Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

Позивач [PERSON] пред`явив до суду позов до відповідачів Державної казначейської служби України, Тернопільської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду у розмірі 650000 гривень. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 28 січня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42014210090000003 відносно нього були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України. 13 березня 2014 року йому було вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України. Постановою слідчого судді йому було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. 18 березня 2014 року йому було вручено обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42014210090000003 від 28 січня 2014 року. Ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 24 березня 2014 року було призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні №598/457/14-к по обвинуваченню його ( [PERSON] ) за ч. 3 ст. 191 КК України. Розгляд вказаного кримінального провадження тривав близько п`яти років. Ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 26 листопада 2018 року закрито кримінальне провадження №598/457/14-к про його обвинуваченню за ч. 3 ст. 191 КК України у зв`язку із відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні. Вказана ухвала Збаразького районного суду Тернопільської області від 26 листопада 2018 року залишена без змін ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 23 січня 2019 року. Відмова прокурора від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні зумовлена відсутністю доказів для доведення його винуватості, тобто пред`явлене відносно нього обвинувачення не підтвердилось. Позивач стверджує, що перебування під слідством і судом у період із 13 березня 2014 року (з моменту вручення повідомлення про підозру) до постановлення ухвали Тернопільського апеляційного суду - 23 січня 2019 року зумовлене незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю правоохоронних органів, зокрема, органів дізнання, попереднього (досудового слідства) та прокуратури, спричинило йому значної моральної шкоди. Вказана моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав внаслідок дій органів досудового розслідування, зокрема інформація про начебто вчинене ним кримінальне правопорушення була розміщена у відкритому доступі в мережі інтернет, що негативно вплинуло на його соціальні зв`язки та спілкування із знайомими та оточенням. Тривалий час, а саме 42504 години він перебував у стані цілодобового морально-психологічного стресу. Внаслідок пред`явленого йому обвинувачення виникли проблеми у професійній діяльності, оскільки, у зв`язку із розглядом кримінального провадження поставало питання про його звільнення з посади, а згодом значно ускладнило процедуру проходження ним конкурсу при переході на контрактну форму, у зв`язку із чим, він змушений був тричі брати участь у конкурсі. Відтак, безпідставне перебування під слідством та судом призвело до порушення його звичного устрою життя та втрати соціальних зв`язків, повне відновлення яких є неможливим. По даний час, при спілкуванні із родичами, друзями та знайомими, він змушений докладати чималих зусиль для спростування інформації щодо відкритого відносно нього кримінального провадження, розгляд якого тривав близько п`яти років За вказаних обставин, позивач оцінює спричинену йому моральну шкоду у розмірі 650 000 гривень, яку він розрахував у відповідності до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» за період із 01 січня 2014 року по 31 грудня 2019 року, у зв`язку із чим просить позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 лютого 2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Від відповідача Державної казначейської служби України надійшов до суду відзив на позов, у якому заперечують проти викладених позовних вимог, покликаючись на те, що на підтвердження доводів позивача про заподіяння йому моральних страждань не проводилась психологічна експертиза, яка могла б визначити обсяг негативних наслідків, їх характер, глибину переживань, що не дає змоги встановити факт завдання моральних збитків. Також вказують, що обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги не підпадають під жодну із наведених у Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підстав, які передбачають відшкодування державою шкоди незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, оскільки у переліку підстав на відшкодування шкоди не міститься норми, яка б надавала право на таке відшкодування у разі відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення. За вказаних обставин просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Від відповідача Тернопільської обласної прокуратури надійшов до суду відзив на позов, згідно якого вважають позовні вимоги безпідставними, та такими, що не підлягають до задоволення. В обґрунтування своїх доводів вказують на те, що згідно ухвали Збаразького районного суду Тернопільської області від 26 листопада 2018 року кримінальне провадження стосовно [PERSON] закрито на підставі п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України, тому, безпідставними є посилання позивача на ст. 1176 ЦК України та Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки їх положення не містять такої підстави для відшкодування шкоди, як закриття судом кримінального провадження у випадку відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення. Крім цього, п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України відноситься до нереабілітуючих підстав закриття кримінального провадження, за якими особа не визнається винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Тому, у зв`язку із закриттям кримінального провадження за нереабілітуючих обставин в особи не виникає права на відшкодування завданих збитків. За вказаних обставин вважають безпідставним твердження позивача щодо наявності у нього права на відшкодування шкоди, завданої діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. А тому, оскільки у позивача не виникло права на відшкодування моральної шкоди, наведений у позовній заяві розрахунок такої шкоди є безпідставним. З цих підстав просять відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Позивач [PERSON] направив до суду відповідь на відзив, у якому вказує на необґрунтованість та безпідставність доводів представників відповідачів, які викладені, у поданих ними відзивах на позов. Покликаючись на те, що внаслідок неправомірних дій органів досудового розслідування та прокуратури він зазнав значної моральної шкоди, просить позов задовольнити. 14 квітня 2020 року судом закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду, про що постановлено ухвалу суду занесену до протоколу судового засідання. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача Державної казначейської служби України - Клим А.А. у судовому засіданні заперечив проти позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача Тернопільської обласної прокуратури - Ємець Д.В. заперечила проти позову та просила відмовити у його задоволенні, з підстав, викладених у відзиві на позов. Судом установлено: 28 січня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42014210090000003 внесено відомості про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України 23 березня 2014 року заступником начальника СВ Збаразького РВ УМВС України у Тернопільській області підполковником міліції Кулак А.І. повідомлено [PERSON] про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191 КК України. Із вказаного повідомлення про підозру убачається, що [PERSON] , перебуваючи на посаді директора Збаразької комунальної районної кіновідеомережі в період березня 2010 року - листопад 2013 року вчинив злочини, пов`язані із привласненням та розтратою бюджетних коштів. Ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 26 листопада 2018 року закрито кримінальне провадження №598/457/14-к про обвинувачення [PERSON] за ч. 3 ст. 191 КК України за відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні. Ухвала Збаразького районного суду Тернопільської області від 26 листопада 2018 року залишена без змін ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 23 січня 2019 року. Як убачається із ухвали Тернопільського апеляційного суду від 23 січня 2019 року, згідно з п.2 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом, якщо прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. У відповідності до абзацу 2 ч.7 ст.284 КПК України суд у випадку, передбаченому пунктами 2,3 частини другої цієї статті, в тому числі у разі відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення, постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження. Дана позиція державного обвинувача свідчить про фактичне припинення кримінального переслідування. Прокурор офіційно в судовому засіданні зізнався в нездатності довести звинувачення. Повна відмова прокурора від обвинувачення це виправлення помилки, допущеної при розслідуванні кримінального правопорушення та затвердженні обвинувального акта. Таким чином, якщо прокурор у судовому засіданні дійшов висновку, що дані судового провадження не підтверджують пред`явленого обвинуваченому обвинувачення, він викладає свою позицію у мотивованій постанові про відмову від державного обвинувачення. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). При цьому, частинами 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно вимог ч.ч. 2, 3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Крім того, право на відшкодування шкоди в повному обсязі гарантоване й ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, норми якої згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом національного права. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 своєї постанови № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року з відповідними змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. В постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку про те, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості». При вирішенні вказаного спору, суд враховує фактичні обставини справи, особливості впливу події незаконного притягнення до кримінальної відповідальності на особу позивача, тривалість перебування [PERSON] під слідством і судом, глибину його переживань у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності, вимушені зміни у її житті та житті її рідних. Рішенням Конституційного Суду України від 27.10.1999 року № 9-рп/99 у справі № 1-15/99, яке є обов`язковим до виконання та яким надавалося тлумачення, з якого моменту особа вважається притягнутою до кримінальної відповідальності, передбачено що притягнення до відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчинені злочину. Згідно з частинами першою-четвертою статті 532 КПК України вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок чи ухвала суду, ухвала слідчого судді не набрала законної сили. Судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення. За вказаних обставин, суд не приймає до уваги наданий позивачем розрахунок сум моральної шкоди, який зазначений у позовній заяві, як такий, що виконаний невірно. Зокрема, позивач визначає період, за який стягується шкода із 01 січня 2014 року по 31 грудня 2019 року. Також позивачем обрано неправильну формулу обчислення моральної шкоди, яку він зазначає наступним чином (розрахунок за період із 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року): 1218 гривень (розмір мінімальної заробітної плати) х 12 місяців: 2002 години = 7,3 гривень х 6888 годин = 50282,4 гривень. За вказаною формулою позивачем здійснено розрахунок за період із 01 січня 2014 року по 31 грудня 2019 року. Суд погоджується з твердженнями позивача [PERSON] про заподіяння йому моральної шкоди внаслідок дій органу досудового розслідування, однак не погоджується із мінімальним розміром відшкодування, який ним розраховано в сумі 650000 гривень. З урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 9-рп/99 від 27.10.1999 року , суд приходить до висновку про те , що початком періоду, з якого слід обчислювати нарахування моральної шкоди буде 13 березня 2014 року - дата оголошення позивачу підозри у вчиненні злочину, а не 01 січня 2014 року, як зазначено позивачем у наданому ним розрахунку. Враховуючи норми КПК України , а також ту обставину, що ухвала Збаразького районного суду Тернопільської області від 26 листопада 2018 року залишена без змін ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 23 січня 2019 року, то саме з датою постановлення ухвали Тернопільського апеляційного суду (що мало місце 23 січня 2019 року) позивач вважається таким, що реабілітований та позбавлений будь-яких обмежень у правах, а кримінальне переслідування відносно нього - завершеним. Отже, період, за який позивачу підлягає відшкодуванню заподіяна моральна шкода слід обраховувати з 13 березня 2014 року до 23 січня 2019 року, й такий складатиме 58 місяців 10 днів. При розрахунку розміру завданої позивачу моральної шкоди, суд виходить із розміру мінімальної заробітної плати в сумі 4723 гривні, встановленої з 01 січня 2020 року статтею 8 Закону України "Про державний бюджет на 2020 рік" Таким чином, мінімальний розмір відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди, обрахований відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» складатиме: 4723 х 58 + (4723 : 30 х 10) = 273934 + 1574,33 = 275508,33 гривень, де 4723 гривень - розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2020 року, 58 - кількість місяців перебування позивача під слідством і судом, 30 - середня кількість днів у місяці, 10 кількість днів перебування позивача під слідством і судом. У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відтак на користь позивача підлягає стягненню 275508,33 гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Суд критично сприймає твердження представників відповідачів про те, що позовні вимоги не підпадають під жодну із наведених у Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підстав для відшкодування шкоди, а обставина за якою закрито кримінальне провадження відносно позивача [PERSON] відноситься до нереабілітуючих. Так, як убачається із ухвали Збаразького районного суду Тернопільської області від 26 листопада 2018 року, яка залишена без змін ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 23 січня 2019 року, кримінальне провадження відносно [PERSON] закрито на підставі п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні. В Ухвалі Тернопільського апеляційного суду від 23 січня 2019 року судом констатовано, що повна відмова прокурора від обвинувачення це виправлення помилки, допущеної при розслідуванні кримінального правопорушення та затвердженні обвинувального акта. При цьому, пунктом 2 частини 1 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках відсутності у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду, від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18) кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Згідно з частиною першою статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, відтак, з Державного бюджету України на користь позивача [PERSON] слід стягнути грошові кошти у сумі 275508,33 гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. На підставі наведеного та

Outcome: partial