 1220 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Крім того, ст.ст.1218, 1268 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, і що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Оскільки, позивачка прийняла спадщину в установленому законному порядку, то спадщина належить їй з часу її відкриття. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, вищезазначені обставини перешкоджають позивачці оформити право на спадщину в позасудовому порядку, а визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд прийшов до переконання про задоволення позову.

Outcome: approved