Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] , третя особа особа Орган опіки та піклування Служба у справах дітей Лубенської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. У позові вказала, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням суду від 15.11.2019 року було розірвано, від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу малолітня дитина залишилась проживати з нею. Виховання дитини, її навчання, а також матеріальне забезпечення знаходиться повністю на ній, оскільки батько дитини - відповідач [PERSON] самоусунувся та ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно дитини, не піклується про неї, не цікавиться її здоров`ям, фізичним, духовним розвитком, не бере участі у створенні належних умов для нормального розвитку дитини, матеріальної допомоги не надає. Позивач [PERSON] прохає суд позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, згідно письмової заяви просить розглядати справу за його відсутності та не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав. Представник Служби у справах Лубенської РДА в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з письмовою заявою щодо розгляду справи без його участі, відносно позовних вимог покладається на рішення суду (а.с.30,55). Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши, відповідно до ст.ст. 89, 263 ЦПК України, докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до наступних висновків. Встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15.11.2019 року було розірвано (а.с.6-8), мають малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Лубенським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області серії [NUMBER] (а.с.5). Як вбачається з довідки виконавчого коиітету Засульської сільської ради №1022 від 23.07.2020 року (а.с.9), на утриманні [PERSON] перебуває малолітня дитиниа - донька [PERSON] , [INFO] . Як вказує позивач та не заперечив відповідач, з часу розірвання шлюбу останній не приймає участь в житті дитини. Не надає їй матеріальну допомогу, не займається її вихованням. Крім цього, в матеріалах позову мається заява відповідача [PERSON] , яка нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Лубенського міського нотаріального округу 22.07.2020 року (а.с.10), і згідно якої відповідач зазначає, що відмовляється від виховання та утримання малолтіньої доньки [PERSON] , при цьому, одночасно надає згоду на усиновлення дитини іншими особами та не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав. Згідно Висновку Служби у справах дітей Лубенської районної державної адміністрації №0119/49 від 19.01.2021 року, вважається доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його малолітньої доньки [PERSON] , 2017 року народження. Відповідно до ч. 3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтями 11, 12 Закону України "Про охорону дитинства", передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, він: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважних причин і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків , є хронічними наркоманами або алкоголіками та інше. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Як зазначено в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав"від 30.03.2007 року №3, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення та ін., що свідчить про свідоме нехтування батьками своїми обов`язками. Згідно ст. 19 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд вважає, що позбавлення [PERSON] батьківських прав відповідає інтересам дитини, оскільки батько не спілкується з нею, не намагається допомогти матеріально, не цікавиться розвитком дитини та її здоров`ям. Про факт відмови від виконання вищевказаних батьківських обов`язків повідомив у своїй письмовій заяві. Участі в судовому засіданні брати не бажає, про що надав відповідну заяву. В силу вимогу закону відповідач наділений правами щодо дитини, якими він не бажає користуватися, які в свою чергу створюють штучні перешкоди позивачу у вирішенні нагальних питань розвитку дитини. На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню. Судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову (а.с.1), слід покласти на відповідача, відповідно до положення п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України

Outcome: approved