Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

В липні 2015 року позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Державного вищого навчального закладу "Донецький національний технічний університет" (далі - ДВНЗ «ДонНТУ») та Міністерства освіти і науки України (далі - Міносвіти України, Міністерство). Позовні вимоги мотивували тим, що, починаючи з червня - липня 2014 року, відповідач заробітну плату їм нараховував, але не виплатив, посилаючись на різні причини (відсутність достатнього фінансування, проведення антитерористичної операції та інше). Виплатити заборгованість відповідач відмовився, мотивуючи тим, що вищий навчальний заклад не несе відповідальності за її невиплату і не вважає себе боржником, оскільки заборгованість виникла в період часу, коли державним вищим навчальним закладом керував інший склад ректорату, а місцезнаходження університету, як юридичної особи, було зареєстроване за іншою адресою - у м. Донецьку по вул. Артема, 58. Позивачі також вважали незаконними рішення, дії та бездіяльність ДВНЗ «ДонНТУ», який заявив, що трудові відносини з ними припинені в односторонньому порядку на підставі п.6 ст.36 КЗпП України, починаючи з 03 листопада 2014 року, в зв'язку з переведенням ДВНЗ «ДонНТУ» в м. Красноармійськ Донецької області за наказом Міносвіти України від 03 жовтня 2014 року № 1129, чим порушено їхні трудові права щодо оплати праці. Позивачі зазначили, що Міносвіти України є засновником вищого навчального закладу, а тому, у разі недостатності коштів у останнього, солідарну відповідальність за його зобов'язаннями несе Міносвіти України, оскільки вищий навчальний заклад фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України через УДКС України та з цього приводу належить до сфери управління Міністерства. Виходячи з викладеного, позивачі вважали, що відповідач - Державний вищий навчальний заклад "Донецький національний технічний університет" та співвідповідач - Міністерство освіти і науки України несуть солідарну відповідальність відносно грубого порушення їх трудових прав на працю за обраною професією, безпечні і здорові умови праці, право на своєчасне одержання винагороди у вигляді заробітної плати, а тому просили суд стягнути з останніх на їх користь заборгованість з нарахованих і невиплачених сум, які підтверджені наданими розрахунково-платіжним відомостями. Крім того, позивачі вважали, що, відповідно до вимог ст.117 КЗпП України, відповідач та співвідповідач повинні виплатити їм середню заробітну плату за весь час затримки розрахунку з 03 листопада 2014 року по день фактичного розрахунку, а на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів та у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (зі змінами), виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строку їх виплати, нарахованих позивачам за спірні місяці 2014 року та невиплачених станом на травень 2015 року, з урахуванням індексу інфляції та величини приросту цього індексу. Позивачі також посилались на те, що власником або уповноваженим органом на протязі тривалого часу були порушені їх трудові права та інтереси на виплату заробітної плати та інші грошові виплати, з ними незаконно припинено трудові правовідносини шляхом виключення із штатного розкладу, порушено порядок переводу у зв'язку з переміщенням вищого учбового закладу в іншу місцевість, що є суттєвою зміною умов трудового договору, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає від позивачів додаткових зусиль для організації свого життя, що, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, є підставою для відшкодування моральної шкоди, яку вони оцінили в 5 000 грн., кожному. Таким чином, позивачі просили суд їхні позовні вимоги задовольнити, визнати незаконними рішення, дії та бездіяльність відповідача щодо припинення трудових відносин у зв'язку з переміщенням ДВНЗ «ДонНТУ» в інший населений пункт відповідно до наказу Міносвіти України від 03 жовтня 2014 року № 1129 та зобов'язати відповідача та співвідповідача поновити їх на роботі. Стягнути з відповідача та співвідповідача на користь позивачів: 1. [PERSON] одноразово заборгованість по зарплаті та іншим грошовим нарахуванням - 4 621,66 грн., компенсацію втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків їх виплати у сумі - 2 169,72 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку, розраховуючи з дати припинення трудових правовідносин та відшкодування моральної шкоди - 5 000,00 грн. 2. [PERSON] одноразово заборгованість по зарплаті та іншим грошовим нарахуванням - 13 506,06 грн., компенсацію втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків їх виплати у сумі - 6 487,30 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку розраховуючи з дати припинення трудових правовідносин та відшкодування моральної шкоди - 5 000,00 грн. 3. [PERSON] одноразово заборгованість по зарплаті та іншим грошовим нарахуванням - 15 562,97 грн., компенсацію втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків їх виплати у сумі - 7 346,35 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку розраховуючи з дати припинення трудових правовідносин та відшкодування моральної шкоди -5 000,00 грн. 4. [PERSON] одноразово заборгованість по зарплаті та іншим грошовим нарахуванням - 11 180,02 грн.,компенсацію втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків їх виплати у сумі - 5 189,76 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку розраховуючи з дати припинення трудових правовідносин та у відшкодування моральної шкоди -5 000,00 грн. 5. [PERSON] одноразово заборгованість по зарплаті та іншим грошовим нарахуванням - 5 864,74 грн.,компенсацію втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків їх виплати у сумі - 2 753,26 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку розраховуючи з дати припинення трудових правовідносин та відшкодування моральної шкоди - 5 000,00 грн. 6. [PERSON] одноразово заборгованість по зарплаті та іншим грошовим нарахуванням - 11 794,06 грн.,компенсацію втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків їх виплати у сумі - 5 526,53 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку розраховуючи з дати припинення трудових правовідносин та відшкодування моральної шкоди - 5000,00 грн. В заяві від 27 жовтня 2015 року. яка надійшла до суду першої інстанції у електронному вигляді 30 жовтня 2015 року позивачі просили витребувати у відповідача та УПФУ відомості про позивачів, як застрахованих осіб ДВНЗ «ДонНТУ» з метою ідентифікації штатних працівників та підтвердження суми нарахованої та невиплаченої зарплати (доходу) за період з липня по вересень місяці 2015 року, залучити їх до матеріалів справи за поданою позовною заявою та врахувати при ухвалені рішення (а.с. 110 - 112). Справу просили розглянути у відсутності позивачів (а.с. 2 - 4, 110 - 112). Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 04 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] - відмовлено. Не погодившись з рішенням суду, позивачі подали апеляційну скаргу в якій просили рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення їх позову. Однак, 19 лютого 2016 року позивачі подали заяву про відкликання їх апеляційної скарги в частині оскарження рішення суду першої інстанції щодо стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів виплати та стягнення моральної шкоди (а.с. 157). Ухвалою судді Апеляційного суду Донецької області від 22 лютого 2016 року вказану заяву позивачів задоволено та їх апеляційну скаргу в частині відкликання апеляційної скарги щодо стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів виплати та стягнення моральної шкоди повернуто заявникам (а.с. 159 - 160). Рішення суду в частині відмови в задоволені позову [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] щодо стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів виплати та стягнення моральної шкоди сторонами не оскаржується. Остаточно, в апеляційній скарзі позивачі просили скасувати судове рішення в частині спору про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки її виплати, визнання незаконним припинення трудового договору та зобов'язання вчинити певні дії по відновленню трудових правовідносин. В обґрунтування доводів скарги [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зазначили, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, визнав встановленими недоведені відповідачем обставини та не підтверджені належними і допустимими доказами, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом було порушено принцип верховенства права та неправильно застосовано норми матеріального права, що регулюють спірні трудові правовідносини, порушено норми процесуального права в частині відмови у розгляді заяв та клопотань, відповідно до ст. 137 ЦПК України, щодо витребування у відповідача та безпосередньо у державного органу (УПФУ) відомостей про позивачів, як застрахованих осіб, з метою ідентифікації штатних працівників та підтвердження суми нарахованої та невиплаченої заробітної плати (доходу) за спірний період. На думку позивачів, при розгляді справи порушено принцип змагальності сторін, оскільки суд не сприяв у здійсненні позивачами прав, визначених ст. 27 ЦПК України, не надіслав текст заперечень відповідача на адресу, яку вони повідомили у позовній заяві. Без дослідження та перевірки доказами суд прийняв позицію відповідача ДВНЗ «ДонНТУ», який в запереченнях проти позову посилався на невизнання чи оспорювання факту перебування позивачів у трудових відносинах, так як начебто вони не подавали заяв про працевлаштування, не укладали трудових договорів (контрактів) про працевлаштування в системі освіти України, внаслідок чого заперечує наявність будь-якої заборгованості по зарплаті. Співвідповідач - Міністерство освіти та науки України у запереченнях проти позову фактично визнав факт припинення виплати заробітної плати по ДонНТУ, починаючи з липня 2014 року, що призвело до утворення заборгованості, так як казначейське обслуговування одержувачів бюджетних коштів було зупинене. Також апелянти зазначили, що суд безпідставно не врахував надані ними докази - завірені копії трудових книжок, розрахунково - платіжні відомості про нараховану та невиплачену заробітну плату за спірні періоди трудових правовідносин, копії листів до відповідача. Суд необґрунтовано прийняв до уваги заперечення відповідача щодо невизнання ним факту перебування позивачів у трудових відносинах, реальних фактів та обставин трудових правовідносин без надання відповідачем належних та допустимих доказів. Суд не врахував, що перереєстрація Статуту університету відбулась лише в частині зміни юридичної адреси місця знаходження, тому у відповідача залишились діючими всі трудові договори (контракти) між працівниками (викладачами) та університетом, які діяли станом до 22 жовтня 2014 року, тобто до перереєстрації, а тому не відповідає нормам КЗпП України твердження відповідача про те, що начебто після 22 жовтня 2014 року він почав кадровий розпис з «чистого аркуша», а тому трудові договори, які мали місце до цього часу, він начебто не визнає. Відповідач в письмових запереченнях, а потім і суд в рішенні залишив без правової оцінки доводи позивачів щодо допущених відповідачем порушень трудових прав, визначених ст.ст. 36 п.6, 97,115, 120 КЗпП України відносно недодержання порядку визначення трудових відносин у зв'язку з переміщенням університету в іншу місцевість. У скарзі, крім іншого, позивачі посилаються на те, що суд не розглянув подане ними клопотання про витребування у відповідача та в Управлінні Пенсійного фонду України відомості про позивачів, як застрахованих осіб Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» з метою ідентифікації штатних працівників для підтвердження суми нарахованої і невиплаченої заробітної плати за період з липня по вересень 2014 року, що в сукупності з іншими порушеннями вимог матеріального і процесуального закону призвело до ухвалення неправильного рішення. В засідання апеляційного суду позивачі та представник Міністерства освіти і науки України не з'явились, але про час та місце розгляду справи вони повідомлені телефонограми із зазначенням часу та місця розгляду справи і судовими повістками (а.с. 194-205, 212-225). Міносвіти України в письмових запереченнях на апеляційну скаргу позивачів просило розглянути справу в апеляційному суді без участі їх представника (а.с. 254-258). Представник ДВНЗ ДонНТУ Доценко М.О. прийняв участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, як безпідставної, а рішення суду - залишити без змін. Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника ДВНЗ ДонНТУ, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступних підстав. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із того, що матеріалами справи встановлено, що позивачі знаходились у трудових правовідносинах з відповідачем -Державним вищим навчальним закладом «Донецький національний технічний університет», їм нараховувалась та виплачувалась заробітна плата у строки, визначені ст. 115 КЗпП України. Починаючи з червня - липня 2014 року, заробітна плата відповідачем нараховувалась, але позивачам не виплачувалась, з посиланням на різні причини (відсутність достатнього фінансування з державного бюджету, організаційні причини, що пов'язані з проведенням антитерористичної операції та таке інше). На теперішній час заробітна плата позивачам не виплачена, однак, суд не вважає, що вказані обставини свідчать про неправомірність дій та бездіяльність відповідача. У зв'язку із збройним конфліктом на території м. Донецька, університет, згідно до наказу Міністерства освіти і науки України від 03 жовтня 2014 року № 1129 «Про організацію освітнього процесу у Донецькому національному технічному університеті», проводить свою діяльність за адресою: м. Красноармійськ Донецької області, площа Шибанкова, 2, внесені відповідні зміни до Статуту. На сайті університету було розміщено відповідну інформацію та запропоновано працівникам, студентам, аспірантам, докторантам заповнити реєстраційну заяву через мережу Інтернет або у інший доступний спосіб повідомити про продовження роботи в системі освіти України. Однак позивачі не висловили свій намір працювати в системі освіти України, не надали заяв про працевлаштування, не уклали трудових договорів (контрактів), тому трудові книжки позивачів не зберігаються у відповідача, оскільки вони не перебувають у трудових відносинах з відповідачем. Будівлі та споруди університету у м. Донецьку захоплені невідомими особами, відсутній доступ до будь-якої документації вищого навчального закладу, у тому числі, документів кадрового обліку працівників, трудових книжок, особових справ працівників, що робить неможливим встановлення факту перебування у трудових відносинах осіб з університетом, наказів за особовим складом. Позивачами на надано доказів факту перебування у трудових відносинах з відповідачем та виникнення у відповідача заборгованості перед позивачами щодо виплати зарплати та інших компенсаційних виплат. В зв'язку з тим, що між позивачами та відповідачем не було укладено трудових договорів, вимога щодо погашення заборгованості по заробітній платі та відновлення трудових відносин з позивачами є безпідставною. Суд також зазначив, що позивачами не доведений факт порушення відповідачами трудового законодавства, а саме, позивачі перебувають в зоні проведення АТО, а згідно з п.6 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації держави Україна, юридичним особам, громадським об'єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію, як на державу, що здійснює окупацію. З вказаними висновками суду погодитись неможна, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи, вимогам матеріального і процесуального права, судом зроблені взаємовиключні висновки про те, що позивачі перебували у трудових відносинах з відповідачем та, що між позивачами та відповідачем, не було укладено трудових договорів. Із справи вбачається, що позивачі у позовній заяві посилаються на те, що вони перебували у трудових відносинах з відповідачем, починаючи з червня - липня 2014 року, відповідач нарахував їм заробітну плату, але не виплатив її з посиланням на різні причини (відсутність достатнього фінансування державного бюджету, організаційні причини, що пов'язані з проведенням АТО та таке інше). В добровільному порядку заборгованість не виплачена. Відповідач також не реагує на їх звернення та заяви, пов'язані з трудовими правовідносинами, відмовляється надати довідки про підтвердження суми заборгованості із заробітної плати та про те, чи було виплачено єдиний соціальний внесок на підтвердження страхового стажу та податок з доходів фізичних осіб за спірний період, довідки про знаходження їх у трудових відносинах та з інших організаційних питань їх роботи, що пов'язаної з переведенням університету у м. Красноармійськ, згідно з наказом Міністерства освіти України від 03 жовтня 2014 року. На підтвердження позову позивачі надали фотокопії трудових книжок, фотокопії паспортів, довідок про присвоєння ідентифікаційних кодів, розрахунково-платіжні відомості працівників за липень, серпень та вересень 2014 року, фотокопії банківських кредитних карт. Як вбачається з матеріалів справи, розрахунково-платіжні відомості за липень, серпень, вересень 2014 заповнені щодо [PERSON] - 08 січня 2015 року, щодо [PERSON] - 23 жовтня 2014 року, [PERSON] - 04 листопада 2014 року, щодо [PERSON] - 08 січня 2015 року, щодо [PERSON] - 04 листопада 2014 року (а.с. 12 - 50). З фотокопії трудової книжки [PERSON] вбачається, що вона була прийнята на роботу в Донецький національний технічний університет 11 червня 2002 року секретарем - машиністки факультету економіки та менеджменту, після цього була переведена на посаду секретаря - машиністки факультету економіки в зв'язку з реорганізацією факультету, а 08 липня 2013 року переведена диспетчером факультету економіки, 21 квітня 2015 року на фотокопії трудової книжки зроблено запис «продовжує працювати» та її завірено без зазначення дати старшим інспектором Е.П. Гуковою. Відбиток печатки не співпадає з наявними в університеті печатками. Як зазначив відповідач в запереченнях на позов, [PERSON] на посаді старшого інспектора відділу кадрів не працює, а згідно з довідкою відповідача, ДВНЗ «ДНТУ» трудові договори з [PERSON] не укладав (а.с. 9-11, 92-99, 100, 103). З фотокопії трудової книжки [PERSON] вбачається, що 01 травня 2009 року вона переведена доцентом кафедри економіки і маркетингу Донецького національного технічного університету за терміновим трудовим договором терміном на 5 років, як обрана за конкурсом. 01 вересня 2014 року продовжено дію терміну трудового договору на кафедри економіки і маркетингу згідно з наказом від 28 травня 2014 року. Фотокопія без зазначення дати завірена старшим інспектором відділу кадрів [PERSON]. В запереченнях на позов відповідач вказав, що старший інспектор відділу кадрів [PERSON] у них не працює, а як вбачається з відбитка печатки, якою завірена фотокопія трудової книжки [PERSON], останній не співпадає з наявною в університеті печаткою (а.с. 16-17, 92-99, 103). З фотокопії трудової книжки [PERSON] вбачається, що з 31 січня 2015 року в Донецькому національному технічному університеті вона виконувала обов'язки декана факультету менеджменту за терміновим трудовим договором, 01 лютого 2015 року назначена деканом факультету менеджменту по строковому трудовому договору до проведення конкурсу. Та фотокопію завірено старшим інспектором відділу кадрів [PERSON]. З фотокопії трудової книжки [PERSON] вбачається, що 02 червня 2004 року вона була прийнятий на посаду доцента кафедри економіки підприємств за терміновим трудовим договором, а 01 січня 2005 року переведена за контрактом доцентом цієї ж кафедри, згідно наказу від 16 грудня 2004 року. Фотокопія аркушів трудової книжки без зазначення дати завірена старшим інспектором відділу кадрів [PERSON]. В запереченнях на позов відповідач також зазначив, що старший інспектор відділу кадрів [PERSON] у них не працює, накази про виконання обов'язків декана факультету на [PERSON] та доцента кафедри [PERSON] відповідачем не видавалися, а як вбачається з відбитка печатки, якою завірені фотокопія трудової книжки [PERSON] та [PERSON], відбиток не співпадає з наявною в університеті печаткою (а.с. 20, 29, 92-99,103). З фотокопії трудової книжки [PERSON] вбачається, що вона 01 жовтня 1990 року вона була переведена на посаду інженера кафедри гірничої промисловості ДПІ, який перейменований в Донецькій державний технічний університет,а потім в Донецькому державному технічному університету надано статус національного. Фотокопія завірена 17 квітня 2015 року старшим інспектором відділу кадрів Саєнко (а.с. 36-38). З фотокопії трудової книжки [PERSON] вбачається, що вона 20 січня 1994 року прийнята на посаду асистента кафедри «Менеджменту» після закінчення аспірантури при ДонДТУ, 01 вересня 1996 року вона переведена на посаду доцента по строковому трудовому договору, а 30 червня 2000 року кафедра була перейменована на кафедру «Фінанси та банківська справа». Фотокопія завірена без зазначення дати старшим інспектором відділу кадрів [PERSON] (а.с. 46-47). Однак, ні старші інспектори відділу кадрів Саєнко та [PERSON], які завірили фотокопії трудових книжок останніх позивачів, у відповідача не працюють, трудові договори з позивачами не укладалися, про що зазначив ДВНЗ «ДонНТУ» в запереченнях та надав про це довідку. Окрім цього, відбитки печаток, якими завірені вказані фотокопії трудових книжок, не співпадають з відбитками печаток, які наявні в університеті (а.с. 36-38, 46-47, 92-99, 100, 103). Згідно з наказом Міністерства освіти і науки України № 1129 від 03 жовтня 2014 року «Про організацію освітнього процесу у Донецькому національному технічному університеті» враховуючи складну суспільно - політичну ситуацію на Сході України та продовження збройного конфлікту на території м. Донецьк, з метою збереження життя та здоров'я громадян України, а також забезпечення конституційного права кожного на належні, безпечні і здорові умови праці (у тому числі навчання), на заробітну плату, не нижче від визначеної законом встановлено, що до завершення збройного конфлікту на території м. Донецьк Донецький національний технічний університет проводить свою діяльність на базі Красноармійського індустріального інституту Донецького національного технічного університету та розміщується за адресою: м. Красноармійськ, пл. Шибанкова, 2. Виконуючому обов'язки ректора Донецького національного технічного університету в оперативному порядку вирішувати всі питання забезпечення початку нового 2014/2015 навчального року на базі Красноармійського індустріального інституту Донецького національного технічного університету, починаючи з 03 листопада 2014 року, забезпечити оперативне інформування працівників і студентів Донецького національного технічного університету з усіх питань, що стосуються тимчасового переведення університету, організації освітнього процесу, забезпечення місцем проживання (гуртожитками), тощо. Наказом першого заступника Міністра Міністерства освіти і науки України № 1174 від 17 жовтня 2014 року затверджено зміни до Статуту Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет», пункт 1.2 розділу I Статуту викладено у новій редакції: Місцезнаходження Донецького національного технічного університету: 85300, Донецька область, місто Красноармійськ, площа Шибанкова, 2, телефон/факс 2-03-09, e-mail: ukrdonntu@gmail.com. Зміни щодо місця знаходження юридичної особи університету внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, що підтверджено витягом з цього реєстру від 22 квітня 2015 року. Як вбачається із заперечень відповідача, з 22 жовтня 2014 року Донецький національний технічний університет проводить свою освітню діяльність на території, підконтрольній Україні у м. Красноармійську Донецької області. Будівлі та споруди університету у м. Донецьку захоплені невідомими особами, тому у адміністрації університету повністю відсутній доступ до будь - якої документації. Позивачами було надане письмове клопотання про витребування у відповідача та в Управління пенсійного фонду України відомостей про позивачів, як застрахованих осіб ДВНЗ «ДонНТУ» з метою ідентифікації штатних працівників та підтвердження суми нарахованої та невиплаченої заробітної плати за період з липня по вересень 2014 року. Вказане клопотання не розглянуте судом. Враховуючи доводи апеляційної скарги щодо не розгляду судом цього клопотання, ухвалою Апеляційного суду Донецької області було витребувано у відповідача - Донецького національного технічного університету та в Артемівському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області відомості, щодо яких було заявлене клопотання. Від представника університету надійшла відповідь про неможливість надати копії щомісячних звітів до Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька через відсутність доступу до документації університету, що залишилась у приміщеннях у м. Донецьку. Артемівським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області надані Індивідуальні відомості про застраховану особу форми ОК-5 на кожного з позивачів за 2014 рік, з яких вбачається що страхувальником позивачів є Державний вищий навчальний заклад «Донецький національний технічний університет», вказані наступні суми заробітку для нарахування пенсії: [PERSON] у липні 2014 року - 2829, 48 грн., у серпні 2014 року - 1570,73 грн., у вересні 2014 року - 1364,16 грн.; [PERSON] у липні 2014 року - 7549, 17 грн., у серпні 2014 року - 5114,40 грн., у вересні 2014 року - 4559, 64 грн.; [PERSON] у липні 2014 року - 6424, 32 грн., у серпні 2014 року - 9467,67 грн., у вересні 2014 року - 4107,24 грн.; [PERSON] у липні 2014 року - 9082,98 грн., у серпні 2014 року - 5277,79 грн., у вересні 2014 року - 5144,84 грн.; [PERSON] у липні 2014 року - 1969, 97 грн., у серпні 2014 року 3348,56 грн., у вересні 2014 року - 1963, 65 грн.; [PERSON] у липні 2014 року - 5458,78 грн., у серпні 2014 року - 8536, 60 грн., у вересні 2014 року - 5510, 51 грн.. У графі «позначка про сплату страхових внесків» у кожній із довідок за липень, серпень, вересень 2014 року зазначено «так», тобто страхові внески сплачені. Таким чином, вказаними довідками безспірно підтверджено, що позивачі перебували у трудових відносинах з відповідачем Державним вищим навчальним закладом «Донецький національний технічний університет». Та обставина, що позивачі після зміни місця знаходження університету не подали заяви про працевлаштування і з ними не укладено нових трудових договорів (контрактів) не свідчить про те, що попередні трудові угоди припинені, оскільки відсутні докази про їх припинення у встановленому законом порядку. Надані позивачами фотокопії трудових книжок завірені неналежно, особи, які їх завіряли, не працюють у відповідача - ДВНЗ «ДНТУ», фотокопії трудових книжок позивачів завірені відбитками печаток, якими не користується відповідач. Отже, копії трудових книжок не є належними доказами перебування у трудових відносинах позивачів з відповідачем, однак, достатнім доказом наявності трудових відносин є Індивідуальні відомості про застраховану особу форми ОК-5. Розрахунково - платіжні відомості працівників, надані кожним з позивачів, заповнені після 22 жовтня 2014 року, не містять підпису посадової особи, тому не можуть бути визнані допустимими доказами. У них міститься інформація про розмір нарахованих сум заробітної плати, яка не співпадає з інформацією, зазначеною у Індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5. Однак, сама по собі інформація про розмір нарахованої заробітної плати не є належним підтвердженням того, що заробітна плата не виплачена. Позивачі додали фотокопії їх банківських кредитних карток, однак, ними не надано деталізованої інформації про рух коштів на їх рахунках. Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на відсутність у нього доступу до документації, що залишилась у приміщеннях університету в м. Донецьку. Відповідно до частин 2, 8 ст. 9 Закону України № 2464-VI від 8 липня 2010 року (з наступними змінами) «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Частиною 2 ст. 24 Закону № 2464-VI від 8 липня 2010 року визначено, що банки приймають від платників єдиного внеску, зазначених у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, платіжні доручення та інші розрахункові документи на видачу (перерахування) коштів для виплати заробітної плати, на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання платником розрахункових документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум єдиного внеску або документів, що підтверджують фактичну сплату таких сум у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Національним банком України та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. Оскільки з Індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5 вбачається, що страхові внески за спірний період сплачені, та за відсутності належних та допустимих доказів, які б безспірно свідчили про невиплату заробітної плати позивачам за липень, серпень, вересень 2014 року відсутні підстави вважати, що заробітна плата не виплачена. Відсутні також докази припинення трудових відносин з позивачами, як зазначено вище, встановлено, що позивачі працювали в університеті, після переміщення університету в іншу місцевість не переїхали з ним, однак, не звільнені у встановленому законом порядку до даного часу. Тому, підстав для задоволення позову про визнання незаконними рішень, дій та бездіяльності відповідача щодо припинення трудових відносин у зв'язку з переміщенням ДВНЗ ДонНТУ в інший населений пункт, зобов'язання відповідача та співвідповідача виконати певні дії по відновленню з позивачами трудових правовідносин з дотриманням норм трудового законодавства та поновлення їх на роботі, про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди немає. Судом першої інстанції також неправильно застосовано п.6 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», оскільки згідно із ст. 3 цього Закону для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: 1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; 3) повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини. Отже на правовідносини, що виникли між сторонами у дані справі вказаний Закон не поширюється. Згідно з п.п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України. невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права є підставою для скасування рішення в оскаржуваній частині спору про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки її виплати, визнання незаконним припинення трудового договору та зобов'язання вчинити певні дії по відновленню трудових правовідносин і ухвалення нового рішення в цій частині про відмову в задоволенні позову, оскільки судом не встановлено порушення законних права та інтересів позивачів.

Outcome: partial