Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог. 23.04.2021 року представник позивачки [PERSON] - адвокат Царенко О.О., звернувся до суду в її інтересах з вищезазначеним позовом в якому просить суд: - визнати за [PERSON] , [INFO] (паспорт серії [NUMBER] , виданий 15 липня 1999 року Білгород-Дністровським МВ УМВС України в Одеській області; реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] ; що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] .), право власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] , та складається у цілому з: 1- коридор; 2- ванна; 3- вбиральня; 4-кухня; 5-жила; 6 - жила; 7 - шафа; 8 -лоджія; житловою площею 30,2 кв.м., загальною площею 53,2 кв.м. - стягнути з [PERSON] , [INFO] (паспорт серії [NUMBER] , виданий 16 серпня 1996 року Комсомольським РВ ХМУУМВС України в Херсонській області; реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] ; що зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] .) на користь [PERSON] , [INFO] (паспорт серії [NUMBER] , виданий 15 липня 1999 року Білгород-Дністровським МВ УМВС України в Одеській області; реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] ; що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ), понесені судові витрати, а саме: витрати на сплату судового збору у сумі 908,00 гривень, та витрати на правничу допомогу адвоката у сумі 2000,00 гривень Свої позовні вимоги позивачка - [PERSON] , обґрунтовує зокрема тим, що 26 червня 1999 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] від 26.06.1999 року. Від шлюбу сторони мають трьох дітей, синів; [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 24.04.2018 року, шлюб між сторонами було розірвано у зв`язку з різними поглядами на життя. Як зазначає позивачка під час перебування у шлюбі з відповідачем, за спільні кошти сторони придбали квартиру [ADDRESS] , та складається в цілому з: 1- коридор; 2- ванна; 3- вбиральня; 4-кухня; 5-жила; 6 - жила; 7 - шафа; 8 - лоджія; житловою площею 30,2 кв.м., загальною площею 53,2 кв.м., що підтверджується договором купівлі продажу квартири від 24.02.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Тітовою І.С., та зареєстрованого в реєстрі 743. Позивачка зазначає, що у лютому 2021 року була вимушена виїхати із спільної квартири разом зі своїми синами, які на даний час проживають разом з нею у її матері. Оскільки, відповідач робив неможливе спільне проживання і влаштовував постійні сварки, позивачка вимушена була звернутися з позовом про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності, для захисту своїх законних прав та інтересів.(а.с.1-5) Процесуальні дії. Ухвалою суду від 27 квітня 2021 року, було відкрито провадження по вищезазначеній справі, в порядку спрощеного позовного провадження. (а.с.26-27) Судом було здійснено запит від 27.04.2021 року, на отримання персональних даних на особу до органів ГУ ДМС України в Одеській області.(а.с.25) 07.05.2021 року до суду надійшла відповідь від органів ГУ ДМС України в Одеській області, в якій зазначено, що відповідач - [PERSON] [INFO] , дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] .(а.с.29) 31.08.2021 року позивачка подала до суду через канцелярію заяву, відповідно до якої просить суд, розглядати вищезазначену справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату і час проведення судового засідання повідомлявся належним чином, а саме викликався до суду через оголошення, розміщене на офіційному веб-порталі Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Фактичні обставини встановлені судом. Як вбачається із матеріалів справи, 26 червня 1999 року позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] , уклали шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, актовий запис № 132, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] .(а.с.6) Під час розгляду справи встановлено, що в період шлюбу сторони придбали квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та складається в цілому з: 1- коридор; 2- ванна; 3- вбиральня; 4-кухня; 5-жила; 6 - жила; 7 - шафа; 8 -лоджія; житловою площею 30,2 кв.м., загальною площею 53,2 кв.м. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 14.02.2000 року, серії АВЕ №884798, зареєстрованого в реєстрі за №743, гр. гр. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , продали, а [PERSON] придбав квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та складається в цілому з: 1- коридор; 2- ванна; 3- вбиральня; 4-кухня; 5-жила; 6 - жила; 7 - шафа; 8 -лоджія; житловою площею 30,2 кв.м., загальною площею 53,2 кв.м. Таким чином право власності на спірну квартиру було зареєстровано за відповідачем.(а.с.12-зворотна сторона) Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч. 2 ст. 71 Сімейного кодексу України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України). Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11). Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому, суд враховує правові позиції ВС з аналогічних спорів, в яких ВС роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України. Суд також звертає увагу, що відповідно положень ст.ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Стосовно позовних вимог щодо визнання за позивачкою - [PERSON] , права власності на Ѕ частину квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] , суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову у зв`язку з тим, що під час розгляду справи встановлено, що спірну квартиру було придбано сторонами в період перебування у шлюбу. Оцінка Суду. За таких обставин, судом встановлено, що спірне майно, а саме те, що квартира розташована за адресою: [ADDRESS] , була придбана сторонами під час перебування у шлюбі, та набута ними за спільні кошти, тому це майно є їх спільною сумісною власністю і підлягає розподілу, оскільки кожна із сторін відповідно до ст.ст. 370,372 ЦК України має право на 1/2 частину від спільного майна, а реєстрація права власності лише за відповідачем порушує законні права та інтереси позивача як співвласника такого майна Враховуючи викладене суд вважає за можливе і доцільне здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя, визнавши за позивачкою право власності на Ѕ частини квартира розташована за адресою: [ADDRESS] . При проведенні такого поділу майна судом дотримано вимоги ст. 70 СК України щодо рівності часток подружжя при поділі майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Системно аналізуючи норми матеріального права та надані сторонами докази, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню, що відповідатиме принципам розумності та справедливості. Щодо судових витрат Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтвердженні витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 01.10.2018 року по справі №569/17904/17 підтвердженням платної правової допомоги є розрахунок погодинної вартості правової допомоги. Судом встановлено, що 30 березня 2021 року між позивачкою та адвокатом Царенко О.О., було укладено договір про надання юридичної допомоги, на підставі якого позивачкою було сплачено 2000 грн. за надання правової допомоги, на підтвердження чого надано квитанцію до прибуткового касового ордеру № 14 від 30 березня 2021 року. Разом з тим, в матеріалах справи присутній детальний опис робіт та затраченого часу, що є підставою для задоволення вимог, щодо стягнення витрат на правову допомогу. Таким чином, оскільки позовні вимоги [PERSON] , до [PERSON] задоволені у повному обсязі, з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивачки [PERSON] судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved