Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права спільної власності подружжя, поділ майна та визнання часткового права власності. Позовні вимоги мотивує тим, що 15 квітня 1997 року він ([PERSON]) уклав шлюб з відповідачем [PERSON], який було зареєстровано у Лавочненській сільській раді Сколівського району Львівської області. Так, до укладення шлюбу в вони з відповідачем проживали разом з 1994 року у Львівській області, а згодом в м.Мукачево. Перебуваючи у шлюбі, відповідно до Договору купівлі-продажу від 30 грудня 2003 року за №11-5408 посвідченого Мукачівською ДНК було оформлено відчуження [ADDRESS] на ім'я дружини. Однак, на даний час, дружина звернулася до Мукачівського міськрайонного суд з позовною заявою про розірвання шлюбу, оскільки знайшла собі іншого чоловіка, а оскільки, крім вищевказаної квартири, іншого житла для проживання та іншої нерухомості - не має. Тому на підставі вищенаведеного він ([PERSON]) звертається до суду та просить визнати за ним право спільної сумісної власності на ? частину на [ADDRESS]. Позивач - [PERSON] в судове засідання не з'явився. Представник позивача - [PERSON] в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задоволити. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відзив на позов не подала. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу. Згідно частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до копії Свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого Лавочненською сільською радою Сколівського району від 15 квітня 1997 року, між [PERSON] та [PERSON] 15 квітня 1997 року зареєстровано шлюб, про в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №3 (а.с.13). З копії Інформаційної довідки з Державного реєстрації речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за №120742338 сформованої 16 квітня 2018 року вбачається, що [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] на підставі Договору купівлі - продажу квартири, посвідченого Мукачівською Державною нотаріальною конторою 30 грудня 2003 року зареєстрованого в реєстрі аз № ІІ-5408 (а.с.6). Правовідносини регулюються цивільним кодексом України. Відповідно до частини 1 статті 1 Сімейного кодексу України, сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов'язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім'ї та родичів. Так, відповідно до частини 1 та 2 статті 3 Сімейного кодексу України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до частини 1 статті 21 цього Кодексу, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Нормою частини 1 статті 36 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Так, статтею 54 Сімейного кодексу України визначено, що дружина, чоловік мають право розподілити між собою обов'язки в сім'ї. Дружина, чоловік повинні утверджувати повагу до будь-якої праці, яка робиться в інтересах сім'ї. Усі найважливіші питання життя сім'ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Дружина, чоловік мають право противитися усуненню їх від вирішення питань життя сім'ї. Вважається, що дії одного з подружжя стосовно життя сім'ї вчинені за згодою другого з подружжя. Статтею 55 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Відповідно до частини 1 статті 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Частинами 1, 2 та 3 статті 61 Сімейного кодексу України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частини 1 статті 63 цього Кодексу, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частин 1 та 2 статті 65 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, а частиною 4 статті 65 даного Кодексу встановлено, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Також суд звертає увагу на Постанову Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" за № 11 від 21 грудня 2007 року. Так, пунктом 23 даної Постанови встановлено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 Сімейного кодексу України, частини 3 статті 368 Цивільного кодексу -3- України), відповідно до частин 2, 3 статті 325 Цивільного кодексу України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] 15 квітня 1997 року уклали шлюб у Лавочненській сільській раді Сколівського району. Так, під час даного шлюбу відповідач по справі [PERSON] набула право власності на [ADDRESS] на підставі Договору купівлі - продажу квартира від 30 грудня 2003 року, тобто вищевказана квартира є об'єктом права спільної сумісної власності сторін по справі, що позивачем доведено, а відповідачем не споростовано і є всі підстави для визнання да [PERSON] права спільної сумічної власності на ? частку даної квартири. З урахуванням наведеного, всебічного, об'єктивного та безпосереднього дослідження доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] про визнання права спільної власності подружжя, поділ майна та визнання часткового права власності - підлягає до задоволення. Питання про стягнення судового збору суд вирішує відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України.

Outcome: approved