Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON], третя особа на стороні відповідача: Агенство нерухомості «Герман» в особі фізичної особи - підприємця [PERSON] про захист прав споживача шляхом застосування наслідків нікчемного правочину та відшкодування моральної шкоди. В обгрунтування заявлених вимог посилається на те, що станом на 29.12.2014 року, вона як покупець уклала з Агенством нерухомості «Герман», в особі фізичної особи-підприємця [PERSON], а також з [PERSON], як власником квартири [ADDRESS] договір за умовами якого - власник та покупець зобовязувалися в майбутньому у строк вказаний п.2.3. договору, укласти і нотаріально посвідчити договір відчуження обєкта, згідно якого власник передає покупцю у власність квартиру, що розташована за адресою: вул. Заньковецької 23/15, а покупець в свою чергу заплатить власнику вартість обєкта на умовах, які передбачені договором та було визначено, що відповідно до п.2.3 договору, основний договір відчуження обєкта мав бути укладений між власником і покупцем та нотаріально посвідчений не пізніше 20.01.2015 року. Вказує, що для забезпечення виконання договору вона, як покупець, передала власнику в рахунок належних з неї за договором відчуження обєкта платежів аванс у розмірі 18500 грн., що на той час було еквівалентно 1000,00 доларам США, а також - 29.12.2014 року вона як замовник уклала з Агенством нерухомості «Герман», в особі фізичної особи-підприємця [PERSON], як виконавцем, договір № 9 (1) про надання послуг, відповідно до якого виконавець зобовязався створити умови для проведення переговорів, розрахунків і укладання необхідних договорів між замовником та продавцем обєкта, організацію укладання і нотаріального посвідчення договору відчуження обєкта. Однак, у звязку із тим, що відповідач [PERSON] не виконував свій обовязок і ухилився від укладення основного договору відчуження обєкта, 20.01.2015 року та 10.03.2015 року трьохсторонній договір між нею, [PERSON], як покупцем, Агенством нерухомості «Герман», в особі фізичної особи - підприємця [PERSON], а також і самим [PERSON], як власником було переукладено та визначено нові терміни і обовязки, зокрема: [PERSON] прийняв на себе обовязок укласти з нею договір про відчуження обєкта не пізніше 15.04.2015 року, разом з цим, останній, відмовившись укладати договір про відчуження обєкта спірної квартири, що розташована за адресою: вул. Заньковецької 23/15 м. Чернівці, ігнорує її обгрунтовані вимоги повернути сплачену йому суму авансу в розмірі 18500,00 грн., що по курсу, було еквівалентно 1000,00 доларам США. А, отже, вважає, що через неправомірні дії відповідача [PERSON] вона зазнала сильного нервово-емоційного стресу та хвилювання, оскільки втратила значну кількість грошових коштів які передала відповідачу та не могла користуватися своїм майном (коштами) вже протягом тривалого часу., так як укладаючи договір 29.12.2014 року, вона цілком розраховувала на придбання квартири у відповідача та відповідним чином організовувала свої дії та своє приватне життя для того, щоб в подальшому вселитися в квартиру, однак, через неузгоджені дії відповідача вона мала постійні переживання і стреси, які призвели до того, що у неї погіршився стан здоровя, внаслідок чого вона перебувала на стаціонарному лікуванні та через відмову відповідача укласти з нею договір про відчуження спірної вищенаведеної квартири, вона змушена була придбала іншу квартиру. Мотивує крім наведеного вимоги і тим, що 13.10.2010 року вона звернулася Шевченківського РВ УМВС України в Чернівецькій області з заявою про порушення кримінального провадження відносно [PERSON] за результатами чого її заяву було внесено до ЄРДР, та визначено попередню правову кваліфікацію вищевказаним діям визначено за ст. 190 ч.1 КК України. Зазначає, що після отримання правової консультації вона усвідомила, що трьохсторонній попередній договір, який укладений був 29.12.2014 року є нікчемним, оскільки він не відповідає вимогам частини 1 статті 635 ЦК України, відповідно до якої попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, у письмовій формі, а тому, просить заявлені нею позовні вимоги задовольнити. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, згідно довіреності, надала право представляти її інтереси в судовому засіданні представнику [PERSON], який також будучи повідомленим про день, час і місце розгляду справи в порядку ст. 74 ч. 4 ЦПК України, суду надав в інтересах своєї довірительки, позивача по справі письмову заяву, з клопотанням справу розглянути, як у відсутність позивача [PERSON] так і в його відсутність; позовні вимоги позивачем, представником позивача підтримано в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, будучи повідомленим про день, час і місце розгляду справи в порядку ст. 74 ч. 4 ЦПК України, відомостей про поважність причини неявки в судове засідання суду не повідомили. В судове засідання також не з»явився і представник третьої особи на стороні відповідача: Агенство нерухомості «Герман» в особі фізичної особи - підприємця [PERSON] також будучи повідомленим про день, час і місце розгляду справи в порядку ст. 74 ч. 4 ЦПК України, суду надав письмове пояснення по позову, в яких просить справу розглянути в його відсутність. Вимогами ст. 169 ч.4 ЦПК України визначено, що в разі повторної неявки в судове засідання відповідача повідомленого належним чином суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Судом встановлено, що згідно поданої в суд заяви, позивачем, в її інтересах представником не заперечувалося проти розгляду справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення. Вивчивши розглянувши матеріали справи, обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в їх сукупності в межах заявлених вимог суд приходить до наступного. Судом, належними і допустимими доказами, встановлено, що 29.12.2014 року позивач, як покупець уклала з третьою особою - Агенством нерухомості «Герман», в особі фізичної особи-підприємця [PERSON], а також із відповідачем [PERSON], як власником квартири, договір за умовами якого власник та покупець зобовязувалися в майбутньому в строк вказаний у п.2.3. договору укласти і нотаріально посвідчити договір відчуження обєкта, згідно якого власник передасть позивачу, як покупцю у власність квартиру, що розташована за адресою: вул. Заньковецької 23/15, а покупець в свою чергу заплатить власнику вартість обєкта на умовах, які передбачені договором. Відповідно до п.2.3 договору основний договір відчуження обєкта мав бути укладений між відповідачем, як власником і позивачем, як покупцем та нотаріально посвідчений не пізніше 20.01.2015 року. Для забезпечення виконання договору позивач, як покупець, передала власнику - відповідачу в рахунок належних з неї за договором відчуження обєкта платежів, аванс у розмірі 18500,00 грн., що на той час було еквівалентно 1000,00 доларам США (а.с.5). Крім того, 29.12.2014 року позивач [PERSON], як замовник уклала з третьою особою - Агенством нерухомості «Герман», в особі фізичної особи-підприємця [PERSON], як виконавцем договір № 9 (1) про надання послуг, відповідно до якого виконавець зобовязався створити умови для проведення переговорів, розрахунків і укладання необхідних договорів між замовником та продавцем обєкта, організацію укладання і нотаріального посвідчення договору відчуження обєкта (а.с.6). У звязку з тим, що відповідач [PERSON] не виконував свій обовязок і ухилявся від укладення основного договору відчуження обєкта, 20.01.2015 року було укладено трьохсторонній договір між позивачем [PERSON], як покупцем, третьою особою - Агенством нерухомості «Герман», в особі фізичної особи- підприємця [PERSON], а також із відповідачем - [PERSON], як власником було переукладено на нові терміни та [PERSON] прийняв на себе обовязок укласти з позивачем договір про відчуження обєкта не пізніше 28.02.2015 року (а.с.7). Проте відповідач [PERSON] не виконував свій обовязок і ухилявся від укладення основного договору відчуження обєкта, 10.03.2015 року було укладено трьохсторонній договір між позивачем [PERSON], як покупцем, третьою особою - Агенством нерухомості «Герман», в особі фізичної особи - підприємця [PERSON], а також із [PERSON], як власником було переукладено на нові терміни та [PERSON] прийняв на себе обовязок укласти з позивачем договір про відчуження обєкта не пізніше 15.04.2015 року (а.с.8). Відповідач [PERSON] не виконав свій обовязок і ухилявся від укладення основного договору відчуження обєкта, проте не повернув авансовий платіж наданий позивачем за укладання договору про відчуження обєкта - квартири, що розташована за адресою: вул. Заньковецької 23/15, [PERSON], у розмірі 18500,00 грн., що на той час було еквівалентно 1000,00 доларам США. Відповідно до\~ст. 635 частин 1, 2 ЦК України, \~попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Сторона, яка не обгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Згідно вимог ст. ст.\~635,\~657 ЦК України,\~попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна має бути укладений у письмовій формі з обов'язковим нотаріальним посвідченням, оскільки попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ст. 220 ЦК України). Судом крім наведеного також встановлено, що позивачем було придбано іншу квартиру за адресою: м. Чернівці вул. М.Заньковецької, 19/12, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири (а.с.13) та Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.14). 13.10.2010 року позивач звернулася до Шевченківського РВ УМВС України в Чернівецькій області із заявою про порушення кримінального провадження відносно відповідача [PERSON] за результатами чого її заяву було внесено до ЄРДР, а попередню правову кваліфікацію вищевказаним діям визначено за ст. 190 ч.1 КК України (а.с.15). Відповідно до вимог\~ст. 626 ЦК України,\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із\~ст. 627 ЦК України,\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням умов цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1\~ст. 628 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами, як це передбачено ч. 1\~ст. 629 ЦК України. Відповідно до ч. 4\~ст. 203 ЦК України,\~правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно\~постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 року № 9\~в п. 13 визначено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Як зазначено в Узагальненні Верховного Суду України від 24.11.2008 року "Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними", якщо правочин повністю або частково виконаний однією зі сторін, а інша ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд відповідно до п. 2\~ст. 220 ЦК України\~за вимогою сторони, що виконала правочин (або її правонаступника), може визнати його дійсним.\~\~Це\~\~правило не застосовується, якщо є передбачене законодавчими актами обмеження (заборона) на здійснення такого правочину або сторони не дійшли згоди щодо всіх істотних його умов.\~\~ При цьому, законодавцем визначено, що правила\~ст. 220 ЦК України\~не поширюються на правочини, що підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до вимог статей\~210,\~640 ЦК України\~пов'язується з державною реєстрацією, тому вони є неукладеними і такими, що не породжують для сторін права та обов'язки. Згідно із ч. 1, 2\~ст. 220 ЦК України,\~у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним, а в разі недійсності правочину, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Наведене вище є спів мірним і з вимогами \~ст. 216 ЦК України, якою передбачено, що\~відповідач повинен повернути позивачу усе одержане на виконання нікчемного правочину. Отже, яв вбачається з матеріалів справи, на виконання нікчемного правочину відповідач одержав грошові кошти в загальній сумі 18500,00 грн. Вказані вимоги позивача в цій частині ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення. З приводу заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд за сукупністю досліджених доказів, приходить до наступного. Відповідно до ст. 1167 ч. 1\~ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п. 2 ч. 2\~ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Судом з досліджених медичних даних, встановлено факт погіршення стану здоров»я позивача і перебування її на стаціонарному лікуванні (а.с.9-12). При вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням відповідачем зобов'язань за попереднім договором, суд виходить з того, що правовідносини сторін за цими договорами є зобов'язальними. У випадку порушення зобов'язання моральна шкода може бути відшкодована лише тоді, коли це встановлено договором або законом (стаття 611 ЦК України). Самі положення попереднього договору не передбачають відповідальність у вигляді стягнення моральної шкоди, а зазначена вимога не кореспондує положення\~ст.23 ЦК України. Таким чином, суд вважає, що не ґрунтуються на законі вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, оскільки оскаржувані правовідносини витікають з договірних правовідносин. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно положень ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним\~\~ є\~\~рішення,\~\~яким\~\~суд,\~\~виконавши\~\~вимоги цивільного судочинства, вирішив справу відповідно до закону. Обгрунтованим є\~\~рішення,\~\~ухвалене\~\~на\~\~основі\~\~повно, всебічно\~\~з'ясованих\~\~обставин,\~\~на\~\~які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,\~\~підтверджених\~\~тими\~\~доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмету спору, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial