Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] 10 листопада 2015 року звернулась до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів (аліментів) на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. на місяць до повноліття дитини. В судове засідання позивач та її представник не прибули, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи без них. Позов підтримали та просили його задовольнити. Зі змісту п.25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі "Жук проти України", яке застосовується відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", вбачається, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено. У звязку з цим, з огляду на належне повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду вказаної цивільної справи, подання нею відповідного клопотання, суд вважає можливим розглянути вказану справу без її участі на підставі наявних в ній письмових доказів. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов визнав частково, пояснивши, що дійсно є батьком малолітньої [PERSON], [INFO], яку він зобовязаний утримувати. Однак, на даний час він ніде не працює, не має постійного заробітку, тому не має згоди сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі, а здатен сплачувати аліменти у розмірі 500 грн. щомісяця. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд вважає можливим позов задовольнити частково з таких підстав. Відповідно до п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обовязків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Стаття 51 Конституції України та ст.ст.150 і 180 СК України встановлюють для батьків обовязок виховувати та утримувати своїх неповнолітніх дітей до їх повноліття. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії 1-ЖД №305913, виданим 24 липня 2012 року відділом ДРАЦС Кодимського районного управління юстиції Одеської області. В даний час сторони проживають окремо, подружніх відносин між собою не підтримують, не спілкуються, дитина перебуває на утриманні позивача. Отже, відповідач [PERSON] законодавчо зобовязаний утримувати свою малолітню дитину до її повноліття, проте свій обовязок належним чином не виконує, що було встановлено в судовому засіданні. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, вказано, що держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобовязання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав неповнолітніх дітей при ухиленні батьків від обовязку їх утримувати є законодавчо передбачена можливість стягнення коштів на їх утримання в судовому порядку. Так, згідно зі ст.181 Сімейного кодексу України по рішенню суду кошти на утримання неповнолітньої дитини (аліменти) можуть бути присуджені в частині від доходу (заробітку) платника аліментів, або в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України аліменти у твердій грошовій сумі визначаються, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають важливе значення. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дітей, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних осіб, інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] ніде не працює, не працевлаштований, постійного заробітку (доходу) не має, отримує мінливий дохід від утримання власного господарства, у звязку з цим суд вважає можливим визначити аліменти у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір цих аліментів, суд враховує майновий стан сторін, їх стан здоровя, потреби дитини у матеріальному забезпеченні, розмір визнаного відповідачем позову, а тому вважає необхідним зменшити заявлений позивачем розмір аліментів, визначивши його на рівні 500 грн. на місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial