Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Азот" про стягнення середнього заробітку, мотивуючи свої вимоги тим, що 05.11.2019 суддею Придніпровського районного суду м. Черкаси постановлено рішення у справі № 711/441/19 про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Азот» на його користь заборгованість по заробітній платі, середньомісячний заробіток за весь час затримки розрахунку. Вказане рішення вступило в законну силу 06.12.2019. Вказує, що в рішенні суд визнав заборгованість по заробітній платі в сумі 7535,97 грн. та встановив компенсацію за затримку розрахунку при звільненні за період з 25.07.2017 по 05.11.2019 в сумі 179214,28 грн. з відрахуванням всіх обов`язкових платежів, передбачених законом та 2000 грн. моральної шкоди. Відповідач добровільно рішення суду не виконав, тому позивачем було подано виконавчий лист на виконання до приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Матвійчук. Ю.В., яким 21.12.2019 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60929978. Приватним виконавцем 25.03.2020 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із повним фактичним виконанням. Відповідач здійснив розрахунок по невиплаченій заробітній платі 20.02.2020 в сумі 7535,97 грн. Отже, за період з 05.11.2019 (день постановлення рішення) до 20.02.2020 (день розрахунку по невиплаченій заробітній платі) підлягає стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати. Це складає 75 робочих днів х 312.22 грн., що складає до стягнення 23146,05 грн., які й просить суд стягнути з відповідача на його користь. Також, просить суд стягнути судові витрати. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.07.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та наданням відповідачу можливості подати відзив на позов. Так, представником відповідача 10.08.2020 скеровано до суду відзив на позовну заяву, яким просить суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції посилається на той факт, що позивач пропустив строк позовної давності для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який розпочався з 14.03.2020 (на наступний день після повного розрахунку по заробітній платі) та закінчився 14.06.2020. В той час, як позовна заява [PERSON] датована 24.06.2020. Позивач у свої позовній заяві не ставить питання про відновлення строків на право звернення до суду з даними позовними вимогами та не надає жодного належного доказу, який би підтверджував поважність пропущення вказаних строків. Вважає, що вищевикладене є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Відповіддю на відзив від 04.09.2020 представник позивача зазначив, що перебіг позовної давності розпочався з 25.03.2020, з дня, коли була винесена постанова приватним виконавцем про закінчення виконавчого провадження № 60929978 і закінчується 25.06.2020. Позов подано 24.06.2020. Жодним іншим чином відповідач не повідомляв позивача про виплату заборгованості по заробітній платі. Одночасно з відповіддю на відзив 04.09.2020 представник позивача звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог, виходячи із дати, коди відповідач повністю провів грошові зобов`язання з позивачем, тобто 13.03.2020. У зв`язку із цим, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача середньомісячну заробітну плату за весь час затримки розрахунку з недоплаченої зарплати за період з 05.11.2019 по 13.03.2020 в розмірі 28099,80 грн. та понесені судові витрати. Представник позивача - адвокат Шульга П.М. в судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов в повному обсязі. Суду пояснив, що, оскільки Приватне акціонерне товариство «Азот» добровільно судове рішення не виконав вчасно, то відповідно у [PERSON] не відбулося в повному розмірі і своєчасне відновлення майнової сфери як потерпілого від правопорушення вчиненого відповідачем по оплаті праці. Представник позивача змушений звернутися до суду для відновлення порушеного права його довірителя. В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Блоха Я.М. збільшені позовні вимоги не визнав, у задоволенні позову просив відмовити, пояснивши, при цьому, суду, що ПАТ «Азот» не зміг вчасно провести виплату заробітної плати на користь позивача не через умисну бездіяльність або відсутність грошових коштів, а через відсутність об`єктивних можливостей розпорядитися наявними грошовими коштами або майном для виконання грошових зобов`язань по сплаті заробітної плати. Разом з тим, позивач ніяким чином не обґрунтував наявність власних майнових втрат прострочення відповідачем виплати заробітної плати з моменту винесення рішення 05.11.2019 до дня фактичного розрахунку. Таким чином, вважає, що стягнення судом на користь позивача суми середнього заробітку в розмірі 179214,28 та 2000.00 грн. в більш як повній мірі компенсувало всі його можливі майнові втрати, оскільки сума заробітної плати, яку відповідач був винен позивачу складала лише 7535,97 грн., що в 24 рази менше стягнутої суми середнього заробітку. Стягнення з відповідача суми 28099,80 буде не спів мірним та не справедливим по відношенню до відпровідача. Заслухавши представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.11.2019 стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Азот» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 7535,97 грн., компенсацію за затримку розрахунку при звільненні за період з 25.07.2017 по 05.11.2019 в сумі 179214,28 грн., з відрахуванням всіх обов`язкових платежів, передбачених законом та 2000 грн. моральної шкоди. На виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Матвійчук Б.В. перебувало виконавче провадження ВП № 60929978 з примусового виконання виконавчого листа № 711/4441/19, виданого 11.12.2019, про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Азот» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі в сумі 7535,97 грн., компенсацію за затримку розрахунку при звільненні за період з 25.07.2017 по 05.11.2019 в сумі 179214,28 грн., з відрахуванням всіх обов`язкових платежів, передбачених законом та 2000 грн. моральної шкоди. Постановою приватного виконавця від 25.03.2020 закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 711/4441/19, виданого 11.12.2019, у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати, оскільки вимоги звільненого працівника щодо її виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права. Компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі статтею 34 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними постановою від 23 квітня 1999 року № 692), підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Відповідно до пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у справах, пов`язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв`язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що індексація заробітної плати провадиться в період між переглядами Верховною Радою України розміру мінімальної заробітної плати і здійснюється відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» і тих положень Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 1998 р. № 663 (з внесеними змінами та доповненнями), котрі йому відповідають, підприємством, установою чи організацією, які виплачують заробітну плату, при її нарахуванні починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який перевищив 105 відсотків (величину порога індексації). За наявності зазначених умов у тому ж порядку індексації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення. Як встановлено, останню виплату заробітної плати позивачу здійснено 13.03.2020. Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить також компенсаційні виплати. Отже, враховуючи, що компенсаційні виплати входять до структури додаткової заробітної плати, тому середній заробіток суд вважає за доцільне рахувати з 05.11.2019 по 13.03.2020 (90 днів Х 312,22 грн. середньоденний розмір заробітної плати = 28099,80 грн. Згідно із ч.2 ст.77\~ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частина 6 ст.\~81\~ЦПК України передбачає, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи викладене, беручи до уваги непроведення з вини власника розрахунку з працівником у зазначені строки, що є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, суд робить висновок про задоволення позову у заявленому позивачем розмірі. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України та Закону України\~"Про\~судовий збір" судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з повним задоволенням позовних вимог на користь позивача підлягають стягненню з відповідача судові витрати в сумі 840,80 грн.

Outcome: approved