Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому вказала, що її батько - [PERSON] помер [INFO] року. Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої увійшов житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. З моменту смерті батька вона фактично управляє та користується даним житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами. В зв'язку з тим, що за життя батько не зареєстрував право власності на будинок на своє ім'я, вона не має змоги отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. Прохає суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який складається з: літ. «А, а» - житловий будинок з верандою, літ. «Б» - сарай, літ. «З» - басейна, літ. "К"- колодязь, літ. «№1» - паркан, що розташований за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті батька. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, на вимогах позову наполягає. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не з'явився, надав заяву про визнання позову та розгляд справи без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи та давши оцінку доказам, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Встановлено, що [INFO] року помер [PERSON]. Після його смерті залишилося спадкове майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який складається з літ. «А, а» - житловий будинок з верандою, літ. «Б» - сарай, літ. «З» - басейна, літ. "К"- колодязь, літ. «№1» - паркан, за адресою: [ADDRESS]. Позивач - [PERSON] є єдиною спадкоємицею після смерті батька - [PERSON] , однак отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом не має можливості в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на будинок. З моменту смерті спадкодавця - [PERSON], позивач - [PERSON] фактично користується та управляє зазначеним житловим будинком Відповідно до ст. 328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 334 ЦК України право власності переходить до набувача з моменту його передачі. Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого права, при цьому, охоронюваний законом інтерес треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечить Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам. Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає способи захисту цивільних прав, одним з яких є визнання відповідного права. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України від 17.07.1997року №475/97 -ВР , кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном . Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах , передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. На підставі викладеного, ст. 328, 334, 392, 1268, 1270 ЦК України,

Outcome: approved