Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

ПАТ «Альфа-Банк» свої вимоги обґрунтовує тим, що 04.04.2008 року ПАТ «Сведбанк» (правонаступником якого у зв'язку з відступлення права вимоги є ПАТ «Альфа-Банк» ) та [PERSON] уклали кредитний договір , за яким позичальник отримав кредит в розмірі 36000 доларів США на умовах платності та зворотного повернення. Поручителем за вказаним кредитним договором виступила [PERSON]. Відповідно до умов договору [PERSON] мав щомісячно сплачувати кошти в рахунок повернення тіла кредиту та нарахованих відсотків. Однак, відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання не виконує, своєчасно та в повному обсязі не сплачує тіло кредиту та відсотки за користування ним, у зв'язку з чим позичальник має сплатити пеню. Станом на 01.10.2014 року [PERSON] має заборгованість, яка складається з 21244,01 доларів США (275220,78 грн. за курсом НБУ станом на 01.10.2014 року) заборгованості з повернення тіла кредиту, 646,60 доларів США (8376,84 грн. за курсом НБУ станом на 01.10.2014 року) заборгованості зі сплати відсотків. Окрім того, позичальник має сплатити пеню за прострочення виконання зобов'язання в розмірі 271,93 грн. Тому просять стягнути в солідарному порядку з відповідачів на свою користь 283869,55 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати понесені у справі. [PERSON] свої вимоги обґрунтовує тим, що 04 квітня 2008 року між ним та ПАТ «Сведбанк» було укладено кредитний договір відповідно до умов якого йому було надано споживчій кредит у розмірі 35000 доларів США на строк до 03 квітня 2018 року. 25 грудня 2008 року між сторонами було укладено додатковий договір № 1 до Кредитного договору, яким було викладено в новій редакції п.1.1 Кредитного договору та змінено кінцевий строк виконання зобов'язання за договором з 03 квітня 2018 року на 03 квітня 2023 року. З повідомлення від 05.04.2012 року він дізнався про відступлення ПАТ «Сведбанк» права вимоги за цим кредитним договором на користь ПАТ «Дельта Банк», а 18.06.2012 року він отримав повідомлення про відступлення прав вимоги за кредитним договором від ПАТ «Дельта Банк» на користь ПАТ «Альфа Банк». Вважає, що положення кредитного договору та додаткового договору не відповідають вимогам чинного законодавства, що порушує рівноправність сторін, створює невиправдані переваги для Банку та призводить до негативних наслідків для нього, оскільки договір укладений в іноземній валюті та на нього фактично покладені усі ризики пов'язані з знеціненням гривні. Зазначив, що в супереч вимогам закону зобов'язання у кредитному договорі визначені в іноземній валюті, а в гривні, яка є грошовою одиницею України. Просить визнати неправомірним вираження у кредитному договорі від 04.04.2008 року та додатковому договорі № 1 від 25.12.2008 року його зобов'язання не в національній валюті України та зобов'язати ПАТ «Альфа-Банк» виразити прийняті сторонами договору зобов'язання в національній валюті України, перевести валюту кредиту в гривню за курсом НБУ, що діяв на час підписання договору 04 квітня 2008 року. в постановити рішення, яким визнати недійсним кредитний договір та додатковий договір. В судовому засіданні [PERSON] та його представники заперечили позов банку та в повному обсязі підтримали зустрічний позов. Представник ПАТ «Дельта Банк» вважає, що ПАТ «Дельта Банк» є неналежним відповідачем за зустрічним позовом, а тому просить відмовити у задоволенні зустрічного позову. Інші сторони повідомлялися про час та місце розгляду справи, але їх представники до суду не з'явилися. Представник ПАТ «Альфа-Банк» подав письмове клопотання про розгляд справи за його відсутністю. Заслухавши пояснення [PERSON] та його представників, представника ПАТ «Дельта - Банк», дослідивши подані суду докази, суд вважає, що позов ПАТ «Альфа-Банк» є обґрунтованим, а у задоволенні позову [PERSON] належить відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 квітня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1801/0408/88 за умовами якого [PERSON] було надано грошові кошти у вигляді кредиту на споживчі цілі у розмірі 35000 доларів США на строк з 04 квітня 2008 року по 03 квітня 2018 року на умовах, передбачених у цьому Договорі. [PERSON] зобов'язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором. Позичальник мав сплачувати банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,9 % за весь строк фактичного користування кредитом. Забезпеченням повного та своєчасного виконання зобов'язань за кредитним договором, відповідно до п.2.1 укладеного кредитного договору виступала іпотека: двокімнатна квартира [ADDRESS] (а.с.7-9). Окрім того, сторонами даного договору було погоджено графік погашення кредиту та сплати відсотків, які були зазначені в додатку №1 до кредитного договору № 1801/0408/88, яким передбачався строк сплати щомісячних платежів та порядок зарахування сплачених коштів (а.с.12-13). 25 грудня 2008 року між сторонами кредитного договору було укладено додатковий договір № 1 до Кредитного договору, яким було викладено в новій редакції п.1.1 Кредитного договору та змінено кінцевий строк виконання зобов'язання за договором з 03 квітня 2018 року на 03 квітня 2023 року та погоджено новий графік сплати щомісячних платежів (а.с.10, 14-15). Відповідно до договору поруки від 04 квітня 2008 року [PERSON] в разі невиконання [PERSON] умов кредитного договору взяла на себе зобов'язання нести нарівні з позичальником солідарну відповідальність, в тому числі по сплаті пені та штрафних санкцій. (а.с. 20) Також, з поручителем було погоджено шляхом укладення Додаткової угоди № 1 від 25.12.2008 року, зміну кінцевого строку виконання зобов'язання на 03 квітня 2023 року (а.с. 21) Судом встановлено, що ПАТ «Сведбанк» здійснив відступлення своїх прав вимоги за даним кредитним договором на користь нового кредитора - ПАТ «Дельта Банк» про що у належний спосіб повідомив [PERSON]. ПАТ «Дельта Банк», у свою чергу, також здійснив відступлення своїх прав вимоги за даним кредитним договором на користь ПАТ «Альфа-Банк з 15.06.2012 року про що також був повідомлений [PERSON] листом від 18 червня 2012 року. (а.с. 91,92) З рішення Апеляційного суду Сумської області від 09.06.2015 року у справі за позовом [PERSON] до ПАТ "Альфа-Банк", ПАТ «Дельта Банк», ВАТ «Сведбанк» про визнання недійсним кредитного договору та додаткового договору № 1 до кредитного договору вбачається, що ВАТ «Сведбанк» (правонаступником, якого є ПАТ «Сведбанк» ) 07 грудня 2007 року отримало банківську ліцензію № 38 на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Того ж дня (7 грудня 2007 року) Банком було отримано дозвіл на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» з додатком, відповідно до якого до переліку операцій, які може здійснювати ВАТ «Сведбанк» відносяться і операції з валютними цінностями. ПАТ «Сведбанк» мав на момент укладення спірного Кредитного договору необхідний обсяг повноважень для здійснення кредитування в іноземній валюті, використання якої при здійсненні кредитних операцій (в кредитних зобов'язаннях) передбачено чинним законодавством (а.с.20-23 справа № 591/6011/14-ц). Зазначені вище обставини вказують на те, що на час укладення спірного кредитного договору від 04 квітня 2008 року та додаткового договору від 25 грудня 2008 року сторонами договору досягнуто згоди щодо валюти виконання грошового зобов'язання, яка відповідно до ст.533 та ст.1054 ЦК України є істотною умовою кредитного договору. Також встановлено, що в порушення вимог кредитного договору [PERSON] належним чином не виконав умови договору і припинив сплату кредиту та відсотків за його користування, комісії. Станом на 01.10.2014 року [PERSON] має заборгованість, яка становить 21244,01 доларів США (275220,78 грн. за курсом НБУ станом на 01.10.2014 року) заборгованості з повернення тіла кредиту, 646,60 доларів США (8376,84 грн. за курсом НБУ станом на 01.10.2014 року) заборгованості зі сплати відсотків. Окрім того, [PERSON] має сплатити пеню за прострочення виконання зобов'язання в розмірі 271,93 грн. Загальний розмір заборгованості позичальника за даним договором становить 283869,55 грн.. Вказані висновки суду підтверджуються розрахунком заборгованості наведеним ПАТ «Альфа-Банк». Посилання [PERSON] на те, що умови договору в частині вираження валюти зобов'язання в доларах США, а не в національній грошовій одиниці України, є неправомірними, а тому мають бути змінені у спосіб зазначений цим позивачем, не заслуговують на увагу з наступних підстав. Як вже зазначалося судом, на час укладення кредитного договору та додаткового договору до нього ВАТ «Сведбанк» мав на момент укладення спірного Кредитного договору необхідний обсяг повноважень для здійснення кредитування в іноземній валюті, використання якої при здійсненні кредитних операцій (в кредитних зобов'язаннях) було передбачено чинним на час укладення даних договорів законодавством. Сторонами кредитного договору досягли згоди щодо валюти виконання грошового зобов'язання та виразили її в доларах США, та дана домовленість сторін, відповідно до ст.533 та ст.1054 ЦК України, є істотною умовою кредитного договору. Відповідно до правової позиції Верховного суду України, яка була висловлена за результатами розгляду справи №6-190цс15: «Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України). Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. У зв'язку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. 16 жовтня 2011 року вступив у силу Закон України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», згідно з яким частину першу статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. У справі, яка є предметом перегляду, кредитний договір укладено сторонами 23 серпня 2007 року. На час укладення цього кредитного договору Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті.» Судом встановлено, що кредитний договір укладено сторонами 04 квітня 2008 року (додаткова угода до нього 25.12.2008 року). На час укладення цих договорів Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті. Відповідно до правової позиції Верховного суду України у справі 6-145цс14, яка є обов'язковою для застосування судами України: «Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини,- стягнути грошову суму в іноземній валюті. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.» Посилання [PERSON] та його представників та те, що Постановою правління НБУ № 182 від 31.03.2014 року банки було зобов'язано здійснити перерахунок усіх валютних кредитів на національну грошову одиницю України не заслуговують на увагу. Постановою правління НБУ № 182 від 31.03.2014 року (в редакції від 31.03.2014 року) було визначено у п. 5 про те, що Уповноваженим банкам з метою уникнення валютних ризиків ужити заходів щодо зміни валюти виконання зобов'язань за кредитами, наданими в іноземній валюті, на національну валюту. Вказана постанова мала набрати чинність з 01.05.2014 року. Однак, 15.04.2014 року до вказаної постанови внесені зміни та з неї виключено рекомендацію зазначену у п. 5 первинної редакції цього нормативного акту. Наведене свідчить, що положення п. 5 даної постанови на які посилається [PERSON] не набрали чинності та не можуть бути засновані судом до спірних правовідносин. Також суд не може врахувати посилання [PERSON]. та його представників та те, що кредитор здійснив відступлення права вимоги за спірним кредитним договором іншому кредитору на підставі відповідного договору з значним дисконтом, а новий кредитор, яким є ПАТ «Альфа-банк», вимагає від [PERSON]. сплати заборгованості в розмірі значно більшому ніж ПАТ «Альфа Банк» сплатив первісному кредитору. Відповідно до положень ст. 512 - 516 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Судом встановлено (а.с. 28-36, справа 591/6011/14-ц т. 1 а.с. 85-115), що між первісним кредитором та новим було укладено письмові договори про відступлення права вимоги, якими передбачено що до нового кредитору переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. З наданих самим [PERSON] матеріалів вбачається, що він був письмово повідомлений про заміну кредитора в зобов'язанні. У зв'язку з чим, суд вважає, що ціна за яку первісний кредитор відступив своє право вимогу новому кредитору, не вливає на обсяг відповідальності [PERSON] за невиконання зобов'язання за цим кредитним договором. Посилання [PERSON] на обґрунтування свого позову на наявну, з його точки зору, змову банків на підвищення курсу долара США з метою збільшення своїх надприбутків є суто припущенням цього позивача, яке не підтверджується жодними наданими суду доказами. Також суд вважає за необхідне зауважити, що питання щодо справедливості умов договору та визнання його недійсним з цих підстав (ст. 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів») вже було предметом судового розгляду та наведеним раніше рішенням Апеляційного суду Сумської області відмовлено у задоволенні позову з посилання на те, що зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для визнання недійсним кредитного договору та додаткової угоди до нього, так як зазначене стосується обох сторін договору, й позичальник, при належній завбачливості, міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, враховуючи і можливість отримання кредиту в національній валюті. Позивач добровільно погодився на укладення спірних правочинів, певний період сплачував періодичні платежі , а отже, не вважав їх несправедливими. Правовідносини, що склалися між сторонами є договірними і врегульовані кредитним договором та договором поруки, ст. ст. 526, 530, 536, 625, 553, 554 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 526, 530, 1049 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів за первісним позовом в солідарному порядку на користь ПАТ «Альфа Банк» 283869,55 грн. заборгованості за кредитним договором. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з цих на користь банку по 1419,35 грн. з кожного на відшкодування понесених по справі судових витрат. В задоволенні позову [PERSON] суд вважає за необхідне відмовити за необґрунтованістю вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved