Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовано тим, що з відповідачем по справі позивач зареєструвала шлюб 10.08.1996 року, про що посадовою особою виконавчого комітету Великокопанської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за №9. Від шлюбу у них народилось троє дітей : дочка - [PERSON], [INFO], і двоє синів - [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO]. На протязі останніх п'яти років вони проживають окремо, позивач разом з дітьми проживає по [ADDRESS] а відповідач переїхав проживати по [ADDRESS] тобто вони проживають різними життями, спільного побуту не ведуть, спільного бюджету не мають, є чужими людьми. Позивач вважає, що шлюб є лише формальним, оскільки особисті відносини між нею та відповідачем уже тривалий час мають негативний характер, між ними відсутнє нормальне спілкування та не проживаютьмо сім'єю. Примирення неможливе через різні характери та погляди на життя, тому збереження шлюбу тільки суперечить їхнім інтересам і постійні сварки та конфлікти будуть тільки негативно впливати на виховання та розвиток їхніх дітей. У зв'язку з цим позивач звернулася до суду з даним позовом, просить шлюб розірвати та залишити їй шлюбне прізвище "[PERSON]". Позивач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання не з'явилася, однак надіслала до суду письмову заяву, згідно якої просить розглянути справу у її відсутність та задоволити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання також не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення судового розгляду від нього не надходило, відзив на позов не подав. Відтак, у відповідності до порядку, встановленого ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Судом встановлено, що 10.08.1996 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований посадовою особою виконавчого комітету Великокопанської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за №9, що стверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 27.07.2018 року. Від шлюбу у сторін народилося троє дітей : дочка - [PERSON], [INFO], і двоє синів - [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є те, що спільне життя у сторін не склалося через різні характери та погляди на життя, в результаті чого між ними припинено шлюбно-сімейні відносини п'ять років тому. Вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Шлюб сторін існує тільки формально. Позивач остаточно визначилася та настоює на розірванні шлюбу. У відповідності до ст.51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік за змістом ст.55 СК України зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Відповідно до вимог ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розлучення, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя сторін. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3, 4 ст.56 СК України). Тому позов, заявлений позивачем обґрунтований та підлягає задоволенню і шлюб, укладений між нею та відповідачем слід розірвати. Крім цього, відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка бажає залишити своє шлюбне прізвище після розірвання шлюбу, а тому, суд прийшов до переконання, що необхідно залишити позивачу її шлюбне прізвище "[PERSON]".

Outcome: approved