Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

ПАТ "[PERSON] Аваль" в особі Житомирської обласної дирекції АТ "[PERSON] Аваль" звернулося до суду з позовом про стягнення в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] 2245757,97 грн. заборгованості за кредитним договором №014/4708/73/137557 від 13.08.2008р. Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.08.2008р. між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/4708/73/137557, за яким позичальник отримав кредит в сумі 30000 дол.США. Для зменшення фінансового навантаження на позичальника, 19.11.2009р. було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, згідно умов якої тимчасово з 19.11.2009р. по 19.05.2010р. зменшено розмір щомісячних платежів за кредитом. Поручителем позичальника є [PERSON], яка несе солідарну з позичальником відповідальність згідно п.4.1 договору поруки. [PERSON] неналежним чином виконував свої зобовязання щодо сплати кредитних коштів та відсотків за користування ними, в звязку з чим у нього виникла заборгованість в сумі 2245757,97 грн., яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь. Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви, вказав, що рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 26.05.2015р. визнано недійсним кредитний договір №014/4708/73/137557 від 13.08.2008р., однак просив суд застосувати наслідки недійсності кредитного договору, передбачені ст.1057-1 ЦК України та стягнути з відповідачів суму боргу, з врахуванням сум, стягнутих вироком Богунського районного суду м.Житомира від 08.07.2013р. у справі №1-150/12. Крім того, посилаючись на приписи ст.1057-1 ЦК України просить накласти арешт на майно [PERSON] [PERSON] та його представник в судовому засіданні заперечили проти доводів та вимог позовної заяви. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані докази, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 13.08.2008 року між [PERSON] (позичальник) та ВАТ «[PERSON] Аваль», правонаступником якого є ПАТ «[PERSON] Аваль» (кредитор) укладено кредитний договір №014/4708/73/137557 (далі кредитний договір), за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 30000 доларів США на споживчі цілі, придбання транспортного засобу строком на 84 місяці, тобто по 13.08.2015 року (а.с.6-9). Для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 20.08.2009р. між ВАТ «[PERSON] Аваль» (банк) та [PERSON] (поручитель) укладено договір поруки №014/4708/73/137557, за умовами якого поручитель на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед банком відповідати по борговим зобовязанням боржника ([PERSON]В.), що зазначені в п.1.3 даного договору, які виникають з умов кредитного договору №014/4708/73/137557 від 13.08.2008р., а саме: повернути кредит в розмірі 30000,00 дол.США, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (штраф, пеню), в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови кредитного договору в повному обсязі (а.с.11-12). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 04.03.2015р. у справі №296/11203/14-ц відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «[PERSON] Аваль» в особі Житомирської обласної дирекції АТ «[PERSON] Аваль» про визнання недійсним кредитного договору №014/4708/73/137557 від 13.08.2008 року та додаткової угоди №1 від 19.11.2009 року, застосування до правочинів наслідків, встановлених ст. 216 ЦК України, зобов'язавши сторони у кредитному договорі і додатковій угоді все одержане на виконання недійсних правочинів повернути одна одній в натурі (а.с.108-109). Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 26.05.2015р. рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 04.03.2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову: кредитний договір №014/4708/73/137557 від 13.08.2008р. та додаткову угоду №1 від 19.11.2009р., укладені між публічним акціонерним товариством «[PERSON] Аваль» та [PERSON], визнано недійсними; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.110-114). В судовому засіданні 07.07.2015р. представник позивача, посилаючи на рішення Апеляційного суду Житомирської області від 26.05.2015р. у справі №296/11203/14-ц, яким визнано недійсним кредитний договір №014/4708/73/137557 від 13.08.2008р. та додаткову угоду №1 від 19.11.2009р., просив суд застосувати наслідки недійсності кредитного договору, передбачені ст.1057-1 ЦК України, та стягнути з відповідачів суму боргу, з врахуванням сум, стягнутих вироком Богунського районного суду м.Житомира від 08.07.2013р. у справі №1-150/12. Крім того, посилаючись на приписи ст.1057-1 ЦК України просив накласти арешт на майно [PERSON] Однак, вказані вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до приписів ч.1 ст.1057 -1 ЦК України у разі визнання недійсним кредитного договору, суд за заявою сторони в обов'язковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені ч.1 ст.216 ЦК України та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю. Згідно ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Положеннями п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Відповідно до ч.2 ст.31 ЦПК України до початку розгляду справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову. Враховуючи, що до початку розгляду справи по суті позивачем у порядку, передбаченому ч.2 ст.31 ЦПК України, не подано письмової заяви про зміну підстав позову, суд не приймає до уваги усної заяви представника позивача про стягнення коштів з відповідачів на підставі ст.1057-1 ЦК України. За таких обставин, враховуючи, що кредитний договір №014/4708/73/137557 від 13.08.2008 року визнано недійсним, вимоги про стягнення заборгованості по даному кредитному договору задоволенню не підлягають як безпідставні.

Outcome: dismissed