Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права користування житловим приміщенням, визначення порядку користування квартирою. В поданій до суду заяві позивач посилалась на те, що перебувала в шлюбі з відповідачем з 27 січня 2001 року. Від шлюбу вони мають двох дітей доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 17 червня 2020 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Вона після реєстрації шлюбу, а діти після народження постійно проживають у належній відповідачу квартирі за адресою: [ADDRESS] . Приблизно з липня 2019 року у них погіршились стосунки. Відповідач постійно вчиняє сварки, постійно вигонить позивача та неповнолітнього сина з квартири. Покрав у\~неї і\~сина весь\~одяг,\~посуд,\~постільну білизну,\~створює неможливі\~умови проживання,\~але в\~неї немає\~іншого житла,\~і винайти\~житло вона\~також не\~може.\~Вона самостійно сплачує всі комунальні послуги, відповідач нічого не сплачує. Відповідач не сплачує і аліменти на дитину, утворилась заборгованість більше 14000 грн. За час\~сумісного проживання\~з часу\~виникнення конфліктів,\~між ними\~склався певний\~порядок користування\~квартирою,\~за яким\~позивач з\~сином користується\~кімнатою 8\~площею 13,50\~кв.м. Відповідач користується іншою кімнатою 6 з балконом, площею 17,00 кв.м, всі інші приміщення квартири, кухня, коридор, ванна кімната та вбиральня знаходяться спільному користуванні. Тому позивач просила суд визнати за нею та малолітнім сином, [PERSON] , [INFO] право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] як колишніх членів сім`ї власника, [PERSON] . Також просила визначити порядок користування вказаною квартирою, виділивши їй з сином [PERSON] кімнату 8 площею 13,5 кв.м., відповідачу [PERSON] кімнату 6 площею 17,00 кв.м. Кухню, коридор, ванну кімнату та вбиральню залишити в спільному користуванні. Також просила розділити рахунки на оплату комунальних послуг, оформивши два особових рахунки на спірну квартиру, один - на [PERSON] , інший - на [PERSON] . Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 28 липня 2020 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати у загальному позовному провадженні (т.1 а.с.29). Цією ж ухвалою до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, залучено [PERSON] . В подальшому [PERSON] , що діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього [PERSON] , та [PERSON] , що діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього [PERSON] , [INFO] , звернулись до суду з заявою про уточнення позовних вимог, у якій просили суд визнати за [PERSON] , малолітнім [PERSON] , [INFO] , [PERSON] та її малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , право користування житловим приміщенням, саме квартирою [ADDRESS] як бувших членів сім`ї власника квартири, [PERSON] ; визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] наступним чином: за [PERSON] разом з сином [PERSON] , [INFO] , донькою [PERSON] та онуком [PERSON] , [INFO] - кімнату 8 площею 13,50 кв.м., відповідачу [PERSON] - кімнату 6 площею 17,00 кв.м., в спільному користуванні залишити кухню, коридор, ванну кімнату та вбиральню; розділити особові рахунки на оплату комунальних послуг, оформивши два особових рахунки на квартиру [ADDRESS] , один - на [PERSON] , інший - на [PERSON] (т.1 а.с. 61-65). Цією заявою третя особа [PERSON] вступила у справу в якості третьої особи з самостійними вимогами. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , що діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього [PERSON] , та до [PERSON] , що діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього [PERSON] , про визнання фізичних осіб такими, що втратили право на користування і проживання в жилому приміщенні-квартирі та їх виселення. В своєму позові посилався на те, що його батьки [PERSON] і [PERSON] разом з ним та його сестрою, [PERSON] , раніше проживали у місті Конотоп Сумської області. В 1997 році батьки продали їхню двокімнатну квартиру, коли вирішили переїхати на постійне проживання до м. Полтави. Мати з батьком вирішили подарувати йому грошові кошти від проданої квартири. 27 січня 1998 року за подаровані гроші він придбав двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] (на той час [ADDRESS] ). 20 лютого 1998 року за цією адресою зареєструвались: [PERSON] , його мати [PERSON] і його батько [PERSON] (помер у 2003 році), а сестра переїхала проживати до свого чоловіка. 27 січня 2001 року він уклав шлюб з [PERSON] . Від шлюбу\~мають двох\~дітей:\~малолітнього сина\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~і дорослу\~дочку [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~яка в\~березні 2019\~року пішла\~проживати до\~свого майбутнього\~чоловіка [PERSON] ,\~а в\~серпні 2019\~року вони\~уклали шлюб.\~Після шлюбу\~дочка взяла\~прізвище чоловіка\~ [PERSON] .\~Проживають однією\~сім`єю з\~березня 2019 року у [ADDRESS] . 17 червня 2020 року рішенням Київського районного суду м. Полтава шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Відповідач [PERSON] постійно вчиняє або провокує [PERSON] і його матір на сварки. Перед тим, як вчинити сварку спеціально запрошує дочку [PERSON] та її чоловіка [PERSON] , щоб вони були свідками, які підтвердять, що начебто саме [PERSON] чи його мати вчиняють сварки. Відповідач [PERSON] постійно порушує умови співжиття шляхом провокування сварок, спеціально накурює в житлі, знаючи, що у його матері був інфаркт. До того ж в цьому їй допомагає [PERSON] , коли вона його запрошує як свідка сварок. Така обстановка довела матір до другого інфаркту, і в березні 2020 року мати була вимушена лягти у лікарню на обстеження. Мати також у 2020 році зверталась з заявою до поліції щодо спричинення їй тілесних ушкоджень відповідачем [PERSON] . Відповідач [PERSON] , яка не є членом його сім`ї і співвласником квартири, порушує умови співжиття у квартирі. Відповідач [PERSON] вже не є членом його сім`ї та порушує умови співжиття, а [PERSON] була відсутня та не проживала за місцем реєстрації більше року, тому вони втратили право проживання та користування квартирою. Крім того, він як власник квартири має право розпоряджатись житлом на власний розсуд. Дана квартира ним набута за кошти батьків до укладення шлюбу та до проживання з відповідачем [PERSON] однією сім`єю і народження дітей. Відповідач [PERSON] не проживала і не з`являлась у квартирі з березня 2019 року, коли переїхала проживати до свого чоловіка, забравши всі свої речі. Витрати по утриманню квартири та прибудинкової території і сплаті комунальних послуг ніколи не несла і не несе. На даний час відповідач [PERSON] дізнавшись, що він збирає документи для подання позову, стала з`являтись до кватири, хоча жодної її речі в квартирі немає, але вона деякий час демонстративно гуляє з дитиною у дворі, щоб сусіди сприйняли її як постійно проживаючу особу. Також, [PERSON] в серпні 2020 року без будь-якого попередження і його згоди зареєструвала в квартирі свого сина [PERSON] , [INFO] . Тому [PERSON] просив визнати [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право проживання та користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] та зняти їх з реєстраційного обліку, зазначивши в рішенні, що рішення Київського районного суду м. Полтави підлягає виконанню в Управлінні реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Полтавської міської ради. Судові витрати просив покласти солідарно на відповідачів [PERSON] і [PERSON] . Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 30 жовтня 2020 року за позовною заявою [PERSON] відкрито провадження (т.2 а.с.48-49). Цією ж ухвалою об`єднано цивільну справу 552/5078/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, їх виселення та зняття з реєстраційного обліку\~в одне провадження з цивільною справою №552/3384/20 за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання права користування житловим приміщенням, визначення порядку користування квартирою. Об`єднаній справі присвоєно номер 552/3384/20. Таким чином судом розглядається об`єднана цивільна справа за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання права користування житловим приміщенням, визначення порядку користування квартирою, та за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, їх виселення та зняття з реєстраційного обліку. Ухвалою суду від 05 листопада 2020 року до участі у справі\~в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору залучено Департамент з питань реєстрації Полтавської міської ради (т.1 а.с.113). Ухвалою суду від 11 грудня 2020 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] та третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] , адвоката Лучко Т.І., та відповдача [PERSON] про виклик в судове засідання та допит свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (т.1 а.с.175-176). Відповідач [PERSON] надав відзив на позовну заяву [PERSON] , у якому проти позовних вимог заперечив (т.1 а.с. 38-40). У відзиві зазначив, що право приватної власності було набуто ним на підставі договору купівлі - продажу від 27 січня 1998 року. Перешкод у користуванні даним житловим приміщенням він позивачу не чинив. Договір найму даного житлового приміщення між ним та позивачкою не укладався у зв`язку із тим, що позивачка ухиляється від спілкування з ним з приводу даного питання. Особові рахунки із оплати комунальних послуг із комунальними підприємствами м. Полтави укладені ним, і також ним здійснюється відповідна оплата спожитих комунальних послуг. Позовні вимоги вважає незаконними і такими, що не підлягають задоволенню. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Позивачка [PERSON] не є співвласником квартири і залишається проживати в квартирі з його згоди, як колишній член сім`ї. У зв`язку із відсутністю договору найму житлового приміщення, а також враховуючи, що підставою її поселення у належне йому на праві особистої приватної власності житлове приміщення була реєстрація шлюбу, визнанням права проживання і визначенням порядку користування порушується та обмежується гарантоване йому, як власнику, право власності. Тому в задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі за їх безпідставністю [PERSON] та [PERSON] надали відзив на позов [PERSON] , у якому проти його позовних вимог заперечили (т.1 а.с. 142-147). У відзиві заперечили, що позивач запрошує доньку [PERSON] , коли у них відбуваються сварки. Зазначили, що вона проживає у спірній квартирі. Коли [PERSON] на роботі, її дочка постійно дома, бо [PERSON] сам боїться бути в квартирі, він боїться сварок і дій [PERSON] і бабусі [PERSON] [PERSON] самостійно сплачує всі комунальні послуги, [PERSON] нічого не сплачує. Вони проживають з дітьми в квартирі постійно, третя особа [PERSON] - не проживає, але приходить до квартири, і постійно підбурює сварки. [PERSON] не надано жодного документу, який би підтверджував, що йому чинять перешкоди у користуванні житлом та систематично руйнують чи псують жиле приміщення, використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила співжиття, роблять неможливим для інших проживання в одній квартирі. Оскільки [PERSON] не надав жодного підтвердження чинення йому перешкод у користуванні спірною квартирою, їх протиправної антигромадської поведінки щодо позивача чи псування та руйнування належної йому квартири, не надано доказу створення неможливих умов для проживання в одній квартирі, їх безпосередньої винності у створенні таких умов, наявності у них іншого житла, а також документів про застосування заходів попередження або громадського впливу, в задоволенні позовних вимог [PERSON] просили відмовити. [PERSON] надав відповідь на відзив, у якому заперечив проти доводів [PERSON] та [PERSON] , наведених у відзиві. Просив задовольнити у повному обсязі позов про визнання фізичних осіб такими, що втратили право на користування і проживання в жилому приміщенні-квартирі та їх виселення, та не брати до уваги обставини та твердження, викладені у зазначеному вище відзиві на позовну заяву і критично віднестись до доказів доданих до відзиву (т.1 а.с. 197-201). Інші заяви по суті справи та клопотання від сторін не надходили. В судовому засіданні [PERSON] , [PERSON] та їх представник адвокат Лучко Т.І. свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Проти позовних вимог [PERSON] заперечили, в їх задоволенні просили відмовити. [PERSON] та його представник адвокат Грубич В.В. в судовому засіданні проти позовних вимог [PERSON] , [PERSON] заперечили, в їх задоволенні просили відмовити. Свої позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні в повному обсязі підтримала позовні вимоги [PERSON] . Проти позовних вимог [PERSON] , [PERSON] заперечила. Після оголошеної судом перерви третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності (т.1 а.с.214). Треті особи - виконавчий комітет Київської районної у м. Полтаві ради, Департамент з питань реєстрації Полтавської міської ради в судове засідання своїх представників не направили, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши учасників справи та їх представників, дослідивши та оцінивши докази у справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 27 січня 1998 року державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори, власником квартири за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (т.1 а.с. 41). Згідно розпорядження голови Полтавської обласної державної адміністрації № 207 від 20.05.2016 року "Про перейменування топонімічних назв, демонтаж меморіальних дощок та зображень комуністичної символіки у місті Полтаві" назва вулиці «Примакова» змінена на [ADDRESS] . Як вбачається з довідки про склад сім`ї від 25 березня 2020 року №10, виданої головою правління ОСББ «Волошка-Полтава» [PERSON] , що зареєстрована в [ADDRESS] , її сім`я складається: [PERSON] чоловік; власник квартири, [PERSON] дружина; [PERSON] донька; [PERSON] син (т.1 а.с.13). Як вбачається з довідки про склад сім`ї від 31 серпня 2020 року №15, виданої головою правління ОСББ «Волошка-Полтава» [PERSON] , що зареєстрована в [ADDRESS] , її сім`я складається: [PERSON] дружина; [PERSON] чоловік; власник квартири, [PERSON] син, [PERSON] мати чоловіка; [PERSON] донька; [PERSON] онук. Всього 6 осіб (т.2 а.с.27). Також судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 27 січня 2001 року перебували в зареєстрованому шлюбі. В належну [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] [PERSON] вселилася як член сім`ї власника. Під час перебування у шлюбі у [PERSON] та [PERSON] народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 08 червня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції м.Полтави, та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 05 лютого 2013 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області (т.1 а.с. 11). Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до\~ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. З цих підстав суд відхиляє доводи відповідача [PERSON] про порушення його права у зв`язку з реєстрацією місця проживання малолітнього [PERSON] без його згоди у спірній квартирі. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 17 червня 2020 року у справі №552/2062/20 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (т.1 а.с.12). Проте, розірвання шлюбу не тягне за собою припинення у колишнього подружжя права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених\~частиною першою\~статті 116 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Але доказів того, що [PERSON] , [PERSON] або малолітні [PERSON] , [PERSON] систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, до матеріалів справи не додано. Посилання [PERSON] на заподіяння [PERSON] його матері - [PERSON] тілесних ушкоджень, як на підставу виселення [PERSON] , вироком суду або доказами у справі не підтверджено, тому до уваги судом не приймається. Припинення шлюбних відносин [PERSON] з [PERSON] не є підставою для втрати нею права користування житловим приміщенням або для її виселення. Позовні вимоги [PERSON] щодо визнання таким, що втратив право користування, та виселення його малолітнього сина на законі взагалі не ґрунтуються. З наявних у справі доказів вбачається, що квартира за адресою: [ADDRESS] є його єдиним постійним місцем проживання та місцем проживання його батьків. І розірвання шлюбу між його батьками не може бути підставою для виселення дитини або втрати нею права користування належним батькові житлом. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати,\~батько мають\~рівні права\~та обов`язки\~щодо дитини,\~незалежно від\~того,\~чи перебували\~вони у\~шлюбі між\~собою.\~ Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого\~частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. Повнолітня дочка [PERSON] та [PERSON] [PERSON] продовжує проживати у спірній квартирі. Відповідно до ч.1 ст.29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч.6 ст. 29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання. Як встановлено судом, [PERSON] (до одруження - [PERSON] ) має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . У вказаному житлі зареєстрована з 12 червня 2001 року, що підтверджується довідкою про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру №003803624 від 21 серпня 2019 року (т.2 а.с.21). Після одруження з [PERSON] [PERSON] не перестала користуватися спірною квартирою та не втратила правового зв`язку з нею. Той факт, що [PERSON] продовжує користуватися цим житлом, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, в тому числі: даними акту від 11 листопада 2020 року, складеного гр. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , згідно якого [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] постійно проживають в квартирі по [ADDRESS] (т.1 а.с.148), показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які в судовому засіданні підтвердили, що [PERSON] , [PERSON] дійсно проживають в квартирі по [ADDRESS] . При цьому суд критично оцінює дані акту від 19 вересня 2020 року, складеного власником спірної квартири [PERSON] , [PERSON] , а також гр. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (т.2 а.с.30) з наступних підстав. Так, з наведеного акту вбачається, що з березня 2019 року по теперішній час в квартирі [ADDRESS] , гр. [PERSON] не мешкає. Її особистих речей, як і речей її немовляти в квартирі немає. Вказаний акт суперечить даним акту від 11 листопада 2020 року, складеного гр. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (т.1 а.с.148). Аналізуючи зміст вказаних актів, суд бере до уваги, що гр. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в родинних стосунках з учасниками справи не перебувають, вони проживають по сусідству з квартирою [ADDRESS] . ( [PERSON] [ADDRESS] , [PERSON] - [ADDRESS] , [PERSON] - [ADDRESS] т.1 а.с.150-153). Натомість акт 19 вересня 2020 року складений [PERSON] , [PERSON] , що є зацікавленими в результатах справи особами, гр. [PERSON] , що є сестрою третьої особи [PERSON] , а тому може не об`єктивно сприймати обставини, що стосуються користування спірною квартирою. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що в кімнаті, яку займає [PERSON] відсутні речі [PERSON] та її малолітньої дитини. При цьому яким чином було встановлено, що в кімнаті серед інших жіночих речей відсутні саме її речі, свідок точно пояснити не зміг. Крім того, показання щодо відсутності в кімнаті дитячих речей суперечать обставинам у справі, оскільки судом встановлено, що у спірній кімнаті проживає принаймні одна дитина малолітній [PERSON] . Крім того, вказана кімната та наявні у ній речі оглядалися за участю заінтересованих в результатах справи осіб без повідомлення та без відому осіб, що у ній проживають. Таким чином до матеріалів справи не додано доказів, що достовірно підтверджували б, що [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] більше року не проживають у спірній квартирі без поважних причин. Оскільки згідно ч.6 ст. 29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання, проживання [PERSON] у спірній квартирі наряду з проживанням за іншою адресою не суперечить нормам чинного законодавства та не свідчить про втрату нею права користування цим житлом. Право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися у відповідності з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-ІУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та протоколи до неї, а також практику ЄСПЛ як джерело права. Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У справі «Прокопович проти Росії» (рішення від 18 листопада 2004 року, заява № 58255/00) Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом\~статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1\~статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання. Отже, за змістом указаних рішень Європейського суду з прав людини тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні\~статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла. Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (заява № 30856/03) також визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема, бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, Суд надає особливої уваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів\~статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таким чином судом встановлено, що позивач за первісним позовом [PERSON] , третя особа з самостійними вимогами [PERSON] та малолітні [PERSON] , [PERSON] мають право користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , підстави для визнання їх такими, що втратили право користування цим житловим приміщенням та для виселення відсутні. Враховуючи, що [PERSON] заперечує вказане їх право користування, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про визнання за ними та їх малолітніми дітьми права користування вказаною квартирою підлягають до задоволення. Позовні вимоги [PERSON] про їх виселення та визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням задоволенню не підлягають. Крім того, однією із позовних вимог, [PERSON] просив суд зняти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з реєстраційного обліку. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Таким чином зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб віднесено до компетенції Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації Полтавської міської ради, а не суду. З цих підстав та з підстав, наведених вище, позовні вимоги про зняття осіб з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою, суд встановив, що між сторонами фактично склався порядок користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , за яким однією із кімнат, а саме кімнатою площею 13,4 кв.м., що позначена у технічному паспорті (8) перебуває в користуванні [PERSON] , [PERSON] та їх малолітніх дітей. Кухня, ванна кімната, вбиральня, коридор перебувають в спільному користуванні мешканців квартири. Як встановлено судом, на час розгляду справи право користування спірною квартирою мають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Тому визначення такого порядку користування, за яким одне із житлових приміщень, а саме кімната (8) виділяється [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а друга кімната (6) виділяється [PERSON] , порушить право користування квартирою ще одного мешканця [PERSON] . Крім того, відповідно до ст.50 Житлового кодексу України при наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної\~ статі, старшими за дев`ять років, крім подружжя. Тому виділення однієї кімнати [PERSON] , 1976 року народження, та його матері, [PERSON] , 1948 року народження, не допускається. На підставі викладеного в задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про визначення порядку користування квартирою необхідно відмовити. Щодо позовних вимог про розподіл особових рахунків на оплату комунальних послуг, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Згідно ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть\~ солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Тому всі дієздатні повнолітні особи, які проживають та/або зареєстровані у спірному житлі, а саме [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] несуть\~солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Часткова оплата [PERSON] комунальних послуг та розподіл особових рахунків на оплату комунальних послуг, який просять здійснити [PERSON] , [PERSON] , не відповідає вимогам ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». На підставі викладеного суд дійшов висновку про необхідність позов [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання права користування житловим приміщенням, визначення порядку користування квартирою задовольнити частково, визнати за [PERSON] , малолітнім [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , малолітнім [PERSON] , [INFO] , право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . В задоволенні решти позовних вимог [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] та в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, їх виселення та зняття з реєстраційного обліку необхідно відмовити. Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до п.2 ч.5 ст.268 ЦПК України у резолютивній\~частині рішення,\~крім іншого,\~зазначається розподіл судових витрат. І хоча розмір понесених стороною судових витрат має бути нею доведений, питання щодо розподілу судових витрат не є позовними вимогами, і підлягає обов`язковому вирішенню судом при ухваленні рішення. Тому суд відхиляє доводи адвоката Грубича В.В., що є представником відповідача за первісним позовом, позивача за власним позовом [PERSON] , що вирішення питання про відшкодування позивачу за первісним позовом судових витрат є виходом за межі позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги [PERSON] судом не задоволені, понесені ним судові витрати відшкодуванню не підлягають. Документально підтверджені судові витрати [PERSON] та [PERSON] , позовні вимоги яких задоволені частково, складають: витрати [PERSON] зі сплати судового збору у розмірі 1680,80 грн. (т.1 а.с.6,7), витирати з оплати правової допомоги у розмірі 15000 грн. (т.1 а.с. 250), витрати [PERSON] зі сплати судового збору у розмірі 1691,70 грн. (т.1 а.с.78). Оскільки їх позовні вимоги задоволені судом на 50%, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] підлягають до стягнення кошти в розмірі по 840,80 грн. кожному. Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу, суд бере до уваги наступне. В позовній заяві позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] зазначили, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат включає витрати на послуги адвоката в розмірі 10000 грн. Згідно квитанції від 03 червня 2020 року [PERSON] сплатила адвокату Лучко Т.І. гонорар у розмірі 15000 грн., що є значно більшою сумою, ніж зазначена у попередньому розрахунку судових витрат. Згідно ч.4 ст. 141 ЦПК України якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Суд відхиляє доводи представника позивача [PERSON] та третьої особи [PERSON] , адвоката Лучко Т.І. про те, що вартість правової допомоги, яка була заявлена спочатку, суттєво збільшилась, оскільки вони не могли передбачити подання [PERSON] зустрічного позову. При цьому суд звертає увагу, що первісна позовна заява, у якій заявлені попередні витрати на правову допомогу 10000 грн., [PERSON] подана до суду 27 липня 2020 року (т.1 а.с.1). Квитанція про сплату гонорару у розмірі 15000 грн. видана значно раніше 03 червня 2020 року (т.1 а.с. 250). Тому суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] та її представником не доведено, що вони не могли передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку, та приймає до розподілу судових витрат витрати позивача на правову допомогу у розмірі 10000 грн. Витяг з угоди на представництво інтересів у цивільній справі, укладеної 03 червня 2020 року [PERSON] та адвокатом Лучко Т.І., акт виконаних робіт та довідка-розрахунок правової допомоги адвоката до матеріалів справи додані (т.1 а.с. 245-249). Оскільки суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволені на 50%, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 50% витрат на правову допомогу, а саме 5000 грн.

Outcome: partial