Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

В липні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], просив визнати шлюб, укладений між ним та [PERSON], визнати право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] в порядку поділу спільного майна подружжя, а також на 1/2 частину цього ж будинку в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. В обгрунтування заявлених вимог позивач послався на ті обставини, що він та [PERSON] з 1964 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, протягом яких побудували спірний житловий будинок, в якому мешкали разом з 27 грудня 1966 року. Після введення в експлуатацію спірний будинок був зареєстрований на ім'я [PERSON], офіційно шлюб між ним (позивачем) та [PERSON] не укладався. Натомість, після смерті цивільної дружини він ([PERSON]) довідався про те, що за життя [PERSON] залишила заповіт, згідно якого на випадок своєї смерті розпорядилась житловим будинком [ADDRESS] на користь своєї дочки [PERSON] Як на правові підстави позову позивач послався на ст. 1223, 1261, 1268 ЦК України та ст. 60, 70, 74 ЦК УРСР. В жовтні 2013 року позивач уточнив позовні вимоги та просив на підставі ч. 1 ст. 58, 124 Конституції України, ст. 16-18 ЗУ "Про власність", ст. 22 КпШС УРСР, ст. 71, 74 СК України та ст. 152, 158 ЗК України встановити факт проживання його ([PERSON]) та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1964 року. Решта позовних вимог залишена без змін. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, підтвердила викладені в позовній заяві обставини. Відповідач та її представник проти позову заперечували. Суду пояснили, що спірний будинок прийнятий в експлуатацію відповідно акту прийомки від 28 січня 1966 року та будувався на підставі договору забудови від 19 травня 1966 року. Право власності за забудовником [PERSON] зареєстроване 11 лютого 1966 року. На час укладення договору забудови та реєстрації права власності діяли норми Кодексу законів про сім'ю, опіку, шлюб і акти громадянського стану, яким не передбачалось виникнення права спільної сумісної власності чоловіка та жінки, шлюб між якими не зареєстрований. Не передбачалось виникнення такого права і Цивільним Кодексом УРСР. Відповідач та її представник також послались на ті обставини, що згідно будинкової книги [PERSON] та [PERSON] почали проживати спільно лише з грудня 1966 року, в свою чергу, [PERSON] у травні 1960 року особисто зверталась до виконкому Миколаївської міської ради депутатів трудящих з заявою про відведення земельної ділянки для будівництва житлового будинку, який будувався за її особисті кошти без участі інших осіб, у тому числі [PERSON] З огляду на кількість прожитих сумісно років відповідач припускає виникнення в подальшому між [PERSON] та [PERSON] шлюбних відносин, проте цього не стверджує. Вважаючи позивача спадкоємцем четвертої черги за законом з урахуванням наявності заповіту на своє ім'я відповідач також заперечувала проти набуття позивачем права власності на спірний будинок в порядку спадкування. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що знає [PERSON] та [PERSON] з 1976 року як своїх сусідів. Зі слів свого батька їй відомо про те, що будинок [ADDRESS] [PERSON] почала будувати сама, а після повернення [PERSON] з армії у 1963 році, вони добудовували будинок разом. Свідок [PERSON] суду пояснила, що станом на 1963 рік спірний будинок був побудований, але не придатний для проживання - без перестінків, та обробних робіт. Свідок [PERSON] що спірний будинок будувався її (свідка) тіткою та [PERSON] з 1960 року по 1964 рік. Наприкінці 1965 року вона дізналась про те, що [PERSON] "прийняла на квартиру" [PERSON], офіційно укладати шлюб з яким не бажала. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що з [PERSON] познайомилась у 1967 році, [PERSON] представила його як свого квартиранта. У будівництві будинку [ADDRESS] [PERSON] участі не приймав, будинок будувався нею ([PERSON]), а також родичами відповідача [PERSON] та [PERSON] Обробні роботи були закінчені у 1967 році. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської Ради депутатів трудящих № 385/15 від 16 вересня 1960 року [PERSON] надане право індивідуального будівництва на земельній ділянці за [ADDRESS], площею 300 кв.м. (а.с. 65). Згідно акту від 04 травня 1960 року на підставі вказаного рішення органу місцевого самоврядування в користування [PERSON] відведена в натурі земельна ділянка, площею 300 кв.м. по [ADDRESS] (а.с. 66). 19 травня 1960 року між відділом комунального господарства виконкому Центральної Ради депутатів трудящих та [PERSON] укладений договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з кількістю кімнат від однієї до п'яти включно на земельній ділянці, площею 300 кв.м. по [ADDRESS] (а.с. 74, 75). Договір посвідчений Миколаївською державною нотаріальною конторою та зареєстрований в реєстрі за № 6527. Право індивідуальної власності [PERSON] зареєстроване МБТІ 11 лютого 1966 року в реєстровій книзі за № 10945. Житловий будинок [ADDRESS] прийнятий в експлуатацію згідно акту № 42 про прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 28 січня 1966 року (а.с. 68-70) Будівництво розпочате в 1960 році, закінчене у 1966 році. Як слідує з будинкової книги (а.с. 72, 73) [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані в ньому в один і той же день - 26 грудня 1966 року. [PERSON] знята з реєстрації [INFO] у зв'язку зі смертю. [PERSON] зареєстрований у будинку до теперішнього часу. [INFO] [PERSON] померла (а.с. 5). На підставі викладеного, виходячи з пояснень свідків та враховуючи одинадцятирічну різницю у віці, суд доходить висновку про те, що між [PERSON] та [PERSON] склалися фактичні шлюбні відносини, що тривали з 26 грудня 1966 року по 04 лютого 2013 року. Суд погоджується з твердженнями відповідача та його представника, що [PERSON] не набув права власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] з тих підстав, що по-перше: він не приймав участі в його будівництві, а по-друге: оскільки нормами Кодексу законів про сім'ю, опіку, шлюб і акти громадянського стану та ЦК УРСР, що діяли на час створення спірного майна не передбачалось виникнення такого права у чоловіка та жінки, шлюб між якими не був зареєстрований у встановленому законом порядку. За життя, 14 жовтня 2008 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою, зареєстрований в реєстрі за № 2-1109, відповідно якого на випадок своєї смерті розпорядилась належним їй будинком [ADDRESS] на користь своєї дочки [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS]. У встановлений законом шестимісячний строк, а саме: 12 березня 2013 року та 15 квітня 2013 року, відповідно, [PERSON] та [PERSON] звернулись до Першої Миколаївської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 38, 47). При цьому, на день смерті [PERSON] який перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] був непрацездатним, - [INFO] йому виконалося 72 роки. Відповідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В силу ч. 1 та 2 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Обставин, що тягнуть зменшення обов'язкової частки [PERSON] у спадщині після смерті [PERSON] судом не встановлено. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 425 грн. 00 коп. судового збору.

Outcome: partial