Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

До Добропільського міськрайонного суду звернулася позивач [PERSON] з позовом до [PERSON], про позбавлення його батьківських прав, відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON], не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, не забезпечує належного догляду за дитиною, участі у вихованні дитини не приймає. Ніякого зв'язку відповідач з дитиною не підтримує та ухиляється від виконання батьківських обов'язків на протязі тривалого часу. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні зазначив, що хоч на даний час він проживає в іншій сім'ї, але проти позбавлення його батьківських прав відносно свого сина заперечує. Представник Органу опіки та піклування Добропільської районної державної адміністрації не підтримала позовні вимоги, надала до суду висновок про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Вислухавши пояснення учасників справи, свідків, вивчивши письмові докази, суд вважає позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, зважаючи на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні було встановлено, що в період з 09.08.2014 року по 30.12.2016 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19.12.2016 р. було розірвано. (а.с.9). Під час спільного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER]. У відповідності до свідоцтва про народження дитини, її батьком є відповідач по справі, [PERSON]. (а.с.8). Як свідчать акти обстеження житлово - побутового та матеріального становища від 16.05.2018 р., складений депутатом Білозерської міської ради та трьох сусідів, [PERSON], проживає за адресою: [ADDRESS], разом з матір'ю [PERSON] та сином [PERSON], побутові умови проживання відповідають санітарним нормам. [PERSON], [INFO] за зазначеною адресою не проживає та участі у вихованні дитини [PERSON], [INFO] не приймає. (а.с.11-12). Згідно довідки Нововодянської сільської ради Добропільського району Донецької області №01-20/262 від 25.06.2018 року, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою [ADDRESS], фактично проживає за адресою: [ADDRESS]. (а.с.19). Згідно акту від 12.07.2018 року, обстеження матеріально - побутових умов проживання сім'ї [PERSON], за адресою [ADDRESS], проживає сім'я з п'яти чоловік: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Було зазначено, що [PERSON] не зловживає спиртними напоями, та не має шкідливих звичок. Діти не були замічені без супроводу батьків. В будинку порушені деякі санітарно - гігієнічні умови, будинок потребує косметичного ремонту. Сім'я має підсобне господарство, оброблена земля на якій вирощуються овочеві культури. (а.с.29). Відповідно до побутової характеристики №562 від 12.07.2018 р. [PERSON], [INFO], проживає за адресою: [ADDRESS]. Займається господарством. Характер спокійний, дружелюбний. З сусідами, односельцями в дружніх відносинах. За час проживання в селі зарекомендував себе з позитивного боку. Скарг, заяв на нього не сільської ради не надходило. (а.с.49). Згідно матеріалів цивільної справи, на виконанні у відділі державної виконавчої служби Добропільського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №227/196/16 від 03.03.2016 року, виданого Добропільським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON], аліментів на користь [PERSON], у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісяця, та станом на 18.06.2018 р. [PERSON] має заборгованість яка складає 43208,55 грн. (а.с.30). Згідно витягу від 05.06.2018 р. з ЄРДР, 11.01.2018 р. внесено відомості за ч. 1 ст. 164 КК України кримінальне провадження №12018050230000067. (а.с.14). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Добропільської районної державної адміністрації Донецької області від 25.07.2018 року вих..№03-37/471, щодо позбавлення батьківських прав [PERSON], було прийнято рішення про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON]. (а.с.48) Судом встановлено, що після припинення стосунків між сторонами по справі син залишився проживати разом з позивачем та знаходиться на її утриманні і вихованні. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка вказує на те, що відповідач по справі не приймає участі у вихованні сина, матеріальної допомоги на його утримання не надає, не піклується про його фізичний і духовний розвиток. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON], яка є матір'ю позивача, пояснила суду, що перешкод у відповідача для спілкування з дитиною немає, проте, відповідач покинув сім'ю, після чого ніякої участі у вихованні дитини не приймає, допомоги не надає. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON], яка є знайомою позивача та відповідача, показала суду, що відповідач у вихованні дитини участі не приймає. Під час спільного проживання відповідач часто та сильно ображав позивачку. Невдовзі після одруження та народження дитини покинув сім'ю та з того часу ніяких стосунків та допомоги не надає. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ч.3 ст.5 СК України Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що батьки мають право та зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав здійснюється тільки судом. Відповідно роз'яснень, що містяться у ч. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного суду від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дитиною, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати, як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Аналізуючи вимоги та положення вищезазначеного законодавства, суд визнає, що при вирішенні питань, які стосуються дитини, в тому числі і щодо позбавлення батьківських прав її батьків, в першу чергу мають бути враховані інтереси дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо. Судом не встановлено, що позбавлення відповідача батьківських прав щодо свого малолітнього сина, необхідне в як найкращих інтересах дитини. Докази, які були надані позивачем в судове засідання, суд не вважає достатніми та переконливими для застосування до нього такої крайньої міри впливу як позбавлення батьківських прав відносно його сина [PERSON], [INFO] Разом з тим, інформація, що в них міститься свідчить про те, що дійсно відповідач не в повній мірі приймає участь у вихованні дитини. Судом встановлено, що відповідач не є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, заходи впливу до відповідача не вживалися. Невиконання батьківських обов'язків не може ототожнюватися з ухиленням від їх виконання, за таких обставин суд дійшов висновку про необхідність, виключно в інтересах дитини, надати можливість батькові та синові налагодити їх родинні стосунки, як на теперішній час так і на майбутнє. Крім того, органом опіки та піклування Добропільської районної державної адміністрації надано висновок від 25.07.2018 року про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON], [INFO] П. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України N 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» рекомендує судам зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Враховуючи всі обставини справи, в тому числі, бажання відповідача, а також, ту обставину, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON], [INFO] Разом з тим, попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, та покласти на Орган опіки та піклування Добропільської районної державної адміністрації контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Outcome: dismissed