Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

В грудні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна . В позові [PERSON] вказала , що з 2001 року по 2016 рік перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . За період шлюбу , в 2005 році, за спільні кошти вони з відповідачем придбали житловий будинок з господарськими будівлями по вул.Шевченка ,7 ( колишня - вул. Першотравнева) в с.В»язова Краснокутського району Харківської області . Від шлюбу мають двох неповнолітній дітей , які проживають разом з нею та перебувають на утриманні позивача. Після розірвання шлюбу , відповідач замінив замки на вхідних дверях та перешкоджає її з дітьми проживанню , в зв»язку з чим позивач та її діти , вимушені винаймати для проживання інше житло. Оскільки житловий будинок є спільною сумісною власністю її та відповідача, домовленості щодо розподілу якого не досягнуто, просила в порядку розподілу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями за вище вказаною адресою. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов , просив задовольнити. Представники відповідача позов визнали частково , просили в порядку розподілу майна визнати за позивачем ? частку житлового будинку ,залишивши за відповідачем також ? частку , оскільки частки дружини та чоловіка , що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя , є рівними. Суд, заслухавши пояснення сторін , їх представників , вивчивши письмові докази по справі , допитавши свідків , дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Статтею 69 СК України передбачено право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором ( ч. 1 ст. 70 СК України). Пленум Верховного Суду України в постанові № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз"яснив, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з"ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Відповідно до ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте у результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відтак спільне майно подружжя, за відсутності домовленості між ними, слід ділити порівну, з врахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частин 1, 3 ст. 70 СК у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини (чоловіка) може бути збільшена, якщо з нею (ним) проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син (дочка), за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Таким чином, збільшення частки майна на користь того з подружжя, з ким проживає дитина, можливе за певної умови: якщо розмір аліментів, які така особа одержує, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку дитини та її лікування. За змістом статей 181, 182, 183, 184, 189 СК аліменти кошти на утримання дитини, розмір яких визначається за домовленістю між батьками чи за рішенням суду. Матеріалами справи встановлено , що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі в період з 19 січня 2001 року по 10 жовтня 2016 року, який розірваний рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 10.10.2016 року. ( а.с.5, 8-11). Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей : [PERSON], [INFO], та [PERSON], 08.06.2002 р.н.( а.с.6,7). За період зареєстрованого шлюбу , 25 листопада 2005 р., за спільні кошти сторони придбали житловий будинок з господарськими будівлями по вул.Шевченка ,7 ( колишня - вул. Першотравнева) в с.В»язова Краснокутського району Харківської області , про що свідчить договір купівлі-продажу житлового будинку , посвідченого нотаріусом Краснокутського нотаріального округу Харківської області від 25.11.2005 року , зареєстрованого у реєстрі за № 1921. ( а.с.40) На підставі вказаного договору , право приватної власності зареєстровано за відповідачем [PERSON] , про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого Краснокутським БТІ від 11.12.2005 року . ( а.с. 39). Про те , що будинок з господарськими будівлями існує по вул. Шевченка,7 в с.В»язова існує , свідчить технічний паспорт від 17.03.2017 року . Інвентарізаційна вартість житлового будинку з господарськими будівлями станом на 17.03.2017 року, згідно довідки РКП « Краснокутське БТІ» від 05.04.2017 року, становить 242\~735,00 грн. ( а.с.41, 50). Згідно розпорядження В»язівської сільської ради від 04.02.2016 року №7 « Про перейменування вулиць села В»язова», колишня назва вулиці Першотравнева змінена на вул.Шевченка. ( а.с. 50). Довідкою ,виданою В»язівською сільською радою від 06.04.2017 року підтверджується , що [PERSON] проживає без реєстрації по пров.Кооперативний ,1 в с.В»язова Краснокутського району Харківської області разом з дітьми. ( а.с.36). Відповідно до акту від 06.04.2017 року , складеному з участю депутата та 2 сусідів , [PERSON] проживає разом з дітьми без реєстрації по пр.Кооперативний, 1 с.В»язова.( а.с.48). Відповідно до рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 10.10.2016 р. , з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання дітей , в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу відповідача , починаючи з 25.05.2016 року. ( а.с.8-11). Як свідчить довідка розрахунок видана головним державним виконавцем Краснокутського РВ ДВС ГТУЮ у Х/о від 23.05.2017 року , заборгованість по аліментах у [PERSON] станом на 01.05.2017 року складає 6004,22 грн. Допитана по справі в якості свідка [PERSON] пояснила , що сторони придбали будинок за час спільного проживання. Вона не проживає в будинку ,оскільки відповідач перешкоджає проживати в ньому. Допитаний по справі свідок [PERSON] пояснив , що дійсно за спільні кошти придбали з [PERSON] будинок в с.В»язова. Після розірвання шлюбу , позивач проживає з дітьми окремо. Він не чинить перешкод користуватися житлом , діти приходять до нього , він з ними спілкується та надає матеріальну допомогу. Свідок [PERSON] пояснив , що [PERSON] з будинку колишню дружину та дітей не виганяв, [PERSON] пішла з будинку сама. З дітьми [PERSON] спілкується, надає їм матеріальну допомогу. Свідок [PERSON] пояснив , що [PERSON] спілкується з дітьми ,надає їм матеріальну допомогу, перешкод в користуванні будинком , не надає. Допитана по справі свідок [PERSON] пояснила , що є сусідкою колишнього подружжя, будинок придбаний сторонами у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти , на даний час позивач з дітьми в спірному будинку не проживають , хоча діти до батька приходять. Допитана по справі свідок [PERSON] пояснила , що сторони як подружжя придбали спірний будинок . На даний час позивач [PERSON] проживає з дітьми в найманому будинку , діти знаходяться на її утриманні. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог та заперечень. Позивач посилається на те, що з нею проживають неповнолітні діти та відповідач має заборгованість по аліментах , тому її частка у праві власності на будинок, повинна бути збільшена . Однак , на думку суду , вважати, що заборгованість по аліментах , є підставою у відповідності до вимог ст. 70 СК України , для збільшення частки [PERSON] у праві власності на будинок - не можна. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на даний час не працює , перебуває на обліку в Краснокутському РЦЗ , однак від сплати аліментів не відмовляється та сплачує аліменти щомісячно , що підтверджує довідка державного виконавця та копії чеків про сплату аліментів. Перешкод щодо проживання позивача з дітьми у спірному будинку , відповідач не чинить, що підтвердили в судовому засіданні свідки . Враховуючи, що позивач [PERSON] не надала достатніх доказів , що розмір аліментів, які вона отримує на утримання дітей, що проживають з нею, недостатній для забезпечення їх фізичного, духовного розвитку , що б слугувало підставою для збільшення її частки у спірному жилому приміщенні , тому позов [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя суд вважає задовольнити частково, визнавши розміри часток сторін у праві власності на квартиру рівними, по ? - кожному. Під час звернення до суду позивач сплатила судовий збір у розмірі 1840,90 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України , з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 607,00 грн.

Outcome: partial