Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

із позовною заявою про визнання за законом права власності на спадкове майно у суд звернулася [PERSON] до Козелецької селищної ради Чернігівської області, Лихолітської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Відділ Держземагенства у Козелецькому районі Чернігівської області, з вищевказаними позовними вимогами. Позовні вимоги мотивовані тим, що після смерті чоловіка позивача - [PERSON], який помер [INFO], залишилося спадкове майно, яке як спадщину у визначений строк позивач прийняла, проте оформити право власності на успадковану частину будинку [ADDRESS], не має можливості, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на ім'я [PERSON]. Крім того, до складу спадкового майна входить земельна ділянка площею 2,5529 га у межах згідно з планом, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 776474; та земельна ділянка площею 0,1030 га у межах згідно з планом, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 776474. Оформити право власності на вищевказані земельні ділянки позивач не може з огляду на те, що державні акти на ці земельні ділянки були втрачені. В судовому засіданні [PERSON] просила задовольнити позов повністю та визнати за нею право власності на ? частину будинку та земельні ділянки. В матеріалах справи міститься: - заява за підписом голови Лихолітської сільської ради Козелецького району Чернігівської області про розгляд справи за відсутності представника ради та визнання позовних вимог /а.с. 32/; - заява за підписом голови Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області про розгляд справи за відсутності представника ради /а.с. 33/ - заява за підписом представника Відділу Держземагенства у Козелецькому районі Чернігівської області про розгляд справи за відсутності представника відділу /а.с. 47/. З огляду на те, що відповідно до Наказу № 77 від 18 січня 2013 року «Про реорганізацію Управління Держкомзему у Козелецькому районі Чернігівської області» реорганізовано Управління Держкомзему у Козелецькому районі Чернігівської області шляхом приєднання до Відділу Держземагенства у Козелецькому районі Чернігівської області /а.с. 49/, суд вважає, що в цій справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору є Відділ Держземагенства у Козелецькому районі Чернігівської області. Дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. При судовому розгляді цивільної справи встановлено, що [PERSON] помер [INFO] /а.с. 7 - копія свідоцтва про смерть/. Після померлого [PERSON] залишилось спадкове майно - частина житлового будинку із надвірними будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] та земельні ділянки. Після смерті [PERSON] Козелецькою районною державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа, з копії якої вбачається, що: 06 серпня 2013 року [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] /а.с. 39/; 09 серпня 2013 року [PERSON] подав заяву про відмову від спадщини на користь [PERSON] /а.с. 40/; 08 серпня 2013 року [PERSON] подав заяву про відмову від спадщини на користь [PERSON] /а.с. 41/. Згідно з довідкою, виданою Козелецькою селищною радою Козелецького району Чернігівської області 18 серпня 2014 року, житловий будинок [ADDRESS] за станом на 15 квітня 1991 року відносився до суспільної групи «робітничий двір», членами якого на той час були [PERSON], [PERSON] та [PERSON] /а.с. 10/. Згідно копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] є подружжям /а.с. 8/. Як суспільна група «робітничий двір» існував до 15 квітня 1991 року, тобто, до прийняття постанови Верховної Ради Української РСР № 885-ХІІ, якою було введено в дію Закон України «Про власність». Оскільки за станом на 15 квітня 1991 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON], будучи членами робітничого двору, мали рівні частки в майні цього двору, то після смерті [PERSON], спадкуванню підлягає 1/3 частка житлового будинку [ADDRESS]. Відповідно до рішення виконавчого комітету Козелецької селищної ради народних депутатів від 20 січня 1994 року № 3 «Про затвердження актів введення в експлуатацію індивідуальних домоволодінь, та узаконення раніш проведеного будівництва», затверджено акт про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння [PERSON] по [ADDRESS] /а.с. 51/. Відповідно до інформації з Реєстру права власності на нерухоме майно від 22.08.2014 № 25956266 /а.с. 36/ та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.08.2014 № 25956221 /а.с. 35/ у вказаних реєстрах відомості щодо об'єкта по [ADDRESS] відсутні. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. N 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Перешкодою в отриманні позивачем свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно є те, що за життя спадкодавцем не було оформлено правовстановлюючі документи на будинок. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] в частині визнання права власності на частину житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] підлягають частковому задоволенню і за позивачем суд вважає можливими визнати право власності на 1/3 частину зазначеного будинку (з урахуванням того, що [PERSON] єдина прийняла спадщину після смерті свого чоловіка). Щодо визнання права власності на земельні ділянки суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. 14 грудня 2009 року на ім'я [PERSON] на підставі розпорядження Козелецької районної державної адміністрації від 15 лютого 2006 року, № 61 було виготовлено та видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2,65 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з яких 2,55 га - рілля, 0,10 га - пасовища /а.с. 14 - копія Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 776474/. Позивач просить визнати за нею право власності на земельні ділянки, оскільки державний акт було втрачено, про що в пресі розміщено відповідне оголошення /а.с. 23/. Згідно зі ст. ст. 81, 126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами. У відповідності до ст. 152 ч.3 п. "а" ЗК України -"захист прав громадян та юридичних осіб здійснюється шляхом визнання прав". При розробленні технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки та внесенні до автоматизованої системи відомостей про земельні ділянки, належні [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 776474, було встановлено, що фактична площа земельних ділянок становить 2,5529 га, кадастровий номер 7422085100:06:001:0024, та 0,1030 га, кадастровий номер 7422085100:06:003:0024 /а.с. 15-20/. Відповідно до п. 2 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17 жовтня 2012 року, відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об'єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом, тому суд вважає, що саме в витязі з Державного земельного кадастру більш повно та достовірно визначено площу земельної ділянки. Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23 липня 2014 року щодо земельної ділянки - кадастровий номер 7422085100:06:001:0024, площа 2,5529 га - зареєстровані відомості про обмеження у використанні земельної ділянки: вид обмеження - охоронна зона навколо (вздовж) об'єкта енергетичної системи (площа земельної ділянки, на яку поширюється обмеження - 0,3299 га, строк дії обмеження - безстроково) - а.с. 15. Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23 липня 2014 року щодо земельної ділянки - кадастровий номер 7422085100:06:003:0024, площа 0,1030 га - зареєстровані відомості про обмеження у використанні земельної ділянки: види обмеження - охоронна зона навколо (вздовж) об'єкта енергетичної системи (площа земельної ділянки, на яку поширюється обмеження - 0,0051 га, строк дії обмеження - безстроково) та прибережні захисні смуги вздовж річок, навколо водойм та на островах (площа земельної ділянки, на яку поширюється обмеження - 0,0171 га, строк дії обмеження - безстроково) - а.с. 18. Таким чином, суд дійшов висновку, що за позивачем в порядку спадкування підлягає визнанню право власності на згадані земельні ділянки.

Outcome: partial